ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 99, 2016-02-08 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ט בשבט התשע"ו, 8 בפברואר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 59), התשע"ו–2016; הצעת חוק רשות הספנות והנמלים (תיקון מס' 4 והוראת שעה) (פטור ממס על כספים שיועדו להפקדה בקופת גמל מרכזית לקצבה), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2584 וכלה בהצעת חוק פ/2595 – הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – בחירת רבני עיר), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – בחירת רב יישוב ורב אזורי וכהונתם), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון – היתר לניהול אתר הנצחה ממלכתי גבעת-התחמושת), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – הגנה על בעלי חשבונות מוגבלים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רחל עזריה, טלי פלוסקוב, יצחק וקנין, אורי מקלב, מיכל בירן, מיקי לוי, אילן גילאון, נאוה בוקר, דב חנין ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תשלום רטרואקטיבי בעד תקופה שקדמה להגשת התביעה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק זכות ערר על החלטה בעניין רישוי מקצועות רפואיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, מירב בן ארי, יעל גרמן, איתן ברושי, מיקי לוי, עליזה לביא, יוסי יונה, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי, אברהם נגוסה, אלעזר שטרן, אלי אלאלוף ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (גיור על-ידי רב מקומי), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, יאיר לפיד, יצחק הרצוג ואביגדור ליברמן; הצעת חוק העונשין (תיקון – קביעת עונש מזערי והוראת שעה לעבירת החזקת נשק בלא רשות על-פי דין), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דוד ביטן ודוד אמסלם; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – הגבלת שכר טרחה של עורכי-דין), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכאל אורן, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין ויוסי יונה; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – הרחבת תחולה על עובדים עצמאים ומתנדבים), התשע"ו–2016, מאת חברות הכנסת שרן השכל, שולי מועלם-רפאלי, רחל עזריה, קארין אלהרר, מיכל רוזין,

ירדנה מלר-הורוביץ: תמר זנדברג, יעל גרמן, סופה לנדבר, טלי פלוסקוב, מירב בן ארי, נאוה בוקר, יפעת שאשא ביטון, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, מיכל בירן, זהבה גלאון, יעל כהן-פארן, נורית קורן, עליזה לביא, מרב מיכאלי, חנין זועבי, אורלי לוי אבקסיס, עאידה תומא סלימאן וסתיו שפיר; הצעת חוק למניעת התחזות, אנונימיות והטעיה באינטרנט, במחשב ובטלפון הסלולרי, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דוד ביטן, דוד אמסלם, אברהם נגוסה, חיים ילין ואלעזר שטרן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עדכון הסכום הבסיסי לפי שכר המינימום לעניין קצבת שירותים מיוחדים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואב קיש, מכלוף מיקי זוהר, שרן השכל, בצלאל סמוטריץ, איציק שמולי, ענת ברקו, יואל רזבוזוב, עבד אל חכים חאג' יחיא, יואב בן צור, אילן גילאון, דב חנין, יוסי יונה וקארין אלהרר.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעות שר החינוך על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת רועי פולקמן ויוסי יונה בנושא: אי-יישום תוכנית להקמת מעונות סטודנטים; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אלי כהן, מיקי לוי, מכלוף מיקי זוהר, יואב בן צור ויוסי יונה בנושא: תופעת ההימורים של בני-נוער על משחקי כדורגל ב"ווינר"; ובעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מירב בן ארי, מאיר כהן ורויטל סויד בנושא: שינוי מדיניות משרד החינוך באבחון תלמידים לקויי למידה וזכאותם להתאמות.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעות שר החינוך על מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת איתן כבל, סופה לנדבר, יעקב מרגי, אורי מקלב, עליזה לביא ומיכל רוזין בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: גבולות השיח במרחב האינטרנטי – התאבדות בעקבות פוסט בפייסבוק; ובעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אלי כהן ועמר בר-לב בנושא: העסקה ישירה של מגשרים חינוכיים ומנחים אזוריים בני הקהילה האתיופית על-ידי משרד החינוך.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת זוהיר בהלול, איימן עודה, עליזה לביא ועיסאווי פריג' בנושא: השביתה המתמשכת של בתי-הספר הנוצריים מתחילת שנת הלימודים – ישיבת מעקב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: האי-שוויון ההולך ומעמיק בחברה הישראלית;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הבור התקציבי המעמיק וחוסר האחריות של ראש הממשלה ושר האוצר

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שני, סדרת הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן, מטעם המחנה הציוני: האי-שוויון ההולך ומעמיק בחברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש חברי, חברות וחברי הכנסת, לפני שבוע הגיע לישראל אנחל גורייה, מזכ"ל ה-OECD.

יוסי יונה: במהלך הביקור הגיש לנו המזכ"ל את הדוח הדו-שנתי של הארגון.

יוסי יונה: כיאה לאורח נכבד ורם דרג ביקשו מארחיו לספק לו רשמים מפיתוחיה של הטכנולוגיה והכלכלה הישראלית.

יוסי יונה: הוא רכב במכונית של "מובילאיי" הישראלית על פיתוחיה החדשניים, והוא גם למד עוד ועוד על רוח היזמות הישראלית ועל נפלאות הטכנולוגיה שלנו.

יוסי יונה: הוא נחשף אפילו לתרבות הקולינרית שלנו, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: אני בטוח שאנחל נהנה מאוד מארוחת הערב שהוגשה לו במסעדת "טורו" הירושלמית.

יוסי יונה: אומנם יש דברים רבים שבהם אנחנו יכולים, בצדק רב, אדוני היושב-ראש, להיות גאים.

יוסי יונה: ואני פונה אליך, אדוני ראש הממשלה נתניהו, הרי אין כמוך בניצול כל הזדמנות לשבח את הישגיה של מדינתנו ועל הדרך לקחת לעצמך את הקרדיט על הישגים אלה.

יוסי יונה: אדוני ראש הממשלה, אתה יוצא מגדרך כדי להלל את הכלכלה הישראלית ואת חוסנה.

יוסי יונה: ונכון, היא אכן חסונה.

יוסי יונה: אבל אתה, אדוני ראש הממשלה, רואה רק צד אחד של המטבע הכלכלי; אתה רואה רק את הצד שעליו נמצאים מדדי צמיחה, הכנסה לנפש, יציבות מחירים ושיעורי אינפלציה.

יוסי יונה: שם ההישגים אומנם מרשימים, אך עדיין רחוקים מאוד מלהיות מספקים.

יוסי יונה: אבל אם אתה רוצה לקחת קרדיט על הצד הזה של המטבע, אדוני ראש הממשלה, הרי שאתה לא יכול להתנער מהאחריות לגבי צדו השני של המטבע.

יוסי יונה: ועל הצד השני של המטבע מצוינים מדדי העוני והפערים החברתיים.

יוסי יונה: הצד הזה נעלם מעיניך.

יוסי יונה: הוא לא מעניין אותך.

יוסי יונה: הוא נעלם בדרך כלל מנאומיך, כאילו מדובר במדינה אחרת, כאילו מדובר בכלכלה אחרת.

יוסי יונה: כך זה היה תמיד.

יוסי יונה: זוהי משנתך הכלכלית.

יוסי יונה: אתה רואה במשק הישראלי עסק, שאתה מתבונן עליו מנקודת מבטו של בעל-הבית שכל מעייניו נתונים לשורת הרווח.

יוסי יונה: לצערנו, יש טייקונים רבים בארצנו שפועלים על-פי היגיון צר זה.

יוסי יונה: זו התנהלות מקוממת; זו התנהלות אנוכית וחמדנית.

יוסי יונה: אבל חמור הדבר שבעתיים כאשר אתה, אדוני ראש הממשלה, מתבונן בכלכלה הישראלית ובמשק הישראלי מתוך אותה נקודת מבט.

יוסי יונה: מבחינתך, אם המשק הישראלי צומח, אם הוא משגשג, אז דיינו.

יוסי יונה: האופן שבו מתחלקים רווחיו של המפעל אינו מעניין אותך.

יוסי יונה: לא מעניין אותך, אדוני ראש הממשלה, שפערי השכר בשוק העבודה הם מהגבוהים בעולם המערבי; מעולם לא שמענו אותך מתבטא בעניין, שלא לומר מגנה את התופעה המגונה הזאת.

יוסי יונה: לא מעניין אותך, אדוני ראש הממשלה, שהשכר החציוני במשק עומד על 6,500 שקל בלבד; לא מעניין אותך, אדוני ראש הממשלה, שהכנסתם של חצי מהמשתכרים במשק אינה עולה על סכום זה.

יוסי יונה: ואלה אינם רק מספרים.

יוסי יונה: לכל אחד מהעובדים האלה, מהעובדות האלה, ששכרם עומד מתחת לשכר החציוני, יש משפחה, יש ילדים, יש חלומות.

יוסי יונה: אתה מתגאה, אדוני ראש הממשלה, בעובדה ששיעורי האבטלה בישראל הם מהנמוכים בעולם המערבי, אבל אתה מתעלם מהעובדה שרבות מהמשרות הן חלקיות, וחמור מכך – שהגידול בשיעורי התעסוקה לא משתקף בירידה בשיעורי העוני.

יוסי יונה: אחת התופעות המקוממות שמאפיינות את שוק העבודה הישראלי היא זו של עובדים עניים.

יוסי יונה: לפי הדוח של הביטוח הלאומי לשנת 2014 – וזה הדוח האחרון, אדוני היושב-ראש, שאפשר לקחת ממנו נתונים – 277,000 אנשים עובדים נמצאו מתחת לקו העוני.

יוסי יונה: תחולת העוני של משפחות עובדות, שמשמעותה שיעור האוכלוסייה שהכנסתה נמוכה מקו העוני, עלתה בשיעור גבוה והגיעה ל-13.1%, לעומת 12.5% ב-2013.

יוסי יונה: זה לא הגיוני, זה לא מוסרי וזה גם לא יעיל.

יוסי יונה: איך קורה, אדוני ראש הממשלה, שבישראל של 2016 העבודה אינה גואלת את בעליה מעוני?

יוסי יונה: לפני למעלה משנה סיפרה עובדת סוציאלית בשם נגה נמרודי, המסייעת לאוכלוסיות במצוקה בקריית-מלאכי, שעבדה במשרה חלקית – שכרה עמד על 3,464 שקלים בחודש.

יוסי יונה: כן, שמעתם טוב, חברי חברי הכנסת, 3,464 שקלים בחודש.

יוסי יונה: באותה כתבה קראנו על רבקה סבבנטו מנתניה, בת 38, נשואה ואם לארבעה ילדים בגילים חמש עד 17, שעובדת כבר 17 שנים כסייעת גננת במעונות-יום.

יוסי יונה: במהלך שנות עבודתה הארוכות נעה משכורתה סביב 3,900–4,200 שקל בלבד – פחות משכר מינימום.

יוסי יונה: היא קיבלה העלאה קטנה, אבל שכרה נותר עדיין נמוך – סביב 4,600 שקלים בחודש.

יוסי יונה: בעלה, הנדסאי כימיה במקצועו, עובד כלבורנט במשכורת דומה.

יוסי יונה: תגיד לי אתה, אדוני ראש הממשלה, כיצד אמורה משפחת סבבנטו לקיים את עצמה בכבוד; תגיד לי אתה, אדוני ראש הממשלה, כיצד יכולה המשפחה להבטיח שילדיה יקבלו חינוך נאות, יתפתחו, ירכשו מיומנויות מקצועיות שיאפשרו להם להשתלב בשוק העבודה, להקים משפחה משלהם מבלי להידרדר מתחת לקו העוני.

יוסי יונה: אכן, הכתבה התפרסמה לפני למעלה משנה.

יוסי יונה: האם אדוני ראש הממשלה חושב שמצבה של משפחת סבבנטו השתפר מאז פלאים?

יוסי יונה: אולי, אבל בישראל חיות עשרות-אלפי משפחות שמצבן דומה למצבה של משפחה זו.

יוסי יונה: והסיבה לקיומה של תופעה רווחת ונפסדת זו, אדוני ראש הממשלה, היא השקפת העולם שלך.

יוסי יונה: שוב, השקפת עולם שרואה במשק הישראלי מפעל שמעייניו נתונים רק לשורת הרווח, אבל אדישה לאופן שבו הרווח מתחלק בין עובדיו.

יוסי יונה: הדוח של ה-OECD קובע כי אף שישראל נהנתה מצמיחה כלכלית משמעותית בעשור האחרון, פירות הצמיחה לא חולקו באופן שווה.

יוסי יונה: אחוזי העוני גבוהים ביחס למדינות ה-OECD, באופן המשקף את הפערים החברתיים והכלכליים בחברה הישראלית.

יוסי יונה: אדוני ראש הממשלה, תפיסת העולם שלך אומרת: עזבו אותנו משוויון, בואו נגדיל את העוגה ואז כולם ייהנו.

יוסי יונה: תפיסה זו פושטת את הרגל.

יוסי יונה: למעט פירורים המגיעים מטה, העושר הלאומי שלנו הולך ומתרכז בידיים מועטות.

יוסי יונה: במקום שחלקים גדולים ממנו יופנו לשירותים חברתיים כמו בריאות, דיור וחינוך, הם נותרים בידיהם של עשירי הארץ, וההשלכות ברורות.

יוסי יונה: כך, לדוגמה, ההוצאה האזרחית על חינוך לילד אצלנו היא מהנמוכות בעולם המערבי.

יוסי יונה: ואני שוב שואל אותך, אדוני ראש הממשלה, כיצד ניתן לדבר גבוהה על חשיבותו של החינוך להתפתחותו של דור העתיד ולהשתלבותו המיטבית בחברה ובשוק העבודה שלה, כשמערכת החינוך עוברת תהליכי הפרטה מואצים וכאשר עתידם החינוכי של הילדים תלוי ביישוב שבו הם גרים ובהכנסה של הוריהם?

יוסי יונה: אני גם רוצה להוסיף ולומר, אדוני ראש הממשלה, שאתה אינך נאמן גם להשקפת עולמך הכלכלית.

יוסי יונה: מר כלכלה חופשית, האיש שמדבר גבוהה על הצורך לפרק את הריכוזיות במשק הישראלי – הנה, אתה נכנע באופן מביש לתאגידי גז בין-לאומיים ומפקיד בידיו של תמנון מונופוליסטי רב-זרועות את עתודות הגז של ישראל, תמנון האוכף על ישראל הסדרים כובלים רבי-שנים, גובה מחירים מופרזים על הגז ומאיים על הביטחון האנרגטי שלנו.

יוסי יונה: האם יש אבסורד גדול מזה, מהשימוש שאתה עושה בסעיף 52 בחוק ההגבלים העסקיים, שימוש שמאפשר לך, בתפקידך כשר הכלכלה, לתת לתאגידים האלה פטורים להסדרים כובלים מטעמים של מדיניות חוץ וביטחון המדינה, כאשר התוצאה תהיה פגיעה חמורה בריבונות שלנו, בריבונות של מדינת ישראל?

יוסי יונה: תחת שרביטך, אדוני ראש הממשלה, קיימת סכנה מוחשית שהריבונות שלנו תוכפף, כפועל יוצא מהשימוש שאתה עושה בסעיף הזה, לאינטרסים של מונופולים מקומיים ובין-לאומיים.

יוסי יונה: לאלוהים הפתרונים.

יוסי יונה: אנחנו נשמח לשמוע ממך, אדוני ראש הממשלה, כיצד אתה מיישב סתירות בהתנהלותך הפוליטית; כיצד ניתן להסביר את העובדה שהנך נאבק בנחישות רבה, ללא לאות – ועדיין בחוסר היגיון מדיני – להחיל את הריבונות שלנו על כל מטר ומטר ביהודה ובשומרון, אך מאידך הנך אדיש לחלוטין לפגיעה כה משמעותית בריבונות שלנו כשמדובר בתאגידי ענק ובמעורבותם בפוליטיקה הפנימית שלנו; כיצד ניתן להסביר את המאמץ הכביר שעושים חברים אחרים בממשלתך לפקח ואף להגביל את השפעתו של כסף זר על הפוליטיקה הפנימית שלנו, בעוד אתה מאפשר בקלות מעוררת השתאות לתאגידי ענק בין-לאומיים, ל"מעמד המיליארדרים", כפי שמכנה אותם ברני סנדרס שמתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית בארצות-הברית, לרכוש השפעה חסרת תקדים על הפוליטיקה שלנו.

יוסי יונה: אדוני ראש הממשלה, אתה מעודד תהליכים דומים בארצנו, תהליכים שסופם יהיה הפיכתה של ישראל לבת-ערובה של הכסף הגדול – אני מייד מסיים, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: משפט אחד או שניים.

יוסי יונה: תהליכים אלה מחזירים אותי לנקודת ההתחלה, לדוח של ה-OECD.

יוסי יונה: הממצאים שלו מעידים על כישלונה של המדיניות הכלכלית של ממשלתך, אדוני ראש הממשלה, מדיניות שאחראית להפרטת שירותי הרווחה, לצמיחת הפערים בחברה הישראלית ולגידול מבהיל בשיעורי העוני בה – בהחלט סיבות טובות לסיום כהונתה של הממשלה.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן להשיב למחנה הציוני בשם הממשלה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, ידידי פרופסור יוסי יונה, אני חושב שהכלכלה הישראלית – – איפה הוא?

קריאות: הוא פה.

יולי יואל אדלשטיין: במקומו.

מיקי רוזנטל: אנחנו כולנו דרוכים לתשובה שלך.

קריאות: – – –

יצחק כהן: – – היא מושא לקנאה של הכלכלות המערביות.

יצחק כהן: תסתכל על נתוני האבטלה, תסתכל על יחס חוב–תוצר; תסתכל על התקציב המאוזן, על הגבייה, על הצמיחה, על הגירעון.

מיקי לוי: איזו צמיחה?

מיקי לוי: איזו צמיחה?

מיקי רוזנטל: הצמיחה שהייתה לפני שנתיים-שלוש.

מיקי לוי: איזו צמיחה – – –

מיקי רוזנטל: הייתה צמיחה.

יצחק כהן: מיקי, נתנו לכם שנתיים.

יצחק כהן: נתנו לכם שנתיים, לא השארתם אבן על אבן, דחילק.

יצחק כהן: לא השארתם אבן על אבן.

מיקי לוי: אתה קיבלת 10 מיליארד שקל עודף כשאתה מסרת לי 39 מיליארד שקל מינוס.

יצחק כהן: תראה, מיקי, גם אם תחזרו על שקר מאה פעם, השקר יישאר שקר – –

מיקי לוי: איציק, תראה – – –

יצחק כהן: – – ועם מספרים אי-אפשר להתווכח.

מיקי לוי: אדוני סגן שר האוצר – –

יצחק כהן: אתה מוכן להגן עלי, אדוני?

מיקי לוי: – – אני מזמין את כל הנוכחים לעשות גוגל, לא יותר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מוותר – אדוני חבר הכנסת מיקי לוי, אתה מוותר על הדיבור עוד כמה דקות?

מיקי לוי: לא, אדוני, לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אז אנחנו מקשיבים לתשובתו של סגן שר האוצר.

יצחק כהן: מיקי, די אם ניזכר בתוכנית המפוארת שלכם של מע"מ אפס על הדיור.

יצחק כהן: ניזכר רק בזה.

יצחק כהן: איך זה שיתק את כל הזוגות הצעירים, איך ריתק אותם למקומותיהם.

יצחק כהן: חיכו, חיכו, בסוף מה היה?

יצחק כהן: שוד ושבר.

יצחק כהן: מיקי, אתם הייתם אסון כלכלי.

יצחק כהן: הלוא תקציב 15' – שמתם אותו בגירעון של 3.4%, שכחת את זה?

יצחק כהן: שכחת שהצבת אותו ב-3 נקודה – – –

מיקי לוי: קיבלת ב-2.9.

יצחק כהן: 3.4.

מיקי לוי: קיבלת ב-2.9.

יצחק כהן: מיקי יקירי, עם מספרים אי-אפשר להתווכח.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר, זה יעזור אם לא תפנה כל הזמן לחבר הכנסת פלוני אלמוני, אז אולי בכל – – –

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, אתה צודק.

יצחק כהן: הוא חבר שלי, אז אני מתייחס אליו.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אני לא מתנגד לחברויות בין חברי כנסת.

יצחק כהן: אני רוצה לומר לך, אדוני, שהכלכלה הישראלית היא באמת מושא לקנאה של הרבה הרבה כלכלות מערביות.

יצחק כהן: הפרויקטים החברתיים, היחס לזקנים, היחס לניצולי שואה, היחס למשרדי הממשלה – נמצא פה שר הביטחון – שכרם של חיילי החובה, הטיפול בגמלאי צה"ל, היחס לנגדי צה"ל, תקציב הביטחון עצמו, תקציב רב-שנתי שנבנה יחד עם משרד הביטחון עקב בצד אגודל, תר"ש, שקוראים לו תר"ש גדעון.

יצחק כהן: שקט בגזרה הביטחונית מבחינה תקציבית נותן לשר הביטחון אפשרות לרכז את כל המאמץ בביטחון ישראל ולא להתעסק בבעיות תקציביות שלא צריכות להיות לו.

יצחק כהן: משרד החינוך, עם התוספות המדהימות, משרד הרווחה, המטה הלאומי לדיור, שעושים עבודה יוצאת מן הכלל.

יצחק כהן: כבר היום, בפרויקטים ששווקו, יש ירידה של 300,000–400,000 שקל במחירי הדיור.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני מבין שיש אופוזיציה ויש קואליציה, אבל יש גם צד ענייני בדבר הזה.

יצחק כהן: זה טוב אם תבוא האופוזיציה פעם אחת ותשבח ותהלל את הפעילות הכלכלית של הממשלה.

יצחק כהן: באמת, שר האוצר משה כחלון, משרד האוצר והממשלה מובילים את זה, אומנם בשקט אבל בבטחה, ונאחל להם הצלחה.

יצחק כהן: ואתם, רבותי חברי האופוזיציה, לא יזיק, לא יזיק אם תפרגנו.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן – –

מיקי רוזנטל: ענית על כל התהיות.

מיקי רוזנטל: באמת, שכנעת.

יולי יואל אדלשטיין: – – שעוד מעט נשמע אותו פעם נוספת, אבל קודם אנחנו נשמע את חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שיעלה לכאן לנמק הצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת:

יולי יואל אדלשטיין: המלצות הצוות למיגור הבנייה ללא היתר – הכרזת מלחמה על האזרחים הערבים.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב השר זאב אלקין בשם ראש הממשלה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון של הרשימה המשותפת שהגשנו השבוע, אדוני היושב-ראש, היא בנושא האכיפה נגד בנייה – מה שנקרא בנייה בלי היתר; אנחנו לא קוראים לזה בנייה בלתי חוקית, אדוני היושב-ראש – וההמלצות של המשנה ליועץ המשפטי ארז קמיניץ, שאומצו על-ידי היועץ המשפטי לממשלה שפרש בינתיים.

אוסאמה סעדי: לפני שאני אדבר על הנושא הזה, אי-אפשר שלא להגיד כמה משפטים על מה שקרה היום ובימים האחרונים, על מסע ההסתה וההכפשה חסר הרסן מבית-מדרשו של ראש הממשלה נגד הציבור הערבי ונגד חברי הכנסת מטעם הרשימה שלי, הרשימה המשותפת.

אוסאמה סעדי: ההסתה הזאת היא לא הסתה חד-פעמית, אלא היא המשך של מסע מתוכנן, מתוזמן, שהתחיל ביום הבחירות, עם המשפט הידוע, ש"הערבים נוהרים לקלפיות"; המשיך כאן, בנאום בכנסת של ראש הממשלה, על חברי כנסת של בל"ד והקומוניסטים, שהולכים ומאחוריהם דגלי "דאעש", וגם לאחר מכן, נאום דיזנגוף, על מדינה בתוך מדינה ועל מובלעות שכביכול אין בהן אכיפת חוק, ועל העניין של איסוף הנשק, והגיע לשיאו ביום שישי, לאחר הביקור של חברינו מהרשימה המשותפת אצל משפחות ממזרח-ירושלים – ירושלים המזרחית – בנושא אנושי הומניטרי ממדרגה ראשונה, של החזרת הגופות למשפחות כדי להביא אותן לקבורה.

אוסאמה סעדי: ונושא זה הוא נושא – בכל הדתות – נושא חשוב, דתי – שצריך להביא את המת לקבורה כמה שיותר מוקדם, ולא צריך אפילו לאחר או לעכב את זה.

אוסאמה סעדי: אצלנו בערבית אומרים: (אומר בערבית ומתרגם) הכבוד למת זה להביא אותו לקבורה.

אוסאמה סעדי: לאחר הפגישה הזאת קמה זעקה, שהוביל ראש הממשלה, והגדיל לעשות כשהגיש, באופן יוצא דופן, תלונה לוועדת האתיקה.

אוסאמה סעדי: וגם כבודך – יושב-ראש הכנסת גם הגיש, הצטרף והגיש תלונה.

אוסאמה סעדי: שמענו על 450 תלונות שוועדת האתיקה עכשיו יושבת, בשעה זו, כדי לדון בהן, וכנראה – ואנחנו מזהירים – פסק-הדין וגזר-הדין כבר נכתבו, כי אפילו לא רצו לתת לחברים שלנו ארכה של כמה ימים להגיש תגובות; תלונתו של ראש הממשלה, שנתקבלה רק אתמול בלילה בשעה מאוחרת, עוד לא הצליחו להגיב עליה.

אוסאמה סעדי: הצעת חוק, שאדוני השר כבר עמל עליה ועובד עליה, כבר מתגלגלת, ושמענו שהנהלת הקואליציה אישרה פה-אחד תמיכה בהצעת חוק להשעות חבר כנסת ברוב של 90 בגלל התנהגות לא הולמת.

אוסאמה סעדי: משווים את זה, אדוני היושב-ראש, להדחת יושב-ראש הכנסת, או סגן, או אפילו נשיא המדינה.

אוסאמה סעדי: אומרים: מה, אם אפשר להדיח נשיא מדינה ברוב של 90, אז אי-אפשר להדיח חבר כנסת ברוב של 90?

אוסאמה סעדי: לא, אי-אפשר.

אוסאמה סעדי: יש הבדל משמעותי בין מי שנבחר על-ידי הכנסת, והכנסת יכולה להדיח אותו ולהשעות אותו, לבין חבר כנסת, שנבחר על-ידי כלל הציבור, ואי-אפשר להדיח אותו אלא אם כן יש עבירה פלילית, אלא אם כן הוסרה החסינות שלו.

אוסאמה סעדי: ואני מתפלא, אדוני היושב-ראש – אנחנו נמצאים במדינת חוק – כאשר היועץ המשפטי לממשלה הורה על קיומה של בדיקה – לא מחכים אפילו לתוצאות הבדיקה.

אוסאמה סעדי: לא מחכים, כבר הגישו כתב-אישום, כבר הוציאו גזר-דין, כבר רוצים לבצע את גזר-הדין ולתלות אותם על גרדום בחצר העיר.

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: לא שמענו אף אחד, אדוני היושב-ראש, שהגיש תלונה או אפילו הקים קול צעקה כאשר שרת המשפטים – שרה – נפגשה עם משפחות הרוצחים של משפחת דוואבשה.

אוסאמה סעדי: לעניין ההמלצות של דוח קמיניץ – יש גם "צוות 120 הימים" שאותה ממשלה הקימה במקביל להקמת צוות האכיפה של ארז קמיניץ.

אוסאמה סעדי: "צוות 120 הימים" נתן המלצות, אדוני היושב-ראש; "צוות 120 הימים" פרסם דוח ביוני 2015, ובו כמה המלצות אופרטיביות לטיפול במצוקת הדיור.

אוסאמה סעדי: הצוות זיהה כי עד שנת 2000 היה חוסר משמעותי בתכנון מתארי ביישובים הערביים, אולם גם לאחר התערבות ממשלתית וקידום תכנון מתארי, בכל הקשור לתכנון מפורט עדיין יש חוסר.

אוסאמה סעדי: לפיכך, בין יתר המלצותיו, נכללו בדוח המלצות לקידום התכנון במגזר הערבי, תוך הסדרת הבנייה הקיימת.

אוסאמה סעדי: הצוות הדגיש כי טיפול בסוגיית הבנייה הבלתי-חוקית במגזר הערבי הוא חלק בלתי נפרד מהטיפול במצוקת הדיור כולה במגזר, וכי אף בעת התכנון צריך לראות שיש תוכניות מתאר שעל בסיסן אפשר להוציא היתרים.

אוסאמה סעדי: רק בארבעה יישובים ערביים, אדוני היושב-ראש, יש ועדה מקומית, ובכל שאר היישובים אין ועדות, ולכן אי-אפשר להוציא היתרים.

אוסאמה סעדי: אי-אפשר להוציא היתרים.

אוסאמה סעדי: מדברים כיום על יותר מ-50,000 בתים במגזר הערבי שנבנו בלי היתר.

אוסאמה סעדי: זה לא שהערבים, בגנים שלהם, תורשתית, אוהבים לבנות לא חוקי, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: אבל כאשר אין תוכניות מתאר, אין הרחבת אזורי שיפוט, אי-אפשר להוציא היתרים, אז מה אפשר לעשות עם הריבוי הטבעי, אם לא שאנשים ייאלצו ונאלצים לבנות?

אוסאמה סעדי: הצוות המליץ, אדוני היושב-ראש, כי ייעשה מאמץ מוגבר – בד בבד עם יישום המלצות "צוות 120 הימים" והחקיקה שהגיעה בעקבותיו, שזה ילך במקביל, בד בבד.

אוסאמה סעדי: בדרך זו יתאפשר מצד אחד שימוש במכלול ההקלות שהעניקה הממשלה כדי לאפשר תכנון ובינוי, ואז אפשר לדבר על אכיפה.

אוסאמה סעדי: אבל מה שראינו, אדוני היושב-ראש, שאצה הדרך לממשלה; היא רוצה להרוס, והיא התחילה להרוס – הרסה בית בטייבה, ורוצה להרוס עוד בתים, כאשר המלצות "צוות 120 הימים", אפילו עוד לא התחילו ליישם אותן, עוד לא התחילו לממש אותן.

אוסאמה סעדי: ואני אומר: קודם כול בוא נבצע את המלצות "צוות 120 הימים", בוא נאשר תוכניות מתאר לכל היישובים הערביים, בוא נרחיב את אזורי השיפוט.

אוסאמה סעדי: אז נלבין את כל הבתים שאפשר להלבין לפי "צוות 120 הימים".

אוסאמה סעדי: הצענו, אדוני היושב-ראש, ואני מסיים – הצענו, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, הצעה שמקובלת על הנהגת הציבור הערבי, על ועדת המעקב העליונה, על הרשימה המשותפת, על ועד ראשי הרשויות, שניקח שנה, שנה וחצי, שלא תהיינה הריסות, שתהיה הקפאה בהריסות.

אוסאמה סעדי: ובאותו זמן אנחנו מתחייבים, ראשי הרשויות הערביות מתחייבים, שלא תהיה בנייה באזורים שהם מחוץ לקו הכחול, מחוץ לתוכניות המתאר, במשך השנה הזאת.

אוסאמה סעדי: ואז יורחבו אזורי השיפוט, יאושרו תוכניות המתאר – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: – – נלבין את כל עשרות-אלפי הבתים.

אוסאמה סעדי: ואז, אם יישארו כמה בתים, אפשר לדבר על פתרון ספציפי לבתים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אוסאמה סעדי: אבל לא להתחיל להרוס, אלא לדבר.

אוסאמה סעדי: אנחנו מבקשים שתדברו אתנו, תדברו עם הנהגת הציבור הערבי.

אוסאמה סעדי: דוח "צוות 120 הימים" – דיבר אתנו, היינו, נפגשנו כמה פעמים, אבל על דוח ארז לא דיברו אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אוסאמה סעדי: ובלי דיבורים, אנחנו מזהירים שתהיה תסיסה במגזר הערבי אם תימשך תופעת הריסת הבתים.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה ישיב השר זאב אלקין, בבקשה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי שר הביטחון, חברי חברי הכנסת, אני חושב שעצם הגשת האי-אמון בנושא הזה היא דוגמה מצוינת איך נושא אזרחי, שבסך הכול הוא אינטרס של המגזר הערבי עצמו, הופך בידי חברי כנסת ברשימה המשותפת לכלי להסתה כנגד הממשלה וכנגד מדינת ישראל.

זאב אלקין: הרי תסתכלו על הכותרת: המלצות הצוות למיגור הבנייה ללא היתר – הכרזת מלחמה על הערבים.

זאב אלקין: לא פחות ולא יותר – הכרזת מלחמה.

זאב אלקין: אחת מהשתיים: או שמי שהגישו את האי-אמון לא קראו את הצעת המחליטים – היא, אגב, עוד לא אושרה בממשלה, אז אני מניח שעוד לא הכרזנו מלחמה, אנחנו בדרך.

זאב אלקין: כן, זו התרעה לפני הכרזת מלחמה, חברי מהרשימה המשותפת.

זאב אלקין: אבל או שלא קראתם את הצעת המחליטים, שהציעה – – –

אוסאמה סעדי: בדוח קמיניץ כתוב: קידום הלחימה.

אוסאמה סעדי: אתם השתמשתם בלחימה, לא אנחנו.

אוסאמה סעדי: קידום הלחימה, זה מה שכתוב בדוח קמיניץ.

זאב אלקין: עכשיו, קודם כול, דוח קמיניץ, כפי שאתה יודע, לא התייחס אך ורק למגזר הערבי.

זאב אלקין: הוא התייחס לבנייה הבלתי-חוקית בכלל, והציע שורה של תהליכי חקיקה כדי להתמודד עם זה.

זאב אלקין: אגב, מעניין שאתה אוטומטית מקשר בנייה בלתי חוקית למגזר הערבי.

זאב אלקין: שים לב, אתה עשית את זה, לא הממשלה עשתה את זה ולא אני עשיתי את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה לא אישרה תוכניות.

זאב אלקין: עכשיו, לאחר מכן עוד תאשים את הממשלה שהיא מדביקה תוויות לציבור הערבי.

זאב אלקין: אבל, עוד פעם, מה שהתכוונה לעשות הממשלה – ושוב אני חוזר ואומר:

זאב אלקין: עוד לא נגמר הדיון, אפילו עוד לא התחיל הדיון, רק פורסמה טיוטת הצעת המחליטים הממשלתית, ויש על זה כל מיני עמדות לכאן ולכאן.

זאב אלקין: מה שהתכוונה הממשלה לעשות, מי שהיה פותח את הצעת המחליטים, חוץ מאישור דוח קמיניץ – שאני עוד פעם מפנה את תשומת לבך שאין בו התייחסות לכך שהדוח כולו מכוון למגזר הערבי, הוא מדבר על בנייה בלתי חוקית בכלל.

זאב אלקין: מה שהתכוונה הממשלה, אם תראו – – –

אוסאמה סעדי: כתוב: במגזר הערבי והדרוזי.

זאב אלקין: אם תראו את הצעת המחליטים, שהיא כן מכוונת למגזר הערבי, תגלו שם, רחמנא ליצלן, העברת סמכויות לרשויות מקומיות במגזר הערבי, בדיוק משהו שדיברת עליו מעל הבמה הזאת.

זאב אלקין: זו באמת הכרזת מלחמה בדרגה עליונה מצד ממשלת ישראל על המגזר הערבי – העברת סמכויות לרשויות של המגזר הערבי בתחום האכיפה מצד אחד, ובהנחה שהן יודעות לעמוד בנושא הזה של אכיפה, גם הקדמה של תהליך ההקמה של הוועדה המקומית.

זאב אלקין: הדבר שביקשת והאשמת את הממשלה שהיא לא עושה, זה מופיע בדיוק באותה הצעת מחליטים.

זאב אלקין: אז איפה כאן הכרזת מלחמה?

זאב אלקין: איפה מצאתם את זה?

זאב אלקין: עכשיו, יש פה הקצאת תקנים ומשאבים לרשויות מקומיות במגזר הערבי, כדי לעסוק באכיפה.

אוסאמה סעדי: להריסה.

זאב אלקין: כדי לעסוק באכיפה.

זאב אלקין: לרשויות מקומיות במגזר הערבי, לאותם ראשי רשויות שבשמם דיברת רק לפני רגע.

זאב אלקין: ויש כאן גם הקצאת תקנים וחיזוק המעמד של היחידה הארצית לאכיפת בנייה, במקביל לזירוז התהליך של העברת הסמכויות גם בתחום תכנון והקמת ועדות מקומיות באותו מגזר ערבי.

זאב אלקין: אז איפה הכרזת מלחמה?

זאב אלקין: אבל הרי אי-אפשר לנהל את השיח על זה פתוח.

זאב אלקין: הייתי מבין אם היית עוד אומר על ההצעות שלי ושל חברי יריב לוין שאנחנו מכריזים מלחמה.

זאב אלקין: אף שנדמה לי שגם מי שיסתכל על ההמלצות שלנו – והן גם עוד לא פורסמו רשמית, והדיון בממשלה עוד לפנינו – חלק ממה שאנחנו מציעים לא רחוק ממה שהצעת מעל הבמה הזאת.

זאב אלקין: גם אנחנו מציעים לקחת פרק זמן כלשהו שבמהלכו מצד אחד לא יהיו הריסות, ומצד שני לא יהיה קידום בנייה בלתי חוקית חדשה.

זאב אלקין: ואם ייבנה משהו בלתי חוקי חדש, זה ייהרס.

אוסאמה סעדי: אז זו ההצעה שלנו.

זאב אלקין: לכן, גם מי שמעיין ברצינות, ולא ברמה של כותרות, ולא ברמה של הדבקת תוויות, בהצעות שלנו – תגלה להפתעתך שאולי גם שם יש דברים משותפים.

זאב אלקין: יש גם דברים שבמחלוקת, נכון, כי אנחנו מציעים לאחר השלמת התהליך הזה כן להתנות חלק מהתקציבים שקיימים בהחלטת הממשלה בעמידה ביעדים האלה של האכיפה, ואני מניח שיהיה על זה ויכוח.

זאב אלקין: אם אז היית מתגולל עלינו, עוד הייתי מבין.

זאב אלקין: אבל לתקוף את הצעת המחליטים של הממשלה, שכל מה שהיא עושה, היא רק מעבירה סמכויות ומעבירה תקנים ומעבירה כלים, גם של תכנון וגם של אכיפה, לרשויות מקומיות, לקרוא לזה הכרזת מלחמה?

זאב אלקין: מאיפה זה נובע?

זאב אלקין: לצערי, אתם לא יודעים לנהל שיח אחר.

זאב אלקין: הרי הצעת האי-אמון לא תהיה הצעת אי-אמון, והשיח עם הממשלה לא יהיה שיח עם הממשלה, אם זה לא ילווה בהסתה ואם לא ילווה בביטויים מאוד מאוד חריגים – לחפש את המפריד, לחפש את הנושא להלהיט את הציבור הערבי ולנסות להראות שהנה, רק אתם עומדים על המשמר כנגד הממשלה הנוראית שמגיעה פה רק לפגוע בציבור הערבי.

זאב אלקין: הרי מי שצריך את האכיפה של בנייה בלתי חוקית במגזר הערבי, הראשונים שצריכים את זה הם המגזר הערבי.

זאב אלקין: הרי מה התוצאות של בנייה בלתי חוקית?

זאב אלקין: שכשמחפשים מקום לבית-ספר, אין איפה לבנות אותו; כשמחפשים מקום לכביש, אין איפה להעביר אותו, כי בנו שם בנייה בלתי חוקית.

זאב אלקין: הראשונים שנפגעים מפגיעה בשטחים ציבוריים ומהיעדר תכנון נכון, ומבנייה פרועה בלי שום קווי מתאר ובלי שום תכנון, הם המגזר הערבי עצמו.

זאב אלקין: הוא נפגע.

זאב אלקין: אז במקום לטפל בבעיות של הציבור ששלח אתכם לכנסת, כל מה שאתם מחפשים זה להסית ולהפוך את זה לעניין של מלחמת עולם.

זאב אלקין: תיקח את האירוע שאליו התייחסת.

זאב אלקין: במקום להתבייש באירוע הזה, שהולכים שלושה חברי כנסת, חברים שלכם לרשימה, ועומדים דקת דומייה לזכר טרוריסטים נתעבים, ובמקום להוקיע את זה מכול וכול, מה שעושים כל חברי הכנסת של הרשימה המשותפת – כולל, לצערי, גם אתה, איימן, בראשם – נותנים להם גיבוי.

זאב אלקין: זאת הדרך של השיח בין המגזר היהודי למגזר הערבי?

איימן עודה: אדוני השר, זאת לא הייתה דומייה, זאת הייתה אל-פאתִחה, ואת זה קוראים לכל בן-אדם שמת, ממש ממש לכולם, אפילו אם אתה לא מסכים.

איימן עודה: ואני, בשם כולנו, לא נסכים אף פעם לפגוע ביהודי בהיותו יהודי.

איימן עודה: חד וחלק.

איימן עודה: בוודאי לא בפלסטיני בהיותו פלסטיני.

איימן עודה: חד וחלק.

זאב אלקין: אני מאוד שמח על ההכרזה שלך.

זאב אלקין: אבל כשההכרזה שלך, איימן, לא מלווה באמירה מאוד מאוד ברורה וחדה על המעשים של חבריך, שאין דרך להבין אותם אחרת ואין דרך לפרש אותם אחרת, וכל הציבור, גם במגזר הערבי וגם במגזר היהודי, מבין את זה רק בדרך מאוד מאוד פשוטה: תמיכה באותם טרוריסטים נתעבים שלקחו חיי אדם.

איימן עודה: אז אני אומר לך שלא.

זאב אלקין: אי-אפשר מצד אחד להגיד "אנחנו נגד טרור", ומצד שני לתת גיבוי מוחלט לאותם חברי כנסת שעשו את מה שעשו.

זאב אלקין: אי-אפשר.

זאב אלקין: אי-אפשר להחזיק את החבל בשתי קצותיו.

זאב אלקין: תצטרכו להחליט במה אתם רוצים לטפל: האם אתם רוצים לטפל בבעיות האמיתיות של המגזר הערבי, או שאתם רוצים להמשיך להסית, להדביק כותרות, להגיד על כך שמכריזים מלחמה ולחפש את המפריד בין שני הציבורים האלה ולא לחפש את המאחד?

זאב אלקין: לכן אני מציע לכם להתעשת כל עוד לא מאוחר; לא לקחת את הציבור למקומות האלה.

זאב אלקין: זה גם לא מה שהוא רוצה.

זאב אלקין: הוא רוצה לחיות בכבוד, הוא רוצה לחפש את הזכויות שלו.

זאב אלקין: תיאבקו על הזכויות שלו, זה בסדר גמור, תבקרו את הממשלה כשאנחנו לא בסדר, אבל אל תתעסקו בהסתה.

זאב אלקין: זה לא יביא שום דבר מעשי טוב לציבור שאתם מייצגים בכנסת, וזה ולא יביא טוב לא לציבור הערבי ולא לציבור היהודי.

זאב אלקין: המעשים האלה, אני הייתי מצפה מכם לא רק שלא להגן עליהם, אלא להתייצב יחד אתנו ולהוקיע אותם, ולקדם את החקיקה שאנחנו רוצים לקדם כדי לשים קווים אדומים בכנסת, מאוד מאוד מאוד ברורים, כי המשך המעשים מהסוג הזה פוגע לא רק במדינת ישראל כולה, לא רק בקרובי המשפחות שנרצחו ונפגעו מאותם מפגעים, הם פוגעים בין השאר גם במגזר הערבי שאתם מייצגים כאן, פוגעים במפלגה שלכם.

זאב אלקין: ולכן אתם עושים כאן טעות איומה גם בהצעת האי-אמון הזאת, כפי שניסחתם אותה, וגם בכל ההתנהלות בימים האחרונים.

זאב אלקין: אני מפציר בכם, תתעשתו, כל עוד לא מאוחר, וכמובן, אני קורא לכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

זאב אלקין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה: הבור התקציבי המעמיק וחוסר האחריות של ראש הממשלה ושר האוצר, מטעם יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

מיקי לוי: הוא מקשיב דרך הטלוויזיה, אבל זה בסדר, זה לגיטימי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ידע מה להשיב, סמוך עליו.

מיקי לוי: כן, ודאי, יש לי ניסיון עם זה.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

מיקי לוי: יש לי ניסיון עם זה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מבקשים מהכנסת להביע אי-אמון בממשלה על רקע ניהול מדיניות כלכלית חסרת אחריות.

מיקי לוי: הממשלה פיזרה, וממשיכה לפזר, מיליארדי שקלים לכל עבר, והיא מכניסה את המשק לגירעון שהולך ומעמיק, אשר כולנו ניאלץ לשלם את המחיר שלו בתקציב הבא.

מיקי לוי: אני אנצל את כניסתו של חברי חבר הכנסת סגן השר יצחק כהן – בוויכוח הקודם, סוף-סוף הגענו לידי הסכמה.

מיקי לוי: ההסכמה היא, אדוני היושב-ראש, שהקופה, או התקציב שהתקבל בסיום הקדנציה הקודמת של סגן השר ידידי יצחק כהן, עת שימש כסגן שר האוצר, הסתיימה בגירעון של 3.9% – ליתר דיוק 3.98%.

מיקי לוי: זה אומר גירעון קטסטרופלי, זה אומר גירעון של 39 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: זו הקופה, זה התקציב שהתקבל בינואר, בתחילת שנת התקציב 2013, והיינו אמורים לסגור את הפערים של התקציב הזה, והיינו אמורים לסגור גירעון של עלות מלחמה בעזה שעלתה כ-10 מיליארד שקל ללא עליית מסים, ועם כל זה סיימנו את התקציב בסוף 2014 עם גירעון של 29.9 – 2.15%, הרבה הרבה יותר טוב ממה שקיבלנו.

מיקי לוי: אבל לעצם העניין, אדוני, סקירה של מצב המשק שפרסם בנק ישראל – לא אני, בנק ישראל – אך לפני שבוע, מעלה כי הבנק צופה גירעון – תחזיקו את עצמכם חזק – של 14 מיליארד שקל בתקציב 2017.

מיקי לוי: ובינתיים, כך עולה מסקירות בנק ישראל, שר האוצר והממשלה כולה מנסים לעבוד על כולנו ולעוות את התמונה הפיסקלית כדי שלא נרגיש שהגירעון רק מעמיק.

מיקי לוי: הם מציגים לנו גירעון של 2.9%, אבל מוציאים מכללי החשבונאות המקובלים חלק מעלויות התוכניות של הממשלה, וכך מסתירים שכבר עכשיו, כבר היום, על-פי ההערכה של בנק ישראל, הגירעון מגיע ל-3.3%.

מיקי לוי: אם מביאים בחשבון שנוסף על כך הממשלה דחתה חלק ניכר מיישום תוכניותיה לשנת 2017 והשנים הבאות, מתקבלת תמונה מבהילה של גירעון עמוק, שאתם מובילים את המשק אליו בחוסר אחריות משווע.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מי היה מאמין שרק בחודש יולי 2015, זמן קצר לאחר כניסתו של שר האוצר כחלון לתפקידו, כל כותרות העיתונים בישרו על מה שאנחנו ביש עתיד כבר ידענו – שיש עודף תקציבי של 10 מיליארד שקל בתקציב המדינה.

מיקי לוי: זה העודף התקציבי שהשארנו כאשר עזבנו את תקציב המדינה.

מיקי לוי: הייתה גבייה עמוקה יותר, שאינה לזכות הממשלה הזאת – עם זה תסכים אתי, אני מאוד מקווה, אדוני סגן שר האוצר.

מיקי לוי: וזה לא קרה יש מאין, כי ניהלנו תקציב אחראי ומאוזן, לא שפכנו כספים קואליציוניים על כל מיני סקטורים ללא הבחנה, ועבדנו קשה מול רשות המסים כדי להעמיק את הגבייה, תוך כדי מלחמה בלתי מתפשרת בהון השחור.

מיקי לוי: אני יכול להעיד שבחלקת אלוהים הקטנה שלי כסגן שר האוצר שהיה אחראי לרשות המסים – אני מודה, על-פי הצעתו והמלצתו של קודמי בתפקיד, סגן השר יצחק כהן – התרוצצתי בוועדות הכנסת כדי להעביר תיקוני חקיקה שסגרו פרצות במס.

מיקי לוי: ביקרתי אישית ב-84 משרדי המס של הרשות, דיברתי עם העובדים, והצבנו יעדים ומדדים לכל המנהלים.

מיקי לוי: חיברתי את המשטרה לרשות המסים, השקענו כסף בפיתוח ורכישה של מערכות מחשוב חדשות, פתחנו שולחן עגול עם הארגונים המייצגים של העסקים הקטנים, רואי-החשבון, לשכת עורכי-הדין, והבאנו מאות תקנים לרשות המסים – כ-400 תקנים, 300 תקני עובדים ועוד 100 תקני סטודנטים – כדי למלא את החסר.

מיקי לוי: בקיצור, עבדנו קשה כדי לייעל את עבודת רשות המסים, להצליח במאבק בהון השחור ולהעמיק את הגבייה.

מיקי לוי: הצלחנו.

מיקי לוי: וכשנכנס שר האוצר הוא קיבל משק יציב עם עודף תקציבי של יותר מ-10 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: אז תסבירו לי, חברי בקואליציה, איך הגענו בתוך פחות מתשעה חודשים למשבר פיסקלי ולגירעון שרק הולך וגדל?

מיקי לוי: איך לקחתם עודף תקציבי של 10 מיליארד שקלים והצלחתם לייצר בור?

מיקי לוי: כי הסקירה של בנק ישראל – לא שלי, אדוני היושב-ראש, של בנק ישראל – לא משאירה מקום לספק: קיבלתם מאתנו כלכלה יציבה ומאוזנת, עם עודפי גבייה, ואחרי תשעה חודשים בלבד הבאתם אותנו לפתחו של משבר.

מיקי לוי: והתשובה, חברים, ברורה: חוסר אחריות בלתי נסבל והיענות לכל הלחצים הסקטוריאליים; מיליארדי שקלים שנסגרו במהלך המשא-ומתן הקואליציוני בין יהדות התורה והבית היהודי לליכוד והעברות תקציביות של מיליארדים נוספים מאז קמה הממשלה הרעה הזאת.

מיקי לוי: אבל זה לא הכול.

מיקי לוי: הממשלה הזאת עושה כל שביכולתה כדי לפגוע במנועי הצמיחה – ואיזה מנוע צמיחה גדול יותר מיציאה של אוכלוסיות שלמות לשוק העבודה?

מיקי לוי: אתם עושים כל מה שאתם יכולים כדי למנוע תמריצים שיעודדו יציאה לעבודה; כך היה כשהורדתם את הניקוד של קריטריון כושר ההשתכרות בזכאות לקבלת דיור בר-השגה; כך היה כשנמנעתם מלהרחיב את מענק העבודה בשנת 2015, כדי שלא לכלול עוד אימהות – חד-הוריות – שיוצאות לעבוד יותר ומרוויחות יותר; כך היה כשביטלתם את התנאי של יציאה לעבודה של שני בני-הזוג בזכאות לקבלת מעונות-יום, וכך היה כשהכפלתם, אך לפני כמה שבועות, פי-שמונה, רטרואקטיבית, בחודש דצמבר האחרון, את הקצבאות לאברכים, שכמובן לא יוצאים לעבוד, והכפלתם להם בצורה קבועה את הקצבה בשנים הבאות – וזה נתון, אני מניח, שלא תוכל לסתור.

מיקי לוי: כל אלה, חברי חברי הכנסת, מציירים לנו תמונה מאוד מדאיגה: שר אוצר וממשלה שמפזרים כספים לכל עבר, מעודדים אי-יציאה לעבודה, ופוגעים בכך בצמיחה, ומסתירים את עומק הגירעון – על-פי בנק ישראל, לא על-פי חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: את המחיר, אין לי ספק, כולנו נשלם בתקציב 2017, בהעלאת מסים ובקיצוץ בתקציבים של המשרדים החברתיים – חינוך, בריאות, רווחה וכו'.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, לאור חוסר האחריות הפיסקלי שאותו מנהלים הממשלה ושר האוצר, אנחנו מבקשים מהכנסת להביע אי-אמון בממשלה.

מיקי לוי: אני מניח שיעלה סגן שר האוצר ויגיד כמה טוב לנו ובאיזה גן-עדן אנחנו חיים, והכול בסדר מבחינה תקציבית, ואין שום בעיות, ועושים ובונים וכו'.

מיקי לוי: אנחנו נמתין בסבלנות.

מיקי לוי: כי כבר עכשיו, אם אתה תגיד לי רק, אדוני סגן שר האוצר, ידידי כאח לי, חבר הכנסת סגן שר האוצר יצחק כהן – תסביר לי רק את ההבדל בין נגידת בנק ישראל ד"ר פלוג לביניכם בהערכת עומק הגירעון, כשהיא מדברת כבר על גירעון גדול יותר, באחוזים גדולים.

מיקי לוי: אתם מדברים על 2.9%, והיא כבר מדברת על 2.4%, 2.6%.

מיקי לוי: וזהו גירעון גדול מאוד – לא על פי; על-פי בנק ישראל.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי שהציג הצעת אי-אמון מטעם יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שהסתבר, אפילו אחיו של חבר הכנסת מיקי לוי.

אלעזר שטרן: אני – – –

קריאה: – – – לבן-דוד ושר.

אלעזר שטרן: שכל תלמיד חכם שאין תוכו כברו, שלא ייכנס לבית-המדרש.

יצחק כהן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני, ברשותך.

יצחק כהן: ברשותך, אדוני היושב-ראש, פעם אחת ולתמיד שייכתבו בפרוטוקול הכנסת, בספר "דברי הכנסת" – הייתי עושה פה גם שלט גדול, כן?

יצחק כהן: – המספרים האמיתיים.

יצחק כהן: לא מהעיתון ולא מהדודה ולא מהתחושות, המספרים האמיתיים.

יצחק כהן: זה לא 4% – איפה הוא?

יצחק כהן: איפה מיקי?

יצחק כהן: זה לא 4.4%, מיקי.

יצחק כהן: תשכח מזה.

מיקי לוי: 3.9%.

יצחק כהן: אחרי שהראיתי לך.

יצחק כהן: אבל 3.9% זה לא 4.4%, מיקי.

יצחק כהן: יש הבדל.

מיקי לוי: 3.9%.

יצחק כהן: יש הבדל עצום.

מיקי לוי: 39 מיליארד.

יצחק כהן: יש הבדל עצום.

יצחק כהן: חצי.

יצחק כהן: אתה יודע כמה זה?

יצחק כהן: המון.

מיקי לוי: אנחנו מסכימים על 3.9%.

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: אתה כל הזמן צועק: 4.4%, 4.5% – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת כהן – – –

יצחק כהן: על כל פנים, בוא, תן לי.

יצחק כהן: תרשה לי.

יצחק כהן: תרשה לי.

יצחק כהן: לא הפרעתי לך.

יצחק כהן: העובדות – אתה מדבר על תחזיות, אני מדבר אתך על עובדות.

יצחק כהן: אז, אדוני היושב-ראש, פעם אחת לתמיד: בשנת 2012 – 3.89%; ב-13' – 3.15%; ב-14' – 2.74%; ב-15' – 2.14%, למרות שאתם העברתם, גם בממשלה וגם בכנסת, 3.4%.

מיקי לוי: עזוב, מה קיבלת?

יצחק כהן: מה זה עזוב?

מיקי לוי: מה קיבלת?

יצחק כהן: מה זה עזוב?

יצחק כהן: מה אתה, איפה אתה נמצא?

מיקי לוי: מה קיבלת?

יצחק כהן: עזוב – מחנה-יהודה.

יצחק כהן: עזוב.

מיקי לוי: מה קיבלת?

יצחק כהן: טוב.

יצחק כהן: אני, אתה יודע מה?

יצחק כהן: אני לא עוזב.

יצחק כהן: על כל פנים, נחזור לשנת התקציב 2015, אוקיי?

יצחק כהן: הסתיימה לשמחתי בגירעון של 2.15%, הנמוך ביותר בשבע השנים האחרונות.

מיקי לוי: לא שלך.

יצחק כהן: לא, של הסבתא שלי.

יצחק כהן: בסדר.

יצחק כהן: "לא שלך".

יצחק כהן: שלך.

יצחק כהן: איזה.

מיקי לוי: לא, מה אתה רוצה?

מיקי לוי: כאילו, כוננת ממשלה בחודש ה-11.

יצחק כהן: אבל אתה תכננת 3.4%.

מיקי לוי: אבל – – –

יצחק כהן: קיצצת קצבאות ילדים – –

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: – – הוספת עשרות ילדים – עשרות-אלפים, עשרות – – –

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: רגע.

יצחק כהן: תן לי לדבר.

יצחק כהן: אני ישבתי בשקט, שמעתי אותך.

מיקי לוי: כוננת ממשלה בחודש ה-11.

יצחק כהן: שמעתי אותך בשקט, תשמע אותי – – –

מיקי לוי: מה זה, לעסקים שלך?

יצחק כהן: מה יהיה, אדוני היושב-ראש?

יצחק כהן: אתה מוכן לטפל?

יצחק כהן: – הוספת עשרות-אלפי ילדים, דחסת אותם מתחת לקו העוני.

יצחק כהן: על מה אתה מדבר?

יצחק כהן: קיצצת קצבאות ילדים בצורה אכזרית.

יצחק כהן: על מה?

מיקי לוי: הוצאתי אותם לעבודה.

יצחק כהן: תכננת גירעון.

יצחק כהן: עם כל זה – – –

מיקי לוי: הוצאתי אותם לעבודה.

יצחק כהן: עם כל זה, תכננת גירעון 3.4%.

יצחק כהן: אז על מה אתה מדבר, מיקי?

יצחק כהן: תעשה לי טובה.

יצחק כהן: בוא נגמור את העניין הזה פעם אחת ולתמיד.

מיקי לוי: לא.

יצחק כהן: תרשום את זה בפרוטוקול – – –

מיקי לוי: תרשום – – –

בצלאל סמוטריץ': רק, חבר הכנסת מיקי לוי, לא מנהלים פה דיאלוגים.

בצלאל סמוטריץ': מחילה.

יצחק כהן: שיהיו רשומים המספרים.

יצחק כהן: אלה המספרים.

יצחק כהן: כל פעם שאני אתווכח אתך, תוציאו את הפרוטוקול.

יצחק כהן: אוקיי?

יצחק כהן: הלאה.

מאיר כהן: איציק, אם זה יירשם בפרוטוקול זה עדיין לא אומר שאתה צודק.

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: לא הייתי משכנע אותו.

מאיר כהן: – – –

יצחק כהן: הוא כל פעם אומר מספרים, אני לא יודע מאיפה הוא ממציא אותם: 4.4%, 4.6%, 8.8%.

יצחק כהן: מיקי, אתה אדם רציני – –

מיקי לוי: 3.9%.

יצחק כהן: – – תהיה צמוד לאמת.

מיקי לוי: 3.9% – – –

יצחק כהן: עוד פעם 3.9%.

יצחק כהן: אוקיי.

יצחק כהן: בסדר.

יצחק כהן: העיקר שרשום.

יצחק כהן: רשמת.

חיים ילין: 24:10 – – – בארצות-הברית.

יצחק כהן: ואגיד לך מה קרה – בבקשה?

חיים ילין: 24:10.

חיים ילין: התוצאה אתמול.

זוהיר בהלול: דנוור, דנוור ניצחה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, יש לנו יום ארוך.

יצחק כהן: הירידה בגירעון תרמה להפחתת היחס בין החוב הציבורי לתוצר הלאומי, יחס חוב–תוצר, מ-66.7% ל-64.9%.

יצחק כהן: משהו מדהים.

יצחק כהן: הירידה ביחס חוב–תוצר משפרת את יציבות המשק וכן את יכולתו להתמודד עם האטה כלכלית ומשברים.

יצחק כהן: בנוסף, הירידה ביחס חוב–תוצר תפחית את תשלומי הריבית של מדינת ישראל ותאפשר בעתיד פינוי מקורות תקציביים לטובת תקציבים תומכי צמיחה.

יצחק כהן: לצד השמירה על המדיניות הפיסקלית האחראית, פעלה הממשלה במסגרת אישור התקציב האחרון בהתאם לסדרי העדיפויות שלה, אשר התבססו על העקרונות הבאים: חלוקה צודקת יותר של המשאבים הלאומיים, טיפול במשבר הדיור והפחתת יוקר המחיה לאזרחים, וכן הגברת הפריון במשק.

יצחק כהן: על בסיס אותם עקרונות, תקציב המדינה כולל תוספות משמעותיות למשרדים החברתיים, ותשמע, מיקי: תוספת של 6.7 מיליארד ש"ח למשרד החינוך; תוספת של 4.6 מיליארד ש"ח למשרד הבריאות; תוספת של 900 מיליון למשרד הרווחה; תוספת של 2.6 מיליארד לקצבאות הילדים שגזלתם להם אותן מהפה – הוצאתם את הלחם מהפה, הוצאתם להם – ולמענקי העצמה, תוכנית "חיסכון לכל ילד".

יצחק כהן: פירוט של כלל תוספות תקציב אלו הופיע בחוברות התקציב שהונחו בפני חברי הכנסת טרם אישור התקציב, והוא נגיש לעיון הציבור במערכת אינטרנטית ייעודית שהעלינו לטובת הנושא באתר משרד האוצר.

יצחק כהן: בתקופה הקרובה יחל משרד האוצר בעבודה אינטנסיבית לגיבוש תקציב המדינה הבא, ל-2017, בעזרת השם.

יצחק כהן: גם במסגרת תקציב זה תמשיך הממשלה לשמור על מדיניות פיסקלית אחראית, ובד בבד לתת, ככל הניתן, מענה לצרכים החברתיים הקיימים במדינת ישראל.

יצחק כהן: אחד הדגלים המרכזיים של משרד האוצר בתקציב המדינה האחרון היה חלוקה חברתית יותר של המשאבים הציבוריים.

יצחק כהן: לאור זאת, התקציב כלל גידולים חסרי תקדים – התקציב החברתי – וזאת במטרה לצמצם את הפערים בחברה הישראלית.

יצחק כהן: גם בתקציב הבא נמשיך לשמור על אותם עקרונות, אותם דגלים.

יצחק כהן: אנחנו נראה גירעון נמוך וצמיחה גבוהה, יחס חוב–תוצר שממשיך לרדת וכלכלה חזקה ויציבה.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: תודה לך, מיקי לוי.

מיקי לוי: הלוואי, ושאלוהים יעזור לנו.

יצחק כהן: בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים, חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נקפיד היום על לוחות הזמנים בשל סדר-היום הארוך והמעניין שמובטח לנו.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני סגן השר, אני הייתי רוצה לעדכן אותך שהיום אנחנו בחודש פברואר, והיום עסקה – גם היום – קרן נויבך, בתוכנית שלה, בביטוחים הסיעודיים.

איציק שמולי: ואם תהית לעצמך האם העניין הזה נפתר, אז הריני לעדכן אותך שבחודש ינואר, בהכשר של משרד האוצר והמפקחת על הביטוח, זרקתם עוד 4,500 מבוטחים לרחוב.

איציק שמולי: אז עם האמת הזאת בסוף אתם תצטרכו להתמודד, אדוני סגן השר.

איציק שמולי: זה שעומד שר האוצר ואומר שבתקופה שלו לא יזרקו קשישים לרחוב – זה מצוין.

איציק שמולי: אני בעד.

איציק שמולי: השאלה אבל, בסוף, מה עושות חברות הביטוח?

איציק שמולי: ובמבחן המעשה, אדוני סגן השר, ואתה יודע טוב מאוד, שבסופו של דבר, כרגע המשבר בביטוחים הסיעודיים נמשך במלוא עוזו.

איציק שמולי: ואם הכותרת של האי-אמון של הסיעה שלי היום מדברת על בעיית האי-שוויון שהולך ומעמיק במדינת ישראל, אז אתם יודעים – עזבו את האופוזיציה, תקשיבו למה שאומר לכם ה-OECD.

איציק שמולי: ה-OECD בעצמו אומר לכם: מדינת ישראל נמצאת בקונפליקט פנימי עמוק, ובעצם מתנהלות בה שתי כלכלות: בכלכלה אחת, בפרמטרים של המקרו-כלכלה, מדינת ישראל היא אלופת העולם – הצמיחה פה היא בסדר גמור בשנים האחרונות, האבטלה נמוכה, ההחזר של החוב הלאומי הוא המהיר ביותר בעולם המערבי; אבל תראו מה קורה בבחינת הכלכלה שאותה חווים אזרחי ישראל, ושם אנשים פשוט הולכים ונשחקים עד דק.

איציק שמולי: אני רוצה להקדיש עוד דקה, אדוני היושב-ראש, לכל הסערה של חברי הכנסת מסיעת בל"ד.

איציק שמולי: אתה עמדת פה, אדוני יושב-ראש הסיעה המשותפת איימן עודה, לפני שבוע, יחד עם זהבה גלאון, והבעתם אי-אמון גורף ביושב-ראש האופוזיציה ובמפלגת – במפלגה שלי.

איציק שמולי: עכשיו, אני אומר לך: אין שום ספק שהחוק – לא, נתחיל קודם לכן – אין שום ספק שהמדיניות שהממשלה מקדמת ממיטה אסון על שני העמים; אין שום ספק שהחוק שהממשלה מקדמת הוא חוק שאין לו מקום בכנסת ישראל.

איציק שמולי: זהו חוק מסוכן מאוד.

איציק שמולי: את הדבר הזה אנחנו מתייצבים ואומרים בפה מלא.

איציק שמולי: אני מצפה ממך גם כן, אדוני, יושב-ראש הסיעה המשותפת, גם באזורים שזה פחות נוח, להעמיד את חברי סיעת בל"ד על מקומם.

איציק שמולי: אני מצפה ממך לאמירה כלשהי, מעבר לסיפור של אנטיגונה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שמולי, ממש משפט סיכום.

בצלאל סמוטריץ': תקפיד על הזמנים.

איציק שמולי: משפט סיכום.

איציק שמולי: – – כי בסופו של דבר, בסופו של דבר, הצעד הזה, לא רק שמבחינתי הוא נותן לגיטימציה לכל מיני מעשים שהם פשוט פסולים מעיקרם, בסוף הוא מחבל במאמצים שלנו – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איציק שמולי: – – של המחנה שלנו, לקדם את אותם רעיונות שאנחנו מדברים עליהם פה כל היום.

איציק שמולי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איימן עודה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, לגבי הסערה – אני תומך בצעדים למען החזרת הגופות למשפחות, כולל הפגישה עם המשפחות, כי זה דבר הומניטרי, מוסרי, ממדרגה ראשונה.

איימן עודה: ואני שואל, על מה המהומה?

איימן עודה: אז הבנתי, על זה שהם עמדו דקת דומייה.

איימן עודה: האנשים עמדו לקרוא את סורת אל-פאתחה, שקוראים כאשר יש פטירה, לכל בן-אדם – זו התרבות שלנו – לכל בן-אדם, אם אתה מסכים עם מעשיו ואם אתה לא מסכים עם מעשיו.

איימן עודה: אבל אני רוצה להיות חד וברור: חבר הכנסת איציק, אנחנו מוקיעים, אנחנו יוצאים חוצץ נגד פגיעה בחפים מפשע, יהודים כפלסטינים.

איימן עודה: אנחנו קוראים לכולם להוציא את כל האזרחים, יהודים כפלסטינים, ממעגל האימה, המלחמה, האלימות, בוודאי.

איימן עודה: יחד עם זאת, אנחנו תומכים במאבקו הצודק של העם הפלסטיני נגד הכיבוש ולמען הקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל.

איציק שמולי: גם אנחנו, אבל ברגע שקוראים להם "משפחות שכולות" אתם מאבדים אותנו, לא את הימין.

איציק שמולי: אתם מוותרים עלינו.

איימן עודה: אז אני מבקש מכולם להנמיך את הלהבות.

איימן עודה: אני קורא לכולם, באחריות – אני קורא לכולם, באחריות – להנמיך את הלהבות, כי ממש לא צריך לעשות כך.

איימן עודה: צריך להתווכח, אבל מה שקורה בעצם זה הסתה, בעיקר מראש הממשלה, וזו לא רק גזענות מבנית, זו פוליטיקה מכוונת.

איימן עודה: תבינו, אתם במיוחד, אני פונה אליכם – ראש הממשלה יודע יותר מכולם מהו משקלה של האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: הוא למד את זה על בשרו כאשר רבין נשען על קולות האוכלוסייה הערבית, הוא למד את זה על בשרו כאשר ההבדל בין פרס לבין נתניהו, בשנת 1996, היה 30,000 קולות.

איימן עודה: הוא יודע מה המשקל של האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: לכן הוא נושא הדגל בהסתה נגד האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: לכן הוא זה שאמר את נאום "הערבים נוהרים לקלפיות".

איימן עודה: לכן הוא זה שאמר דברי כזב ושקר כאשר האשימו אותנו שאנחנו מניפים דגלי "דאעש".

איימן עודה: לכן הוא זה שהסית בנאום דיזנגוף המפורסם.

איימן עודה: לכן הוא ממשיך להסית נגדנו.

איימן עודה: זה בעיקר נגדנו, אבל לא רק, זה גם נגדכם – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איימן עודה, משפט סיכום.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו אמרנו שנקפיד.

איימן עודה: – – – זה גם נגדכם, אתם.

איימן עודה: לכן, בלי שהאוכלוסייה הערבית תהיה אוכלוסייה לגיטימית במדינה, הצד הזה לא יחזור לשלטון אף פעם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איימן עודה: לכן אתם לא צריכים להיות נגדנו, אתם צריכים להיות עם האמת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איימן עודה, תודה.

איימן עודה: תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן, אני מתנצל, אבל אנחנו באמת נצטרך להקפיד על הזמנים.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמעט בכל תחום שנבחר, ממעגלי חיינו, יהיה אפשר ליצור הצעת אי-אמון שתהיה מציאותית ותהיה לה אחיזה במציאות הכואבת שלנו.

מאיר כהן: בתחום הביטחון, אדוני שר הביטחון – פיגועי הטרור משתוללים ודם היהודים נשפך, דמם הפך להפקר.

מאיר כהן: ואתה, כהרגלך בקודש, אדוני ראש הממשלה, מקשקש, ומברבר, ומספר לנו שבכלל תאונות הדרכים הן הבעיה האמיתית שלנו, כי הן גובות מספר רב יותר של הרוגים.

מאיר כהן: בתחום הכלכלי – בלבלת את אזרחי מדינת ישראל, אדוני ראש הממשלה.

מאיר כהן: מול דברי הרהב חסרי התכלית שלך על היותנו מדינה שממריאה וכלכלתה חזקה, אנו מככבים בכל הדוחות במלוא מערומינו: פערים הולכים וגדלים, ביטחון תעסוקתי רופף, ולא ירחק היום ורוב המשק הישראלי יהיה מורכב מעובדי קבלן שמשתכרים שכר מינימום.

מאיר כהן: ואז כיאה לרצונך, אדוני ראש הממשלה, כולנו נהיה עסוקים במלחמת קיום, ומי ישים לב לטעויות שלך?

מאיר כהן: מי ישים לב למה שאתה עושה?

מאיר כהן: אתה שואף לדמוקטטורה, ומפנטז מדי לילה, אדוני ראש הממשלה, על כהונתו של המלך נתניהו הראשון.

מאיר כהן: מדיניות החוץ?

מאיר כהן: בוא נדבר על זה.

מאיר כהן: ישראל מוחרמת ומודרת מאי-מפעם.

מאיר כהן: הסכם הגרעין עם איראן, השואפת להשמיד אותנו, נחתם, ואתה ממשיך לברבר, ובמשך חמש שנים מברבר עם גרפים ונאומים.

מאיר כהן: כישלונך מהדהד בכל העולם; אירופה וארצות-הברית הופכות לפרו-המדינה-הפלסטינית, ואתה לא מבין את המצב, את מצב החירום שבו אנחנו נתונים.

מאיר כהן: אתה ממשיך להוליך שולל ולספר על היותך שר החוץ והמסבירן הלאומי.

מאיר כהן: איפה אתה ואיפה הסברה?

מאיר כהן: איפה אתה ואיפה ביטחון, אדוני ראש הממשלה?

מאיר כהן: איפה אתה ואיפה כלכלה?

מאיר כהן: בין כל התחומים הללו עוברת כחוט השני מילה אחת – התפרקות.

מאיר כהן: אתה ריק ממעשים, אדוני ראש הממשלה, ומלא בדיבורי סרק.

מאיר כהן: הממשלה הנוכחית היא שיא-שיאה של ההתפרקות.

מאיר כהן: על כן, ראוי שהממשלה הזאת תתפרק.

מאיר כהן: עוד שתי שניות – לך, איימן עודה, ידידי איימן עודה, אני רוצה להגיד משהו: שמעתי את דבריך, שנאמרים בכאב.

מאיר כהן: אתה תקווה לגשר במציאות הכואבת והמדממת הזאת.

מאיר כהן: אני יודע ששמו לך איזה מטען צד – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת כהן.

מאיר כהן: לך אני אומר – משפט סיכום – לך אני אומר:

מאיר כהן: תחשוב גם על הרגשות שלנו, זה לא חד-צדדי.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מאיר כהן: תחשוב על הרגשות שלנו, תחשוב מה שזה עשה בכל בית במדינת ישראל.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חבר הכנסת יגאל גואטה – אינו נוכח; חבר הכנסת רוברט אילטוב.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר – אני לא רואה אותו – הנה הוא שם.

רוברט אילטוב: בראשית דברי אני רוצה להגיד שסיעתנו תתמוך כמובן בשתי הצעות אי-אמון, של המחנה הציוני ושל יש עתיד, אך ברצוני להתייחס למה שקורה כאן, בכנסת, והטענות שלי הן לקואליציה ולראש הממשלה בנימין נתניהו.

רוברט אילטוב: אני הייתי רוצה לבקש להפסיק עם הצביעות, כבוד ראש הממשלה.

רוברט אילטוב: תפסיק בבקשה עם הצביעות, תפסיק בבקשה עם מדיניות הזיגזגים.

רוברט אילטוב: תביא ביטחון למדינת ישראל, נקודה.

רוברט אילטוב: לשם כך נבחרת.

רוברט אילטוב: קודם כול, ביטחון למדינת ישראל ולאזרחיה.

רוברט אילטוב: נא להפסיק עם הצביעות.

רוברט אילטוב: תפסיק להתרפס מול אויבינו.

רוברט אילטוב: אתה נבחרת למשול.

רוברט אילטוב: כך התייחסת לוועדת האיתור לפני כמה ימים וטענת שאתה רוצה למנות אנשים ואתה רוצה משילות, אתה רוצה למשול.

רוברט אילטוב: העם הביא אותך כדי שתוכל למשול.

רוברט אילטוב: העם הביא אותך כדי שתמשול, לא כדי שתחלק את הג'ובים.

רוברט אילטוב: תמשול.

רוברט אילטוב: יש לך צבא, יש לך כוחות ביטחון, יש לך משטרה; תעשה סדר, תביא ביטחון, תמשול, אל תחלק ג'ובים.

רוברט אילטוב: למה אתם לא אומרים לו את זה, כבוד היושב-ראש?

רוברט אילטוב: אתם, הבית היהודי, בתוך הקואליציה.

רוברט אילטוב: כאשר אנשים נכנסים לתוך הבתים ושוחטים אנשים; כאשר אנחנו מביאים חקיקה פה בכנסת כדי לקחת את האנשים שמייצגים את ארגוני הטרור, שמסיתים נגד מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, אנחנו מביאים חקיקה – הוא, ורק הוא, ראש הממשלה מוציא הנחיה ליושבי-ראש הקואליציה להצביע נגד החקיקה.

רוברט אילטוב: איפה אתם, הבית היהודי?

רוברט אילטוב: איפה אתם?

רוברט אילטוב: נכנסים ליישובים שאתם מייצגים, שוחטים אנשים בתוך הבתים – מתי אתם מפסיקים את זה?

רוברט אילטוב: הוא רוצה את ועדות האיתור כדי לחלק עוד ג'ובים ועוד ג'ובים ועוד ג'ובים, ויש לו חיילים, ויש לו קצינים, והוא לא מביא ביטחון.

רוברט אילטוב: כמה ג'ובים הוא רוצה?

רוברט אילטוב: עוד ג'וב ועוד ג'וב.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אנחנו רוצים ביטחון ורק ביטחון.

רוברט אילטוב: אנחנו רוצים חקיקה כדי שחברי כנסת לא יזלזלו בכנסת ולא יתמכו בארגוני טרור ולא יעמדו דקת דומייה לרוצחים.

רוברט אילטוב: בשום פנים ואופן.

רוברט אילטוב: חייבים לעשות סדר בדבר הזה.

רוברט אילטוב: אנחנו רוצים שבני מיעוטים יהיו פה בכנסת; אנחנו רוצים שהם יעמדו ויגנו על בני מיעוטים, אבל אנחנו לא רוצים שהם יגנו על זכויות הרוצחים, עם כל הכבוד.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

רוברט אילטוב: לכן, כבוד היושב-ראש, אנחנו רוצים משילות, אנחנו רוצים ממשלה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

רוברט אילטוב: – – אנחנו רוצים ביטחון.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם תרשה לי, בראשית הדברים אני רוצה להזכיר שאתמול מלאה שנה למותו של חברנו אורי אורבך.

אילן גילאון: הוא היה גם חבר אישי שלי, הייתי אומר חבר נפש.

אילן גילאון: לחברות שלנו קראנו "ברית בין הטועים" – הוא היה בטוח שאני טועה, ואני הייתי בטוח שהוא טועה.

אילן גילאון: בסוף הוא טעה, כמובן, ואני צדקתי.

אילן גילאון: אבל אני מזכיר אותו משום שהוא היה דוגמה ומופת לשליח ציבור שעומד לפני התיבה – צנוע, חכם, שנון ונדיב, וזה כל מה שמרכיב מעמד של אציל.

אילן גילאון: זה מה שהיה אורי אורבך עבורי.

אילן גילאון: היות שאני לא מאמין בממדים אחרים, אורי אורבך נמצא עמוק וחזק בתוך זיכרוני, והוא ילווה אותי כל זמן שנשמה באפי, ואני בטוח שגם עם רבים אחרים כך.

אילן גילאון: וראיתי לנכון לציין עליו – אני לא יודע אם זה המעמד או איך הכנסת מציינת את זה.

אילן גילאון: ולעניינו של סדר-היום, אדוני, כי קרו דברים השבוע.

אילן גילאון: אני בהחלט אתחיל בהתייחסות לביקור אצל משפחות המחבלים של חלק מתוך הרשימה המשותפת.

אילן גילאון: כמובן יצא קצפי כנגד הדבר.

אילן גילאון: אני חושב שהיה פה הרכב של טיפשות, חוסר רגישות, אי-הבנה של מה זה דו-קיום.

אילן גילאון: ודו-קיום, המשמעות המיוחדת ביותר של המושג הזה היא היכולת שלך לחשוב מה הצד השני מרגיש.

אילן גילאון: זאת המשמעות המיידית האמיתית.

אילן גילאון: זאת הייתה טיפשות גדולה, בעיקר משום שנתנו לטרמפיסט הסדרתי, הרצידיביסט, ראש הממשלה בנימין נתניהו, שאיננו מחמיץ, אדוני, שום נסיעה בחינם לשום מקום, פשוט נתנו לו נסיעה חינם כדי לייצר עוד פעם הסחה גדולה כדי, עוד פעם, שוב ושוב לברוח מן הבעיה המרכזית, אדוני היושב-ראש, והיא הבעיה של פתרון המשבר.

אילן גילאון: מדבר כאן אדם שמאמין בשתי מדינות לשני עמים, ואני מאמין בחלוקת ירושלים כבירה משותפת, ואני מאמין בגבולות 67' כפתרון יסוד עם תיקונים מוסכמים.

אילן גילאון: אני מאמין בכל אלה, ואני בשום פנים ואופן – לבי לא עם אלה שלא מתחשבים בדו-קיום הזה גם בצד השני.

אילן גילאון: אני מוכרח לומר כאן שלדעתי גם לא כל חלקי הרשימה המשותפת ידעו על הדבר הזה, אבל מכאן ועד להסקת מסקנות, אדוני היושב-ראש, לגבי חקיקה – אגב, ראש הממשלה שכבר מכהן בתפקיד של כחמישה שרים, גם הפך למחוקק לאחרונה, אדוני.

אילן גילאון: עוד מעט כמו בצפון-קוריאה – תמיד חשבתי שהדוגמה שלו היא ארדואן ופוטין – אולי הדוגמה של ראש הממשלה היא ממש קים ג'ונג-איל.

אילן גילאון: מה?

בצלאל סמוטריץ': לא, על השעון.

בצלאל סמוטריץ': הצבעתי על השעון, חבר הכנסת גילאון.

אילן גילאון: אה, סיימתי את זמני?

בצלאל סמוטריץ': אני נותן לך עוד חצי דקה בגלל ראשית דבריך, אבל נסה לקצר.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אילן גילאון: אני מודה לך, אדוני, רק התחלתי להתחמם.

אילן גילאון: אבל אני רוצה להגיד לך – זאת אומרת, ראש הממשלה מחוקק כבר, ויושב-ראש הכנסת פונה בעצמו לוועדת האתיקה בעניין הזה.

אילן גילאון: יהיו הדברים מתועבים ככל שיהיו, יש דברים אתיים שלא ייעשו כאן – ראש הממשלה לא יכול לשמש בכל התפקידים.

אילן גילאון: מבחינה זו, מי שיפסיק להיות חבר כנסת זה מי שמערכת החוק תקבע, ולא שום ועדה.

אילן גילאון: אמרו לי: תסתכל בבית-הלורדים האנגלי.

אילן גילאון: רבאק, כשאנחנו נהיה כמו הבריטים, אז אפשר יהיה גם לקיים את זה כאן, אבל לאט לכם.

אילן גילאון: ולכן אני אומר, באמת – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, תבחר.

אילן גילאון: אני רוצה לומר לגבי החסינות המהותית.

אילן גילאון: יהיו רעים הדברים בעיני ככל שיהיו, אני חושב שהעניין של החסינות המהותית צריך להיות נתון רק לגורם חיצוני.

אילן גילאון: מכאן אני מתנצל, אדוני, שגזלתי יותר מדי זמן.

אילן גילאון: ובכל אופן, דברים מצד אחד אינם נראים לי, אבל אתייחס אל הביקור הזה כאילו לא הייתה החקיקה הנואלת הזאת, ואל החקיקה הנואלת הזאת כאילו לא היה הביקור בדומא.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת נורית קורן – כמעט אמרתי גלרון, וואי, סליחה.

אילן גילאון: גלרון?

נורית קורן: תיקנת, זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': הולך טוב.

נורית קורן: אנחנו בשעה שאנחנו כבר עייפים, אז זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

נורית קורן: עוד לא התחלתי.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר זאב אלקין, אנחנו בעצם נמצאים עכשיו בדיון על אי-אמון בממשלה.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שאני רוצה לשבח את ראש הממשלה שמטפל בצורה טובה ביותר, לעת הזאת, בעניין הטרור של ילדים שמוסתים כנגד יהודים באשר הם יהודים.

נורית קורן: אני מבקשת להוקיע את חברי הרשימה המשותפת, חברי בל"ד אשר עמדו דקת דומייה לזכר רוצחים.

נורית קורן: גבירותי ורבותי, חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, בל נשכח, הם עמדו דקת דומייה לזכר רוצחים, ילדים רוצחים.

נורית קורן: לא יעלה על הדעת שחברי כנסת יחצו קו אדום ויעמדו דקת דומייה לזכר רוצחים.

נורית קורן: זו הסתה לשמה, והיא מאותתת לאחרים שמעשה הטרור של הילדים הרוצחים הוא דבר לגיטימי, ואפשר לעבור לסדר-היום, ואפשר להמשיך לצאת ולעשות פיגועים וטרור במדינת ישראל.

נורית קורן: אבל לא עוד.

נורית קורן: אנחנו לא ניתן יד.

נורית קורן: העובדה היא שהיום הייתה ישיבה של ועדת הכנסת, היה דיון בוועדת הכנסת, ואני רוצה לציין שגם מהמחנה הציוני אמרו את אותם דברים שאנחנו בסיעת הליכוד כל הזמן אומרים.

נורית קורן: זה אומר שיש פה הסכמה רחבה שאסור לעשות מעשה כזה.

נורית קורן: שוב, אני אומרת לכם, אני רוצה להוקיע את המעשה של לעמוד דום לזכר רוצחים.

נורית קורן: זה לא ייתכן פה בכנסת הזאת שכזה דבר יהיה.

נורית קורן: אם חברי הכנסת רוצים לייצג, והם טוענים שהם נבחרו על-ידי המיעוט הערבי, שהם יבואו וייצגו את המיעוט הערבי, והם לא עושים את זה פה בכנסת.

נורית קורן: אני רוצה לספר לחברי הכנסת שנוכחים פה שלפני כשלושה שבועות ביקרתי בדרום בבתי-ספר של בדואים, בכפרים בדואיים, אחד בכפר מוכר ואחד בכפר לא-מוכר.

נורית קורן: אני רוצה לשבח את מנהלת מחוז דרום של משרד החינוך, שהסבירה לנו והראתה לנו את כל התקציבים שבתי-הספר האלה מקבלים – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום בבקשה.

נורית קורן: – – למען הילדים הבדואים, שגם ככה מציאות החיים שלהם קשה, כי ההורים שלהם בוחרים לחיות ככה.

נורית קורן: הכפרים הבדואיים הבלתי-מוכרים – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: משפט סיום.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

נורית קורן: אני רק רוצה לומר שבביקור הזה נכחו חברי הרשימה המשותפת, ובמיוחד חברת הכנסת חנין זועבי כל הזמן ניסתה להראות שהמדינה לא מטפלת, לא נותנת תקציבים, וכל הזמן ניסתה להגיד לתלמידים: תגידו למצלמה את הדברים הלא-טובים.

נורית קורן: ואני רוצה לומר לכם שלא כך הם פני הדברים.

נורית קורן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': משפט ארוך.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': ישיב בשם הממשלה, יסכם – סליחה, יסכם את כל הדיון הער שהיה כאן, בשם הממשלה, השר זאב אלקין, ומייד אחר כך אנחנו נעבור להצבעות.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אני חושב שעצם העובדה שבשעה 17:20 אני צריך כבר לסכם את הדיון על הצעות האי-אמון מלמדת הרבה על שני דברים: על מצבה של האופוזיציה ובכלל על הנחיצות לעבור את הטקס הזה משבוע לשבוע.

זאב אלקין: הרי זה לא סוד שבכנסת הקודמת, חלק מחברי כנסת שהיום יושבים בצד הזה של האולם, בצד של האופוזיציה, ואז היו חלק מקואליציה והיו חברי ממשלה, והציעו את הצעת החקיקה של סדרה של חוקי המשילות, ואחד מהנימוקים היה – אני מזכיר לכם, אדוני השר לשעבר וחבר הכנסת פרי – שאין טעם בטקס השבועי הזה, ברמה השבועית, כי בסופו של דבר לאופוזיציה כבר אין מה להגיד; כי גם היא בסוף מתעייפת ביכולת שלה לבקר את הממשלה כשאין מה לבקר.

זאב אלקין: ולכן כוונת המחוקק הייתה לצמצם את המספר של הטקסים האלה, שסך הכול בזמן הזה הכנסת יכלה לקיים דיון בחוקים, ויש לא מעט חוקים כרגע על סדר-היום, ולעסוק בעבודה האמיתית של המחוקקים.

זאב אלקין: ולכן אני תמה על חלק מחברי, שהיום הפכו לאופוזיציה, איך פתאום דברים שרואים מכאן הם לא דברים שראו משם, ואנחנו עדיין, אף שהעברנו את חקיקת המשילות והבטחתם לבוחר שאחת מהתוצאות שלה תהיה סך הכול מיקוד הזמן לעבודה פרלמנטרית – בסוף אתם דווקא בין אלה שמובילים משבוע לשבוע את הטקס הזה.

זאב אלקין: אבל רואים שהאופוזיציה התעייפה.

זאב אלקין: תסתכלו על האולם הזה, אני צריך למשוך את הזמן לא רק כדי שקואליציה תגייס כוחות, גם כדי שאופוזיציה תגייס כוחות.

זאב אלקין: אין לה כוח לבוא לפה ולהיות בסיכום הדיון ולהשתתף בהצבעה.

זאב אלקין: זה רק מוכיח פעם נוספת כמה דברים.

זאב אלקין: האחד, שבאמת הטקס הזה בחלקו מיותר, כי אתם מבינים שאין כרגע לפחות שום סיכוי להפיכה בבית הזה ואין שום סיכוי לאי-אמון, וגם אין כל כך כוחות לבקר את הממשלה, כי כמות הוויכוחים והמחלוקות בתוך האופוזיציה לפעמים אפילו גוברת על כמות המחלוקות בין חלקים מהאופוזיציה לממשלה.

זאב אלקין: זה מחזה משעשע לשבת כאן בתור יושב-ראש קואליציה בדימוס, שיודע מה המורכבות של ניהול של קואליציה של 61 חברי כנסת, וכל פעם לגלות איך בהצבעות האי-אמון בדרך פלא הפערים לטובת הקואליציה הם פערים אדירים.

זאב אלקין: אתה שואל את עצמך איך זה יכול להיות, ואז אתה מגלה שיש סיעה מסוימת באופוזיציה שלא מצביעה כשהסיעות האחרות מגישות אי-אמון, והפוך.

זאב אלקין: לפעמים זה תלוי מה מצב הרוח בשבוע מסוים.

זאב אלקין: לפעמים רבה מפלגת אופוזיציה אחת עם מפלגת אופוזיציה אחרת, ואז היא מענישה אותם בזה שהיא לא תומכת בהצעת האי-אמון שלהם.

זאב אלקין: וסך הכול, אולי זה איזה תרגיל להרדים אותנו, כי בסופו של דבר נפסיק לבוא, ואז אולי כן תצליחו לגייס רוב – שעדיין לא יעזור לכם, כמובן, להפוך את הממשלה.

זאב אלקין: אבל בסופו של דבר אני חושב שהכיסאות הריקים, גם במהלך הדיון הזה וגם אפילו בשלב הסיום שלו, כשהוא מתקרב להצבעה, מלמדים היטב על המצב הדי-קשה שהאופוזיציה נמצאת בתוכו: משוסעת, מחולקת בינה לבין עצמה.

זאב אלקין: אני חושב שייטב לכולנו, כן, אני מציע לכם – אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אני רואה שאתה הצטרפת לדיון, אז אתה אולי הכתובת הראשונה.

יצחק הרצוג: שמעתי שאתה נותן ציונים.

זאב אלקין: סוף-סוף עליתי על הדוכן, אז אני לא יכול לא להתייחס למצב האופוזיציוני שבא כאן לידי ביטוי.

זאב אלקין: אז אני מציע, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אם אתם לא מצליחים להתאחד סביב הצעות האי-אמון, ואפילו לא מצליחים לגייס את הכוחות, אז אולי באמת מוטב לקיים את כוונת המחוקק ולצמצם את מספר הדיונים בהצעות האי-אמון כפי שהתכוונו מלכתחילה, ולא לחזור על האירוע הזה, שבסוף בסוף בסוף מראה את המצב הבעייתי בתוך האופוזיציה דווקא.

זאב אלקין: אפילו באירוע המשעשע של הצבעה על חוק להקדמת הבחירות, שזה כידוע נשק יום הדין, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, ומוציאים אותו פעם אחת בחצי שנה – אפילו שם, נדמה לי, הפערים לטובת הקואליציה היו יותר גדולים מכפי שהם באמת בבניין הזה.

זאב אלקין: אז לכן המציאות הזאת מלמדת שכנראה אנחנו עוד רחוקים מאוד מהיום המיוחל, וכדאי לאופוזיציה להתרכז במלאכת החקיקה ולא בניסיונות סרק בסגנון הזה של אי-אמון.

זאב אלקין: אני גם ניסיתי למצוא איזה קו מחבר ומאחד בין מספר הצעות האי-אמון שאוחדו כאן, וכשלתי לחלוטין.

זאב אלקין: נדמה לי שחלק מסיעות האופוזיציה לא היו חותמות על חלק מהצעות האי-אמון של חלק מהמפלגות, ונדמה לי שלפני כשבועיים היה פה בכלל מחזה מדהים, שאחת מסיעות האופוזיציה הצביעה אתנו.

זאב אלקין: עד כדי כך הצלחתם לעצבן אותם בנושא של אי-אמון – נדמה לי שזה היה על חוק השקיפות, שאנשי ישראל ביתנו אפילו הצביעו אמון בממשלה.

זאב אלקין: זו מדרגה מיוחדת, אולי חסרת תקדים, לרמת הבלגן והאי-סדר במלאכת האופוזיציה, ואני מברך אתכם על כך.

זאב אלקין: זה מקל עלינו את העבודה; סך הכול מאפשר לנו לעשות את מלאכתנו ולהוביל את מלאכת הממשלה בכנסת, וכמובן גם בממשלה.

זאב אלקין: רק תחסכו לכולנו את השעות המיותרות האלה.

זאב אלקין: יש לא מעט חוקים היום על סדר-היום שעליהם אפשר להתווכח, ולא נגיע למצב שכולנו משקיעים בטקס מיותר לחלוטין, ואחר כך, כשמצביעים על החוקים, רוב חברי הכנסת כבר התקזזו האחד עם השני והלכו הביתה.

זאב אלקין: אבל מעבר לציון המצב העגום הזה של יחסי הכוחות בתוך האופוזיציה ובניהול הדיון הזה, אי-אפשר שלא להשתמש בבמה הזאת, חברי חברי הכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, קצת יותר שקט בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, בעיקר העוזרים והמנהלים במרפסות.

בצלאל סמוטריץ': קצת יותר שקט, שנוכל לשמוע את דברי הטעם של שר הקליטה.

זאב אלקין: אני יכול להמשיך, אדוני היושב-ראש?

בצלאל סמוטריץ': כן.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: כפי שאמרתי, אי-אפשר בימים האלה שלא להתייחס לרמות החדשות, הבעייתיות, שחלק מחברי הבית מביאים אותנו ומביאים את כולנו ואת השם הטוב של הבית הזה אליהן.

זאב אלקין: אנחנו היינו כאן בפתיחת דיון האי-אמון, ואני עניתי על הצעת אי-אמון של חברינו מהרשימה המשותפת.

זאב אלקין: גם הפניתי את תשומת לבם, כשהם עלו על הדוכן הזה וביקרו את הממשלה, לזה שהתברר שהיא עושה בדיוק חלק מהדברים שהם מבקשים שהיא תעשה.

זאב אלקין: זה חלק מאותה רמת הרצינות ואותה רמת ההסתה.

זאב אלקין: אבל אני חיכיתי, ואני עדיין מחכה, לשווא, שהגינויים לאירוע הקשה שהיה פה בשבוע שעבר על-ידי חלק מחברי הכנסת, חברי כנסת ממפלגת בל"ד – אני רואה שחבר הכנסת זחאלקה בדיוק הצטרף אלינו, באולם, ואני חייב להגיד שאני מאוד התאכזבתי; קיוויתי שאולי לפחות היום, כשקצת נרגעו הרוחות – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אי-אפשר ככה לנהל דיון.

בצלאל סמוטריץ': רק שנייה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נמתין.

זאב אלקין: אני לא ממהר לשום מקום.

בצלאל סמוטריץ': כן, ככה אני מבין.

בצלאל סמוטריץ': עד הרגע שתקבל את האות.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, העוזרים בקצוות, ככה קשה לנהל דיון.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, נמתין עוד קצת.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו נראה לי שזה סביר כבר, שר הקליטה.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: פתחתי ואמרתי שקיוויתי שלפחות היום, כשעברו כמה ימים מהאירוע הקשה הזה, שהיו מעורבים בו חבר הכנסת זחאלקה, חברת הכנסת חנין זועבי וחבר הכנסת באסל גטאס, יימצא לפחות צדיק אחד בסדום, ברשימה המשותפת, שיעמוד כאן ויגיד דברים מאוד ברורים; במקום האינסטינקט המוטבע, מייד לעמוד על הקווים ולדבר על המעשה ההומניטרי המדהים של עמידת דקת דומייה לזכר רוצחים נתעבים, יבוא לכאן ויתנצל.

זאב אלקין: יתנצל בשם נבחרי ציבור שהם חברי סיעתו, שחצו – חבר הכנסת זחאלקה וחברת הכנסת זועבי, חציתם מחדש קווים אדומים בכל ההיסטוריה של הבית הזה.

זאב אלקין: לא היה כדבר הזה.

זאב אלקין: אגב, גם לא יכול להיות בשום פרלמנט מתוקן בשום מדינה נורמלית, חבר פרלמנט שקם, עומד דקת דומייה – עומד דקת דומייה – לזכר רוצחים נתעבים.

זאב אלקין: תארו לעצמכם מה היה קורה אם בקונגרס האמריקני חבר קונגרס היה קם ועומד דקת דומייה לזכר המחבלים מהפיגוע בבניינים התאומים – כמה דקות אחרי זה הוא היה יכול להיות חבר קונגרס?

זאב אלקין: והנה אנחנו, עבר יום ועוד יום, והתכנסנו כאן ביום שני, וחבר הכנסת זחאלקה יושב כאן בשקט כחבר שווה-זכויות בבית הזה, מרגיש עצמו מאוד בנוח ולא מתבייש אפילו לרגע במה שהם עשו.

זאב אלקין: מאחוריו יושבת חברת הכנסת חנין זועבי ומרגישה את עצמה מאוד בנוח, והחברים שלהם לספסלי אותה סיעה ואותה מפלגה או שותקים או מגבים אותם, ריאיון אחר ריאיון.

זאב אלקין: הייתי מצפה ממך סוף-סוף, חבר הכנסת איימן עודה, לבוא באומץ לדוכן הזה ולהגיד לחברים שלך – אתה יודע מה, אל תגנה אותם, תגיד להם לפחות שהם טעו, במקום להתייצב על קווי ההגנה אוטומטית.

זאב אלקין: אתם חייבים את זה בראש ובראשונה לכם, לא לנו; לציבור ששלח אתכם לכנסת.

זאב אלקין: כי המעשים האלה, וההתנהגות הזאת, של חבר הכנסת זחאלקה, חברת הכנסת זועבי וחבר הכנסת גטאס, פוגעים לא רק ברגשות הציבור היהודי, ולא רק ברגשות המשפחות של אלה שנרצחו ואלה שנפצעו – הם פוגעים בציבור הערבי כולו.

זאב אלקין: אתם במעשים האלה גורמים להסתה; אתם במעשים האלה גורמים לפילוג הולך וגדל בין שני הציבורים במדינת ישראל.

זאב אלקין: לכן, אני במקומכם לא הייתי מראה את פני במליאת הכנסת כמה ימים לאחר האירוע.

זאב אלקין: זה חוצפה בלתי רגילה לבוא לפה ולהתיישב כאילו שום דבר לא קרה, בלי לבקש סליחה, בלי להתנצל על האירוע הקשה הזה.

זאב אלקין: אבל מי שאשם בעצם היכולת הזאת, שלכם, לבוא בעזות מצח, ואירוע אחר אירוע לעשות מעשים קשים ביותר נגד המדינה שבפרלמנט שלה אתם משרתים – מי שאשם בכל זה, בסופו של דבר, זה אנחנו.

זאב אלקין: כי אנחנו הבלגנו פעם אחר פעם, והכלנו, ואמרנו: זה יסתדר – וזה לא מסתדר.

זאב אלקין: מעשה קיצוני אחד גורר אחריו מעשה קיצוני אחר, ואתה כבר לא יודע איפה הגבול.

זאב אלקין: כבר היה נדמה, לאחר סיפור ה"מרמרה" של חברת הכנסת זועבי, שהנה נחצו כל הגבולות, הרי לבוא עם האנשים שמרימים את ידיהם על חיילי צה"ל זה כבר קצה ההתנהלות.

זאב אלקין: הבית הזה אמר אז את דברו, והרחיק אותך לחצי שנה – – –

יולי יואל אדלשטיין: לשלושה חודשים.

זאב אלקין: לשלושה חודשים, סליחה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: במקרה השני – לחצי שנה.

זאב אלקין: כן.

זאב אלקין: והנה, התברר שלא – אפשר להמשיך, ולחצות עוד גבולות, ועוד גבולות, ועוד גבולות, ומתברר שכל הכלים שעומדים לרשותנו לא עוזרים, להפך; אומרים לי בשקט חלק מהחברים של הרשימה המשותפת: מה אתם רוצים מאתנו?

זאב אלקין: הרי כשזחאלקה, זועבי וגטאס עושים את מה שהם עושים הם רק מקבלים שכר – רק מקבלים יותר פרסום, וכל הכלים שלכם, סך הכול, לא מפריעים להם יותר מדי.

זאב אלקין: לכן גם אנחנו בסוף נצטרך להיות יותר קיצוניים.

זאב אלקין: לכן, יש כאן מחדל – של כולנו, אגב.

זאב אלקין: אנחנו כולנו, חברי הבית הזה, נושאים באחריות הזאת, שהבלגנו ואפשרנו פעם אחר פעם לעבור את הקווים האדומים הסבירים ביותר בכל פרלמנט בעולם.

זאב אלקין: לכן, אתם לא משאירים לנו היום ברירה – אתם לא משאירים לנו ברירה אלא ללכת ולתת לבית הזה כלים להביע את עמדתו במקרים קיצוניים מהסוג הזה – למעשה, אני חושב שהייתה פה תגובה כמעט מהקצה עד לקצה של הבית הזה, מה דעתנו על מה שעשיתם – לתת לבית הזה כלים כדי לנסות להגיד לכם: עד כאן, עברתם קווים אדומים, אנחנו לא מוכנים יותר לסבול את זה.

זאב אלקין: הבית הזה חייב לקבל כלים להתייחסות למצבי הקיצון האלה.

זאב אלקין: זה צריך להיעשות בצורה אחראית, צריך לעשות את זה לפי המודלים שקיימים לנו היום בחקיקה של חוקי-יסוד, צריך לעשות את זה בדיוק באותם מקרים חריגים מהסוג שאתם מייצרים.

זאב אלקין: אגב, יכול להיות שכשלבית הזה יהיו הכלים האלה פתאום נראה שאתם לא כאלה קיצוניים; כי אני כבר למדתי – פעם סיפרו לנו שאי-אפשר להיות חבר כנסת ברשימה המשותפת בלי לנסוע למדינת אויב, עד שבאופן מפורש בחוק הופיע שמי שנוסע למדינת אויב לא יכול להתמודד בפעם הבאה, ואז התברר שאפשר.

זאב אלקין: מה שהיה בלתי אפשרי קודם, פתאום אפשר; כי מתברר שעם כל שנאתכם למדינה הזאת, את המשכורת של חבר פרלמנט במדינה הזאת – על זה אתם לא מוכנים לוותר, וזה מצדיק כל ויתור אידיאולוגי.

זאב אלקין: אז, כנראה גם כאן, במקרה הזה, אנחנו חייבים להעמיד לעצמנו את הכלי שיאפשר לבית הזה להתאחד בקונסנזוס מאוד רחב לאותם מקרי קיצון שקיימים כבר היום בחקיקה הישראלית למקרי קיצון במקרה של נשיא ויושב-ראש הכנסת, וגם לפתח כלי להשעיה של חבר כנסת מתוך הבית הזה.

זאב אלקין: זה מה שהבאתם על עצמכם במו-ידיכם בהתנהלות הזאת, וזה מה שהביאו עלינו גם חבריכם לסיעה, שלא מעזים, שמפחדים לקום ולגנות ולהגיב על האירוע הזה.

זאב אלקין: צדיק אחד בסדום לא נמצא.

זאב אלקין: ציפיתי לפחות ממך, חבר הכנסת דב חנין, להגיד דברים מאוד ברורים.

זאב אלקין: גם לזה לא זכיתי.

זאב אלקין: הייתה פה חזית אחידה, ברשימה המשותפת, בגיבוי הזה שניתן לשלושת החברים שחצו את הקווים האדומים.

זאב אלקין: לכן אל תתפלאו אם בסופו של דבר תראו שהגדשתם את הסאה, ושלבית הזה נמאס מההתנהלות הזאת, והוא ילך להגן על עצמו.

זאב אלקין: כל דמוקרטיה חייבת לדעת להגן על עצמה.

זאב אלקין: אנחנו נעמיד לעצמנו כלים כמדינה דמוקרטית וכפרלמנט דמוקרטי שמכבד את עצמו ורוצה שהציבור הישראלי יכבד אותו.

זאב אלקין: נעמיד לעצמנו כלים להתמודד עם אירועים מהסוג הזה.

זאב אלקין: חבר כנסת שיעשה מעשה קיצון מהסוג הזה, עלול למצוא את עצמו לתקופה כזאת או אחרת מחוץ לכותלי הבית הזה.

זאב אלקין: כך יחליטו משני קצות הבית.

זאב אלקין: זה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה.

זאב אלקין: ואני קורא לנציגי המפלגות, לא רק בתוך הקואליציה, גם בתוך האופוזיציה – כל אותם ראשי מפלגות וחברי מפלגות שהביעו, בצדק, את סלידתם מהמעשה של שלושת חברי הכנסת מבל"ד – אני קורא לכם לא להסתפק בציוצים בטוויטר; ציוצים בטוויטר הם תרומה עצומה לשינוי המצב במדינת ישראל, אבל מי שרוצה לשנות אותו באמת חייב ללכת אתנו יד ביד למלאכת החקיקה, ואחת ולתמיד להעמיד לפרלמנט הישראלי כלים אמיתיים לכך.

זאב אלקין: אני קורא ליושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת בוז'י הרצוג, לא רק לדבר, אלא לעשות, ולתת יד למעשה הזה.

זאב אלקין: אני קורא לציפי לבני, ששיתפה אותנו בטוויטר שלה במה היא חושבת על המעשה הזה, לא להסתפק – –

ציפי לבני: שיתפתי במה אני חושבת עליכם היום.

זאב אלקין: – – לא להסתפק בעניין הזה, ולא להסתתר, אלא לבוא ולקחת חלק בתיקון החשוב וההכרחי הזה.

זאב אלקין: צריך להחליט, ציפי, אי-אפשר להיות גם וגם.

זאב אלקין: הגיע הזמן שתחליטו: או שאתם ממשיכים לתת גיבוי לזחאלקה, לחנין זועבי ולבאסל גטאס, או שאתם, כמו הרוב המוחץ של הציבור הישראלי, מגיעים למצב הזה שאתם אומרים די, וחייבים לתת לזה כלים, כלים פרלמנטריים אמיתיים.

זאב אלקין: אי-אפשר ליהנות מכל העולמות ולהסתתר מאחורי הדבר הזה.

זאב אלקין: אני קורא לחברינו מיש עתיד – האחד אחרי השני, כולל מנהיג המפלגה, חברנו חבר הכנסת והשר לשעבר יאיר לפיד, שהביע את עמדתו, מה הוא חושב על אותם חברי כנסת – לא להסתפק בדיבורים בתקשורת ובראיונות, אלא לקחת חלק במעשה הנכון והאמיתי ולגבש כאן רוב ברור לחקיקה שתיתן כלים לבית הזה.

זאב אלקין: גם אתם, חברי מיש עתיד, תצטרכו להחליט, או שאתם אתם או שאתם נגדם.

זאב אלקין: אי-אפשר להיות פה באמצע, ואני מאוד מאוד מקווה שתחליטו נכון, והרוח הזאת, שנתתם לה ביטוי בדיבורים, תבוא לידי ביטוי במעשים בהצבעה בכנסת.

זאב אלקין: הייתי רוצה לקוות שגם מפלגת מרצ, כל עוד היא מגדירה את עצמה מפלגה ציונית תיקח חלק במאמץ הזה.

זאב אלקין: אבל, לצערי, אני כבר לא מצפה לזה.

זאב אלקין: פעם אחר פעם ראיתי שבמבחנים מהסוג הזה, זהבה גלאון וחבריה מרגישים קרבה הרבה יותר גדולה לחברי כנסת מבל"ד – –

זהבה גלאון: – – –

זאב אלקין: – – מאשר למפלגות הציוניות.

זאב אלקין: לכן, לצערי, אני כבר כמעט לא מצפה, אבל אולי אולי נופתע, אולי נופתע לטובה.

זאב אלקין: לסיכום, אני קורא לחברי הבית הזה לדחות את הצעות האי-אמון, אבל מה שחשוב יותר, לתת כולנו את היד, כל מי שרוצה להגן על מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, כל מי שהוא נגד הסתה ותמיכה בטרור, לתת את היד לחקיקה הזאת, ובסופו של דבר, אחת ולתמיד, להעמיד את אותם חברי כנסת תומכי טרור, שמביישים את כל הבית הזה, במקומם.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה גם הוא מבקש להשתתף בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה, חבר הכנסת בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי את ההתקפות עלי בכמה וכמה ישיבות סיעה בכנסת היום.

בנימין נתניהו: אני מבקש להבהיר שני דברים: אנחנו בעד השילוב של אזרחי ישראל הערבים בחברה הישראלית, בכלכלת ישראל, במדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אנחנו משקיעים בזה מאמצים רבים, ואנחנו משקיעים בזה משאבים רבים.

קריאה: רק שלא ינהרו, אבל.

עיסאווי פריג': נוהרים, נוהרים.

בנימין נתניהו: אבל באותה עת, באותה עת, ודווקא מתוך הראייה הזאת – –

אורן אסף חזן: – – – קצת כבוד.

בנימין נתניהו: – – איננו מוכנים לקבל מצב שבו חברי כנסת יתמכו במשפחות של רוצחי אזרחים ישראלים ויעמדו דום לזכרם של אלה שרצחו את ילדינו.

בנימין נתניהו: יש גבול.

בנימין נתניהו: יש דבר כזה שנקרא כבוד לאומי.

בנימין נתניהו: אני מנסה לדמיין מה היה קורה בפרלמנט הבריטי אם חברי כנסת בריטים היו עומדים דום לזכרו של ג'ון הג'יהאדיסט; או אם חברי קונגרס אמריקני היו עומדים דום לזכרם של הרוצחים בקליפורניה.

בנימין נתניהו: יש גבול.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: הם לא היו מוכנים לקבל את זה, ואנחנו איננו מוכנים לקבל את זה, ואנחנו נפעל נגד זה.

איימן עודה: זו הסתה.

ג'מאל זחאלקה: תפסיק להסית.

ג'מאל זחאלקה: תפסיק להסית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה חבר הכנסת בנימין – מה זה?

יולי יואל אדלשטיין: מה זה?

ג'מאל זחאלקה: זה נאום של פאשיסט.

ג'מאל זחאלקה: מר נתניהו הפאשיסט.

ג'מאל זחאלקה: לא מתבייש?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, חבר הכנסת זחאלקה, הסיבה היחידה שאתה נמצא באולם זה כי זה פרלמנט דמוקרטי ולא מרחיקים כאן מהצבעות.

ג'מאל זחאלקה: – – – פאשיסט ומסית – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, תשמע, גם לסבלנות שלי יש גבול.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

ג'מאל זחאלקה: – – – הוא משקר – – –

יולי יואל אדלשטיין: גם לסבלנות שלי יש גבול.

יולי יואל אדלשטיין: גם לסבלנות שלי יש גבול, חבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

אורן אסף חזן: – – – מקומך בסוריה – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – נתניהו אחראי – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מכיוון – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה.

דוד ביטן: יולי, תוציא אותו.

אורן אסף חזן: תוציא אותו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמצוות התקנון – בוודאי, טוב – מסתבר שאנחנו לא מצביעים, אז אני שמח – אני קורא אותך לסדר, חבר הכנסת זחאלקה, בפעם הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק הרצוג ראש האופוזיציה מעוניין לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה דיבר, ודאי שיש לו זכות.

חנין זועבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זועבי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חנין זועבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זועבי, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת מסיעת הליכוד, תכף גם אתם תצאו מהאולם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש האופוזיציה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, גם אני וגם רבים רבים מחברי סולדים ומסתייגים מעומק הלב ממה שעשתה – – –

ג'מאל זחאלקה: גם אני סולד ממך – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת.

יולי יואל אדלשטיין: אם תרצה לחזור להצבעה, אתה יכול.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מהאולם.

יולי יואל אדלשטיין: (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מאולם המליאה.)

יצחק הרצוג: חבר הכנסת זחאלקה האשים לא מזמן את מפלגתי בהקמת מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: חבר הכנסת זחאלקה גם הגן על עמידת דום לזכרם של אותם מחבלים מתאבדים, וחבר הכנסת זחאלקה וחבריו הצדיקו לא מעט מן המעשים וחצו קווים אדומים.

יצחק הרצוג: אבל אני חייב לומר שבין זה לבין הפרת כללי היסוד של התנהלות הכנסת, כך שהם יהיו מדרון חלקלק שיום אחד, בשל מה שמוגדר "התנהגות לא ראויה", יעיפו מפה חברי כנסת מימין ומשמאל – אני חושב שחובה עלינו ככנסת לשמור בצורה הבסיסית ביותר את כללי המשחק ההוגנים ולשמור על המעטפת, כיוון שהיום, כבר היום – –

מיכל רוזין: – – –

יצחק הרצוג: – – יש לכנסת ולמערכת המשפטית די והותר כלים לטפל בתופעה ובהתנהגות הזאת.

יצחק הרצוג: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

מכלוף מיקי זוהר: זו שאננות.

מכלוף מיקי זוהר: זו שאננות.

מכלוף מיקי זוהר: ככה נראית שאננות.

מכלוף מיקי זוהר: זו שאננות.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם סיעת המחנה הציוני, מי בעד?

קריאה: – – – מי נושף לך בעורף – – –

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם המחנה הציוני: האי-שוויון ההולך ומעמיק בחברה הישראלית – מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 50 נגד – 52 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 50 בעד, 52 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם הרשימה המשותפת: המלצות הצוות למיגור הבנייה ללא היתר – הכרזת מלחמה על האזרחים הערבים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 44 נגד – 57 נמנעים – 1 הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 44, נגד – 57, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם יש עתיד: הבור התקציבי המעמיק וחוסר האחריות של ראש הממשלה ושר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 50 נגד – 52 נמנעים – אין הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

אורן אסף חזן: יושבים פה ומצביעים אתם פה-אחד, איך זה יכול להיות?

יולי יואל אדלשטיין: 50 בעד, 52 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם יש עתיד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לידיעת

יולי יואל אדלשטיין: כם, סדר-יום לשעות רבות, אם לא לימים רבים ברצף, כך שתיערכו בהקדם להצבעות, כי אם כל פעם יהיה גם פיליבסטר לצורך גיוסים, גם ביום רביעי לא נסיים כאן את ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/882; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י, עמ' 1314; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 68), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית – יציג את הצעת החוק היושב-ראש בכבודו ובעצמו, חבר הכנסת צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שמחים על כך ומבקשים ממך להציג את הצעת החוק.

צחי הנגבי: תודה, אדוני, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק השיפוט הצבאי(תיקון מס׳ 68), התשע״ו–2016.

צחי הנגבי: הצעת החוק כוללת שני תיקונים הנוגעים לעבירת עריקה.

צחי הנגבי: תיקונים אלה, שמייד אציג, קובעים הקלות בעבירה זו ומבטאים שינוי משמעותי בתפיסתה של העבירה בחוק שנחקק עוד בשנות ה-50, בעת שהיה צורך להרגיל את הציבור בחובת השירות הצבאי.

צחי הנגבי: חוק השיפוט הצבאי קובע שתי עבירות שעניינן היעדרות של חיילים מן השירות שלא ברשות.

צחי הנגבי: עבירת הבסיס היא עבירת "היעדר מן השירות", המכונה לעתים "נפקדות", ודינה שלוש שנות מאסר.

צחי הנגבי: העבירה החמורה יותר, עבירת עריקה, מבוססת על עבירת נפקדות, בתוספת כוונה שלא לחזור לשירות.

צחי הנגבי: דינה של עבירה זו לפי החוק הקיים הוא 15 שנות מאסר.

צחי הנגבי: כמבחן עזר לבחינת הכוונה שלא לחזור לשירות קובע כיום חוק השיפוט הצבאי, כי חייל שנעדר מן השירות יותר מ-21 ימים, חזקה עליו שלא התכוון לחזור לשירות הצבאי.

צחי הנגבי: משמעות הדבר היא שבמקרה כזה יראו בו עריק, אלא אם כן יוכיח שלא הייתה לו כוונה שלא לחזור לשירות הצבאי.

צחי הנגבי: התיקון הראשון בהצעת החוק נוגע לעונש המרבי על עבירת עריקה.

צחי הנגבי: העונש הקבוע כיום בחוק, 15 שנות מאסר, הוא חמור מדי ביחס לעבירה זו, וכן בהשוואה לעונשים המרביים על עבירות אחרות הקבועות בחוק השיפוט הצבאי.

צחי הנגבי: על כן מוצע להפחית את העונש המרבי, תוך יצירת מדרג: ככלל, העונש המרבי יהיה שבע שנות מאסר, ואולם אם העריקה הייתה תוך כדי פעילות מבצעית, או תוך כדי פעילות קרבית של יחידתו של החייל, העונש המרבי יהיה עשר שנות מאסר.

צחי הנגבי: התיקון השני בהצעת החוק, אדוני היושב-ראש, נוגע לאותה חזקה המטילה על חיילים שנעדרו יותר מ־21 ימים מן השירות את נטל ההוכחה שלא התכוונו שלא לחזור לשירות צבאי.

צחי הנגבי: כיום התקופה הקבועה בחוק השיפוט הצבאי, של 21 ימים, היא קצרה מאוד.

צחי הנגבי: רוב החיילים שנעדרים מן השירות אינם עבריינים שעושים זאת במטרה להשתמט מחובת השירות; רובם עושים זאת עקב מצוקה כלכלית, אישית או משפחתית.

צחי הנגבי: רבים מהם נעדרים שבועות ואף חודשים ארוכים מיחידותיהם.

צחי הנגבי: אף שראוי לטפל גם במקרים אלו, לא יהיה נכון לקבוע באופן קטגורי שחיילים מסוג זה התכוונו שלא לחזור לשירות ולהדביק להם תוויות של עריקים.

צחי הנגבי: על כן, ההצעה של הוועדה היא להאריך את תקופת החזקה הקבועה בחוק באופן משמעותי, מ־21 ימים לשנה וחצי, 18 חודשים.

צחי הנגבי: משמעות הדבר היא כי רק אם חייל נעדר משירות צבאי תקופה העולה על שנה וחצי יעבור אליו נטל ההוכחה, והוא יהיה זה שיצטרך להוכיח שלא התכוון כלל לחזור לשירות.

צחי הנגבי: כמובן, אין פירושו של דבר שחייל שנעדר פחות מ־18 חודשים יצא פטור בלא כלום; ראשית, אפשר להעמיד אותו לדין בעבירת הבסיס, נפקדות.

צחי הנגבי: שנית, יהיה אפשר להרשיעו גם בעבירת עריקה, אך רק אם התביעה תוכיח כי התכוון שלא לחזור לשירות.

צחי הנגבי: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

צחי הנגבי: היא התקבלה למעשה ללא הבחנה בין ימין ושמאל, אופוזיציה וקואליציה, והיא על דעת הוועדה.

צחי הנגבי: אבקש מחברי הכנסת מכל סיעות הבית לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

בצלאל סמוטריץ': כפי שהוא אמר, להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות ולא הוגשו בקשות רשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': לכן אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת החוק כולה, בנוסחה כנוסח הוועדה – הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 68), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–2 – 62 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': 62 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': גם חברת הכנסת רויטל סויד מצרפת לפרוטוקול את קולה בעד הצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת החוק הזאת בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד? מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 5 בעד החוק – 72 נגד – אין נמנעים – אין חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 68), התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 72 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עוברת ונכנסת אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/980; "דברי הכנסת", חוב' י"ב, עמ' 8282; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון מס' 18 והוראת שעה), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון מס' 18 והוראת שעה), התשע"ו–2016.

משה גפני: הצעת חוק זאת באה לעודד או בעצם לתת את ממד ההדדיות עם ארצות-הברית.

משה גפני: בהצעת חוק זאת מוצע לקבוע כי משקיעים זרים, עובדים מומחים חיוניים ובני-זוגם שהם אזרחי ארצות-הברית לא ייחשבו לעובדים זרים, ולפיכך לא תחול לגבי העסקתם חובת תשלום היטל עובד זר לפי סעיף 45 לחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל.

משה גפני: נציגי הממשלה הסבירו לחברי הוועדה שהתיקון הזה עשוי להכניס השקעות זרות מארצות-הברית לישראל, והדבר מבורך, והתיקון נועד לשקף את הסכם ההדדיות; אם אין הסכם כזה, המציאות היא שלא מקבלים את הוויזה המיוחדת בארצות-הברית, ואז אם מישהו רוצה להשקיע, הוא לא יוכל להיות פה – הוא לא יוכל לקבל כאן את מה שהוא נזקק, ולא בארצות-הברית.

משה גפני: זה יוצר הסכם הדדיות חשוב למדינת ישראל.

משה גפני: כאשר החוק הזה הגיע, ולאחר שהחלטנו, חברי הוועדה כולם ללא יוצא מן הכלל, לאשר את החוק הזה, ביקשתי, על דעת חברי הוועדה – מכיוון שאנחנו מדברים כאן על היטל של עובדים זרים, ומכיוון שאנחנו פנינו לאחר דיון שהתקיים לגבי מס מעסיקים, היטל מעסיקים, על עובדים זרים בחקלאות, ולאחר שפניתי לשר האוצר ולשר החקלאות, והייתה החלטה שמבטלים את ההיטל הזה, הוציאה הממשלה בשבוע שעבר תזכיר חוק שהתהליך שלו הוא תהליך ארוך, מטבע הדברים, כפי שכולם יודעים.

משה גפני: המשמעות של העניין – שהחקלאים קיבלו מידע, וזה פורסם, ששר האוצר הודיע שמבטלים ב-2016 את היטל העובדים הזרים.

משה גפני: ומכיוון שיצאה הודעה כזאת, טענו בוועדה שהמציאות – ואני גם דיברתי עם שר האוצר עצמו – טענו שהחקלאים יבואו לכלל טעות.

משה גפני: חשב מי שחשב, שאם מבטלים את היטל העובדים הזרים לשנת 2016, בעצם החקלאים צריכים לשלם בדצמבר 2016, ועד אז החוק יעבור, ולא היא; כל עוד החוק לא מבוטל, המציאות היא שצריך לשלם מקדמות – צריך לשלם בתחילת פברואר, או באמצע פברואר – אבל עכשיו כבר צריך לשלם.

משה גפני: לכן הצעתי לחברי הוועדה שאנחנו נוסיף לחוק הזה, של היטל עובדים זרים לגבי הסכם ההדדיות עם ארצות-הברית – להכניס לחוק את ביטול ההיטל של העובדים הזרים בחקלאות, כאן, בחוק הזה, ושנאשר אותו מייד בתחילת פברואר.

משה גפני: הממשלה הסכימה, והתחיל דיון – לטענת הממשלה, אני חושב שהיא לא צודקת בעניין הזה, אבל הם ביקשו שזה יהיה הוראת שעה לשלוש שנים.

משה גפני: אנחנו לא הסכמנו; אנחנו רצינו שזו תהיה החלטה קבועה.

משה גפני: המצב של החקלאות בארץ הוא כפי שהוא, הרעיון של הטלת ההיטל על עובדים זרים בחקלאות בא לעודד ישראלים שיבואו לעבוד בחקלאות.

משה גפני: ההיטל הזה, לדעת כולם, בדיונים שקיימנו בוועדה עם נציגי משרד האוצר ומשרד החקלאות והגורמים השונים שעוסקים בחקלאות, החוק הזה, היטל העובדים הזרים, לא הביא עובדים ישראלים לענף.

משה גפני: עובדים ישראלים שישנם – גם בלי זה, ואם אין עובדים ישראלים – גם עם ההיטל הזה, וההיטל הזה בעצם גורם נזק לחקלאים.

משה גפני: הסכימו לשלוש שנים, אנחנו, כדרכה של ועדת הכספים, רצינו שזה יהיה קבוע ולא הצלחנו, אנחנו לא שוברים את הכלים, אבל החלטנו שאנחנו נעשה את זה לחמש שנים, את ביטול ההיטל של העובדים הזרים בחקלאות, וזה מה שמופיע בחוק.

משה גפני: אני אמרתי בוועדה, ואני אומר את זה כאן במליאה, על דעת חברי בוועדת הכספים: אנחנו בתקופה הזאת נעשה מאמץ לבטל את הוראת השעה, לבטל את ההיטל הזה, שהוא איננו צודק, הוא לא נכון, הוא לא השיג את מטרתו, כפי שאמרתי מה שחשבו אז, ובסופו של דבר, בגלל ההסכמה שלנו עם הממשלה, מונח כאן ביטול ההיטל של העובדים הזרים לחמש שנים.

משה גפני: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בחוק הזה על שני חלקיו; החלק הראשון הוא חשוב – הסכם ההדדיות עם ארצות-הברית – ביטול ההיטל של העובדים הזרים לגבי מומחים חיוניים ובני-זוגם שמגיעים לארץ, כדי שגם ישראלים שמגיעים לארצות-הברית ובני-זוגם יקבלו את הוויזה, את מה שצריך.

משה גפני: שם אין היטל של עובדים זרים בכלל, אצלנו יש, והם יקבלו את הביטול הזה.

משה גפני: והחלק השני של הצעת החוק שמונחת לפניכם, שעליה אנחנו אמורים להצביע – אני מבקש כמובן את התמיכה בביטול ההיטל של העובדים הזרים בחקלאות, לפי הצעת החוק לחמש שנים, ואנחנו אומרים שנעשה הכול כדי לבטל את זה באופן קבוע.

משה גפני: בכל מקרה, אין הסתייגויות לחוק הזה, יש רק הסתייגויות לדיבור.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש את תמיכת הכנסת בחוק.

משה גפני: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, לחוק זה לא הוגשו הסתייגויות, אך יש לנו כמה בקשות רשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': ראשונת המבקשים – חברת הכנסת זהבה גלאון.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, עלה ראש הממשלה לדוכן וקרא לחברי הכנסת, בשם הכבוד הלאומי, לתמוך בהצעת חוק נואלת שהוא מקדם, שתאפשר ל-90 חברי כנסת להעיף חברי כנסת מהמשכן, בעיקר אם הם חברי כנסת ערבים.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: – – ההצעה הזאת היא מפחידה.

זהבה גלאון: ולמה היא מפחידה?

זהבה גלאון: כי לנו במרצ הייתה ביקורת על חברי הכנסת של בל"ד – –

אורן אסף חזן: – – – תומכי טרור מהמשכן.

זהבה גלאון: – – שהלכו לבקר משפחות מחבלים.

זהבה גלאון: חשבנו שזה צעד פרובוקטיבי, צעד מזיק.

זהבה גלאון: חשבנו גם שהסחר-מכר של המשרד לביטחון הפנים לעומת משרד הביטחון בכל מה שקשור לסוגיית הגופות הוא בלתי מתקבל על הדעת.

זהבה גלאון: מדינה לא מחזיקה גופות, גם אם הן גופות של מחבלים.

אורן אסף חזן: – – –

זהבה גלאון: ואני רוצה לשבח את העמדה של מערכת הביטחון, להחזיר גופות כדי למנוע התלהטות יתר.

זהבה גלאון: שום דבר מבחינתנו לא מצדיק את המהלך שעשו חברי הכנסת של בל"ד.

זהבה גלאון: אבל האם זה נותן לגיטימציה להתנהלות של ראש הממשלה, שעולה כאן על הדוכן, ובשם מה שמכונה הכבוד הלאומי, כבר יומיים-שלושה משתלח באזרחי ישראל הערבים ובנציגים שלהם בכנסת?

זהבה גלאון: ובואו נגיד את זה בצורה ברורה – –

אורן אסף חזן: – – – את מעוותת את המציאות.

אורן אסף חזן: זה לא נכון מה שאת אומרת.

זהבה גלאון: – – ככל שהמצב הכלכלי והביטחוני מחמיר – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, הרי אנחנו לא מנהלים דיאלוג.

זהבה גלאון: – – ראש הממשלה מסיט את הדיון לעבר חברי הכנסת הערבים.

זהבה גלאון: הוא רוצה חברי כנסת ערבים טובים – –

אורן אסף חזן: נכון.

זהבה גלאון: – – הוא רוצה ערבים טובים – ובכך הוא עושה דה-לגיטימציה לכל אזרחי ישראל הערבים.

זהבה גלאון: הוא עושה דה-לגיטימציה לנציגים שלהם בכנסת.

אורן אסף חזן: לא רוצים תומכי טרור במשכן.

זהבה גלאון: הוא עושה דה-לגיטימציה לנציגים שלהם בכנסת.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אם חברי הכנסת של בל"ד פעלו בניגוד לחוק, יש דרכים לפעול בהתאם לחוק.

זהבה גלאון: אבל כשחבר הכנסת, סליחה, השר, אלקין, עולה לדוכן, והוא קבלן הביצוע של ראש הממשלה לתועבה של חקיקה שאין לה היתכנות – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – – תומכי טרור – – –

זהבה גלאון: – – אין לה היתכנות, כי הבית היהודי הודיע שהוא לא יתמוך בזה.

אורן אסף חזן: – – – בבית הזה, למחבלים – – –

זהבה גלאון: – – – יהדות התורה – – –

אורן אסף חזן: – – –

זהבה גלאון: אני שומעת אותו – מהרגע שהתחלתי לדבר הוא לא מפסיק לזמזם לי באוזן כמו איזה יבחוש; פשוט יבחוש ביצות, זה מה שאתה.

אורן אסף חזן: – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': עכשיו נתת לו רשות דיבור.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – חברי חברי הכנסת – אי-אפשר, כשמעבירים ביקורת – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מציע, חברת הכנסת גלאון – – –

זהבה גלאון: לא, אל תציע לי, כי אני מסיימת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, לא, אני כן מציע לחזור מהכינוי הלא-ראוי המכוון לחבר הכנסת.

אורן אסף חזן: מי חינך אותך, מי נתן לך את החינוך הזה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, תשב בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, תחשבי על הדברים, יש לך עוד שלושת-רבעי דקה לחזור רק מהכינוי הלא-ראוי הזה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר, שבועות וחודשים, מרגע שעולים כאן לדוכן, לומר משפט או להגיד פסקה ברצף בלי שלחבר הכנסת חזן יהיה מה להגיד.

זהבה גלאון: זה פשוט בלתי נסבל.

זהבה גלאון: זה פשוט בלתי נסבל.

זהבה גלאון: אבל מה שיותר לא נסבל זה המדיניות של הממשלה שלכם, חבורה עלובה שנאבקת באזרחי ישראל הערבים בצורה של חקיקה שהיא לא לגיטימית.

זהבה גלאון: אם חברי הכנסת של בל"ד פעלו שלא כדין, תעמידו אותם לדין.

זהבה גלאון: יש חוקים במדינת ישראל, אבל לא מחוקקים חוקים רטרואקטיביים, ולא פועלים באופן הזה, שעכשיו אתם עושים דה-לגיטימציה לכולם.

זהבה גלאון: אנחנו נגד פרובוקציה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: – – אבל אנחנו נגד לאפשר – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

זהבה גלאון: משפט אחרון, אדוני.

אורן אסף חזן: כבר נגמר הזמן.

זהבה גלאון: – – – אנחנו נגד לאפשר לראש הממשלה לעלות כאן בשם הכבוד הלאומי ולרמוס את הכנסת כולה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', לרגע חשבתי שאדוני באיזה לארג'יות כזאת יוותר גם.

בצלאל סמוטריץ': לילה ארוך יש לנו.

בצלאל סמוטריץ': לא, אנחנו שמחים לשמוע אותך תמיד, חבר הכנסת פריג'.

אורן אסף חזן: – – – אנחנו לא חולקים את אותה – – –

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי, חברים וחברות, מה לעשות, שמעתי את ראש הממשלה, וכל יום וכל פעם הוא ממשיך, בקסמו, בדברים – צריך ללמוד ממנו רבות; נתן לכבוד הלאומי להוביל אותו למקומות לא הכי.

עיסאווי פריג': ביום חמישי, אני מתאר לעצמי, הספסלים שם, וחלק מהספסלים כאן, גם, הרגישו הכי טוב, ואללה, ראו חברי הכנסת מבל"ד שעשו את הפגישה, והנה, המקהלה צריכה להתאחד ולקום מחדש, חיכינו להם בפינה – חיכינו להם בפינה – המקהלה צריכה להתכנס ולהתחיל לשיר את שירי השנאה וההסתה שלה.

עיסאווי פריג': כי הרי אתם מזה מוזנים, מההסתה, ומחכים לכל הזדמנות וכל הזדמנות – הנה, הם טעו, הם טעו, בוא נחכה להם, טעו, בוא ננצל את הטעות שלהם.

עיסאווי פריג': ואז, קמו מכל מקום, אם ראש הממשלה, עם חברי כנסת – וצר לי מאוד, יושב-ראש האופוזיציה – –

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': – – וחברים מהמחנה הציוני, שהיום שמעתי בוועדת הכנסת – והתחילה המקהלה לשיר: הם טעו, בוא נעשה להם אמבוש כמו שעשינו להם קודם ועשינו להם לפני.

עיסאווי פריג': נעשה להם, הם טעו.

עיסאווי פריג': אני לא בא כאן לתת הגנה.

עיסאווי פריג': אני מודה, הם טעו.

עיסאווי פריג': יש לי דעה אחרת.

עיסאווי פריג': אבל אני מדבר על הצד של לחכות בפינה.

עיסאווי פריג': ועכשיו גייסתי את הכבוד הלאומי, גייסתי את הכבוד הלאומי שנפגע.

עיסאווי פריג': הכבוד הלאומי בסכנה.

עיסאווי פריג': בסכנה.

עיסאווי פריג': חברים, תמשיכו לשפוט, תמשיכו לחקור, תמשיכו להסית, תמשיכו להביא שנאה, תוציאו את בל"ד מחוץ לחוק – –

אורן אסף חזן: נכון.

עיסאווי פריג': – – תוציאו את מרצ מחוץ לחוק – –

אורן אסף חזן: צודק.

עיסאווי פריג': – – תביאו את חוק העמותות, תביאו את חוק המישוש, תביאו את הכול, ותמשיכו גם להגיד: אנחנו מדינה דמוקרטית.

עיסאווי פריג': אנחנו מדינה דמוקרטית.

אורן אסף חזן: אתה לא יודע שבדמוקרטיה הרוב קובע, חביבי?

עיסאווי פריג': איזה שילוב נהדר.

אורן אסף חזן: הרוב קובע.

עיסאווי פריג': תמשיכו, תמשיכו למשש, תמשיכו להביא חוקים שהדמיון לא מסוגל לתפוס אותם.

עיסאווי פריג': ותמשיכו להגיד שאנחנו מדינה דמוקרטית.

עיסאווי פריג': הרי ממה אתם ניזונים?

עיסאווי פריג': איך אתם קיימים, אם לא מההסתה ומהפחד?

עיסאווי פריג': ובשם הכבוד הלאומי – הכבוד הלאומי נפגע, הכבוד הלאומי ששנים על-גבי שנים אני מסית, וכשאני אומר "נוהרים לקלפי" – הכול בשם הכבוד הלאומי.

אורן אסף חזן: הוא לא אמר "נוהרים".

עיסאווי פריג': אני ממשיך את שיטת השנאה בשם הכבוד הלאומי – עכשיו נזכרת, אדוני ראש הממשלה, שהכבוד הלאומי התעורר?

אורן אסף חזן: פריג', הוא לא אמר "נוהרים".

אורן אסף חזן: פריג', הוא לא אמר "נוהרים".

עיסאווי פריג': אתה – חקיקה אנטי-דמוקרטית, חקיקה דורסנית, בשם הגנה על הכבוד הלאומי.

עיסאווי פריג': די, חברים.

עיסאווי פריג': די, די, די.

עיסאווי פריג': ואל תמשיכו להגיד שאנחנו מדינה דמוקרטית.

עיסאווי פריג': אתם מובילים אותנו – אמרנו את זה פעמים רבות ונמשיך להגיד את זה – אתם מובילים אותנו למקומות שדורות עד שנצא משם.

עיסאווי פריג': אתם מסוכנים ליהודים יותר מלערבים.

עיסאווי פריג': תקשיבו, אתם סכנה ליהודים יותר מאשר לערבים.

עיסאווי פריג': מה צריך לעשות?

עיסאווי פריג': מה צריך לעשות?

עיסאווי פריג': תגידו לי.

עיסאווי פריג': מה צריך לעשות?

עיסאווי פריג': מדברים כשהדגל מעלינו.

עיסאווי פריג': מה צריך, לחפש את המנורה?

עיסאווי פריג': מה צריך לעשות שתפסיקו להסית?

עיסאווי פריג': מה צריך?

עודד פורר: להפסיק לתמוך במחבלים.

עודד פורר: זה הכול.

עיסאווי פריג': אתם חוזרים אחד אחרי אחד.

עודד פורר: – – –

אורן אסף חזן: להוציא אתכם.

אורן אסף חזן: להוציא אתכם מפה.

עיסאווי פריג': מה צריך לעשות?

עיסאווי פריג': די עם השטויות שלכם.

אורן אסף חזן: להוציא אתכם.

עיסאווי פריג': אתם חבורת מסיתים.

אורן אסף חזן: להראות לכם את הדרך החוצה.

עיסאווי פריג': אתם חבורת מסיתים.

אורן אסף חזן: להראות לכם את הדרך החוצה.

עיסאווי פריג': השרה איילת שקד, לפני חודש – –

אורן אסף חזן: להראות לכם – – –

עיסאווי פריג': – – נפגשה עם משפחת רוצחי דומא.

עיסאווי פריג': לא שמענו שהכבוד הלאומי נפגע.

עיסאווי פריג': לא שמענו אף אחד מכם שאמר מילה כאן.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

עיסאווי פריג': סתמתם את פיכם.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה נוכחת; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – גם כן אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין.

עיסאווי פריג': אצל חבר הכנסת חזן הכול מותר.

עיסאווי פריג': הכול מותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג'.

אורן אסף חזן: אתה עוד טוען שאני לא בסדר?

עיסאווי פריג': הכנסת – – – הרבה אספסופים.

עיסאווי פריג': הרבה אספסופים יש בכנסת.

אורן אסף חזן: אה, עכשיו אנחנו גם אספסוף?

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני.

יעל גרמן: אתה אמרת שאתה רוצה להוציא אותו מפה?

יעל גרמן: זה מה שאתה אמרת?

יעל גרמן: שהוא יצא מפה?

אורן אסף חזן: אני מברר.

אורן אסף חזן: אל תתערבי.

אורן אסף חזן: שבי בפינה שלך ואל תתערבי.

יעל גרמן: בעזרת ישראלים?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גרמן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן.

יעל גרמן: תתבייש לך.

יעל גרמן: תתבייש לך.

אורן אסף חזן: ששש, ששש.

בצלאל סמוטריץ': אני אינני רוצה לקרוא לסדר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גרמן.

יעל גרמן: פאשיסט.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גרמן, אינני רוצה לקרוא לסדר.

יעל גרמן: אתה שמעת מה שהוא אמר?

אורן אסף חזן: תת-רמה.

יעל גרמן: אתה חושב שאפשר לעבור על זה בשתיקה?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גרמן – – –

יעל גרמן: – – – לעיסאווי פריג', שהוא רוצה שיצא מהמדינה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גרמן, אני מבקש ממך – – –

יעל גרמן: אם נשתוק על דברים כאלה, מה יקרה לנו?

בצלאל סמוטריץ': אז את יכולה ללכת אליו ולדבר אתו.

בצלאל סמוטריץ': יש לך דרכים אחרות.

בצלאל סמוטריץ': לא במליאה.

עיסאווי פריג': מה את מצפה מאספסופים כאלה?

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אני אתחיל לקרוא לסדר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, חמש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, אני רוצה לדבר לגופו של עניין, של החוק, ולא לגופו של עניין על מה עובר במדינת ישראל ועל מליאת הכנסת.

חיים ילין: אנחנו מחוקקים, וצריכים להתייחס גם לנושאים שאנחנו עכשיו הולכים להצביע עליהם.

חיים ילין: אני רוצה להודות, קודם כול, לשר האוצר, ואני הולך בנאום הזה ממש לפרגן, כי מה שקורה פה זה משהו היסטורי.

חיים ילין: יחד עם שר החקלאות ויושב-ראש ועדת הכספים גפני – גפני, גפני, אני מבין שאתה כל דקה מקבל מילה טובה, אז לכן מה אכפת לך עוד אחד, פחות אחד.

עיסאווי פריג': מה את מצפה מאיש כזה?

עיסאווי פריג': מה אתה מצפה ממנו?

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להבין, מליאת הכנסת הפכה להיות במה להשמצות?

אורן אסף חזן: אני רק רוצה להבין.

בצלאל סמוטריץ': מליאת הכנסת היא במה – אורן, אני אקרא אותך לסדר, טוב?

אורן אסף חזן: אתה שומע את הדברים שנאמרים כאן?

אורן אסף חזן: לא, אני רק רוצה להבין.

בצלאל סמוטריץ': מליאת הכנסת היא מקום שבו מנהלים דיונים וכל אחד אומר את מה שהוא חושב בתורו ובצורה מסודרת.

בצלאל סמוטריץ': מחילה.

אורן אסף חזן: הבנתי.

חיים ילין: אז אני רוצה להודות שוב לשר האוצר, לשר החקלאות, ליושב-ראש ועדת הכספים, ללובי, לשדולה החקלאית, שהיו שותפים למהלך, לחבר הכנסת עמר בר-לב, חבר הכנסת וקנין וחבר הכנסת איתן ברושי, שהביאו בעצם בשורה מבחינת החקלאים.

חיים ילין: החיסכון הוא לא גדול, אבל הוא חיסכון שהוא בעצם חשוב, מפני שמצב החקלאות הולך ומידרדר מיום ליום.

חיים ילין: אני אומר את הדברים האלה כי החקלאות מבחינתנו היא חלק מההתיישבות וחלק מהביטחון של מדינת ישראל, אבל מעל הכול היא גם הביטחון התזונתי שלנו.

חיים ילין: ואם אנחנו לא נתמוך ולא נעשה את השינוי המבוקש, אנחנו נהיה בלי חקלאים ונהיה בלי חקלאות.

חיים ילין: ואני מציע לכולנו להצביע על החוק.

חיים ילין: אני מקווה שלא תהיה פה התנגדות.

חיים ילין: ועכשיו כמה דברים בצד הפוליטי.

חיים ילין: אין לי ספק, אין לי ספק, אני אומר את זה, שמצב של הסתה מכל הצדדים והבערת האש בטח לא מנמיכים כהוא-זה את האלימות בתוך מדינת ישראל.

חיים ילין: כל שבוע, בלי יוצא מן הכלל, אנחנו חווים את החוויה הזאת פה במליאה.

חיים ילין: כל שבוע.

חיים ילין: ואנשים מסתכלים עלינו והם אומרים: אם ככה הכנסת מתנהגת, אז למה לא בחוץ גם?

חיים ילין: אני מבקש לציין דבר אחד בסיסי – אתה יכול לעשות שם סדר?

בצלאל סמוטריץ': במרפסת המחנה הציוני, חבר הכנסת ילין מבקש – – –

חיים ילין: אני מבין שזה בגלל הדייגים של הבוקר, אבל הכול בסדר.

חיים ילין: הדמוקרטיה היא אבן יסוד של מדינת ישראל.

חיים ילין: אנחנו שמרימים את הדגל הזה ואומרים שאנחנו המדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון, ואנחנו גאים בה, אז אנחנו גם צריכים לשמור עליה.

חיים ילין: קל מאוד באופן דמוקרטי, וזה מה שקורה היום במדינת ישראל, לחוקק חוקים אנטי-דמוקרטיים; הרי הרוב קובע.

חיים ילין: אבל אבן יסוד של הדמוקרטיה היא לגונן ולשמור על המיעוט.

חיים ילין: האמינו לי, אני אומר את זה כאחד שגדל בדיקטטורה, שכל מילה שהוא הוציא – ללכת לכלא.

חיים ילין: ואנחנו במדרון הזה.

חיים ילין: והמתח הזה בין שמירת הדמוקרטיה לשמירת הביטחון האישי של כל אזרח במדינת ישראל לבין זכויות אדם, המתח הזה הוא המבחן האמיתי של כנסת ישראל.

חיים ילין: האמינו לי, לא הוויכוחים האלה יביאו לנו את הביטחון.

חיים ילין: אם ויכוחים וצעקות מביאים לביטחון, בוא נצעק יום ולילה.

חיים ילין: זה רק מלהיט את הרוח, רק מביא אותנו לאלימות מילולית, שמתפרשת כאלימות פיזית.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

חיים ילין: לכן יש לנו אחריות; יש אחריות לכל חבר כנסת פה, בכנסת ישראל, להנמיך את הלהבות, לשמור על הדמוקרטיה, לשמור על הצביון של מדינת ישראל.

חיים ילין: הוא כל כך חשוב, הוא כל כך חסר – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת ילין.

חיים ילין: – – הוא כל כך פשוט, שאני לא מבין איך אנחנו מצליחים להסתבך.

חיים ילין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יצחק וקנין – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, שר הביטחון, השר הנוכח, ואולי זה לא מקרה שאתה פה, בדיון הזה.

איתן ברושי: חברי הכנסת, זהו יום חשוב לחקלאים ולחקלאות בישראל.

איתן ברושי: אחרי עשור של מס מיותר, לא צודק, לא חוקי, לא הוגן, הכנסת מסירה גזירה מעל החקלאים ברחבי הארץ כולה, ובעיקר במשק המשפחתי, בעיקר מעל המגדלים.

אלי אלאלוף: למה לא מעל העובדים?

איתן ברושי: אדוני, חברי, אנחנו בעד כל מקום שצריך להקל.

איתן ברושי: עכשיו דנים בנושא הזה.

איתן ברושי: מאז התחילה כהונתה של הכנסת הזאת, בוועדת הכספים והשדולה החקלאית הזאת, אנחנו פועלים לבטל את המס, שהערך שלו הוא כ-160 – –

אלי אלאלוף: מי יותר חלש, החקלאים או הנכים?

איתן ברושי: זה לא מתאים לך.

איתן ברושי: – – כ-160 מיליון שקל – כ-160 מיליון שקל לשנה – –

אלי אלאלוף: – – – היה בדיון אצלנו והעברתם את זה.

אלי אלאלוף: בושה.

איתן ברושי: – – שהם תוצאה ממס של 160 מיליון שקל בשנה בגין 21,000 עובדים זרים.

איתן ברושי: אנחנו גרמנו נזק גדול לחקלאים.

איתן ברושי: תראו, לא על המס הזה בלבד מדברים היום, אלא על עתידה של החקלאות בישראל.

איתן ברושי: החקלאות, שכאן בכנסת מרבים לשבח אותה ואפילו להפוך אותה למנוף מדיני כאן ובעולם – הפכנו את החקלאים למאוימים ואת ההתיישבות שמנו בסימן שאלה.

איתן ברושי: מה שנחוץ – ואני מקווה, בכנסת הזאת – חוקי עוגן והחלטות ברזל, שלא כל פקיד יכול להמציא את הגלגל ולא כל שר יכול להטיל גזירה.

איתן ברושי: אני חושב – להגיד בהזדמנות הזאת, במגבלת הזמן, שיש שני משאבים שהם ברשותה, באחריותה ובניהולה של המדינה, ואלה המים והקרקע.

איתן ברושי: שני המשאבים האלה הם בסיס למה שקורה כאן, ושניהם לא מנוהלים בדרך המיטבית.

איתן ברושי: על בסיס של שנים האוצר הפך את המים ואת הקרקע למנוע ולמשאבה של כסף, ולא למנוע ולנקודת התפתחות וצמיחה.

איתן ברושי: אני חושב שאנחנו בדרך, בעקבות ביטול המס, אבל לא רק לחקלאים, וזה לא המס היחיד.

איתן ברושי: סך הכול, על עובדים זרים – חברים יודעים – היה מוטל בשנים האחרונות מס של 300 מיליון שקלים.

איתן ברושי: גם הורידו את נקודות הזיכוי וגם דמי מחיה לא ריאליים.

איתן ברושי: העלות על החקלאים לא הביאה אף ישראלי לחקלאות, ואני חושב שזה טוב שיבואו ישראלים לחקלאות, אבל אי-אפשר לקיים אותה בלי העובדים הזרים, ואי-אפשר לקיים את החקלאות עם המסים ועם מחירי המים.

איתן ברושי: החקלאות במשבר, והחקלאים נוטשים, והמדינה חייבת לנקוט צעדים יותר דרמטיים, יותר משמעותיים, כי חקלאות זה לא רק כסף, זה גם ערך, וזה לא רק ביטחון מזון, זה בכלל השטחים הפתוחים והירוקים.

איתן ברושי: מדינה שאיננה יושבת על אדמתה, אין לה תקנה.

איתן ברושי: לכן אני רוצה להודות לשר האוצר ולפקידיו, שלהם זה היה יותר קשה, והם ניסו גם להפריע; לשר החקלאות, ליושב-ראש ועדת הכספים גפני, שהתגלה כמי שמבין, פועל ושותף למאמץ; לחברי מוועדת הכספים ומהשדולה; ולומר שככל האפשר, אדוני היושב-ראש, להפוך את זה מהוראת שעה לחוק של קבע.

איתן ברושי: לעולם לא ניתַן ולא ניתֵן להחזיר את העוולה הזאת.

איתן ברושי: וככל האפשר, נפתור גם בעיות אחרות.

איתן ברושי: אבל החקלאות והחקלאים, ההתיישבות – וההתיישבות כולה – לא יהיו בלי מתיישבים ובלי חקלאים.

איתן ברושי: ועל הממשלה מוטלת האחריות לדון בימים הקרובים בחוק המים.

איתן ברושי: זהו חוק רע, שנעשה בלי תיאום ובלי הידברות, עקב מהלכים שגויים של פקידי האוצר, שיכולים לאיים על עתידה של המדינה.

איתן ברושי: אני לא מציע לכנסת לתת את העתיד שלנו בידי פקידים חסרי בגרות, חסרי ניסיון, שמפילים אותנו פעם אחר פעם למקומות לא נכונים, בוודאי בתחום ההתיישבות והחקלאות.

איתן ברושי: צריך לבנות, צריך לפתח, צריך לעודד את ההתיישבות החקלאית ולא לפגוע בה.

איתן ברושי: ולכן צריך לברך על המאמץ הזה, ואני קורא לכולנו, אופוזיציה וקואליציה, כפי שפעלנו בוועדת הכספים, לפעול כאן, במליאה, לאשר את זה ולהפוך את זה ליום של ציון, ליום של מועד, שבו אנחנו מתחילים להתיר את החקלאים מהכבלים שהממשלות הקודמות שמו להם על הצוואר.

איתן ברושי: שיהיה בהצלחה, ועוד פעם: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אה, אדוני מבקש לסכם.

בצלאל סמוטריץ': יושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: עד שיסיימו שם תפילת ערבית.

בצלאל סמוטריץ': אה.

בצלאל סמוטריץ': "יעלה ויבוא" – אני מקווה שלא ישכחו.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנושא של החקלאות איננו רק נושא כספי או רק דבר כלכלי, שבו מדינה צריכה לעזור לקבוצות שונות באוכלוסייה, שעוסקות בתחום מסוים, שעוסקות בחקלאות, והמדינה צריכה לסייע להם, שזה נכון כשלעצמו.

משה גפני: הנושא של החקלאות הוא גם ערך.

משה גפני: כאשר אתה מדבר על מציאות שבה אתה קשור לארץ שבה אתה גר, שבה המדינה מתקיימת, הנושא של חקלאות הוא נושא ערכי, הוא נושא שצריך לתמוך בו מכל היבט אפשרי, מעבר לעניין הכלכלי הפשוט.

משה גפני: מדינה שאיננה מעריכה את האנשים שעוסקים בחקלאות היא מדינה נטולת ערכים, היא מדינה שאין בה הכבוד והיכולת לגרום לאנשים שיוכלו להתפרנס – ולעבד את האדמה ולעשות את הדברים החיוניים למי שנמצא בארץ הזאת.

משה גפני: אבותינו, אברהם, יצחק ויעקב, עסקו בחקלאות – חברת הכנסת מרב מיכאלי, אני רואה שאת – ולא עוד, אלא כאשר הם ירדו למצרים, פרעה שאל את יעקב, אז הוא אומר לו: רועי צאן היו עבדיך, מנעורינו ועד עתה.

משה גפני: אנחנו עוסקים בעניין הזה.

משה גפני: זה נושא שאצלנו הוא נושא שראוי להערכה.

משה גפני: אנחנו מתחנכים על כך שצריך לדעת לעסוק בעיסוקים הללו.

משה גפני: ולא עוד, אלא שמשה רבנו, שנבחר להנהיג את האומה, זה היה כי הוא ריחם על הטלה – הוא ריחם על זה שהיה זקוק לרחמים.

משה גפני: בנושא הערכי הזה, אנחנו צריכים לדעת שאי-אפשר להשליך את הנושא של החקלאות מכיוון שכלכלית אנחנו הולכים היום להיי-טק, אנחנו הולכים היום לכל מיני מקומות אחרים.

משה גפני: אני חושב שזה נושא חשוב, הנושא הזה של ביטול ההיטל על העובדים הזרים.

משה גפני: אין בזה צורך.

משה גפני: אמרתי את זה קודם.

משה גפני: הוא מיותר לגמרי, אלא אם כן רוצים כסף, שהאוצר יהיה לו עוד כסף.

משה גפני: יש לי הרבה הצעות מאיפה אפשר לקחת כסף, לא זה הפתרון.

משה גפני: אנחנו קיימנו דיון בוועדה על נושאים נוספים, לגבי היטל של מעסיקים, היטל מס מעסיקים, לגבי נושא התיירות, הבניין, הנושאים הנוספים שאני מבין שעליהם מתקיימים דיונים היום במשרד האוצר, אבל ההיטל על החקלאות, אין חולק שהוא צריך להתבטל.

משה גפני: ולכן אני מבקש, אדוני היושב-ראש – ראיתי שהם סיימו להתפלל ערבית – אדוני היושב-ראש, אני מבקש את תמיכת מליאת הכנסת בהצעת החוק הזאת, על שני חלקיה.

משה גפני: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, יושב-ראש ועדת הכספים.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה שכולם זכרו להגיד "יעלה ויבוא" בתפילת ערבית.

בצלאל סמוטריץ': מי ששכח לא צריך לחזור, אבל בלילה אין מקדשין ראשי חודשים.

בצלאל סמוטריץ': בלילה לא צריך לחזור.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, אין הסתייגויות להצעת החוק הזאת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון מס' 18 והוראת שעה), התשע"ו–2016, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–2 – 55 נגד – אין נמנעים – 4 סעיפים 1–2 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': 55 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת החוק כנוסח הוועדה – סליחה, ארבעה נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': סליחה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה בקריאה שלישית על הצעת החוק בנוסחה של הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 7 בעד החוק – 58 נגד – אין נמנעים – 6 חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון מס' 18 והוראת שעה), התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 58 תומכים, אין מתנגדים, שישה נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה ונכנסה לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': הודעה אישית של חבר הכנסת אורן חזן.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת גלאון, לאן את בורחת?

קריאה: רק חמש דקות.

באסל גטאס: – – –

אורן אסף חזן: אתה, אתה תעמוד דום.

באסל גטאס: לזכרך – – –

אורן אסף חזן: אה, כבר עמדת דום למען טרור.

אורן אסף חזן: חצוף.

באסל גטאס: פשוט נפלא.

אורן אסף חזן: כבוד היושב-ראש, חברי, חברותי, חברי הכנסת, אתם יודעים מה?

אורן אסף חזן: אני כבר לא כל כך בטוח שאפשר להגיד "כנסת נכבדה".

אורן אסף חזן: כשעומדת חברת כנסת – – –

אילן גילאון: – – –

אורן אסף חזן: אל תפריע לי בבקשה.

אורן אסף חזן: תכבד.

אילן גילאון: חבר הכנסת הנרקומן אורן חזן.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת גילאון, אתה מספיק שנים בבית הזה כדי לדעת מתי להיות בשקט.

אורן אסף חזן: פה אל תפריע.

אורן אסף חזן: אתה אמור להכיר את מקומך.

אורן אסף חזן: כאשר עומדת חברת כנסת, יושבת-ראש סיעה, ובמקום להגיב עניינית על טענות קשות בוחרת שוב להשתמש בביטויים, מילים מספר ילדים או גן-חיות, זה לא כבוד הכנסת, חברים.

אורן אסף חזן: פעם אחר פעם אנחנו רואים חברי כנסת שמשתמשים בשיח שבבית-הספר תלמידים היו נזרקים מבית-הספר עליו, ולא נותנים על זה את הדין.

אורן אסף חזן: איזה מין דבר?

אורן אסף חזן: אני לא אנצל את כל חמש הדקות שנתת לי, אדוני היושב-ראש, כי יש לנו באמת יום ארוך, ותהיה לי במה להגיד את כל הדברים שיש לי לומר בהקשר של אותם חברי כנסת שאני מתבייש להגיד עליהם "חברי כנסת", שהמעשים שלהם גובלים בבגידה של ממש.

אורן אסף חזן: אני רק אומר לחברת הכנסת גלאון שברחה ככה קט-קט, מהר, כמו קטקט, מהאולם, שאני בוחר להבין שהיא בסך הכול חלשת אופי.

אורן אסף חזן: כי מי מתנהג ככה?

אורן אסף חזן: רק מי שלא יודע לעמוד ולהגיב ולהשיב בצורה עניינית.

אורן אסף חזן: ואם המחיר האישי שאני צריך לשלם על כך שאני עומד מול אותם עוכרי ישראל, גם במרצ, שעומדים ומגבים את אותם חברים ברשימה הפלסטינית המאוחדת, ובתגובה לכך מכפישים אותי – תפאדלו.

אורן אסף חזן: כולם ראו כמה זה לא מפריע לי, לא קריאות ה"תמות", ולא קריאות ה"כלב" וגם לא אמירת ה"יבחוש".

אורן אסף חזן: אני תוהה אם היא בכלל יודעת מה זה אומר.

אורן אסף חזן: אני רק אומר לכם שאני אמשיך לעמוד כאן

אורן אסף חזן: פעם אחר פעם איתן ואשמיע את הקול השפוי של הימין וגם של המרכז בישראל, שלא מוכן עוד לראות חברי כנסת בבית הזה, לא רק חברי כנסת ערבים, חברי כנסת יהודים, שלעתים נדמה כאילו שכחו שהם יהודים, עומדים ומגינים, שלא לומר כמעט בגופם, על מעשים שגובלים בבגידה במדינה.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות מצב שחברת הכנסת גלאון, שאחרי זה באה אלי מאחורה בפרסה ומחייכת – – –

בצלאל סמוטריץ': הבטחת לא – – –

אורן אסף חזן: אני אשאיר את הדקה האחרונה.

אורן אסף חזן: – – – שמחייכת בפרסה וצוחקת כאילו זה איזה משחק – לא עוד.

אורן אסף חזן: מי שלא ידע לכבד את הבמה הזאת, את המליאה, את הנוכחים, לא יזכה לקבל כבוד, לא ממני ולא מאף אחד אחר, גם לא מאחורי הקיר.

אורן אסף חזן: לא עוד פעם אחת למצלמה בשביל לקבל איזו כותרת מסכנה, ופעם אחת מאחורי הפרגוד מחייכים כאילו לא קרה דבר.

אורן אסף חזן: מדהים לראות שדווקא חברי כנסת שנמצאים שנים במשכן הזה מתנהגים בהתנהגות שבעיני מבזה את הציבור בישראל.

אורן אסף חזן: אם אתם אכן איתנים בעמדתכם, תעמדו מאחוריה ולא תרוצו כמו ילדים בגן לחייך וללחוץ יד כדי להסתיר את בושתכם.

אורן אסף חזן: אני אסכם ואומר כמו שאמרתי: אני מודה ליושב-ראש על ההזדמנות, אני מרחם על חברת הכנסת גלאון – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה לתקנון, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: – – שזאת רמת השיח שלה, אבל לא יהיה עוד מקום שבו חברי כנסת לא ייתנו את הדין על שיח שהוא לא רק לא ברמה, הוא תת-רמה.

אורן אסף חזן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': כמה הודעות ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

): כבוד היושב-ראש, שלוש הודעות, אחת בהצבעה.

): זאת לא בהצבעה, רק הודעה.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות הכנסת, מטעם סיעת המחנה הציוני: בוועדת החינוך, התרבות והספורט, במקום חברת הכנסת יעל כהן-פארן, יכהן חבר הכנסת מנואל טרכטנברג; בוועדת המדע והטכנולוגיה, במקום חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, תכהן חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

איתן כבל: פּארן.

): פארן?

איתן כבל: בפ"א דגושה.

): פּארן?

): אתה בטוח?

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הכספים תדון בהצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 219), התשע"ו–2016, מ/1003, ובהצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 220), התשע"ו–2016, מ/1003, לשם הכנתן לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

): עכשיו ההודעה הזאת בהצבעה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה כי הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים חוץ-מוסדיים), תכין לקריאה השנייה והשלישית גם את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 218), התשע"ו–2016, ושם הוועדה יהיה: הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, בהצעת חוק שירותים פיננסיים חוץ-מוסדיים ובהצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה.

): במקרה הזה, מכיוון שזו ועדה מיוחדת, כל חוק שמועבר אליה – אנחנו צריכים לתקן את השם, וכל חוק שהיא מסיימת לדון בו, אנחנו מאשרים את אותו חוק שהם סיימו לדון בו.

): אם הוועדה תסיים את הדיון באחת מהצעות חוק אלה, והיא תאושר בקריאה שלישית, יימחק שמה משם הוועדה.

): אבקש את אישורה של הכנסת לשינוי שמה של הוועדה וסמכויותיה.

): תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, חברי הכנסת, להצבעה על הודעתו השלישית בעניינה של הוועדה המיוחדת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 8 בעד הצעת ועדת הכנסת – 36 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר שינוי שמה וסמכויותיה של הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובהצעת חוק שירותים פיננסיים חוץ-מוסדיים נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 36 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': גם חבר הכנסת קרא – לפרוטוקול – תמך בהודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת אשר התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/861; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י', עמ' 1314; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הסדרת העיסוק בהדברה תברואית, התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הסדרת העיסוק בהדברה תברואית, התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: מטרתה של הצעת חוק זו, שיזמה הממשלה, היא להסדיר כראוי ובאופן מלא את העיסוק בהדברת מזיקים לאדם ולרכוש שאינה הדברה חקלאית.

דוד אמסלם: נושא זה הוסדר עד היום במסגרת תקנות רישוי עסקים, התשל"ה–1975, אולם ההסדרה במסגרת זו הייתה חלקית בלבד ולא אפשרה פיקוח מיטבי של המשרד להגנת הסביבה על העוסקים בהדברה.

דוד אמסלם: יתרה מזו, לפי התקנות הקיימות, גם אנשים שאינם בעלי היתרים לעסוק בהדברה היו יכולים לבצע פעולות הדברה, אף במקומות רגישים.

דוד אמסלם: נוסף על כך, ההסדר החוקי הקיים נחקק מכוח חקיקה התלויה במצב החירום הקיים במדינה.

דוד אמסלם: במסגרת המהלך הנרחב של קיבוע החקיקה התלויה במצב חירום באופן שיאפשר את ביטולו, נדרש להסדיר גם את סוגיית ההדברה בחוק קבוע שאינו תלוי במצב חירום.

דוד אמסלם: הצעת החוק שלפניכם מבקשת, אם כן, לחולל כמה שינויים מרכזיים בשוק העוסקים בהדברה.

דוד אמסלם: ראשית, מבקשת הצעת החוק לקבוע כי העיסוק בהדברה מחייב קבלת רישיון מתאים לכך מהמשרד להגנת הסביבה.

דוד אמסלם: הצעת החוק קובעת את התנאים לקבלת הרישיון כאמור, ובין היתר קובעת כי על מבקשי הרישיון יהיה להשתתף בתוכניות הכשרה עיוניות ומעשיות שהמשרד יפקח עליהן ויקבע את תוכנן ולעמוד בבחינות שייערכו בסיומן.

דוד אמסלם: עוד מוצע לקבוע במפורש במסגרת החוק את החובות שיחולו על המדבירים בעת שיבצעו פעולות הדברה.

דוד אמסלם: מוצע לקבוע עדיפות לשימוש באמצעים ובחומרי הדברה שפגיעתם בסביבה ובבעלי-חיים נמוכה יותר, לקבוע מהו המידע שיש למסור למזמיני ההדברה טרם ביצוע ההדברה, לקבוע את הפעולות שעל המדביר לבצע טרם ביצוע ההדברה, במהלכה ובסיומה, ואת החובה לתעד את כל הפעולות האמורות לצורך שמירה על בטיחות ההדברה.

דוד אמסלם: לצורך פיקוח אפקטיבי על פעולת המדבירים מוצע לקבוע אמצעים שונים שהמשרד יוכל לנקוט: אמצעים מינהליים כגון ביטול או התליה של רישיון המדביר, או סירוב לחדשו, או חיוב המדביר בהכשרה או בבחינה נוספת כתנאי לחידוש רישיון, אמצעים עונשיים, וכן הטלת עיצומים כספיים שיאפשרו במקרים המתאימים לבצע אכיפה בהליך מהיר ויעיל יותר.

דוד אמסלם: בנוסף, מבקשת הצעת החוק לקבוע הוראות מעבר, על מנת לאפשר למי שעוסקים בתחום זה כבר היום לעבור באופן הדרגתי למשטר החדש ולמנוע פגיעה יתרה בהם.

דוד אמסלם: במסגרת הדיונים בהצעת החוק החליטה הוועדה בראשותי על כמה תיקונים משמעותיים בהצעת החוק.

דוד אמסלם: כך החליטה הוועדה כי הצעת החוק תקבע חובות שיחולו גם על מפעילים של מדבירים, שאינם מדבירים בעצמם, כגון רשויות מקומיות או בעלי חברות הדברה.

דוד אמסלם: על מפעילים אלה מוצע לאסור בחוק להעסיק בפעולות הדברה את מי שלא הורשה לכך, וכן להטיל עליהם חובות נוספות שיאפשרו למדבירים הפועלים מטעמם לפעול כראוי ובהתאם להוראות החוק.

דוד אמסלם: עוד החליטה הוועדה לקבוע חובות דיווח של מדביר ומפעיל כאשר יש בהדברה שביצעו תקלות העלולות לפגוע בציבור או בסביבה, לקבוע את סמכותו של רשם המדבירים במשרד להגנת הסביבה לתת הנחיות מקצועיות מחייבות למדבירים, וכן להרחיב את הוראות המעבר שהוצעו בתחילה על-ידי הממשלה, על מנת להקל ככל האפשר על המועסקים בתחום כיום להסתגל להוראות בחוק החדש.

דוד אמסלם: יצוין עוד כי במסגרת הצעת החוק מוצע לתקן את חוק הגנת הסביבה (סמכויות פיקוח ואכיפה), התשע"א–2011.

דוד אמסלם: חוק זה מאפשר כיום לשר להגנת הסביבה למנות מבין עובדי משרדו מפקחים שמוסמכים לנקוט פעולות פיקוח ואכיפה לצורך פיקוח על חוקים מסוימים שבאחריות המשרד להגנת הסביבה, וזאת לאחר התייעצות עם השר לביטחון פנים ולאחר שאותם מפקחים קיבלו הכשרה שהורה עליה השר להגנת הסביבה בהסכמת השר לביטחון פנים.

דוד אמסלם: התיקון המוצע כעת מבקש לאפשר לשר להגנת הסביבה למנות מבין עובדי משרדו ממוני הגנת הסביבה, שיהיו להם הסמכויות לנקוט פעולות פיקוח בלבד על חוקים מסוימים שבאחריות המשרד להגנת הסביבה, כפי שייקבע, וזאת ללא חובה להתייעץ קודם עם השר לביטחון פנים בעניין המינוי וההכשרה.

דוד אמסלם: החוק הראשון שלגביו מוצע למנות ממוני הגנת סביבה כאמור הוא חוק העיסוק בהדברה תברואית המונח לפנינו.

דוד אמסלם: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות בודדות, אך אבקש כי הכנסת תדחה הסתייגויות אלה ותתמוך בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בהצעת החוק בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': ראשונת המסתייגים, חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': מוותר?

מיכל רוזין: הורדנו את ההסתייגויות.

בצלאל סמוטריץ': אה, הורדתם את כל ההסתייגויות?

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אז אין לנו הסתייגויות בכלל.

בצלאל סמוטריץ': שר הביטחון גם, נכון?

בצלאל סמוטריץ': הסיר את הסתייגותו.

משה יעלון: – – –

בצלאל סמוטריץ': הסיר את הסתייגותו.

בצלאל סמוטריץ': אז אין לנו הסתייגויות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור, אם כן – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אה, יש לנו גם בקשות לרשות דיבור, אכן כן.

בצלאל סמוטריץ': בקשות רשות דיבור – חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: – – –

בצלאל סמוטריץ': מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: – – –

בצלאל סמוטריץ': מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: – – –

בצלאל סמוטריץ': מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': גם חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זועבי – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: – – –

בצלאל סמוטריץ': מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: – – –

בצלאל סמוטריץ': מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – גם אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה.

עבדאללה אבו מערוף: – – – אני מוותר.

בצלאל סמוטריץ': אה, סליחה, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': מוותר.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': סליחה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף נוכח גם נוכח, ומוותר על בקשת רשות הדיבור.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, אם כן, מצביעים על הצעת חוק הסדרת העיסוק בהדברה תברואית.

אבי (אברהם) גבאי: – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מעדיף לומר אחרי?

בצלאל סמוטריץ': – אחרי ההצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, אחרי ההצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אחרי ההצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת חוק העיסוק בהדברה תברואית, התשע"ו–2016, בקריאה שנייה – על נוסח החוק כולו, כנוסחה של הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–62 – 52 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–62 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': 52 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה – אדוני סגן המזכירה, תודה רבה – ואנחנו מצביעים, אם כן, כעת – – –

אורי מקלב: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מקלב הצביע בטעות במקומו של חבר הכנסת פרוש, אז תהיה לו הזדמנות להצביע במקומו בהצבעה בקריאה השלישית – כנוסחה של הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 10 בעד החוק – 52 נגד – אין נמנעים – אין חוק הסדרת העיסוק בהדברה תברואית, התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 52 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': החוק התקבל בקריאה שלישית ונכנס אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': דברי ברכה – השר להגנת הסביבה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש יכול להוסיף אותי לשלישית?

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, לשלישית.

איתן כבל: לקריאה השלישית – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת, לא רואה אותך – – –

איתן כבל: הצבעתי לשנייה, לא לשלישית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן כבל מבקש – – –

איתן כבל: אני לא רואה אותך – – –

בצלאל סמוטריץ': – – – זיהיתי לפי הקול.

בצלאל סמוטריץ': מבקש להצטרף גם הוא בעד, לפרוטוקול, בקריאה השלישית.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, בבקשה.

אבי (אברהם) גבאי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני רוצה רק לברך ולומר תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דודי אמסלם, חברי הטוב, שהנהיג ביד רמה את הוועדה וקידם את החוק, ושיפר אותו בעיקר.

אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שהיופי בהליך החקיקה הזה בוועדת הפנים הוא לא שהחוק עבר; החוק השתפר בתוך דיוני הוועדה והפך לחוק נכון יותר, מתון יותר וגם הוגן יותר עם כל הצדדים.

אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שעל זה באמת כל הכבוד, ואני חושב שבכלל בוועדה, החל ביושב-ראש הנוכחי בצלאל סמוטריץ, חבר הכנסת סמוטריץ, ועד חבר הכנסת אבו מערוף, כולם נתנו רעיונות לחוק הזה – מהכי ימין ועד הכי – – –

דוד אמסלם: – – –

אבי (אברהם) גבאי: אבל כל אחד נתן את שלו – כל אחד נתן את שלו ושיפר את החוק, ואני חושב שזה יפה שכך מתנהל תהליך חקיקה בכנסת.

אבי (אברהם) גבאי: ממש לכבודה של הכנסת.

אבי (אברהם) גבאי: תודה רבה.

אבי (אברהם) גבאי: תודה רבה כמובן לעובדים של המשרד שלי – אלון פה, והאנשים שלו שעשו עבודה, וזזו ורצו, ולרותם שרץ בין כולם.

אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שיש לנו חוק צודק יותר, שגם ייתן בריאות, גם ייתן סביבה, גם ייתן בטיחות טובה יותר, ואני חושב שהוא גם מצמצם פערים, החוק הזה.

אבי (אברהם) גבאי: באופן כאילו לא הגיוני, הוא לא מצמצם את הפערים בין החרקים, אבל בין המדבירים, ובין אנשים שהיום שוכרים אותם והם נוסעים על וספה אחרי שעשו קורס לעזרה ראשונה; אז מחר בבוקר הם יעשו קורס של ממש ויהיו מדבירים של ממש, ויהיו יותר עצמאים.

אבי (אברהם) גבאי: ככל שיהיו לנו אנשים יותר עצמאים ויותר יזמים ויותר עסקים קטנים, כך טוב יותר לחברה.

אבי (אברהם) גבאי: תודה רבה.

רויטל סויד: גם בסיסי צה"ל.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אני, ברשות יושב-ראש הוועדה, אכן מברך – אה, אתה עולה לברך?

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה לברך את השר?

בצלאל סמוטריץ': אז זהו, רציתי לומר גם – על, באמת, דיאלוג מאוד ענייני ומקצועי בוועדה.

בצלאל סמוטריץ': תעלה לברך אותו.

בצלאל סמוטריץ': היית צריך להגיד את זה בהתחלה.

דוד אמסלם: לא, אתה יודע, אין מברכין אלא על המוגמר.

דוד אמסלם: אני יודע אם זה יעבור או לא?

דוד אמסלם: אחרי שזה עובר, אין בעיה.

דוד אמסלם: אז קודם כול, אני רוצה באמת להודות לשר.

דוד אמסלם: יש לנו שר להגנת הסביבה מדהים, גם באישיות שלו וגם בדחיפת הנושאים.

דוד אמסלם: באמת, אבי, אתה והצוות עשיתם פה עבודה מקצועית, עם המון סבלנות.

דוד אמסלם: עשינו הרבה ישיבות בנושא.

דוד אמסלם: אני רוצה להודות גם לכל חברי הוועדה.

דוד אמסלם: ויש חבר אחד שאני רוצה להודות לו במיוחד, מעבר לך, אדוני היושב-ראש, וזה חבר הכנסת אבו מערוף, שבאמת בא, מלווה, משתתף ותורם מניסיונו, גם כרופא, בנושא הזה ובשאר הנושאים.

דוד אמסלם: ובאמת, אני שמח שגם בחוק הזה, ובדרך כלל בכל החוקים שלנו, בוועדה אנחנו משתדלים שלא לערב את המתחים הפוליטיים, כי מדובר באמת בסוגיות אזרחיות פר-אקסלנס.

דוד אמסלם: אז כל אחד מביא את המטענים שלו ואת הידע שלו.

דוד אמסלם: ובאמת, אני רוצה להודות לך, אבי, ולמשרד שלך.

דוד אמסלם: וכמובן, בסוף אני מודה לצוות שלי, שבאמת ריכז את הכול.

דוד אמסלם: אז מעבר לצוות האישי שלי, נמרוד, דוד ויפית, אני רוצה להודות קודם כול למנהלת הוועדה המקסימה שלנו לאה קריכלי, אחלה.

דוד אמסלם: אני רוצה להודות לתומר, היועץ המשפטי שלנו.

דוד אמסלם: תומר, לירון, באמת תודה, אני אוהב אתכם, ולכל הצוות, שבאמת, גם יושב מאחורי הקלעים, והוא לא נמצא כאן.

דוד אמסלם: אתם יודעים, שום דבר לא מובן מאליו.

דוד אמסלם: אתם בעצם המנוע של כל העסק הזה.

דוד אמסלם: אז באמת תודה.

דוד אמסלם: שאפו.

רויטל סויד: רגע, מה עם חברי ועדת הפנים?

רויטל סויד: סליחה.

דוד אמסלם: אמרתי, כל חברי ועדת הפנים.

דוד אמסלם: עכשיו יש לנו חברה חדשה בוועדת הפנים, קודם כול, מברוכ, על זה שאת מכבדת אותנו כחברת ועדה; כמובן, זוהיר בהלול, ויש גם משתתפים נוספים בוועדה, שהם לא חברי הוועדה, ממאיר וצפונה, אז באמת תודה רבה לכולם.

דוד אמסלם: אני שמח, באמת.

דוד אמסלם: החוק הזה, לטעמי, באמת בא להסדיר איזו לקונה שאני עד היום לא ידעתי שהיא קיימת בכלל, שבן-אדם שמדביר בחומרים רעילים בא בלי רישיון, בלי כלום, יכול להדביר בבתים, והכול בסדר.

דוד אמסלם: אז לכן, באמת, זו הייתה היוזמה של המשרד, ואני מודה, באמת, לך, השר, וכמובן בשם כל עם ישראל אני מודה לך על הפעולה הברוכה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': אתה יכול להישאר למעלה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/1006; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' 9681; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: חוק למניעת הסתננות (תיקון מס' 4 והוראת שעה), התשע"ד–2014, אשר אושר בכנסת ביום 9 בדצמבר 2013, קבע, בין היתר, לראשונה, את הכללים והמסגרת הנורמטיבית להקמת מתקן שהייה פתוח למסתננים אשר אין אפשרות להרחיקם מישראל בעת הזאת.

דוד אמסלם: ההסדר לא קבע הגבלה כלשהי של התקופה והזמן המרביים שאפשר להחזיק מסתנן במתקן פתוח.

דוד אמסלם: הסדר זה נקבע לאחר שבג"ץ פסל את ההסדר הקודם, אשר התבסס על החזקת המסתננים במשמורת סגורה, הן אלה ששהו כבר בישראל והן אלה שייכנסו בעתיד, לתקופה של שלוש שנים.

דוד אמסלם: בפסק-דין של בית-המשפט העליון מיום 22 בספטמבר 2014 נקבע כי גם ההסדרים שנקבעו בתיקון מס' 4 האמור אינם חוקתיים, בשל פגיעתם הבלתי-מידתית בזכות החוקתית לחירות ולכבוד.

דוד אמסלם: על כן הכריז בית-המשפט על ביטול הסדרים אלה, לרבות פרק ד' לחוק, אשר מכוחו הוקם מרכז השהייה.

דוד אמסלם: בעקבות פסק-דין זה חוקקה הכנסת ביום 8 בדצמבר 2014 הסדר חדש, אשר בו, בין היתר, תוקנו ההסדרים הנוגעים למתקן השהייה הפתוח, בניסיון להתאימו לסטנדרטים החוקתיים שקבע בית-המשפט העליון, לרבות הגבלת תקופת הזמן המרבית לשהייה במרכז ל-20 חודשים.

דוד אמסלם: ביום 11 באוגוסט 2015 קבע בית-המשפט העליון כי מרבית הוראות ההסדר החדש צולחות את הביקורת החוקתית, למעט הוראות סעיפים 32ד(א) ו-32כא לחוק, שלפיהן התקופה המרבית להחזקת מסתנן במרכז השהייה היא 20 חודשים, שכן מדובר בפרק זמן ארוך יתר על המידה להחזקה בתנאים מגבילי חירות.

דוד אמסלם: בית-המשפט קבע כי בטלותם של סעיפים אלה תושעה למשך תקופה של שישה חודשים, ובמהלכה תהיה התקופה המרבית להחזקה במרכז השהייה 12 חודשים.

דוד אמסלם: לאור האמור לעיל, מוצע בהצעת חוק זו, שיזמה הממשלה, לקבוע כי התקופה המרבית לשהייה במרכז הפתוח תהיה 12 חודשים.

דוד אמסלם: לא חשבנו שזה יהיה פחות, זה בסדר.

דוד אמסלם: קביעה זו מתיישבת עם פסיקת בית-המשפט העליון, פוגעת במידה פחותה בכבודו ובחירותו של המסתנן ועומדת בסטנדרטים החוקתיים שקבע בית-המשפט.

דוד אמסלם: עוד מוצע לקבוע, כי אם ניתנה בעבר למסתנן הוראת שהייה שנקבעה בה תקופה העולה על 12 חודשים, יראו אותה כאילו נקבעה בה תקופה של 12 חודשים, אלא אם כן קבע ממונה ביקורת הגבולות לעניין אותו מסתנן תקופת שהייה קצרה יותר.

דוד אמסלם: הצעת החוק מוגשת בצירוף הסתייגויות, אך אבקש כי הכנסת תדחה הסתייגויות אלה ותתמוך בהצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נתחיל, אם כן – – –

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, רשימת הדוברים בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני המזכיר יעלה לנו את רשימת הדוברים, כבר.

בצלאל סמוטריץ': מבקשים להביא לידיעת חברי הכנסת שבקריאה שנייה ושלישית לא חייבים לשים את רשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': אף-על-פי-כן המזכיר הנאמן שלנו ינסה לעשות את זה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נתחיל, אם כן, בהנמקת ההסתייגויות בהתאם להסכמות.

מיכל רוזין: לא הבנו מה אמרת.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי שבדיונים בקריאה שנייה ושלישית, כך נהוג כאן, כנראה, בכנסת, לא שמים את רשימת הדוברים במחשבים, ובכל זאת המזכיר שלנו, הנאמן, ינסה לעשות לנו את זה.

בצלאל סמוטריץ': ובינתיים אנחנו נתחיל בהנמקת ההסתייגויות בהתאם לסיכומים שהגיעו אליהם בוועדת ההסכמות.

בצלאל סמוטריץ': ראשונת המנמקים – חברת הכנסת תמר זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ראינו כאן קודם את ראש הממשלה בעוד מופע נלהב ונרגש, הפעם מגן על הכבוד הלאומי, לא פחות ולא יותר.

תמר זנדברג: וזה אחרי איזו התגוללות של כמה ימים, עוד פעם, על חברי הכנסת הערבים, ודרכם על הערבים כולם.

תמר זנדברג: יש גם כאלה – שעל השמאלנים כולם בבת-אחת, ששיאה היום בהחלטת הקואליציה לקבל פה-אחד – שימו לב, פה-אחד – הצעת חוק שלפיה חברי כנסת יוכלו לפסול את החברות של חבר כנסת או חברת כנסת.

תמר זנדברג: כל הדבר הזה – אגב, מדובר בהצעה; היא הוצגה כתגובה מהירה, ממש תגובת בזק, של ראש הממשלה ושל הקואליציה, על פגישתם של חברי בל"ד עם משפחות המחבלים, אבל האמת היא שהצעת החוק הזאת מתגלגלת כאן במסדרונות כבר כמה שנים, תחילתה עוד בשנת 2010, עם חבר הכנסת דני דנון, אז חבר כנסת זוטר בשולי הימין הקיצוני, והיום, הנה, אותה הצעת חוק אצה רצה וחזרה והתגלגלה לה אל ה"מיינסטרים" של הממשלה והקואליציה, והתקבלה פה-אחד בהנהלת הקואליציה.

תמר זנדברג: ואני שואלת את עצמי, מה קרה; מה קרה שראש הממשלה בעצמו החליט לקחת את היוזמה הזאת, שבמסגרתה הרוב יכול להתאגד ולהחליט לחסל, לחסום, להדיר ולפסול את המיעוט?

תמר זנדברג: מה קרה, מה ההצדקה לזה?

תמר זנדברג: ואז אוזני קלטה ידיעה, שקצת נדחקה היום לשולי החדשות – היא אומנם הפציעה בכותרות הראשיות לאיזה כמה דקות, אבל היא די מהר נדחקה למטה למטה, כותרת ראשית שממנה עולה שראש הממשלה מצטרף לדרישה של חברי הכנסת מבל"ד – תארו לעצמכם – היה דיווח שממשלת ישראל מתכוונת ועומדת להגיע להסכמה להחזיר את גופות המחבלים.

תמר זנדברג: מה קרה?

תמר זנדברג: – דבר שאתה, אדוני שר הביטחון, כבר עושה בתחומים שבשליטתך בגדה המערבית – מה קרה?

תמר זנדברג: האם לא נראה לנו שראש הממשלה החליט לחסן את עצמו מפני התגובות שיגיעו מימין, מבנט ומליברמן, ולכן יצר סערה שלמה סביב חוק הפסילה, וכל זה כדי להלבין ולהכשיר את החזרת גופות המחבלים שהוא עצמו הולך לעשות?

תמר זנדברג: האם לא היה כאן ערבוב פוליטי, שבמסגרתו גם כאשר מנסים לקבל החלטה נכונה, החלטה עם שיקול דעת, החלטה שקולה, שאולי שולי-שוליו של הימין הקיצוני יחשיב אותה כהחלטה שמאלנית, חס וחלילה, צריך למהול אותה בכל כך הרבה קיצוניות, הסתה והתגוללות, שוב פעם על המיעוט, שוב פעם על הערבים, שוב פעם על השמאלנים ועל כל מי שעומד איתן להגן על הערכים של הדמוקרטיה במדינת ישראל?

תמר זנדברג: כל זה כדי לשלם מס שפתיים לאיזה מולך ימין קיצוני שאיבד כל היגיון, שאיבד כל רסן, שאי-אפשר להשביע אותו, שלא רבקה מיכאלי ולא דוד גרוסמן ולא עמוס עוז – אף אחד לא מספיק טוב בשביל לרצות אותו.

תמר זנדברג: ואני רוצה לשבח אותך, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני יודעת שזה דבר מסוכן פוליטית לשנינו, אבל אני רוצה לשבח אותך, באמת אני רוצה להגיד – יש רגעים שצריך להגיד: עד כאן.

תמר זנדברג: כי זה ברור לנו שאחרי חברי הכנסת – אולי אחרי חברי הכנסת הערבים אלה יהיו חברי כנסת ממרצ שיושעו כאן בבית הזה.

תמר זנדברג: יכול להיות.

תמר זנדברג: ויכול להיות שאז, כשזה יקרה, להרבה כאן בבית, כולל אולי בספסלי האופוזיציה, לא יהיה כל כך אכפת.

תמר זנדברג: אבל אחרי זה, זה יגיע אליכם; ואחרי זה, זה יגיע אליכם, חברי חברי מפלגת העבודה; ואחרי זה, זה יגיע אליכם, יש עתיד; ואחרי זה אולי גם כולנו כבר לא יהיו מספיק נאמנים בשביל לעמוד בקריטריונים הנוקשים של ליברמן וחבריו מהימין הקיצוני.

תמר זנדברג: ולכן, חברות וחברים, יש רגעים שכל אחת ואחד מאתנו צריך לומר: עד כאן, לא יקום ולא יהיה.

תמר זנדברג: אי-אפשר לנצל את הסלידה הציבורית הכללית שהייתה מביקור חברי הכנסת של בל"ד אצל המשפחות, ותחת זה להגניב פנימה את היוזמה החוצה קו אדום, המשנה סדרי עולם, שאין לה מקום, ושאסור בשום פנים ואופן לתת לה אפילו טיפ-טיפה של לגיטימציה.

תמר זנדברג: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך, גברתי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו דנים היום בהצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ו–2016.

רויטל סויד: אבל אתם יודעים לפני כמה שנים החוק הזה פקד לראשונה את הכנסת?

רויטל סויד: – חמש שנים.

רויטל סויד: אתם יודעים כמה גלגולים הוא כבר עבר דרך בית-המשפט העליון?

רויטל סויד: ארבעה.

רויטל סויד: אתם מבינים שהיום אנחנו אמורים להצביע על חוק שהשינוי שבו אמור להיות תיקון מ-20 חודשי שהייה למסתננים או למבקשי מקלט במתקן "חולות" ל-12 חודשי שהייה?

רויטל סויד: כן, בזה עוסקת הכנסת, חמש שנים בזה עוסקת הממשלה.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: למה כל האנרגיה האדירה הזו מתעסקת בחוק במקום להתעסק בדבר האמיתי?

רויטל סויד: למה כל הדיונים האלה פה בכנסת ובממשלה ובבית-המשפט העליון, במקום לדבר על הצורך האמיתי והאקוטי – מה עושים עם תושבי שכונות דרום תל-אביב?

רויטל סויד: מה עושים אתם?

רויטל סויד: איך משפרים את חייהם, שהפכו להיות סיוט אחד מתמשך מבוקר עד לילה?

רויטל סויד: לא שנה, לא שנתיים, לא שלוש, לא חמש ולא שמונה – עשר שנים.

רויטל סויד: עשר שנים קשות.

רויטל סויד: ממשלת ישראל השקיעה באיזשהו אופן בשכונות דרום תל-אביב?

רויטל סויד: ממש לא.

רויטל סויד: דוח מבקר המדינה, שהוגש רק בשנה שעברה, בדיוק על המצב של תושבי שכונות דרום תל-אביב, קבע באופן מאוד חריף וחד, שהמצב איננו נסבל, מאף היבט שלא נבחן: לא מבחינת תשתיות, לא מבחינת רווחה, לא מבחינת בריאות ולא מבחינת שיטור, כדי לאפשר איזה מינימום, אבל מינימום, של חיים בהגינות, בנועם.

רויטל סויד: כאשר כל אחד מאתנו פותח את חלון ביתו, דירתו, סף דלתו, מה הוא רואה?

רויטל סויד: הוא נושם אוויר צח, הוא רואה מראות נקיים.

רויטל סויד: אתם יודעים מה קורה בשכונות דרום תל-אביב?

רויטל סויד: נערות ונשים אינן מסוגלות ללכת ברחוב בבטחה.

רויטל סויד: הן מוטרדות מינית ונאנסות.

רויטל סויד: ורק לאחרונה ניתן פסק-דין של בית-המשפט המחוזי בתל-אביב על אונס של אישה בת 80.

רויטל סויד: קשישים חוששים לצאת מהבית, לא רק ביום שהם הולכים לקחת את דמי הביטוח הלאומי; הם חוששים לצאת מהבית בכלל.

רויטל סויד: מכים אותם, מטרידים אותם.

רויטל סויד: גנבות הן דבר שבשגרה, וחצרות הבתים הפכו למאורות סמים ומקום לזנות ולהתקהלות.

רויטל סויד: מישהו מאתנו פה היה מוכן לשנייה לחיות באופן הזה?

רויטל סויד: מישהו מאתנו פה היה מוכן באיזשהו אופן שכשהוא פותח את חלון ביתו או את דלת דירתו, זה מה שהוא יחווה?

רויטל סויד: מישהו מאתנו לשנייה היה מוכן שזה מה שירגישו ילדיו, בנותיו, הוריו?

רויטל סויד: אף אחד.

רויטל סויד: אבל מה אנחנו עושים פה היום?

רויטל סויד: אנחנו היום, תסלחו לי, מתקשקשים עם תיקון לחוק, שאמור לתקן את משך השהייה במתקן "חולות" מ-20 חודש ל-12 חודש.

רויטל סויד: את מי זה בדיוק יציל?

רויטל סויד: איזו אחת מהשכונות בדרום תל-אביב?

רויטל סויד: למי זה יסייע?

רויטל סויד: עם מי זה יעשה חסד?

רויטל סויד: מה קורה לנו פה?

רויטל סויד: ממשלת ישראל, חמש שנים אתם חוזרים הלוך ושוב עם החוק הזה מול בית-המשפט העליון.

רויטל סויד: פעם אחת קיבלתם החלטה איך לשפר את החיים של תושבי שכונות דרום תל-אביב?

רויטל סויד: פעם אחת קיימתם דיון על העניין הזה?

רויטל סויד: פעם אחת קיבלתם החלטה על שיטור יתר במקום?

רויטל סויד: פעם אחת קיבלתם החלטה על הרחבת שירותי הרווחה במקום?

רויטל סויד: פעם אחת קיבלתם החלטה על ענייני החינוך במקום?

רויטל סויד: האם פעם אחת ממשלת ישראל הסתכלה לאזרחיה תושבי שכונות דרום תל-אביב בפנים?

רויטל סויד: התשובה היא לא.

רויטל סויד: גם לא אחרי דוח מבקר מדינה נוקב מאוד.

רויטל סויד: אז תסלחו לי, חברי, כל החוק הזה הוא חוק מיותר.

רויטל סויד: אותם חודשים שאנחנו הולכים היום להעביר, הקואליציה בהתנגדות האופוזיציה, לא ישנו מאומה: לא ישנו את חייהם של עשרות-אלפי תושבים; לא ישנו את חייהן של נערות, שתמשכנה לא לצאת מהבית ותמשכנה להיות מוטרדות מינית; וקשישים שימשיכו לחיות בקומה שלישית, כשהם חוששים לרדת למטה לטיול היומי שלהם, כשקרובי המשפחה שלהם מסרבים לבוא לבקר אותם בשכונת המגורים שלהם, רק מהפחד ממה שיאונה להם.

רויטל סויד: אז ממשלת ישראל, תקבלו החלטה, ותתחילו להתייחס לאזרחים תושבי שכונות דרום תל-אביב.

רויטל סויד: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת יעל גרמן; בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: חמש דקות לרשותך.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אומרים שהחוק הזה ייתן פתרון לתושבי דרום תל-אביב.

יעל גרמן: ואני שואלת אותך, אדוני היושב-ראש, חברי, וגם אותך, אדוני שר הביטחון, במה החוק הזה יביא ישועה לתושבי דרום תל-אביב?

יעל גרמן: במה?

יעל גרמן: נניח שנצליח, שהמדינה תצליח, לקחת ולאסור 2,000, 3,000, 4,000 פליטים – מה עם שאר ה-46,000 מתוך ה-50,000?

יעל גרמן: ומה יקרה כאשר אותם 2,000 ישתחררו – לאן הם ילכו?

יעל גרמן: הרי הם יחזרו לדרום תל-אביב.

יעל גרמן: אז בשביל מה החוק הזה?

יעל גרמן: למה הוא נועד?

יעל גרמן: אני שמעתי בוועדה – שמעתי את זעקתם של תושבי שכונות דרום תל-אביב, והם צודקים, הם מצפים מהמדינה שלהם שתסייע להם, שתאמר שהיא רוצה לעזור להם.

יעל גרמן: המדינה שלהם זאת הממשלה הזאת, והממשלה הזאת כבר נמצאת בשלטון עשר שנים, ועשר שנים לא נעשה שום דבר, אז בשביל מה החוק הזה?

יעל גרמן: ואני מבקשת להיתלות באילן גבוה; אני מבקשת להיתלות בשופטת בית-המשפט העליון, עוד כשהייתה משנה, בשופטת מרים נאור.

יעל גרמן: בפסק-הדין הראשון שהיא נתנה, בבג"ץ הראשון, היא אמרה שהיא מאוד מאוד מקווה שהמדינה תמצא פתרון יצירתי.

יעל גרמן: היא כותבת כך: המדינה ניצבת מול מציאות חיים הכפויה עליה הר כגיגית, ועם המציאות הזאת של דרום תל-אביב המדינה צריכה להתמודד, וההתמודדות הזאת מציבה קשיים שמחייבים פתרונות יצירתיים.

יעל גרמן: והיא מוסיפה ואומרת: יכולה הייתה להיות זאת שעתה היפה של המדינה, שבמציאות שנכפתה עליה תשכיל למצוא פתרונות הומניים.

מאיר כהן: מתי זה נכתב?

יעל גרמן: כך אמרה השופטת נאור בפסק-הדין אדם, למעשה בבג"ץ הראשון.

יעל גרמן: ובבג"ץ השלישי, שהוגש לפני כשנה וחצי, היא מסבירה: בפסק-דיני, כאשר כתבתי את אשר כתבתי, לא חשבתי על הפתרון שאתם הצעתם.

יעל גרמן: בין השאר הצעתי שם להפוך את מתקן המשמורת למרכז שהייה פתוח, שהשהייה בו רצונית, לא מרכז השהייה כפי שהוקם לימים ב"חולות" עמד מול עיני כאשר כתבתי את הדברים שכתבתי.

יעל גרמן: אז מדוע אנחנו לא מקשיבים לבית-המשפט?

יעל גרמן: והרי את שופטת בית-המשפט העליון, את הנשיאה מרים נאור, אי-אפשר להאשים, רחמנא ליצלן, שהיא לא פטריוטית, או אולי אפילו במרכז או בשמאל.

יעל גרמן: אני חושבת שכאשר היא באה, כולם היו בטוחים שהיא פטריוטית, ובוודאי שקודם כול וראשית לכול היא אשת מקצוע מהמדרגה הראשונה.

יעל גרמן: וכך היא כותבת: הייתי שמחה לראות את מדינתי שלי עם יותר חמלה גם כלפי מי שחשוד בכך שהסתנן לישראל לשבור שבר.

יעל גרמן: אז אני שואלת אותך, אדוני היושב-ראש, ואותך, אדוני השר, ואת כל חברי הממשלה וראש הממשלה שיושבים כאן:

יעל גרמן: פתרון לדרום תל-אביב – אין.

יעל גרמן: הרי הצעת החוק הזאת לא תהפוך את דרום תל-אביב למקום שכל כך טוב לגור בו.

יעל גרמן: היא גם לא תוציא את הפליטים שאין להם היכן לישון מגינת-לוינסקי, היא גם לא תביא להם פרנסה שאולי תגרום לכך שהם יוכלו באמת לחיות חיים ואולי פחות להציק לדרום תל-אביב.

יעל גרמן: ומצד שני, מבחינה הומנית היא עושה עוול.

יעל גרמן: היא לוקחת אנשים שלא חטאו – הם לא גנבו, הם לא אנסו, הם לא עשו שום דבר המנוגד לחוק, הם בסך הכול פליטים שאי-אפשר להחזיר אותם לארצות מוצאם, מפני ששם נשקפת להם סכנת חיים.

יעל גרמן: הם פליטים שמדינת ישראל אפילו לא טרחה לעשות איזה תהליך כדי להכיר בהם כפליטים, כמו שעושות כל מדינות העולם.

יעל גרמן: ומה מצפים מהפליטים האלה?

יעל גרמן: שלא יאכלו?

יעל גרמן: שלא יעבדו?

יעל גרמן: שלא יישנו?

יעל גרמן: אז מדינת ישראל לא פותרת את הבעיה של דרום תל-אביב, לא פותרת את בעיית הפליטים, מסרבת לשמוע בקולה של שופטת בית-המשפט העליון, ומפנה לב קר אל הקריאה: בואו נמצא פתרון הומני.

יעל גרמן: רק לפני שבוע מדינת ישראל – ממשלת ישראל, סליחה, הקואליציה כאן והכנסת הצביעו נגד הצעה כל כך יפה שבאה מן האופוזיציה, הצעה שבאמת נתנה פתרון, ואתה, אדוני היושב-ראש, יודע כי הצעה דומה גם אנחנו ניסחנו, הצעה שאומרת: בואו נשקם קודם כול את שכונות דרום תל-אביב, ובד בבד נכיר בפליטים שאינם יכולים לחזור לארצם וניתן להם את האמצעים לעבוד ולשמור על בריאותם, וכך כולם היו נהנים.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

יעל גרמן: הצעת החוק שעומדת בפנינו, אין בה לא תועלת ולא מוסר.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת זוהיר בהלול.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראש מעיינינו כבוד האדם, באשר הוא.

זוהיר בהלול: נדמה לי שמדינת ישראל הפכה את כבוד האדם וחירותו, חוק קונסטיטוציוני מ-1992 – הפכה אותו לשבר כלי.

זוהיר בהלול: איך ייתכן שדווקא מדינת היהודים לא תגלה את החמלה המצופה ממנה ותכיר במצוקותיהם של אותם פליטים, המכונים, רחמנא ליצלן, בלקסיקון הישראלי, מסתננים?

זוהיר בהלול: אז אומנם זה תיאור עובדתי, אבל נדמה לי שהתיאור האנושי שמשתלב בהגדרה של כבוד האדם וחירותו מחייב אותנו להגדיר את אותם מסתננים כפליטים.

זוהיר בהלול: פליטות, אדוני היושב-ראש, הפכה להיות חלק מחיזיון מציאותי בעולם, ונדמה לי שגם ישראל אמורה בצורה זו או אחרת לקחת חלק מוסרי באותו נרטיב שמתהווה לנגד עינינו והופך את המציאות בעולם ובאזור למציאות קשה.

זוהיר בהלול: אז אומנם באופן טבעי הייתי מדבר אולי על קבלתם או קליטתם, לפחות מבחינה הומניטרית, של כמה מהפליטים בעולם הערבי גם בישראל, סוגיה שצריך לדון בה בכובד ראש, אבל בינתיים יש פליטים שהם בני-אדם שברחו מהטרגדיות שפקדו את מדינותיהם ובאו לכאן תחת האיום על חייהם וחיי השרידים שנותרו באותן מדינות.

זוהיר בהלול: שומה – שומה, גבירותי ורבותי, על מדינת היהודים, שנתיניה ואזרחיה חוו את הדברים הנוראים ביותר בהיסטוריה המודרנית, ליטול חלק חמלתי כדי להכיר במצוקותיהם של אותם פליטים במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: אני בוודאי מצטרף בכובד ראש לדבריה של רויטל סויד ולדברייך, גברתי, יעל גרמן, שעל המדינה לא לחמוק מהאחריות המוסרית הזאת.

זוהיר בהלול: אבל, בד בבד, אדוני היושב-ראש, בד בבד ובאותה נשימה – המדינה, שמתכנסת בתוך עצמה ומסתגרת פעם אחר פעם בתוך קונכייה, ומגלה פחדים פבלוביים הולכים ונשנים, ההסתגרות הזאת, הקונכייה הזאת, ההתכנסות בתוך עצמה של המדינה הזאת, הופכת את מדינת ישראל לאשליה, אני ממש מתנצל.

זוהיר בהלול: המדינה הזאת, שאמורה לקחת חלק בעולם המתקדם, מדינה מדהימה בסיפור הצלחתה, איננה מצליחה לחבר פסיפסים אנושיים בקרבה, בתוכה.

זוהיר בהלול: עד מתי נעמוד דום בפני חקיקה הדרתית, חקיקה שמדירה את כבוד האדם מן האג'נדה הציבורית אצלנו כאן, במדינת ישראל?

זוהיר בהלול: אלא מאי?

זוהיר בהלול: ההסתגרות הזו הופכת גם את אזרחי מדינת ישראל, לפחות חלק מהם, לשותפים לאותה טרגדיה.

זוהיר בהלול: ואני, יעל גרמן, מקבל ממש מילה במילה את מה שכיוונת אליו כאל, אולי – אני משתמש אולי במילה שלי, אבל אולי היא משתלבת גם בתפיסת העולם שלך – הפקרתם של תושבי דרום תל-אביב על-ידי המדינה, שאיננה מצליחה להכניס את אותם פליטים לתוך מתקני השהייה, שעוד ידובר עליהם בעתיד כידועים לשמצה, מכיוון ששם נגזלת ונגדעת האפשרות של אותם פליטים לחיות בצלם אנוש.

זוהיר בהלול: אבל נניח שאין מנוס וצריך מתקני שהייה.

זוהיר בהלול: ואני מקבל כמובן את פסיקת בית-המשפט, שאולי גם החוק הזה משתלב אתה ומתמזג אתה, להוריד מ-20 חודשים ל-12 חודשים.

זוהיר בהלול: אבל מה קורה גם לאותם אזרחים שהפליטים באים אל שכונותיהם ובשל מצוקתם מוסיפים אש וגופרית על אותו רצון כן, אותה שאיפה, אותה כמיהה, של אותם אנשים לחיות חיים נורמליים ונורמטיביים, ולא הוא הדבר, מכיוון שהצרה של הפליטים נופלת כצרה, כפצצה מתקתקת, על אותם תושבים שחייהם הפכו לגיהינום?

זוהיר בהלול: ושאלתי, אדוני היושב-ראש, היא שאלת תם.

זוהיר בהלול: לא תמימה ממש, לא תם, אבל בוא נניח: מדוע לא לבזר – מהמילה ביזור – את אותם פליטים?

זוהיר בהלול: למה לא לבזר אותם ברחבי המדינה ולהכריז שמדובר כאן בפרויקט לאומי?

זוהיר בהלול: שהאחריות מוטלת על רשויות שונות ועל מרחבים שונים במפה הישראלית של מדינת ישראל?

זוהיר בהלול: מדוע כל הפצצה המתקתקת הזו אמורה לחבוט רק בחייהם של תושבי דרום תל-אביב?

זוהיר בהלול: שם – אדוני היושב-ראש, אתה הרי, אתה יודע, אבל אני חבר כנסת חדש, ירוק וטרי, אני מכתת רגליים.

זוהיר בהלול: מה לעשות, לא משתמש תמיד בדיגיטציה וברשת החברתית, ואני לא מסתפק במה שהתקשורת, שאני חלק ממנה וחלק מבשרה, אלא אני באתי עם כמה חברי וחברותי מהמפלגה שלי אל שכונות דרום תל-אביב, וחוויתי את המכאובים האלה מ-eye witness אישי שלי.

זוהיר בהלול: אני הייתי עד לתלונות, לאינסידנטים, לקשיים.

זוהיר בהלול: דרום תל-אביב הפכה להיות בתקופה האחרונה ליותר מאשר החצר האחורית של מדינת ישראל.

זוהיר בהלול: ואני מדבר על תל-אביב.

זוהיר בהלול: מישהו כאן כינה את תל-אביב "ציוויליזציה" לפני כמה דקות; אינני יודע אם זה היה עיסאווי פריג' או מישהו אחר – ציוויליזציה – או אפילו אולי אחד מן השרים.

זוהיר בהלול: בציוויליזציה, בחלון הראווה של מדינת ישראל, תקועה לה דרום תל-אביב כגווייה שאיננה נעה ואיננה זזה, ואף אחד לא מניד עפעף.

זוהיר בהלול: ואפילו המוסר שלנו, שאיננו ניתן לפליטים, איננו ניתן לתושבי דרום תל-אביב.

זוהיר בהלול: איך יכול להיות שמדינת היהודים, שאני מלין עליה שאיננה חמלתית כלפי פליטים, בד בבד, באותה נשימה, איננה חמלתית כלפי אזרחיה ותושביה?

זוהיר בהלול: היא מפקירה אותם, נוטשת אותם מדממים, אינם מתפקדים.

זוהיר בהלול: ואינני רוצה להכביר בדוגמאות שכבר, בלהיטותה ובשנינותה, המשפטנית וחברת הכנסת העכשווית רויטל סויד תיארה בצורה מרגשת.

זוהיר בהלול: חברי הכנסת אמורים להיות החיישנים של החברה הישראלית.

זוהיר בהלול: אתם ואני הסיסמוגרף של החברה הישראלית.

זוהיר בהלול: איך אנחנו יכולים להירגע כאשר חוק כזה עובר מבלי לתת את הדעת על המחירים?

זוהיר בהלול: המחיר הוא מחיר גבוה, הוא מחיר דמים; הוא מחיר שפוגע בנפשות; הוא פוגע בצלם האנוש; הוא פוגע בזכותם של האנשים האלה בדרום תל-אביב לחיות חיים נורמטיביים, ולא הוא הדבר – הם סובלים, הם מתייסרים.

זוהיר בהלול: ואני כאן באופן אולי אבסורדי אומר שהבעיה היא כפולה: היא בעיית פליטות והיא בעיית אזרחות, או אולי תושבות.

זוהיר בהלול: הכנסת אמורה לשקף בתשקיף אמיתי, כאספקלריה, את מה שקורה בתוך החברה.

זוהיר בהלול: באים חברי הכנסת ומחוקקים בבית הנכבד הזה חוקים שהם לא רלוונטיים לחיים.

זוהיר בהלול: אני למדתי – כאשר הייתי איש תקשורת למדתי שלא יכולה להיות כתבה או מאמר שהם לא רלוונטיים.

זוהיר בהלול: החוק הזה הוא לא רלוונטי – עבר זמנו, בטל קורבנו; הוא בא כדי להכביד עוד יותר גם על הפליטים וגם על התושבים בדרום תל-אביב.

זוהיר בהלול: אז את מי הוא מושיע?

זוהיר בהלול: איזה חסד הוא נותן ולמי?

זוהיר בהלול: אם הפליטים נזרקים לרחובות ואם התושבים משלמים את המחיר, אז באמת ובתמים זו כבר שאלה מרכזית ומהותית.

זוהיר בהלול: אדוני השר, אם התושבים ישלמו את המחיר, והפליטים אינם חיים בצלם אנוש, אז מדוע החוק הזה, לעזאזל?

זוהיר בהלול: רק כדי שנאמר שהבניין הזה מגלה אקטיביזם חקיקתי?

זוהיר בהלול: נו, באמת.

זוהיר בהלול: איפה האיכות שלכם?

זוהיר בהלול: איזה מין בניין כזה, שאיננו מחפש את האיכות ורק מחפש את הכמות?

זוהיר בהלול: אתם רק מחפשים כמה חוקים עוברים כאן בבניין.

זוהיר בהלול: מה זה מעניין?

זוהיר בהלול: קורבנות מדממים על השטיח, ואנחנו מצביעים כמורמי עם.

זוהיר בהלול: כתם שחור ואות קין על מצחה של מדינת ישראל, כאשר הזרוע המבצעת שלה תחוקק ותאשר בעוד דקות מעטות את אחד מהחוקים המדירים, הלא-אנושיים, שאת המחיר שלה הם ישלמו פליטים וישלמו תושבים.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת מיכל רוזין.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: חמש דקות לרשותך, גברתי.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: חברי וחברות הכנסת, אתם יודעים, דיבר פה ראש הממשלה על כבוד לאומי.

מיכל רוזין: אני רוצה לגלות לכם סוד: כאשר משתתפים נציגי הממשלה באירועים בחו"ל, בעיקר באו"ם, הם מציגים את פסיקות בג"ץ בנוגע למבקשי המקלט בעצם כתמונת המראה של הדמוקרטיה הישראלית, ומאוד מאוד מתגאים בעובדה שיש לנו בית-משפט עליון שפוסל חוקים שאינם חוקתיים, שמגן על זכויות מיעוטים ועל זכויות של פליטים.

מיכל רוזין: הם בפירוש הולכים וטוענים את זה בחו"ל.

מיכל רוזין: ביד אחת הממשלה משמיצה את בג"ץ; השרים – כל שר פנים שהיה פה יצא חוצץ נגד בג"ץ והאשים אותם שהם סניף של מרצ, ואיך הם מעזים בכלל, והם לא מבינים ללבם של תושבי דרום תל-אביב.

מיכל רוזין: אמרו את זה גם על מבקר המדינה, שיצא בדוח כל כך קשה על הזנחת דרום תל-אביב ועל כך שהממשלה בעצם לא מוצאת פתרון, והפתרון היחיד שהיא מצאה זה לכלוא את אותם אנשים חפים מפשע, שכל חטאם הוא בכך שהם הסיגו גבול כדי למצוא להם חיים טובים יותר, ומהצד השני, מתגאים בכך בעולם ומשתמשים בכך כדי להראות עד כמה אנחנו מדינה דמוקרטית, מתוקנת ומתקדמת.

מיכל רוזין: לצערי הרב, מדיניות ההתעללות וההתעמרות במבקשי המקלט ממשיכה במדינת ישראל.

מיכל רוזין: אנחנו שוב ושוב מתעלמים מהתוכן, מהמסר, מהמשמעות של מה שבג"ץ אמר לנו; אנחנו כל פעם, בכל פעם שבג"ץ פוסק, אנחנו מתייחסים רק לעניין הטכני:

מיכל רוזין: כמה חודשים הוא מתיר לנו לכלוא ב"סהרונים"; כמה חודשים הוא מתיר לנו לשים את מבקשי המקלט במתקן "חולות", שגם הוא כלא לכל דבר.

מיכל רוזין: זה הדבר היחיד.

מיכל רוזין: אנחנו לא לוקחים את המסר, אנחנו לא מפעילים שום תוכנית שתוציא את עשרות האלפים שנמצאים – על כל אחד ב"חולות" יש עשרה שנמצאים בחוץ, ובעיקר במרכזי הערים, ובעיקר בדרום תל-אביב.

מיכל רוזין: אנחנו לא מפעילים שום תוכנית בעצם, חוץ מהתוכנית של "החזרה מרצון", במירכאות כפולות כמובן, מכיוון שאין פה שום חזרה מרצון כשאתה אומר לאנשים: או כלא או ללכת מפה, אוגנדה או רואנדה.

מיכל רוזין: לשם הם מגיעים ללא תעודות, ללא מסמכים.

מיכל רוזין: למרות התחייבויות בין-לאומיות של מדינת ישראל, שאם אנחנו מעבירים למדינה שלישית מבקש מקלט, אנחנו חייבים שידאגו לו למעמד סטטוטורי; אנחנו חייבים שידאגו לו לעבודה, שידאגו לו לבריאות ורווחה – כל הדברים האלה לא קיימים.

מיכל רוזין: הם נכלאים במדינות האלה, הם מועברים למדינה אחרת, הם מגורשים חזרה לארצותיהם, לאותן ארצות שלנו אסור לשלוח אותם חזרה.

מיכל רוזין: אותן ארצות במין איזה סיבוב ואיזה קומבינות עם ממשלת ישראל, מעבירות אותם חזרה למדינות שלהם.

מיכל רוזין: ולמה בעצם המסמכים האלה, ההסכמים האלה, עם אוגנדה, עם רואנדה, למה הם סודיים?

מיכל רוזין: למה עד היום לא הצלחנו לראות אותם?

מיכל רוזין: למה אף-על-פי שאושר לי דיון מהיר בוועדת חוץ וביטחון על הנושא הזה בדיוק, עד היום הדיון הזה לא קוים?

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: למה מפחדים להראות לנו מה יש בהסכמים האלה?

מיכל רוזין: כי אז נחשוף מה מדינת ישראל נותנת למדינות האלה, מה היא משלמת, כמה כסף, ואולי בנשק, אולי בדברים אחרים.

מיכל רוזין: מה אנחנו משלמים למדינות האלה כדי ש"ייקחו" מאתנו את מבקשי המקלט?

מיכל רוזין: מדוע לא חושפים את זה בפנינו?

מיכל רוזין: אולי כי יש פה משהו כשר אבל מסריח?

מיכל רוזין: אולי כי לא רוצים שאנחנו נדע עד כמה העלויות האלה, נוסף על חצי המיליארד שעלה להקים את "חולות", שלא לדבר כמה עולה לתחזק אותו מדי שנה, אולי גם הסכומים העצומים שאין לי ספק שמשולמים לאותן ממשלות רואנדה ואוגנדה כדי שיסכימו לקבל אליהן את מתי המעט שמסכימים לעזוב את המדינה?

מיכל רוזין: במקום לקחת את כל הכסף הזה וליצור תוכניות הולמות, ראויות, לאותם מבקשי מקלט, להוציא אותם, כן, ממרכזי הערים, לתת כל מיני אופציות, אם אופציות שאני הבאתי, של 6,000 ו-8,000 שהיו יכולים לעבוד בבניין ובחקלאות, וסירבו לקבל אותן, ואם לשפץ את דרום תל-אביב ולהעניק את התשתיות הנכונות ואת הדרך הנכונה לפתור את הבעיה ולתת זכויות חברתיות, זכויות של בריאות – במקום שנשלם עשרות-מיליונים לבתי-חולים, אנחנו, מתוך המשכורת שלהם, נחייב אותם לשלם מס בריאות.

מיכל רוזין: כל הדברים האלה – יש תוכניות הגיוניות, יש תוכניות שאפשר ליישם מחר בבוקר.

מיכל רוזין: לא צריך פה לא חוקים ולא החלטות גדולות, הממשלה יכולה לקחת על עצמה ולקדם, אבל אנחנו לא רוצים, אנחנו רוצים להשאיר את המצב כמו שהוא, כדי שימשיכו לזעוק התושבים בדרום תל-אביב, כדי שימשיכו לסבול – כן, לסבול, מהמצב הקשה, אבל ככה נוכל לשסות אוכלוסייה באוכלוסייה, מיעוט במיעוט, קבוצה מוחלשת בקבוצה מוחלשת, והנה, הממשלה יוצאת מורווחת – הפרד ומשול כבר אמרנו?

מיכל רוזין: כבוד לאומי.

מיכל רוזין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת חיים ילין; בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: חמש דקות לרשותך, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, החוק הזה לא היה צריך להגיע בכלל.

חיים ילין: אני אומר את זה פה בגלוי.

חיים ילין: בתחילת 2008 הוצאתי מכתב לראש הממשלה אהוד אולמרט, ולאחר מכן, כשנכנס בנימין נתניהו – את אותו מכתב.

חיים ילין: נפגשתי עם שניהם על גבול מצרים והראיתי להם את המספרים, של כמה מסתננים כל יום, אבל כל יום, היו עוברים דרך מועצה אזורית אשכול – בין 100 ל-150 כל יום.

חיים ילין: תעשו את המכפלות לבד.

חיים ילין: כמה שנים גבול מצרים היה פרוץ.

חיים ילין: והיום יש גדר.

חיים ילין: אני מברך על הגדר.

חיים ילין: אין מסתננים.

חיים ילין: במזל גם גבול מצרים עבר התפתחויות, והאיום של טרור מגבול מצרים הפך להיות יותר אקוטי, ולכן, הגדר, שתי פעולות יש לה: גם מניעת הסתננות, אבל גם מערך שלם נגד הסתננות של טרור.

חיים ילין: אבל אנחנו, כמדינה, נופלים תמיד למלכודת הזאת; אנחנו לא מונעים.

חיים ילין: לעולם אנחנו לא מונעים את זה.

חיים ילין: אנחנו צריכים את השרפה בכרמל בשביל להביא את ה"סופר-טנקר".

חיים ילין: אנחנו צריכים את המלחמות בשביל לקבל צל"שים.

חיים ילין: אנחנו צריכים את החקיקה הזאת כי לא שמנו גדר בזמן.

חיים ילין: זה לא עניין של פוליטיקה.

חיים ילין: מדינה, צריך לנהל אותה.

חיים ילין: צריך למנוע את הדברים, צריך למנוע אסונות.

חיים ילין: נכון, חלק מהמסתננים, חלקם, מדינת ישראל היא מקלט מדיני מבחינתם.

חיים ילין: זה נכון.

חיים ילין: אבל יש הבדל בכמויות שאנחנו דנים בהן.

חיים ילין: בשנה מסוימת עברו דרך מועצה אזורית אשכול קרוב ל-30,000 מסתננים, בשיא שלהם.

חיים ילין: ואני לא רוצה לדבר אתכם על הברחות של סמים, נשק וזנות, ונשים שאפילו לא ידעו למה הן באות.

חיים ילין: כמה דברים היינו יכולים למנוע אם רק הגדר הזאת הייתה בזמן.

חיים ילין: אני מתריע, לא על החקיקה; אני מתריע על זה שאנחנו חייבים לשנות את התפיסה – לא לחוקק ולא לעשות בדיעבד, אלא לעשות לפני.

חיים ילין: אנחנו חייבים לחשוב קדימה, כל הזמן, לא רק התפקיד שלנו, ומעל הכול, הביצוע – של ממשלת ישראל ושל ראש הממשלה.

חיים ילין: ולכן, באתי לדבר לא בעד ולא נגד, אלא באתי לנסות להילחם על שיטה, על תפיסה אחרת לגמרי – בואו נמנע תמיד, תמיד, במחשבה, את האסון הבא.

חיים ילין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: חמש דקות לאדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי, חברים, למען האמת, דיברנו רבות על החוק המביש והמבזה הזה שאנחנו אמורים להצביע עליו, וצפוי שזה יעבור.

עיסאווי פריג': דיברנו רבות, אבל אנחנו נמשיך להגיד את עמדתנו ונמשיך להגיד את צעקתנו, עד לדקה התשעים, כי זה מחייב אותנו להמשיך להגיד את זה.

עיסאווי פריג': אבל מה שמדאיג – ואני רוצה להתייחס לכמה נקודות – מה שמעניין בחוק הזה, וירדוף אותנו רבות – זה חוק עוקף-בג"ץ.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, לעקוף את בג"ץ הפך להיות מודה בממשלה הזאת.

עיסאווי פריג': יש, אני מבין, בשלטון הדמוקרטי שלוש רשויות: מבצעת, מחוקקת, שופטת.

עיסאווי פריג': יש הפרדת רשויות, וזה הבסיס לכל משטר דמוקרטי.

עיסאווי פריג': בממשלה הזאת המציאו לנו את עוקף-בג"ץ.

עיסאווי פריג': כל מה שלא מוצא חן בעיניהם, מוציאים חקיקה עוקפת-בג"ץ, בכל תחום ותחום.

עיסאווי פריג': זה חוק העקיפות, כאילו המציאו לנו עוד מדרג מיוחד למשטר הדמוקרטי המתהווה בכנסת התשע-עשרה והעשרים.

עיסאווי פריג': וזה טוב, עקיפה, אפשר לחיות אתה, יש אחרים שהלכו גם על הריסת בג"ץ – עם D-9, אבל ראש הממשלה בינתיים מסתפק בעקיפת בג"ץ.

עיסאווי פריג': אז מה שאני רוצה, וכאן לוקח אותי ראש הממשלה למשפט שהתהדר בו, שהיה במליאה, סוגיית הכבוד הלאומי, שאני חייב להתייחס אליה שוב, בהיבט הזה.

עיסאווי פריג': ואני אומר, ראש הממשלה מר בנימין נתניהו דואג לכבוד הלאומי, והוא אמר את זה בקול נחרץ ומובן, אבל החוק הזה, וסדרת חוקים אנטי-דמוקרטיים שעברה בבית הזה, הופכים אותנו למדינה חסרת כבוד.

עיסאווי פריג': ומה שאני אומר לראש הממשלה: מי שלא נותן כבוד לחוק, ומי שלא נותן כבוד לחיי אדם, ומי שלא נותן כבוד לזכויות אזרח, ומי שלא נותן כבוד לבג"ץ, ומי שלא נותן כבוד לדמוקרטיה – לא יכול לדבר על כבוד לאומי.

עיסאווי פריג': זה כבר צביעות.

עיסאווי פריג': כבוד – אתה צריך לתת כבוד לבג"ץ, כבוד לחוק, כבוד לאדם, כבוד לדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': כשאתה לא מסוגל לתת את הכבוד הזה, אתה לא יכול להתהדר ולשלוף בשם הכבוד הלאומי "אני מבקש".

עיסאווי פריג': וכאן, בשם הכבוד הלאומי, הוא מבקש לרמוס את בג"ץ, לרמוס את הדמוקרטיה ואת כל ההומניות והמוסריות שאנחנו מסוגלים לדבר עליהן בבית הזה.

עיסאווי פריג': אז, אדוני ראש הממשלה, אתה לא נותן כבוד למדינה, אתה רק מדבר בססמאות.

עיסאווי פריג': ברמת המהות אתה לא נמצא שם.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

מאיר כהן: חמש דקות, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה, אנחנו באים להצביע היום על הצעת חוק בעקבות פסיקת בג"ץ.

זהבה גלאון: אני חייבת לומר שאני נוהגת כבוד רב בבג"ץ, אבל אני חושבת שבג"ץ היה צריך לפסול את החוק הזה, לפסול אותו בפעם השלישית.

זהבה גלאון: אין בעיני דבר שיכול להכשיר מוסרית כליאה של אנשים בלי משפט כשהמטרה היא להכעיס עליהם את החיים.

זהבה גלאון: גם 12 חודשים כליאה ללא משפט זה מזעזע.

זהבה גלאון: 20 זה מזעזע יותר, אבל 12 חודשים זה מזעזע לא פחות.

זהבה גלאון: שנה.

זהבה גלאון: ביום חמישי האחרון הייתי בהצגה בתיאטרון "תמונע" ביחד עם חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין, של תיאטרון "חולות", וראינו הצגה משותפת של מבקשי מקלט וישראלים שהתגייסו להיאבק בתופעה המזעזעת של מתקן "חולות".

זהבה גלאון: ואני חייבת לומר ששופטי בג"ץ לא ראו לנגד עיניהם את האנשים האלה שראינו השבוע בתיאטרון "תמונע" מספרים על החיים שלהם במידה גדולה של הומור, אבל כמה זה עצוב.

זהבה גלאון: אם זה לא היה עצוב, זה היה אולי מצחיק, האופן שבו הם הציגו את זה.

זהבה גלאון: ואני אומרת את זה כי אני חושבת שהעובדה שבית-המשפט פסל רק את משך ההחזקה במתקן היא מהלך שגוי בעיני.

זהבה גלאון: אני חושבת שבית-המשפט היה צריך להתייחס לעמדת הארגונים שעתרו נגד התיקון שהם מסרו בעקבות הפסיקה.

זהבה גלאון: בית-המשפט הבהיר היום – כך אמרו הארגונים בפעם השלישית – כי גם הפעם המחוקק לא הקדיש מחשבה ודיון מעמיק לפני שהוא הורה על שלילת חירותם של אלפי בני-אדם.

זהבה גלאון: והארגונים ביקשו כמובן להפנות את היצירתיות של המדינה – 43,000 מבקשי מקלט.

זהבה גלאון: איך אני יודעת שהם מבקשי מקלט ולא מסתננים?

זהבה גלאון: כי אף פעם לא בדקו, אף פעם לא הזימו את המחשבה שהם מבקשי מקלט.

זהבה גלאון: לא בודקים אותם באופן פרטני, לא בודקים אותם אחד-אחד לדעת אם הם פליטים, אם הם מבקשי מקלט כדי לאפשר להם תעודת פליטות, שהם יוכלו לעבור למדינה אחרת.

זהבה גלאון: מתייחסים לכולם באופן קולקטיבי; וההתייחסות הזאת באופן קולקטיבי הביאה למדיניות הממשלה שלקחה את האנשים האלה ופשוט פיזרה אותם – בואו נקרא לילד בשמו – פיזרה אותם בדרום תל-אביב כדי להפגיש שתי אוכלוסיות במצוקה, כדי לייצר את המצב הנורא שהיום נמצאים בו תושבי דרום תל-אביב, שדובר על המצב שלהם כאן כבר קודם.

זהבה גלאון: תיארה את זה בחדות רבה חברת הכנסת רויטל סויד.

זהבה גלאון: למה?

זהבה גלאון: למה היה צריך לעשות את זה?

זהבה גלאון: למה אי-אפשר עכשיו, למשל – הם כבר כאן, האנשים האלה – לחשוב על תושבות חברתית, על ביזור אוכלוסייה.

זהבה גלאון: אני גרה בפתח-תקווה, למה שלא יהיו מבקשי מקלט בפתח-תקווה?

זהבה גלאון: למה שלא יאפשרו להם לעבוד?

זהבה גלאון: למה אנחנו ממשיכים במדיניות הדלת המסתובבת, שחברות כוח-אדם מביאות לכאן עובדים זרים כדי שיעבדו בכל מיני מקומות?

זהבה גלאון: למה לא לקחת את האנשים האלה שכאן, ובזמן שהם נמצאים כאן, עד שיבדקו את בקשתם, למה – – –

מאיר כהן: את יודעת, בפתח-תקווה יש אלפים, והם לא מטופלים – אותו הדבר.

זהבה גלאון: כן, אני יודעת.

זהבה גלאון: כן, זה נכון.

זהבה גלאון: אני יודעת.

זהבה גלאון: רק אחרי שאמרתי את זה, חשבתי שזאת לא דוגמה טובה.

זהבה גלאון: זה נכון, אדוני.

זהבה גלאון: אבל אני אומרת, למה שלא ייקחו את האנשים האלה שכאן, יחליטו: בחמש השנים הקרובות אנחנו עושים מבצע.

זהבה גלאון: הרי כבר לא נכנסים מבקשי מקלט חדשים, בנו גדר, למה אנחנו לא עושים מבצע?

זהבה גלאון: בתוך חמש שנים בודקים את הסטטוס של כולם; בזמן הזה מכשירים אותם לעבודה, נותנים להם לעבוד, נותנים להם לחיות בצורה מכובדת.

זהבה גלאון: איך אנחנו כעם למוד פליטות, אנשים שעברו את זה על בשרם, איך אנחנו יכולים להתייחס בצורה כל כך חסרת כבוד, כל כך מבזה, לבני-אדם שברחו ממקומות של טבח עם, שנרדפו שם?

זהבה גלאון: עכשיו אני אומרת: ואם הם לא?

זהבה גלאון: אז נתכבד ונחזיר אותם לארצות מוצאם אם הם מהגרי עבודה.

זהבה גלאון: ואם הם כן?

זהבה גלאון: אנחנו יכולים לקחת על עצמנו את האחריות הזו לשלח אותם חזרה?

זהבה גלאון: אוגנדה–רואנדה, אתם מכירים את זה?

זהבה גלאון: אוגנדה–רואנדה.

זהבה גלאון: זה לא מכובד, וזה קורה – ובזה אני רוצה לסיים – רק בגלל סיבה אחת:

זהבה גלאון: מפני שיש אינטרסים כלכליים מאוד מאוד חזקים של חברות כוח-אדם שמחוברות לגורמים בממשלה.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה בצורה ברורה – חברות כוח-אדם שמתפרנסות, סליחה על הביטוי, על כל גולגולת שנכנסת לכאן לארץ באמצעות מדיניות הדלת המסתובבת.

זהבה גלאון: הם מעדיפים להביא עוד ועוד עובדים זרים במקום להכשיר את מבקשי המקלט לתת שירותים, לעבוד בצורה מכובדת.

זהבה גלאון: אלה רק אינטרסים כלכליים.

זהבה גלאון: אני כבר לא מדברת על הגזענות ועל הדמוניזציה שעשו להם.

זהבה גלאון: "סרטן", קראו להם שרים בממשלה.

זהבה גלאון: בואו נגיד את זה, חברי חברי הכנסת: לגורמים במפלגת השלטון, בליכוד, יש אינטרסים כלכליים בחברות כוח-אדם, וזו התוצאה.

זהבה גלאון: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: חמש דקות לרשותך, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אני חושב שזאת פעם שלישית או רביעית שאנחנו דנים בנושא הזה במסגרת החוק, אבל הוא עלה על סדר-יומה של הכנסת עשרות פעמים, פה במליאה, בוועדות שונות.

נחמן שי: ומה שיוצא בסופו של דבר זה בלבול אחד גדול.

נחמן שי: מדינת ישראל לא יודעת איך לנהוג במבקשי המקלט, במסתננים; היא אפילו לא יודעת איך להגדיר אותם.

נחמן שי: הם לא נופלים בשום מקום – מי הם בכלל?

נחמן שי: מספרים, לא אנשים.

נחמן שי: וכך נגזר עליהם לחיות בתוך מדינת ישראל ללא זהות, ללא אישיות, ללא מקום מקלט לעצמם, ללא עבודה מסודרת, ללא מקום מגורים; כלום, צל.

נחמן שי: כשאנחנו מדברים על שקופים, הם השקופים שבינינו.

נחמן שי: הם מסתובבים פה, ואנחנו רק משפילים את מבטנו כדי לא לראות אותם, כדי לא להבין את עוצמת הנוכחות שלהם בלב-לבה של מדינת ישראל.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש היה, נדמה לי, ראש עיריית דימונה איזה שנתיים-שלוש, כן?

מאיר כהן: עשר.

נחמן שי: ועשר.

נחמן שי: יש גם בדימונה קהילה, שהיא שונה מרוב תושבי מדינת ישראל, של הכושים העבריים.

נחמן שי: גם אתם בשעתם היו קשיים גדולים מאוד.

מאיר כהן: עדיין, אפשר לומר.

נחמן שי: ועדיין יש.

נחמן שי: זה לא – אני יודע, זאת לא אוכלוסייה פשוטה.

מאיר כהן: אבל הם תושבים ארעיים.

נחמן שי: אבל נמצא להם פתרון, ויש להם חיי קהילה.

מאיר כהן: והם מתגייסים לצבא.

נחמן שי: אוה, אפילו את זה לא ידעתי.

נחמן שי: אז נמצאה דרך של חיים משותפים אתם.

איילת נחמיאס ורבין: מה הם?

מאיר כהן: הם מתגייסים לצבא, הם חלק מהקהילה.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: שוכחים.

נחמן שי: והם חיים רק בדימונה, כמדומני, אולי – הם יוצאים משם, הם לא בכלא.

מאיר כהן: המרכז בדימונה.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אז הנה דוגמה.

נחמן שי: נכון, יש להם איזו זיקה לדת היהודית וכדומה, גם כן, ברור שזה עובר איזה מבחנים, אבל מדינת ישראל מצאה דרך, כי היא רצתה להתמודד עם השאלה הזאת.

נחמן שי: פה בורחים מפתרון.

נחמן שי: מה עושים?

נחמן שי: עושים את הדבר הכי אנטי-דמוקרטי: מכניסים אותם לבית-כלא – אין הגדרה אחרת למתקן "חולות" – ל-x חודשים.

נחמן שי: כל פעם ה-x הזה הוא x מינוס משהו, עד שיגיעו לסף שבית-המשפט הגבוה לצדק יאשר.

נחמן שי: כל פעם מורידים קצת, מורידים קצת ומורידים קצת.

נחמן שי: אבל אף אחד בממשלת ישראל לא שאל את עצמו – יש לנו 50,000 מבקשי מקלט, מספרם כנראה לא עולה; הוא עולה בבודדים, כי קשה מאוד לחצות את הגדר.

נחמן שי: אז סיכמנו, זאת הבעיה, בואו נחשוב מה אפשר לעשות אתם.

נחמן שי: אם אפשר להוציא אותם מפה, אני בעד.

נחמן שי: אני לא הייתי רוצה שיגדל מספרם של הלא-יהודים שחיים בתוכנו.

נחמן שי: אני חושב שזו מדינה יהודית, היא צריכה לשמור – אני לא מדבר על אזרחים במדינת ישראל, תהיה דתם אשר תהיה.

נחמן שי: אבל אם אי-אפשר להרחיק אותם, וזה עומד בניגוד לנוהג, לנהלים ולאמנות הבין-לאומיות, אז צריך לאפשר להם חיים, צריך לתת להם משהו לעשות עם עצמם.

נחמן שי: ואז הם נדחסים כולם לדרום תל-אביב, ויוצרים נוכחות מסיבית ביותר.

נחמן שי: היינו בדרום העיר לאחרונה, בדרום תל-אביב, וראינו את החיים הקשים שלהם מצד אחד, ושל האוכלוסייה תושבת העיר מצד אחר.

נחמן שי: ואז הם, דווקא אלה שמצבם, נגיד, לא הכי מזהיר, הם משלמים את המחיר הכי כבד.

נחמן שי: קשה להם בלאו-הכי, אז עכשיו יהיה להם קשה יותר, ומדינת ישראל לא מתייחסת אליהם.

נחמן שי: טוב, הם נמצאים באיזה תא שטח אחד, ושם הם יחיו.

נחמן שי: אני דורש מממשלת ישראל להציג תוכנית – דבר די נדיר אצל הממשלה הזאת – תוכנית סדורה, עם מטרה, עם אמצעים, עם תקציב, כדי להציג פתרון.

נחמן שי: הלוא אי-אפשר להמשיך לדחות את זה עד קץ הימים.

נחמן שי: מה גם שמדובר באנשים – מה גם שכידוע, הם מתרבים – מה לעשות, הטבע, וכל שנה יש כנראה כ-1,000 ילדים חדשים שנולדים להם.

נחמן שי: אז מה נעשה עם הילדים?

נחמן שי: והם כבר נולדים אתנו, והם כבר מדברים עברית, והם מכירים את הארץ הזאת.

נחמן שי: הנושא הזה, אדוני היושב-ראש – מה שעושים היום, לוקחים איזה כדור הרגעה, במקרה הטוב.

נחמן שי: לכדורים האלה יש רק בעיה אחת – התוחלת שלהם היא קצרה.

נחמן שי: ניקח את הכדור, הכאב הזה אולי יעבור לזמן קצר, הוא יחזור ויהלום בנו בפרצופנו.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מאיר כהן: גברתי, חמש דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני, חברי וחברותי חברות הכנסת, אך ביום רביעי האחרון הממשלה הפילה את הצעת החוק שלנו, שביקשה לתת פתרון הגון, הגיוני, מעשי, כלכלי, שבא קודם כול לטפל בתושבות ותושבי דרום תל-אביב ובשכונות דרום תל-אביב, ועל הדרך, באמת, בשביל לעשות את זה, לטפל גם במכונים מסתננים, מבקשי מקלט, מהגרי עבודה, פליטים; יש להם שלל שמות, לאנשים האלה שהגיעו מאפריקה ונמצאים היום במדינת ישראל במצב נורא ואיום.

מרב מיכאלי: נורא ואיום בשבילם, אבל בעיקר נורא ואיום בשבילנו, בעיקר נורא ואיום בשביל תושבות ותושבי דרום תל-אביב.

מרב מיכאלי: ואגב, צריך להגיד, גם חלק בערד, גם באילת לא כולם במצב טוב, וכל זה משום שמדינת ישראל מסרבת לעשות את הדבר שהיא מחויבת לו חוקית, מחויבת לו מבחינת המשפט הבין-לאומי, מחויבת לו מוסרית, וזה לבדוק, פשוט לבדוק כל אחד ואחד מאלה שכבר הגיעו לכאן ונמצאים כאן, מה באמת מעמדו: האם הוא פליט?

מרב מיכאלי: האם הוא מהגר עבודה?

מרב מיכאלי: האם הוא מבקש מקלט?

מרב מיכאלי: הוא מסתנן מסוכן?

מרב מיכאלי: לבדוק ולנהוג בו בהתאם.

מרב מיכאלי: ואז, אדוני, לא היינו נדרשים לחוקים הדרקוניים האלה, כמו זה שעכשיו ממשלת נתניהו מביאה בפעם המי-יודעת-כמה בעוד סיבוב.

מרב מיכאלי: הפעם לפחות היא התאימה אותו לדרישות של בג"ץ.

מרב מיכאלי: אבל השאלה הגדולה, אדוני, וזאת הדרמה, חברי וחברותי: האם החוק הזה יפתור את הבעיה?

מרב מיכאלי: והתשובה, למרבה הצער, היא לא.

מרב מיכאלי: לא גדול ומהדהד.

מרב מיכאלי: משום שאפשר לכלוא 3,000 אפריקנים ב"חולות", ואז אחרי שנה הם יצאו משם וייכנסו 3,000 אפריקנים חדשים ל"חולות", ואז אחרי שנה יצאו עוד 3,000 וייכנסו 3,000 אחרים, ואולי חלק מה-3,000 הראשונים יחזרו שוב, אבל האם ישתפר כתוצאה מזה מצבם של תושבי דרום תל-אביב?

מרב מיכאלי: התשובה היא לא.

מרב מיכאלי: האם תשוקם השכונה?

מרב מיכאלי: האם יהיו כאן פחות אפריקנים, במדינת ישראל?

מרב מיכאלי: התשובה היא לא.

מרב מיכאלי: אין בהצעה הזאת פתרון, יש בה רק נזק בין-לאומי, יש בה רק נזק מוסרי למדינת ישראל, ויש בה חוסר תועלת, וגם, צריך להגיד, המון המון המון כסף מבוזבז; לפחות 2 מיליארד שקל שעלה להקים את המתקן הזה, "חולות"; לפחות חצי מיליארד שקל בשנה שעולה לתחזק אותו.

מרב מיכאלי: אדוני, כשר הרווחה לשעבר, יודע איזה דברים מרחיקי לכת ומהפכות בחיי תושבות ותושבי מדינת ישראל אפשר לעשות בסכומים העצומים האלה, שהולכים פשוט בשביל לכלוא 3,000 אפריקנים בשנה.

מרב מיכאלי: לא לפתור את הבעיה, להמשיך לתקוע אותה ואת תושבות ותושבי דרום תל-אביב עם הבעיה.

מרב מיכאלי: זה מה שמביאה לנו היום ממשלת ישראל, זה מה שהיא עושה, למרבה הצער, בהרבה מאוד דברים אחרים – לא מביאה פתרונות, ומביאה באמת תקלות ונזקים שעושים לנו נזק גם בחוץ.

מרב מיכאלי: לכן, אדוני, אנחנו נצביע נגד החוק הזה, ואנחנו קוראות וקוראים לכל חברי הכנסת להצביע נגדו ולשקול מחדש לאמץ באופן כזה או אחר את התוכנית שלנו לשיקום דרום תל-אביב, לטיפול אמיתי, יעיל, אפקטיבי, בבעיית האפריקנים במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה לך, גברתי.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת איתן כבל – לא נמצא; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – מוותר; חברת הכנסת ציפי לבני – מוותרת – אה, לא נמצאת, סליחה; חבר הכנסת חיליק בר – מוותר; חברת הכנסת סתיו שפיר – מוותרת.

מאיר כהן: נמצאת כאן, חברת הכנסת סתיו שפיר?

מאיר כהן: לא נמצאת.

מאיר כהן: יושב-ראש הוועדה, אדוני, רוצה לסכם?

ניסן סלומינסקי: תדבר – – – בוועדה.

מאיר כהן: חבר הכנסת סלומינסקי, אנחנו לא ניתן לקרקס להמשיך.

מאיר כהן: הוא יסכם את מה שהוא צריך.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני יושב-ראש הוועדה, חוק המסתננים.

דוד אמסלם: מאיר, אדוני היושב-ראש, אנחנו גם צריכים, בקטע הזה, כמצוות הקואליציה, למשוך טיפה את הזמן, אין מה לעשות.

דוד אמסלם: כמאמר "הגשש": אלה שואלים את אותן שאלות, אלה עונים אותן תשובות, מה יש פה לספר?

דוד אמסלם: היות שפה יוצאים החבר'ה – נרשמו והורידו את רשות הדיבור – לכן אנחנו ניאלץ לדבר על העניין הזה.

דוד אמסלם: תראה, חוק המסתננים, כפי שהעברנו אותו בסופו של דבר, אנחנו התיישרנו סביב 12 חודשים.

דוד אמסלם: אני חושב שבמכלול הכללי מדינת ישראל הייתה חייבת להגן על עצמה, בסוגיה זו, כפוף כמובן לכל הכללים הבין-לאומיים.

דוד אמסלם: חלק מהעניין הוא בעצם שכל מי שיסתנן למדינת ישראל, בסופו של עניין לא יהיה לו אינסנטיב לעשות את זה, ובסופו של דבר רוב האנשים שנכנסים למדינה, על-פי הבנת המדינה, הם יותר מסתננים – מה שנקרא מסתנני עבודה, אנשים שמחפשים לשפר את מצבם הכלכלי.

דוד אמסלם: הם מגיעים מאפריקה.

דוד אמסלם: אם נאפשר בקלות לאנשים האלה להיכנס למדינת ישראל, אין ספק שאנחנו נראה כאן גל של מסתננים לישראל, ובסופו של דבר אנחנו לא נצליח לעצור את הגל הזה.

דוד אמסלם: כי באפריקה באמת יש טרגדיות גם ככה, יש שם מצב כלכלי לא פשוט, ואנחנו רואים מה שקורה גם סביב כל המזרח התיכון, שאנשים משפרים – או נודדים ממקום למקום – חלק מהעניין הוא מוטיבציות כלכליות; לא בהכרח המצב הביטחוני שם מסכן את חייהם והם לא יכולים לחיות, אלא באמת אנשים נעים היום ממדינה למדינה לחפש את עתידם, והאינסנטיב המרכזי הוא הנושאים הכלכליים.

דוד אמסלם: גם אירופה היום מוצפת לא רק בפליטים סורים אלא באמת מכל העולם, בעיקר על מנת לשפר את המצב הכלכלי.

דוד אמסלם: אנשים, בסופו של יום – ואני גם אומר את זה לכל אזרחי מדינת ישראל – בן-אדם רגיל קם בבוקר, רוצה לפרנס את משפחתו – הנושא הכלכלי הוא הנושא המרכזי שמעניין אזרח רגיל כמעט בכל מדינה, ולכן גם האזרחים שנמצאים במדינות קשות-יום, שקשה מאוד להתפרנס בהן, מחפשים דרך לצאת מהן ולשקם את מצבם ואת מצב משפחתם.

דוד אמסלם: לכן אנחנו בעצם רואים שרוב – או כמעט כל – המסתננים שמגיעים למדינת ישראל אלה מסתננים שבאים מתוקף זה.

דוד אמסלם: המוטיבציה שלהם היא מוטיבציה כלכלית.

דוד אמסלם: לכן למדינת ישראל יש הכרח – זו לא שאלה של רצון, אני רואה את זה כהכרח לאומי ממדרגה ראשונה לעצור את זה.

דוד אמסלם: אין לנו ברירה.

דוד אמסלם: התנועה פה היא תנועה המונית.

דוד אמסלם: אני מניח שאם היה מדובר בכמה אלפים בודדים – אני משוכנע שכל ממשלה, בלי קשר למי היא הייתה – במיוחד שאנחנו, כעם היהודי, היינו רואים את זה אחרת.

דוד אמסלם: גם בזמנו של מנחם בגין, זיכרונו לברכה, היה הסיפור של הספינה הווייטנאמית.

דוד אמסלם: אז בוודאי מדינת ישראל שמחה לקלוט אותם ברצון ובאהבה, לחבק אותם.

דוד אמסלם: היות שבעצם פה מדובר בגל עצום, שהגיע למצב שכבר יש כאן במדינת ישראל כמעט 100,000 – דרך אגב, אנחנו מקיימים סיור של ועדת הפנים, אני חושב שבשבוע הבא; לא יודע אם בשבוע הבא, אבל בתקופה הקרובה – דיברתי קודם עם מנהלת הוועדה שלנו – לדרום תל-אביב.

דוד אמסלם: בדרום תל-אביב בעצם – רוב המסתננים הגיעו לדרום תל-אביב, השתקעו שם, מה שגרם לכך שהאוכלוסייה שגרה במקום, נהפכו חייה, והם בלתי נסבלים שם מבחינתם, גם בנושא של הביטחון האישי – – –

מאיר כהן: אני מבקש, בצד שמאל, אנא מכם.

מאיר כהן: מסכמים את הדיון.

מאיר כהן: זמנו בידו, אבל זה לא אומר שאתם צריכים – אני אפילו לא שומע אותו.

דוד אמסלם: עליזה, בדרך כלל קשה לי לדבר דברי סרק.

דוד אמסלם: בחיים שלי לא עשיתי את זה.

דוד אמסלם: אז אני מבקש, תזרזו שם את האנשים, אני לא יכול להמשיך לדבר.

דוד אמסלם: תזדרזו.

דוד אמסלם: תעבירו לי בפעם הבאה רשימות של נושאים – אני לא רגיל לזה.

קריאה: – – –

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אני רק צריך לדעת מה אני מקריא.

דוד אמסלם: לא חשוב לי להקריא עוד פעם את הצעות החוק, אתה יודע, רק תנו לי נושאים שאני מקריא אותם באופן טכני.

דוד אמסלם: בכל מקרה, אנחנו החלטנו בוועדה לעשות סיור בדרום תל-אביב, על מנת – היה דיון מעניין מאוד היום בוועדת הפנים.

דוד אמסלם: מאיר, אתה היית שם?

מאיר כהן: לא, היום לא.

מאיר כהן: מעניין.

דוד אמסלם: היום לא היית?

דוד אמסלם: אז תדע לך שרשמתי לך חיסור.

דוד אמסלם: שלא תתבלבל.

דוד אמסלם: היום עשינו דיון מדהים בוועדת הפנים בנושא מפרץ חיפה, זיהום האוויר.

דוד אמסלם: בעקבות כל הפרסומים שהיו לאחרונה בתקשורת, אני סברתי שבאמת כדאי להביא את כל המומחים ואת המשרדים ואת השרים, כדי שעם ישראל בסוף לא יחיה באיזו בלבלה, אלא באמת ישמע אחת ולתמיד מה המצב.

דוד אמסלם: היום הבאנו גם את מי שערך את המחקר; הוועדה זימנה גם את שר הבריאות, את השר להגנת הסביבה, גם את הגורמים במשרד הבריאות שמנחים את צוות המחקר, ובסופו של דבר – סליחה, גם סגן השר במשרד ראש הממשלה מזוז היה בדיון.

דוד אמסלם: היות שהוא גם גר בקריות, אז הוא הרגיש צורך להגיע וגם לדבר באופן מאוד מאוד רגשי על הנושא.

מאיר כהן: שמעתי את התיאור שלו על רחוב דגניה, ואני מכיר אנשים שגרים שם.

מאיר כהן: צדקת בתיאור הזה.

דוד אמסלם: אנחנו נזמן אותו, כמובן, חדשות לבקרים בנושאים שקשורים לחיפה.

דוד אמסלם: הוא בן-אדם שנבחר דרך מחוז חיפה, חשוב לו מאוד לבוא ולהגיד את העמדה שלו בנושאים הלוקאליים, שקשורים למקום, ובאמת הוא הגיע.

דוד אמסלם: אבל בסופו של עניין, דווקא אני לא מסכים עם חברת הכנסת סויד.

דוד אמסלם: אני די נרגעתי דווקא מהסיפור, במובן זה שהייתה שם הרבה דיסאינפורמציה.

דוד אמסלם: גם מוביל המחקר דיבר ונתן סקירה, ואמר שהמחקר עצמו לא הסתיים בכלל, גם ככה הם תכננו רק בעוד חודשיים לפרסם את הממצאים.

דוד אמסלם: בנושא של הממוצעים הארציים בין הנפות – בסך הכול גם בנפת חיפה זה די דומה – הממצאים שיש שם – למה שקורה בנפות אחרות או במטרופולין אחרת, מטרופולין תל-אביב וכו'.

דוד אמסלם: לכן דווקא הפוך – אני חושב שדווקא מבחינת הממצאים שלנו, בסך הכול, מבחינתי האישית זה הרגיע אותי במובן מסוים, אבל כמובן, אנחנו נמשיך ונעקוב אחרי הנושא הזה.

דוד אמסלם: אנחנו גם החלטנו לזמן שוב את אותו הרכב לוועדה בעוד כחודש, חודש וחצי, לאחר שיסתיים המחקר ויוצג במשרדי הממשלה הרלוונטיים.

דוד אמסלם: אנחנו נבקש – מה אתה אומר?

ניסן סלומינסקי: כל המסתננים שמגיעים לאירופה, לטורקיה – – –

דוד אמסלם: דיברתי על זה.

דוד אמסלם: דיברתי על זה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר – חבר'ה, תזדרזו שם.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול, אנחנו נעשה דיון נוסף בוועדה בעוד כחודשיים על מנת לשמוע את הממצאים.

דוד אמסלם: דרך אגב, המחקר הוא מאוד מעניין; היו שם שתי החלטות מאוד חשובות במהלך הדיון, שאמרו אותן השרים, גם ליצמן וגם גבאי: א.

דוד אמסלם: המימון של המחקר הזה, שעד היום בוצע במימון בז"ן, יבוצע מתקציב ממשלת ישראל.

דוד אמסלם: אני רואה את זה כדבר חשוב מאוד, מפני שכפי שאמרתי, אני חושב שזה עושה את המחקר פחות תלוי במממן.

דוד אמסלם: לפעמים יש אינטרסים כלכליים במחקר כזה או אחר, ולכן אני אישית חושב שזה באמת חשוב שהמחקר מתבצע – בוודאי מחקר ברמה הזאת ובנושא כל כך חשוב ואקוטי – שזה ממומן על-ידי תקציב ממשלת ישראל ולא על-ידי תקציבים של גורמים סביבתיים כאלה ואחרים, שבמסגרת תוכנית כזאת או אחרת שהם רוצים להגיש לבינוי כזה או אחר, מטילים עליהם מטלות סביבתיות כמו תסקירי סביבה וכו'.

דוד אמסלם: אני חושב שברמה כזאת של בעיה – בוודאי אני מניח שכל מי שבא לאזור חיפה לא צריך להיות איזה פרופסור גדול לענייני איכות סביבה כדי להבין שהאוויר בחיפה מזוהם.

דוד אמסלם: הוא רואה את זה בעיניים, מריח את זה באף.

דוד אמסלם: מספיק שהוא לא תתרן, והוא כבר מבין שיש פה בעיה בעניין.

דוד אמסלם: לכן אני שמחתי – – –

רויטל סויד: – – – האזורים, עובדה שיש בהם יותר מחלת סרטן – – –

דוד אמסלם: לא, אין קשר.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: אני אסביר: א.

דוד אמסלם: האזורים כרגע לא חשובים, כי הסיפור לא הסתיים.

דוד אמסלם: המחקר הוא מחקר לחמש שנים.

דוד אמסלם: כרגע אפילו הסשן הראשון לשנה עוד לא הסתיים – ממילא היו צריכים לפרסם את זה בעוד חודשיים.

דוד אמסלם: נניח שנלך לשיטתך, והוא יבוא ויגיד שיש כמה רחובות בעייתיים – – –

רויטל סויד: אבל אנשים צריכים לדעת.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: דקה, דקה.

דוד אמסלם: לדעת זה לא מספיק.

דוד אמסלם: השאלה היא מה אתה עושה עם המידע.

דוד אמסלם: אם המידע נכון, אתה לא נותן מידע חלקי; אתה אמור – – –

רויטל סויד: – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: לכן בוא נשאל אותו כל יום.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, גם במחקר יש תקופות – אתה בונה את המתודולוגיה בצורה מסוימת, הגיונית.

דוד אמסלם: אם החלטת שנה, אז אתה מסיים את המחקר בתוך שנה; מציג אותו בפני מזמיני העבודה, שאני מניח שהם יודעים לעשות לך את הבקרות – – –

רויטל סויד: בז"ן או – – –

דוד אמסלם: מה?

רויטל סויד: מי אלה מזמיני המחקר, בז"ן או – – –

דוד אמסלם: אני סיפרתי לחברים שאני שמחתי היום – מהישיבה, בסופו של עניין, אני יצאתי עם שתי תובנות ששימחו אותי: 1.

דוד אמסלם: שהשר להגנת הסביבה ושר הבריאות הודיעו חד-משמעית שהמחקר – הם הודיעו למנהל המחקר שהמימון יינתן על-ידי ממשלת ישראל.

דוד אמסלם: זה דבר שאותי שימח, כי אני חושב שנושאים כאלה אמורים להיות ממומנים על-ידי המדינה.

דוד אמסלם: אנחנו לא מחפשים תורמים, אנחנו לא מחפשים בעלי אינטרסים, אנחנו גם לא מחפשים מטלות יזם.

דוד אמסלם: זה מחקר שמדינת ישראל צריכה להוביל במימונה האישי, ואז אתה בטוח שאתה מקבל גם את התוצאות הנכונות-יותר.

דוד אמסלם: בוודאי זה פחות תלוי מאשר כשמישהו אחר מממן, ואני מכיר הרבה מחקרים, שאני קורא עליהם חדשות לבקרים, למשל בנושא תרופות וכו', שחברות תרופות מממנות, והציבור הרחב, ואני בתוכו, לא יודע מה לעשות עם הממצאים – האם זה נכון, לא נכון?

דוד אמסלם: אין לי מושג.

דוד אמסלם: לכן אני שמחתי כאן על ההחלטה של השר.

דוד אמסלם: דבר שני, שמחתי גם לשמוע את שר הבריאות שאומר חד-משמעית: רבותי, אני לא מסובב את העניין.

דוד אמסלם: אם בסופו של דבר יסתבר שהמפעלים או המזהמים האלה שם חייבים להפסיק לפעול כי הם הדבר הישיר שגורם לתחלואה, אנחנו נעצור את זה, לא משנה לי איך.

מיקי רוזנטל: – – –

דוד אמסלם: למה אתה צוחק, מיקי?

מיקי רוזנטל: תקשיב, אני מאוד מעריך אותך ואת הדאגה שלך, אבל עידן עופר – –

דוד אמסלם: שאלתי למה אתה צוחק.

מיקי רוזנטל: – – הוא מנהל את המדינה, ולא אתה, ולא ועדת הכנסת, ולא משרד העבודה.

דוד אמסלם: אז, דרך אגב, למה באת לדיון ולא נסעת אליו ישר למשרד, לשבת אתו?

דוד אמסלם: היית מתקזז אתי לפחות.

דוד אמסלם: עזוב, אתה יודע מה?

דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו.

דוד אמסלם: גם אם אתה צודק – – –

מיקי רוזנטל: אם זה אכפת לך – לא, אם זה אכפת לך באמת, ואכפת לך, אז חשוב שיהיה – – –

דוד אמסלם: קודם כול תחזור בך מהמשפט "אם אכפת לך באמת".

דוד אמסלם: אני עזבתי את הדיון, אם לא אכפת לי אז אין דיון.

מיקי רוזנטל: אני גם אמרתי שאני חושב שאכפת לך.

מיקי רוזנטל: חשוב מאוד שתדאג לנושא הניטור האמיתי.

מיקי רוזנטל: אין ניטור אמיתי, תאמין לי – – –

דוד אמסלם: אתה יודע מה, אני אגיד לך משהו, מיקי.

דוד אמסלם: אני עשיתי דיון לפני כחמישה חודשים בנושא.

דוד אמסלם: אני התעכבתי על הנושא הזה.

דוד אמסלם: רציתי לדעת באמת כמה תחנות ניטור יש, מה הפיזור שלהן, מה הן מנטרות.

דוד אמסלם: נתנו לנו רשימת חומרים שהם בודקים.

דוד אמסלם: אין לי כלים, תקשיב, זאת הדילמה שלי כחבר כנסת, אני לא כימאי, ואני גם לא מבין באיכות האוויר.

דוד אמסלם: אני אז זימנתי לדיון את המשרד להגנת הסביבה ואת הבחור שבעצם תחום אחריותו – כל הסיפור של זיהום האוויר.

דוד אמסלם: שאלתי אותו, אמרתי לו, הרי זה תחום העיסוק שלך והמומחיות שלך, מה אתה אומר על העניין?

דוד אמסלם: אז האמת היא שאז הוא נתן לי תשובות מספקות.

דוד אמסלם: עכשיו, אני לא יודע מה לעשות אתן.

דוד אמסלם: עכשיו, אם אני לא סומך עליו אז אנחנו בבעיה.

מיקי רוזנטל: יש לו תקציב מוגבל.

מיקי רוזנטל: בוא נעשה דיון על הניטור, רק על הניטור ומה צריך לנטר.

מיקי רוזנטל: תזמין כל מיני מומחים וגם את המשרד להגנת הסביבה.

דוד אמסלם: אוקיי, אין בעיה.

דוד אמסלם: בעזרת השם, שלב א' במחקר יסתיים, אנחנו בתחילת המושב הבא, תזכיר לי, אני אעשה דיון, בעזרת השם, בלי נדר, רק על הנושא.

דוד אמסלם: טוב, רבותי, היות שמסמנים לי כאן שהכוחות כבר הגיעו והכול מוכן כבר למשחק, אז אני מודה לכם על ההקשבה, ועל זה שהייתי טרחן אני מתנצל.

דוד אמסלם: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: היית בסדר.

מיקי רוזנטל: היית בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לך, אדוני יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין להצביע, שישב.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ו–2016.

יולי יואל אדלשטיין: יש סדרה ארוכה של הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מול מי אני עובד, חברי הכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: מול מי אני עובד?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז בשפת הסימנים, חברת הכנסת זנדברג, כי אני – – –

תמר זנדברג: כל ההסתייגויות – – –

יולי יואל אדלשטיין: את מרכזת את כל ההסתייגויות, או לא? כן.

יולי יואל אדלשטיין: אז תעזרי לעצמך עם הידיים אם אני לא שומע משהו.

יולי יואל אדלשטיין: לפני סעיף 1, הסתייגות של סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים?

תמר זנדברג: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות של קבוצת סיעת מרצ – חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג' ומיכל רוזין – לפני סעיף 1, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 45 נמנעים – 2 ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אביא בחשבון.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 32, נגד – 46, כולל חבר הכנסת סמוטריץ, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1, הסתייגות של קבוצת המחנה הציוני – חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן, קבוצת מרצ וחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2, מצביעים?

תמר זנדברג: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לסעיף 1 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 45 נמנעים – 2 ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וחברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 37, נגד – 45, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3?

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא שומע.

תמר זנדברג: 3 ו-4 אפשר להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: 3 ו-4 מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין מסירים?

תמר זנדברג: גם לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: אז הסתייגות מס' 5 של קבוצת מרצ לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 47 נמנעים – 1 ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להסתייגות מס' 5 הצביעו כך: בעד – 37, נגד – 47, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 6?

תמר זנדברג: 6 להסיר, 7 מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: 6 מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: 7 לסעיף 1 – מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7 לסעיף 1 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 48 נמנעים – 1 ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגות מס' 7, התפלגות הקולות: בעד – 37, נגד – 48, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 7 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הוסרו כל ההסתייגויות לסעיף 1, לכן נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף מס' 1 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 55 נגד – 32 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סעיף 1: 55 בעד, 32 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחרי סעיף 1, הסתייגות מס' 8 – לא להצביע?

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מוסרת.

יולי יואל אדלשטיין: 9?

תמר זנדברג: 9 – להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: 9 – להסיר.

תמר זנדברג: הסתייגות 10, שיקום שכונות דרום תל-אביב.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 אין הסתייגויות, לכן אנחנו נצביע על סעיף 2 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד סעיף 2?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד סעיף 2 – 55 נגד – 32 נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 כנוסח הוועדה, חברי הכנסת: 55 בעד הסעיף, 32 נגדו, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחרי סעיף 2 – הסתייגות מס' 10, ואנחנו מתבקשים להצביע – של קבוצת המחנה הציוני, קבוצת מרצ וחברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

תמר זנדברג: הקמת מינהלת לשיקום שכונות דרום תל-אביב.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

קריאה: נגד.

תמר זנדברג: נגד מינהלת שיקום שכונות דרום תל-אביב?

תמר זנדברג: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 41 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וחברת הכנסת יעל גרמן לאחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 41, נגד – 46, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10 לאחר סעיף 2 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות ל-3 ו-4; לכן אנחנו נצביע על סעיפים 3 ו-4 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיפים?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד סעיפים 3–4 – 55 נגד – 32 נמנעים – אין סעיפים 3–4 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 4-3 כנוסח הוועדה, התוצאות: 55 בעד, 32 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 3 ו-4 אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: כל החוק אושר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ו–2016 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד החוק – 55 נגד – 32 נמנעים – אין חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 55, נגד – 32, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור עכשיו – – –

דוד אמסלם: אפשר להודות?

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה, חבר הכנסת דוד אמסלם, שדיבר כל כך יפה לפני ההצבעות, רוצה לחזור ולומר עוד כמה מילים, בעצם להודות לכל אלה שעסקו במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: קודם כול, אני אבקש להודות לחברי ורעי יואב בן צור.

דוד אמסלם: יואב בעצם עבד על החוק הזה בוועדה.

דוד אמסלם: אני לא הובלתי את הדיון בוועדה.

דוד אמסלם: באמת, יואב, תודה על כל העבודה המסורה שעשית.

דוד אמסלם: כמובן, שוב הפעם, לצוות שלי.

דוד אמסלם: אין טעם לחזור, כי יש לי פה עוד חוק, אז בסוף אני אודה לכם על הכול ביחד.

דוד אמסלם: אז באמת תודה רבה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/614; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 9250; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת חוק איסור נהיגה ברכב בחוף הים (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מזל שהוא לא הספיק להתרחק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה – בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

דוד ביטן: – – –

דוד אמסלם: אני מוכן – דוד, אתה רוצה לבוא ולהקריא את החוק במקומי?

יולי יואל אדלשטיין: אסור לו, אסור לו.

דוד אמסלם: תמיד אתה עסוק אתי.

דוד אמסלם: אתה רוצה לבוא לקרוא את החוק במקומי?

דוד ביטן: תמיד טועים בינינו, אז אני יכול – – –

דוד אמסלם: זה נכון, זה נכון.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק איסור נהיגה ברכב בחוף הים (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

דוד אמסלם: חוק איסור נהיגה ברכב בחוף הים, התשנ"ז–1997, קובע כי בית-המשפט רשאי, אם הרשיע אדם בעבירה של נהיגה ברכב בחוף הים, לפסול אותו אדם מלהחזיק ברישיון נהיגה לתקופה שלא תעלה על 120 ימים.

דוד אמסלם: כמו כן קובע החוק כי קצין משטרה בדרגת מפקח ומעלה רשאי לפסול אדם מלהחזיק רישיון נהיגה לתקופה של 30 יום, אם יש יסוד סביר להניח כי הוא נהג ברכב בניגוד להוראות החוק באופן שיש בו כדי לסכן חיי אדם או לגרום לפגיעה ניכרת בסביבה.

דוד אמסלם: פעמים רבות, נהגים שרישיונם נפסל ממשיכים לנהוג בחוף הים למרות פסילת רישיון הנהיגה שלהם, תוך זלזול בחוק וסיכון ממשי של חיי אדם.

דוד אמסלם: בניסיון למגר תופעה זו, מוצע בהצעת חוק זו, שיזמו חברי הכנסת מיקי לוי ומיכל רוזין – שאפו; גם לך, מיקי, שאפו על החוק – כי נוסף על כל עונש אחר, יוכל בית-המשפט להרשיע אדם בעבירה כאמור ולהורות בצו על איסור שימוש ברכב שבו נעברה העבירה לתקופה שלא תעלה על 120 ימים, בדומה לאיסור השימוש שנקבע בפקודת התעבורה לעניין עבירות תעבורה חמורות.

דוד אמסלם: כמו כן, בהתקיים התנאים האמורים לעיל לעניין פסילת רישיון נהיגה על-ידי קצין משטרה, מוצע להסמיך קצין משטרה בדרגת מפקח ומעלה להורות על איסור שימוש ברכב לתקופה של 30 ימים, ובלבד שיש לו יסוד להניח כי יוגש נגד הנהג כתב-אישום.

דוד אמסלם: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, לכן אבקש כי הכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אמסלם: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק איסור נהיגה ברכב בחוף הים (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אני אבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: הצבעה מס' 20 בעד סעיפים 1–2 – 68 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מאיר כהן: ובכן, 68 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מאיר כהן: החוק עבר בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו נעבור להצבעה על החוק בקריאה שלישית.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 21 בעד החוק – 63 נגד – אין נמנעים – אין חוק איסור נהיגה ברכב בחוף הים (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016, נתקבל.

מאיר כהן: אם כן, בקריאה שלישית, 63 בעד, נגד – אין, נמנעים – אין.

מאיר כהן: החוק עבר גם בקריאה שנייה וגם בקריאה שלישית ויעבור לספר החוקים בשעה טובה.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת מיקי לוי לברך בקצרה.

מיקי לוי: בקצרה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להודות למנהלת ועדת הפנים לאה קריכלי, שקידמה את החוק, ליועץ המשפטי שליווה את הדיונים בהצעת החוק, עורך-דין תומר רוזנר, ולצוות הוועדה המסור.

מיקי לוי: וכמובן, איך לא – איפה הוא, יושב-ראש הוועדה?

מיקי רוזנטל: הוא הלך לעצור את הזיהום בחיפה בגופו.

מיקי לוי: וכמובן, איך לא, ליושב-ראש ועדת הפנים דודו אמסלם, שקידם במהירות ובמקצועיות ראויות לשמן את החוק, בתוך שבועות מספר, לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: איך אומרים החבר'ה – באמת תקתק את החוק במהירות.

מיקי לוי: תודה רבה גם לחברתי חברת הכנסת מיכל רוזין שהצטרפה להצעה.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, באישור הצעת החוק כנסת ישראל שמה הערב סוף להפקרות ששוררת בחופים ומבטיחה שכבר בקיץ הקרוב יהיו בידי רשויות אכיפת החוק האמצעים החוקיים הראויים לפעול כנגד העבריינים שמסכנים חיי אדם ופוגעים בשמורות הטבע.

מיקי לוי: רק החמרת הענישה כנגד העבריינים שמתפרעים בחופים תעזור להפסיק את הזלזול הזה בחיי אדם ואת הפגיעה בטבע.

מיקי לוי: תודה רבה, ובהצלחה לכולנו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל רוזין, גם את רוצה להודות, בקצרה.

מאיר כהן: נאפשר לך, בבקשה.

מיכל רוזין: עיסאווי, תודה שהצבעת בעד.

מיכל רוזין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', תודה שהצבעת בעד.

מיכל רוזין: אני רוצה להודיע לכולם, ובעיקר לאזרחים ולאזרחיות במדינת ישראל, שהקיץ הבא, תקופת הרחצה הבאה, שמתחילה לדעתי במאי, אם אני לא טועה, הולכת להיות בטוחה יותר לכולנו.

מיכל רוזין: אני חושבת שבאמת, כבוד ליושב-ראש ועדת הפנים דוד אמסלם, שבהחלט זירז את החקיקה, כפי שראוי, מהקיץ הקודם, כשהתחלתי את הצעת החוק הזאת, לאחר דריסתה על חוף הים של מתרחצת.

מיכל רוזין: זה באמת הגיע לשיא שלא היה אפשר יותר לסבול את ההתפרעות, את הפראות, על חופי ישראל.

מיכל רוזין: אני חושבת שטוב עשינו שהגשנו את הצעת החוק; טוב שחוקקנו את החוק במהירות.

מיכל רוזין: אנחנו יצרנו פה קיץ יותר בטוח לכולנו.

מיכל רוזין: אני מקווה מאוד שבהמשך לחוק הזה יהיו יותר פקחים שיפקחו בחופים, ובעיקר שנדע לעשות סדר וגם לתת אפשרות לכולם ליהנות מהחופים, גם מספורט ימי, גם כמובן למתרחצים, גם כמובן לשמור על הטבע והסביבה, ושלא נהרוס את המעט שיש לנו.

מיכל רוזין: החוף שלנו, חשוב לשמור עליו ועל החיות, בעלי-החיים.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד תודה לרשות שמורות הטבע ול"אור ירוק", לצוותים – היועצים הפוליטיים שלי ושל חבר הכנסת מיקי לוי.

מיכל רוזין: כמובן לצוות הוועדה, ליועצים המשפטיים ולמנהלת הוועדה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: ברכות, מיקי, להמשך חוקים נוספים.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: [מס' כ/613; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 8974; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 15 והוראת שעה), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, גברתי השרה, זה יכול להתקבל כיום חגיגי, אף-על-פי שהוא יום קשה לכולנו, האירוע של הימים האחרונים, אבל פה יש בשורה טובה, לפחות העובדים שיש להם ארבע שנות ותק, שעד עכשיו היו להם 14 ימי חופשה, ועם קיזוז של ימי החופשה הרגילים בעצם יש להם רק עשרה ימים.

אלי אלאלוף: הצעת החוק שהובאה על-ידי ידידתי, חברת הסיעה שלי, רחל עזריה, יכולה להיחשב מהפכה, כי אני פונה בעצם לכל המפלגות הוותיקות, ששנים רבות – ואני פונה במיוחד לצד של ההסתדרות ומפלגת העבודה – ששנים רבות לא דאגו לשפר את החופשות של העובדים החלשים: קחו את זה כדבר שכדאי שתשקלו ותחשבו עליו.

אלי אלאלוף: האמת שגם זה ניתן טיפין-טיפין – עם היומיים שהתווספו לחופשה, בעצם יגיעו ל-12 יום בשנה, כפי שאמרתי, רק למי שיש לו לפחות ארבע שנות ותק במקום עבודתו – תתפצל פעימה ראשונה ביולי 2016, בעוד ארבעה חודשים, והפעימה השנייה, של יום אחד, בינואר 2017, דהיינו בשנת התקציב הבאה.

אלי אלאלוף: הפיצול הזה בא בעקבות ההסכם הקיבוצי בין ההסתדרות לבין המעסיקים, ולכן פה לא הרגזנו אף אחד.

אלי אלאלוף: אבל האמת, מי שסובל מההחלטה הזאת, בניגוד להחלטה הקודמת, לבטל את ההיטל עבור העובדים הזרים למעסיק בתחום החקלאות – זה מטיל עול כבד על המעסיקים של הנכים, המוגבלים, שזקוקים לשירות סיעוד באמצעות עובדים זרים.

אלי אלאלוף: בעבורם זו הוצאה נוספת.

אלי אלאלוף: חברים, תקשיבו, תקשיבו, הקשבתם טוב מאוד כשדובר על החקלאות, פה-אחד הסכמתם.

אלי אלאלוף: שי, חשוב גם שתדעו על אנשי הסיעוד – –

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

אלי אלאלוף: ואם חסרים לכם שיעורים פרטיים, יש לכם מומחה בסיעה, ובצדק, מומחה נהדר, איציק שמולי.

אלי אלאלוף: אבל פה נותנים חופש לעובדים הזרים, עובדי הסיעוד, אבל על חשבון מי?

אלי אלאלוף: על חשבון המעסיקים, דהיינו, הנכים, שזקוקים להם גם ביום החופש, ותמורת החופש שהם נותנים, הם חייבים להוציא כסף נוסף כדי לקבל מחליפים.

מאיר כהן: החוק מתייחס לזה, אדוני?

אלי אלאלוף: לצערי, לא, ואין פה שיפוי של המדינה.

אלי אלאלוף: כל פעם שמוסיפים על המעסיקים, שזה כולל הנכים, לצערי, אנחנו מכבידים יותר על כל מי שמקבל קצבת נכות או קצבה כלשהי שמלווה בעובד סיעוד, עובד זר.

אלי אלאלוף: לכן, אני פה מבקש, אנחנו נדון בוועדה, ונביא הצעה יחד עם חברים נוספים, כדי שיהיה שיפוי אוטומטי לאוכלוסייה שסובלת מהטבה לעובדים הפשוטים שהכוונה של החוק היא אליהם.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין – קצת היסטוריה לא תזיק לנו מדי פעם – מי שקבע בפעם הראשונה שיש צורך בחופשה במדינה, בחופש מהעבודה, בחופשה שנתית, זה יהודי בשם בלום, ליאון בלום, שהיה ראש ממשלת צרפת לפני מלחמת העולם השנייה.

אלי אלאלוף: אנחנו צריכים ללמוד מהאיש הדגול הזה, שלפני כמעט 80 שנה הנהיג את הנושא של החופשה עבור העובדים, ואנחנו עוד לא ניצלנו את זה.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שזה לא רק טובת העובד, זה גם טובת המעסיק – חברים פה, אתם מפריעים לי.

אלי אלאלוף: חברים, מיקי, אני מכבד את כולם.

אלי אלאלוף: תשימו לב שאני בדרך כלל לא מדבר – – –

מאיר כהן: חברים.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן, שרת המשפטים, אני מבקש מכם, זה מפריע לחבר הכנסת, יושב-ראש הוועדה, להציג את הצעת החוק.

מאיר כהן: אז אנא מכם, רוצים לדבר – בצד.

אלי אלאלוף: אני חוזר על הנקודה הזאת, שבעיני היא מאוד חשובה.

מאיר כהן: חבר הכנסת איימן עודה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אלי אלאלוף: – – – הם רוצים שהעובדים יהיו מסורים, שיעבדו במסירות, שישפרו את יכולת העבודה שלהם וישרתו טוב יותר את המעסיקים שלהם – כדאי שיעשו את זה בתנאי עבודה הולמים.

אלי אלאלוף: ומי שדואג למעסיק, שידאג גם לעובדים, גם לילדים שלהם, שייהנו מנוכחות ההורים יומיים נוספים, כאילו זה דבר גדול מאוד, ולדעתי לא מספיק.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, כרגיל בוועדה שלנו, ואני שמח וגאה בזה – גם להודות לכל הצוות הנפלא של הוועדה, אם מנהלי הוועדה, אם היועצים המשפטיים וחברי הוועדה; כל אחד כבודו במקומו מונח.

אלי אלאלוף: הצעת החוק הזאת היא ללא הסתייגויות, ולכן אני מבקש, אדוני היושב-ראש, להעביר אותה בקריאה שנייה ושלישית.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אני מזכיר, אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 15 והוראת שעה), התשע"ו–2016.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 22 בעד סעיפים 1–2 – 43 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מאיר כהן: 43 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים – בקריאה שנייה.

מאיר כהן: ברשותכם, אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 23 בעד החוק – 42 נגד – אין נמנעים – אין חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 15 והוראת שעה), התשע"ו–2016, נתקבל.

מאיר כהן: 42 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: אני חוזר, הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 15 והוראת שעה), התשע"ו–2016, עברה גם בקריאה שנייה וגם בקריאה שלישית, פה-אחד כמובן.

מאיר כהן: אני מזמין את רחל עזריה.

מאיר כהן: לפנים משורת הדין, רבותי, אני מבקש, בגלל סדר-היום העמוס, אלה שמודים – שיעשו את זה בקיצור.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: אני רוצה להודות ולברך על אישור החוק שמגדיל את מינימום ימי החופשה במשק מעשרה ל-12 ימים.

רחל עזריה: במדינת ישראל, לפי ההערכות, למיליון וחצי עובדים במשק יש עשרה ימי חופשה בלבד בשנה, וכעת המינימום יגדל, ועבורם זאת הקלה משמעותית.

רחל עזריה: מדובר בעובדים מוחלשים, אך גם בעובדים צעירים בני המעמד הבינוני, עורכי-דין צעירים, אדריכלים, רואי-חשבון, עובדים צעירים בענפים שונים.

רחל עזריה: החוק הזה בא לצמצם פערים גם בין מי שעובד בעבודה מאורגנת ומוגנת ומקבל בדרך כלל כ-20 ימי חופשה, לעומת מי שלא.

רחל עזריה: נוסף על כך, בהגדלת מינימום ימי החופשה ל-12 אנחנו מתקרבים מעט למספר ימי החופשה שיש לעובדים ב-OECD.

רחל עזריה: שם כבר מזמן העלו את מינימום ימי החופשה ל-15 ואף ל-20.

רחל עזריה: אני רוצה לשתף אתכם בנתון בלתי נתפס, שלפיו בישראל, במצטבר, אנחנו עובדים, תקשיבו טוב, 254 שעות בשנה יותר מאשר ב-OECD – זה חודש וחצי עבודה, הן בימים עודפים והן בשעות עודפות.

רחל עזריה: יש לנו הרבה עבודת תיקון בנושא כדי לאפשר לאנשים חיים סבירים ולהגדיל את הפריון במשק.

רחל עזריה: זאת משימה גדולה שעומדת בפנינו, ואני מקווה שנצליח בה.

רחל עזריה: לפני התודות אני רוצה לפנות לארגוני הנכים, לאנשים שמעסיקים עובדי סיעוד: אני מודעת לאתגר בחוק הזה, ויחד עם חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ועם משרד הכלכלה, אנחנו פועלים כדי לשפות אתכם, או למצוא פתרון לעומס שאנחנו מטילים עליכם.

רחל עזריה: ולתודות – תודה למשרד האוצר ולשר האוצר משה כחלון על העבודה האינטנסיבית והתמיכה לאורך הדרך; למשרד הכלכלה ולשר הכלכלה הקודם, השר אריה דרעי, שיחד הגענו להסכמות האלה שאפשרו את העברת החוק; לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות והעומד בראשה, חבר הכנסת אלי אלאלוף; לצוותים המשפטיים כולם; תודה לאבי ניסנקורן, יו"ר ההסתדרות, ולשרגא ברוש, יו"ר נשיאות הארגונים העסקיים – הצלחנו יחד להגיע להסכמות – וכמובן, ליועצים שלי, עמרי, ישי ורותם, על העבודה המאומצת, ולכם, חברי הכנסת מהקואליציה והאופוזיציה, שתמכתם באהדה ובשמחה לאורך הדרך, תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אנחנו מוסיפים לפרוטוקול את קולה של חברת הכנסת נחמיאס ורבין ואת קולו של חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1005); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים, ברשותכם, להצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון) (הגברת השקיפות לגבי נתמכים שעיקר מימונם מתרומות של ישויות מדיניות זרות), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

מאיר כהן: לפני זה אני מזכיר שרשימת הדוברים נסגרה ויש 60 דוברים.

מאיר כהן: אנחנו נקפיד על הזמן.

מאיר כהן: אני מבקש משרת המשפטים להציג את הצעת החוק.

מאיר כהן: גברתי.

עיסאווי פריג': בושה, בושה, בושה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אחרי שעות רבות של דיונים ציבוריים בעניין חוק השקיפות, אין-סוף מאמרים, טורי מערכת והרבה מאוד זעקות שבר עולות ויורדות מצד הספסלים שבצד הזה של האולם, אחרי שחשבתי שכל מה שיכול היה להיאמר בנושא הזה כבר נאמר, התחוורה אצלי לאחרונה תובנה חדשה בנושא – –

עיסאווי פריג': זה יום שחור.

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי.

איילת שקד: – – אתם, המתנגדים לחוק השקיפות, לא באמת יודעים למה אתם מתנגדים לחוק.

איילת שקד: כל מי שמביט בכם מהצד מבחין מייד שכבר מזמן עברתם משלב ההתנגדות לחוק בשל אידיאולוגיה לשלב ההתנגדות לחוק בשל פרנויה.

איילת שקד: ובשלב הזה, שאתם נמצאים בו כעת, שלב הפרנויה, אני מרגישה שהטיעונים קצת מבולבלים ולא מסודרים.

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: חלק מכם הרי חושב שהצעת החוק נוראה – –

מיקי רוזנטל: תפסיקי להסית.

מיקי רוזנטל: תדברי בעד החוק, מה את מדברת כל היום – – –

איילת שקד: – – ואסור להכניס אות אחת ממנה לספר חוקים.

איילת שקד: אבל באותה שעה ממש, חלק אחר מכם חושב שנכון היה להחיל את החוק גם על גופים אחרים ונוספים.

איילת שקד: אלה כמו אלה מייללים בסוג של רפלקס פוליטי על מות הדמוקרטיה והסכנה לשלטון החוק.

תמר זנדברג: איפה התרומה – – –

איילת שקד: אבל האמת צריכה להיאמר – הטענות שלכם סותרות חזיתית אחת את השנייה.

עיסאווי פריג': הכבוד הלאומי – – – הכבוד הלאומי.

איילת שקד: אני מבקשת לנצל את הזמן שיש לי כדי לעשות לכם קצת סדר בראש – –

מאיר כהן: חברי הכנסת, אנא מכם.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: חברי הכנסת, אנא מכם.

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: – – –

עיסאווי פריג': – – –

מאיר כהן: חברי הכנסת, נרשמתם לדבר.

מאיר כהן: לכל אחד יש שלוש דקות.

מאיר כהן: אנא מכם, תנו לשרה להציג את הצעת החוק.

מיכל רוזין: שרת משפטים שאומרת – – –

איילת שקד: – – ולסדר על המדף את הפרנויות השונות שלכם אחת-אחת.

מאיר כהן: חברת הכנסת רוזין.

איילת שקד: אני לא שומעת.

מיכל רוזין: מה זה?

מיכל רוזין: מה זה?

מיכל רוזין: את מדברת על חברי כנסת – – –

תמר זנדברג: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת רוזין, חברת הכנסת תמר זנדברג.

מאיר כהן: אני לא אשתמש – – –

עיסאווי פריג': – – –

איילת שקד: אני פשוט רוצה לעזור לכם לבנות את הטיעון נגד הצעת החוק בצורה הטובה ביותר, יותר משאתם בונים אותו.

איילת שקד: בסופו של דבר, אפשר לתמצת את ההתנגדויות שלכם ביחס לחוק השקיפות לשלוש כותרות:

איילת שקד: פגיעה בזכות יסוד מוגנת – –

מיכל רוזין: על מה את מדברת?

מיקי רוזנטל: תדברי על החוק.

מיקי רוזנטל: למה את מדברת עלינו?

מיקי רוזנטל: תדברי למה החוק הוא טוב.

מיקי רוזנטל: מה העניין הזה של ההסתה כל יום?

איילת שקד: תכף אני אדבר – – – אבל יש לי מלא זמן.

איילת שקד: אבל יש לי מלא זמן.

איילת שקד: אני אדבר גם וגם.

מיקי רוזנטל: תדברי למה את חושבת שהחוק טוב.

מיקי רוזנטל: מה זאת ההסתה הזאת?

מיקי רוזנטל: את שרת המשפטים, תתביישי לך.

איילת שקד: – – פגיעה בהליך הדמוקרטי התקין ובזכויות המיעוט ופגיעה בחופש ההתאגדות ובחופש העיסוק.

תמר זנדברג: – – –

איילת שקד: בואו נעבור עניין-עניין ונבחן את הפגיעה שהצעת החוק הזאת מייצרת.

מיקי רוזנטל: זו שיטה.

מיקי רוזנטל: עולה שרת משפטים ומדברת נגד, ראש ממשלה מדבר נגד.

איילת שקד: נתחיל מהטענה שיש לכאורה בחוק הזה פגיעה בזכות יסוד מוגנת.

איילת שקד: זכות היסוד היחידה שגיליתי שהיא מוגנת כאן היא זכות הקניין.

זהבה גלאון: – – –

מיקי רוזנטל: תדברי בעד החוק – –

איילת שקד: אני תכף אדבר.

מיקי רוזנטל: – – זה הכול.

איילת שקד: תנו לי, יש לי מלא זמן.

מיקי רוזנטל: אל תיתנו לנו ציונים.

מיקי רוזנטל: אל תיתנו לנו ציונים.

מיקי רוזנטל: לא צריך ממך שום דבר.

איילת שקד: שנים שנים שהשמאל – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אנא ממך.

איילת שקד: שנים שהשמאל מדבר אתנו על חשיבות השקיפות – שקיפות בחטיבה להתיישבות, שקיפות בתקציבים, שקיפות בתחום הלוביסטים, שקיפות בוועדת שרים.

עיסאווי פריג': שקיפות בבית היהודי, שקיפות בתרומות שאתם מקבלים.

איילת שקד: עם הזמן נראה לי שפשוט התחלתם להאמין שערך השקיפות שייך לכם.

עיסאווי פריג': – – –

מאיר כהן: עיסאווי, עיסאווי פריג', חבר הכנסת.

עיסאווי פריג': זה רגע היסטורי, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': זה רגע היסטורי.

איילת שקד: אחרי שנים שהשמאל לקח את השקיפות קרדום לחפור בו וכלי מינהלי לעשות בו שימוש פוליטי כנגד הימין, התחלתם לחשוב שהשקיפות זו נחלה שירשתם.

מיכל רוזין: את שרת משפטים, תגידי טיעונים – – –

איילת שקד: התחלתם לנהוג בשקיפות מנהג בעלים, כאילו השקיפות היא נכס שהיה רשום בטאבו על השם שלכם.

תמר זנדברג: אין קשר – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

איילת שקד: אבל אתם בנים ממשיכים.

איילת שקד: אתם בשמאל – – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: אתם בשמאל – – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – –

מירב בן ארי: – – –

מאיר כהן: חברי הכנסת, חברי הכנסת, חברי הכנסת, חברת הכנסת מיכל רוזין, חברת הכנסת מיכל רוזין, גם כשהייתי מורה לא הוצאתי מהכיתה, אז תפסיקו.

עיסאווי פריג': לא, לא צריך – – –

מאיר כהן: תפסיקו.

מאיר כהן: די.

מאיר כהן: חברים, לא, אתם חייבים לאפשר לשרה להגיד את דברה.

עיסאווי פריג': זה רגע היסטורי.

מאיר כהן: עיסאווי, אני מבקש ממך.

מאיר כהן: מספיק.

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: – – –

איילת שקד: אתם בשמאל מזדעקים על עצם השימוש – –

מאיר כהן: מספיק, די.

איילת שקד: – – של הצעת החוק בביטוי "שקיפות", כאילו לקחו מכם משהו ששייך לכם.

זהבה גלאון: איך החוק הזה קשור לשקיפות?

עיסאווי פריג': אתם לא מכירים בזה.

עיסאווי פריג': זה רגע היסטורי.

מאיר כהן: עיסאווי פריג', תמר, חברת הכנסת זנדברג.

עיסאווי פריג': תן לנו לראות את זה.

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מאיר כהן: די, זהו.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, זה רגע היסטורי, תן לנו לחיות את הרגע.

מאיר כהן: די, יש לך המון זמן.

עיסאווי פריג': זה רגע היסטורי.

עיסאווי פריג': רואים את השרה – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', כל יום יש רגעים היסטוריים.

מאיר כהן: עכשיו שמענו אותך, אני מבקש ממך, תן לשרה לדבר.

איילת שקד: בתור שרת משפטים אני אחראית, כמו שכולכם בוודאי יודעים, גם לתחום הטאבו במדינת ישראל, כך שהחלטתי להריץ בדיקה קטנה אצלי במשרד.

איילת שקד: רציתי לבדוק אם השמאל באמת מחזיק בזכות קניין על השקיפות.

איילת שקד: ומה התברר, רבותי?

תמר זנדברג: – – –

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: – – –

איילת שקד: התברר שאין לכם במפלגת השמאל אף זכות רשומה על השקיפות.

איילת שקד: השקיפות לא שייכת לכם, זו לא ירושה שלכם.

איילת שקד: ומתברר שתצטרכו לקבל את זה שלפעמים הנושא החשוב הזה מקודם על-ידי חברים ממפלגות השמאל ולפעמים – –

עיסאווי פריג': מה עם השקיפות בחטיבה להתיישבות?

איילת שקד: – – על-ידי חברים ממפלגות הימין.

אילן גילאון: – – –

איילת שקד: טוהר המידות, שקיפות ומינהל תקין – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', קריאה לסדר פעם שנייה.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג, קריאה לסדר פעם ראשונה.

עיסאווי פריג': שאלתי שאלה – – –

מאיר כהן: עיסאווי פריג', אתה רוצה שיצלמו אותך?

מאיר כהן: באמת.

מאיר כהן: אתה מקשיב בנחת.

אילן גילאון: אנחנו רוצים לדעת את שמו של – – –

מאיר כהן: חבריה.

איילת שקד: טוהר המידות, שקיפות ומינהל תקין אינם עניינים שמקודמים על-ידי צד אחד בלבד באולם הזה.

איילת שקד: אלה ערכים שכולנו צריכים לשאוף אליהם, גם אם לעתים זה פחות נעים לכם.

איילת שקד: עכשיו בואו נתקדם.

איילת שקד: עוד אחת מהטענות נגד החוק היא שיש בו פגיעה בהליך הדמוקרטי התקין ובזכויות המיעוט.

מיכל רוזין: אולי תציגי את החוק לפני שאת מציגה את הטענות שלנו?

איילת שקד: אני הצגתי את החוק הזה כבר הרבה פעמים.

מיכל רוזין: תציגי את החוק.

איילת שקד: אם תיתני לי לסיים, אני אציג אותו.

איילת שקד: כנראה, חברת הכנסת מיכל רוזין, את ואני לא תופסות את ההליך הדמוקרטי באופן דומה.

עיסאווי פריג': אוווו.

איילת שקד: אני תמיד האמנתי שבבסיס ההליך הדמוקרטי עומדת הכרעת הבוחר הישראלי.

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': זאת פגיעה בדמוקרטיה.

איילת שקד: אבל מיום ליום אני יותר – – –

עיסאווי פריג': – – –

מירב בן ארי: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', גם חברת הכנסת מירב בן ארי.

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

מאיר כהן: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

עיסאווי פריג': איפה השקיפות שלכם?

מאיר כהן: אוקיי, קיבלת.

מאיר כהן: קדימה, קדימה.

מאיר כהן: עיסאווי – – –

עיסאווי פריג': את מדברת על דמוקרטיה?

עיסאווי פריג': (חבר הכנסת עיסאווי פריג' יוצא מאולם המליאה.

עיסאווי פריג': )

מאיר כהן: אנחנו רוצים להמשיך.

תמר זנדברג: אין לך יתרון על אף אחד פה.

איילת שקד: – – – אני יותר ויותר מבינה שלכם יש תפיסה – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני מבקש ממך.

תמר זנדברג: תייצגי את שלך וזהו.

תמר זנדברג: אל תדברי בשם אף אחד אחר.

מאיר כהן: אוקיי, שמענו את הקריאה, תיתנו לשרה לדבר.

מאיר כהן: תיתנו לשרה לדבר.

מאיר כהן: תיתנו לשרה לדבר.

איילת שקד: לפני חודש התפרסמה כתבה בעיתון "ידיעות אחרונות" – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת שולי מועלם, תודה על העזרה.

מאיר כהן: אני מודה לך מאוד.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: לפני חודש התפרסמה כתבה בעיתון "ידיעות אחרונות" על אלון ליאל.

איילת שקד: בכתבה הזו מתועדת שיחה בין ליאל לבין פעילים של "שוברים שתיקה".

איילת שקד: ליאל, המשתדל להוציא את דיבתה של ישראל רעה, נשאל על-ידי אחד הפעילים כך: את הלגיטימציה שלנו אנחנו מקבלים מהציבור הישראלי, לא?

איילת שקד: אנחנו לא הולכים ראש בראש עם החברה הישראלית – – –

זהבה גלאון: את חצופה, את חצופה.

אילן גילאון: – – –

איילת שקד: עכשיו אני אומרת, חברת הכנסת זהבה גלאון, אני מציעה שתקשיבי למה שענה אלון ליאל: איזו לגיטימציה יש לך?

איילת שקד: יש לך לגיטימציה של 2%, אתה מבין?

קריאות: – – –

זהבה גלאון: – – –

איילת שקד: איזה 2%?

איילת שקד: של האנשים הכי מוסריים, הכי נבונים, שמסוגלים לראות 20 שנה קדימה, שלא שטופי מוח של הפרופגנדה הימנית המשיחית.

איילת שקד: עד כאן ליאל.

קריאות: – – –

איילת שקד: וזו, רבותי, התמצית של העניין.

איילת שקד: מכיוון שאתם תופסים את עצמכם כצודקים גם כאשר אתם מייצגים 2% בחברה הישראלית; מכיוון שאתם מאמינים שחוץ מכם כולם שטופים שטיפת מוח דתית – –

קריאות: – – –

איילת שקד: – – מכיוון שאתם לא מאמינים במושג רצון הבוחר – –

איילת נחמיאס ורבין: מה זה קשור לרצון הבוחר?

איילת שקד: – – ואתם משוכנעים שרק אתם יודעים לספק לציבור את מה שהוא באמת צריך, אתם מוכנים לדלג על הכרעת הרוב – –

מיכל רוזין: – – – דמוקרטית.

מיכל רוזין: דמוקרטיה זה לשמוע כל ביקורת.

תמר זנדברג: זה לא קשור – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת רוזין, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, נדמה לי.

אילן גילאון: – – –

איילת שקד: – – ואת הכול אתם תעשו בדרך של כפייה – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון, אנא ממך.

איילת שקד: – – על הציבור הישראלי.

מיכל רוזין: אנחנו כופים?

איילת שקד: יש בכם ישרים – –

מיכל רוזין: את הזויה – – –

מאיר כהן: מיכל.

איילת שקד: – – חברת הכנסת שלי יחימוביץ, לדוגמה – –

מאיר כהן: חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת רוזין, יהיה לך זמן לענות.

איילת שקד: – – שאמרה בסוגיית מינויו של דיין שיש כיעור במעשים האלה, שלא מסוגלים לקבל את הכרעת הרוב – –

אילן גילאון: זעקי ארץ אהובה – – –

איילת שקד: – – אבל רובכם מנתקים בין דמוקרטיה לשלטון הרוב.

אילן גילאון: לאן הגענו?

איילת שקד: אצלכם דמוקרטיה היא שלטון הצדק, ורק אתם כמובן יודעים מהו צדק; צדק הוא עוד מושג שנדמה לכם שרשום על שמכם בטאבו – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: – – אתם חושבים שהדמוקרטיה הישראלית כה שברירית, שיום-יום אתם מנסים להציל אותה מידיו של הציבור הישראלי, שהוא אבן היסוד שלה – –

תמר זנדברג: יש לך משהו להגיד על החוק?

איילת שקד: – – ואז אתם טוענים נגד החוק, שיש בו פגיעה בחופש ההתאגדות והעיסוק.

תמר זנדברג: מה עם החוק?

תמר זנדברג: חוק?

תמר זנדברג: זה חוק?

תמר זנדברג: את שרה בממשלה, מה זה הדבר הזה?

איילת שקד: התחושה הבלתי-נמנעת היא שאתם פשוט מחפשים תירוצים.

מסעוד גנאים: – – – ועכשיו חברת כנסת מהבית היהודי.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: איפה החוק?

תמר זנדברג: חוק.

איילת שקד: הרי החוק הזה כל כך פשוט וכל כך צודק.

איילת שקד: החוק הזה הוא תוצאה של חשיבה ישרה ושכל ישר, ואתם מתאמצים לחפש מתחת לאדמה סיבות להיאבק בו.

מיכל רוזין: תתביישי לך.

תמר זנדברג: מה זה "ואתם", "ואתם", "ואתם"?

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג.

איילת שקד: החטא הקדמון של אותן עמותות שכה מזדעקות נגד החוק הוא בדיוק החטא שאתם בשמאל נמנעים מלהודות בו ביחס אליהן – –

תמר זנדברג: די, די כבר, שמאל, שמאל, שמאל, די.

איילת שקד: – – וזה בדיוק מה שהחוק הזה חושף.

מיכל רוזין: תכף תדברי בשם אחדות העם – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: אתם בעמותות מספרים לנו כי הפעילות והפרסומים שלכם אינם מבטאים את עמדת התורמים שלכם, ולכן צריך לשמור על עצמאות מוחלטת ולא לחשוף – –

תמר זנדברג: את מדברת על תורמים?

תמר זנדברג: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

איילת שקד: – – אבל קו ההגנה הזה הוא מגוחך לחלוטין – –

תמר זנדברג: מה עם – – –

מאיר כהן: אנא ממך, שבי.

מאיר כהן: אנא ממך, שבי.

תמר זנדברג: – – –

אילן גילאון: – – –

איילת שקד: – – ולא שיש איזה צורך לאתגר אותו – –

אילן גילאון: – – –

תמר זנדברג: – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: – – אבל לצורך העניין הזה – –

מאיר כהן: גברתי השרה.

קריאות: – – –

איילת שקד: – – חברי הכנסת, בואו ניקח דוגמה אחת מייצגת – –

אילן גילאון: – – – מה – – – של סוחר נשק – – –

איילת שקד: – – הארגון הכנסייתי ההולנדי – זה מה שיש לכם להגיד?

איילת שקד: נו, באמת, תתקדמו.

איילת שקד: תתקדמו.

אילן גילאון: את מיתממת – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון, אנא ממך, שב.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: – – –

איילת שקד: הארגון הכנסייתי ההולנדי – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: – – –

איילת שקד: – – בואו תקשיבו קצת – –

תמר זנדברג: תורם לך סוחר נשק וסמים מורשע.

איילת שקד: – – בואו תלמדו משהו – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: – – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: – – ICCO, שביקש להעביר ל"שוברים שתיקה" – טוב, נו, אי-אפשר להמשיך ככה.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג.

מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון.

איילת שקד: חברת הכנסת זנדברג, זה דווקא נתון שאני בטוחה שהוא יעניין אותך – – –

תמר זנדברג: תתביישי לך.

קריאות: – – –

איילת שקד: – – – בואי תקשיבי לנתון שאני בטוחה שהוא יעניין אותך.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: תתביישי לך.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

מאיר כהן: אנא ממך, גברתי.

מיכל רוזין: – – –

מאיר כהן: חברים, חברים, גם אם זה – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: אין קשר בין – – – למה שאת מתארת.

זהבה גלאון: את מסיתה מעל הדוכן.

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: תתביישי לך.

זהבה גלאון: זה מה שאת עושה – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

מאיר כהן: (חברת הכנסת תמר זנדברג יוצאת מאולם המליאה.)

איילת שקד: הארגון הכנסייתי ההולנדי, ICCO – בואו תקשיבו קצת – – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: הארגון הכנסייתי ההולנדי,ICCO , ביקש להעביר ל"שוברים שתיקה" – –

מירב בן ארי: אנחנו רוצים להקשיב.

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: – – אחרי מבצע "עופרת יצוקה" – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: – – תרומה של 42,000 יורו – –

מאיר כהן: חברת הכנסת בן ארי.

מיכל רוזין: – – – תורמים.

איילת שקד: – – אבל לתורמים היה תנאי; התנאי להעברת הכספים – תקשיבו, התנאי להעברת הכספים של הארגון ICCO ל"שוברים שתיקה" היה מסירה של לא פחות מ-90 עדויות מפלילות נגד חיילי צה"ל.

איילת שקד: למי שמתקשה לעשות את החשבון, אומר לכם שזה יוצא 466 יורו על כל ראש של חייל ישראלי.

זהבה גלאון: את פופוליסטית זולה – – –

איילת שקד: בהמרה לשקלים לפי שער יציג זה יוצא – –

זהבה גלאון: איזה פופוליסטית את.

איילת שקד: – – פחות או יותר 2,000 שקלים שנכנסו לקופת "שוברים שתיקה" – –

יעל גרמן: ובגלל זה – – –

איילת שקד: – – על כל עדות מפלילה נגד חיילי צה"ל.

איילת שקד: זה מה ששווה חייל צה"ל בעיני "שוברים שתיקה".

קריאות: – – –

זהבה גלאון: את פופוליסטית זולה.

זהבה גלאון: את פופוליסטית זולה – – –

איילת שקד: על העברות הכספים האלה – –

זהבה גלאון: – – – חיילי צה"ל.

איילת שקד: – – מי שמתנגד לחוק מבקש להגן.

איילת שקד: זה חופש ההתאגדות שבשמו אתם מדברים היום – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: – – אלה תחומי העיסוק שאתם מעוניינים לקדם.

מיכל רוזין: – – – ולסתום פיות.

מיכל רוזין: תנו לה לסתום פיות ולהשתיק קולות אחרים משלך.

מיכל רוזין: זה מה שאת רוצה – – –

איילת שקד: רבותי, יהודי חכם אמר פעם שחושך לא מגרשים באמצעות מקל; חושך מגרשים באמצעות אור.

מיכל רוזין: זה אור?

מיכל רוזין: אור גדול.

קריאות: – – –

איילת שקד: המידע שנחשף לציבור בשבועות האחרונים מבהיר לנו כמה חושך מופץ על-ידי אותן עמותות שמבקשות להוציא את דיבתנו – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: זה הזוי.

זהבה גלאון: – – – את מביאה לנו את האור?

זהבה גלאון: – – –

מיכל רוזין: זה הזוי.

מיכל רוזין: הזוי.

איילת שקד: החוק הזה – חבל שחברת הכנסת תמר זנדברג לא נמצאת כאן – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: חברי – – –

איילת שקד: – – כדי שהיא תוכל להקשיב מה החוק הזה בא לעשות.

אילן גילאון: – – –

זהבה גלאון: – – –

מיכל רוזין: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת גילאון וחברת הכנסת גלאון וחברת הכנסת מיכל רוזין, אנא מכם.

איילת שקד: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני מבקשת שאת תספרי אחר כך לחברת הכנסת זנדברג.

מיכל רוזין: – – – להציג את החוק – – – פופוליזם זול – – –

איילת שקד: החוק הזה מבקש מעמותות שמקבלות למעל 50% מתקציבן מימון ממדינות זרות, בסך הכול ליידע את הציבור – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: – – – ליידע את הציבור בפרסומים – –

קריאות: – – –

איילת שקד: – – ליידע את הציבור בוועדות – –

קריאות: – – –

איילת שקד: – – ליידע את הציבור כשהם באים לדבר אתו.

קריאות: – – –

איילת שקד: חוק השקיפות הוא הבחירה שלנו להוסיף אור למערכת הציבורית, להגביר את המידע הנגיש לציבור.

איילת שקד: חוק השקיפות הוא דרישה להפסיק להתחבא, הוא חובת ההתייצבות בפני הציבור.

אילן גילאון: – – – את השטות הזאת – – –

איילת שקד: תודה רבה שניסיתם להקשיב.

איילת שקד: לפחות אתם.

קריאה: – – – לא ניסינו להקשיב – – –

מאיר כהן: תודה לך, גברתי.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

אילן גילאון: – – – מי הוא זה?

אילן גילאון: מה שמו?

מאיר כהן: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

מאיר כהן: הדובר הראשון – חבר הכנסת דב חנין.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות לכל דובר.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, עמיתי חברי הכנסת, ג'ורג' אורוול קם לתחייה ודיבר פה מעל דוכן הכנסת – חושך הוא אור, סתימת פיות היא דמוקרטיה.

דב חנין: שרת משפטים תומכת "אם תרצו" מדברת אתנו על תרומות לעמותות?

דב חנין: "אם תרצו", הארגון שתורם ראשי שלו הוא תומך היטלר ג'ון הייגי.

דב חנין: קצת בושה, קצת בושה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אתמול קמפיין השתולים, היום חוק העמותות, מחר חוק סילוק חברי כנסת מהמיעוט על-ידי רוב דורסני.

דב חנין: יש קשר בין הדברים האלה, והקשר הוא שלטון כושל, שאין לו תשובות בשום תחום.

דב חנין: אין ביטחון אישי, אין ביטחון חברתי, יש עוני, יש משבר דיור, אז כשאין להם תשובות הם מחפשים שעיר לעזאזל, עוברים להסתה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, לא כל יום עולה ראש הממשלה על דוכן הנואמים כאן, בכנסת, אבל יש חוקיות – כשנתניהו עולה לדבר, תהיה תמיד עוד מתקפה על האזרחים הערבים.

דב חנין: יהיו תמיד עוד הסתה, עוד פרץ של שקרים ודמגוגיה.

דב חנין: למה הוא כל כך נחוש?

דב חנין: למה הוא כל כך עקבי בעניין הזה?

דב חנין: יש על זה תשובה מאוד פשוטה, אפילו תשובה מתמטית.

דב חנין: איך מגיעים ל-61 חברי כנסת שיהיו נגד ממשלת ימין נוספת בראשות נתניהו?

דב חנין: נתניהו מבין שאם האזרחים הערבים ייחשבו לא לגיטימיים, אם הם יפסיקו להצביע לכנסת, אם הם יחשבו שהבית הזה איננו מתאים להם ואיננו מאפשר להם לדבר, הוא יישאר ראש הממשלה.

דב חנין: הוא זוכר היטב את ימי ממשלת רבין, שהקואליציה שלו, של רבין, נשענה על תמיכה מבחוץ של חברי כנסת מסיעות שנבחרו בקולות הציבור הערבי.

דב חנין: נתניהו מבין שאם הוא רוצה להמשיך לשלוט, הוא חייב למחוק את הלגיטימיות של האזרחים הערבים, להוציא אותם מהמפה הפוליטית ולהוציא אותם מהשיח הפוליטי, ולכן הוא כל כך מושקע במסע הדה-לגיטימציה הזה.

דב חנין: באותו מסע שהתחיל בשקר של יום הבחירות על הערבים שנוהרים בהמוניהם לקלפיות, אחר כך עבר לחברי הכנסת הערבים, שכביכול צועדים עם דגלי "דאעש", וממשיך בסבב ההסתה האחרון.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני הצטערתי היום לראות חברים באופוזיציה שנגררו אחרי הספין הזה.

דב חנין: טוב שמנהיגי האופוזיציה התייצבו הערב והצהירו שהם לא ייתנו יד לחוק המסוכן שנתניהו מתכוון לקדם.

דב חנין: צריך לומר פה בבירור, ההסתה והדה-לגיטימציה שמתחילות בציבור הערבי לא יעצרו שם.

דב חנין: מחר יזרקו גם חברי כנסת ממפלגות מרכז, כל מי שיעז להשמיע ביקורת נגד השלטון הכושל והמסית הזה.

דב חנין: וחוק העמותות, עמיתי חברי הכנסת, הוא רק חלק מהמהלך הכולל הזה.

דב חנין: אין שום בעיית שקיפות בארגוני זכויות האדם.

דב חנין: הכול שקוף, הכול ידוע.

מאיר כהן: תודה רבה.

דב חנין: כל החסיונות, כל הסודות, נמצאים בארגוני ימין.

דב חנין: כל הסודות נמצאים במועצת יש"ע – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: – – "אם תרצו", עמותת אלע"ד.

דב חנין: שם צריך שקיפות.

דב חנין: אבל שם הממשלה לא עושה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

דב חנין: – – ולא מקדמת שקיפות בכלל.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עמדה כאן שרת המשפטים – עמדה וברחה, הייתי אומרת – ודיברה – – –

אורי אריאל: אני – – –

זהבה גלאון: אתה עוד לא שר המשפטים, ויש לי אליך הערכה רבה.

זהבה גלאון: – – – עמדה ודיברה בשם השקיפות, נשאה את שם השקיפות לשווא.

זהבה גלאון: היא אמרה לנו – ואני מצטטת – מה אתם מייללים, אמרה לנו השרה שקד.

זהבה גלאון: ואני אומרת, את מדברת בשם השקיפות?

זהבה גלאון: למה לא דיווחת לנו עד רגע זה על זהות התורמים העלומים שלך, השרה שקד, שאחד מהם חשוד בסחר בין-לאומי בסמים ובנשק, בהלבנת הון, בקשרים לפשע מאורגן ולקבוצות טרור, כפי שנחשף בתחקיר "מולד"?

זהבה גלאון: את מדברת כאן ומגדירה את הארגונים, את ארגוני החברה האזרחית, ארגוני זכויות האדם, כסוכנים זרים שלא נאמנים למדינה, ועכשיו הם מחויבים בשקיפות, כאילו הם לא שקופים, כאילו הם לא מדווחים?

זהבה גלאון: מה בעצם עשתה כאן השרה איילת שקד?

זהבה גלאון: קומדיאנטית.

זהבה גלאון: באה לנו לכאן קומדיאנטית, באיזו תת-רמה של טיעונים, לרדוף את ארגוני השמאל.

זהבה גלאון: אתם יודעים, פעם, ברוסיה הצארית, כשרצו להאשים בצרות של השלטון, אמרו "נכה ביהודים ונציל את המולדת".

זהבה גלאון: ועכשיו, אנחנו נכה בשמאל, נכה בארגוני החברה האזרחית, נסיט את כל תשומת הלב מהביצה הממאירה ששם צמחה הצעת החוק הזו; נצוד את ארגוני זכויות האדם, נסתום להם את הפה, נעשה דה-לגיטימציה לשגריר הבכיר לשעבר אלון ליאל.

זהבה גלאון: עומדת כאן שרת המשפטים ומעזה לדבר סרה – השרה מדברת סרה – במי שהיה מבכירי השגרירים כאן בארץ ושירת את המדינה בצורה נאמנה?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – –

עודד פורר: – – – זה אומר שהוא יכול להכפיש?

זהבה גלאון: – – מותר לבקר את השלטון.

עודד פורר: הוא היה מנכ"ל משרד החוץ, אז מותר לו להכפיש את המדינה?

זהבה גלאון: מותר לבקר את השלטון.

עודד פורר: – – –

זהבה גלאון: אל תסתמו לנו את הפה.

מאיר כהן: חבר הכנסת פורר.

עודד פורר: זה לא נותן לו שום לגיטימציה.

עודד פורר: שום לגיטימציה.

מאיר כהן: חבר הכנסת פורר, בבקשה.

מיכל רוזין: כל התבטאות – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – –

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: – – מה שמוציא את דיבתה של ישראל בעולם – – –

עודד פורר: זה לא – – – זו התנגדות למדינה – – –

מיכל רוזין: – – –

עודד פורר: – – – זה לפעול נגד הדמוקרטיה.

מיכל רוזין: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת פורר וחברת הכנסת רוזין.

עודד פורר: – – – אני אפעל שיהיה לחץ מבחוץ, כי אני לא יכול – – –

מיכל רוזין: – – –

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

עודד פורר: – – – אנטי-דמוקרטי.

מיכל רוזין: – – –

עודד פורר: אנטי-דמוקרטי.

עודד פורר: אלון ליאל הוא אנטי-דמוקרטי – –

מיכל רוזין: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת – חבר הכנסת פורר.

עודד פורר: – – ומי שמגן עליו, מגן על מכפישי ישראל.

מאיר כהן: חבר הכנסת פורר.

עודד פורר: וזה מה שאתם עושים.

מיכל רוזין: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת פורר – –

עודד פורר: לפחות אל תגנו על מכפישים.

מאיר כהן: – – אנא ממך.

טלב אבו עראר: תוציא אותו.

טלב אבו עראר: תוציא אותו.

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, בואו – –

מאיר כהן: עיסאווי, רק חזרת.

זהבה גלאון: – – בואו נקרא לילד בשמו.

זהבה גלאון: זו לא שקיפות, זו רדיפה פוליטית.

זהבה גלאון: מי שמבזים את שם ישראל בעולם אלה לא הארגונים.

זהבה גלאון: הארגונים הם פטריוטים לחברה הישראלית.

זהבה גלאון: מי שמוציאים את דיבת ישראל בעולם היא איילת שקד והחברים המתנחלים שלה.

זהבה גלאון: והעולם נגד ישראל לא בגלל הארגונים – בגלל איילת שקד.

זהבה גלאון: העולם שונא את ישראל לא בגלל מה שהארגונים מפרסמים.

זהבה גלאון: העולם הוא נגד ישראל בגלל הכיבוש.

זהבה גלאון: ועד שלא תפנימו את זה שמי שעושה נזק למדינת ישראל אלו לא הארגונים, זה הכיבוש.

מאיר כהן: תודה רבה.

זהבה גלאון: עד שלא תפנימו את זה ותמשיכו לרדוף – זה לא יעזור לכם, עונת הציד הזאת תיגמר.

זהבה גלאון: מי שלא מבין שהיום הוא רודף את ארגוני השמאל, מחר זה יתהפך עליו.

מאיר כהן: תודה רבה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

מאיר כהן: עיסאווי, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: – – מי שקורא את הצעת החוק הזאת שמונחת לפנינו יכול לחשוב בתמימותו שמדובר על חוק באמת ראוי.

מנואל טרכטנברג: הרי מה כתוב כאן?

מנואל טרכטנברג: שצריך לחשוף מידע לציבור.

מנואל טרכטנברג: רבותי, החוק הזה לא נוגע לעניין שלכאורה לשמו הוא כאן.

מנואל טרכטנברג: זה חלק ממגמה מסוכנת ביותר, שיש לה שלושה מאפיינים – וזה לא קורה או קרה רק במדינת ישראל – אני רוצה למנות אותם:

מנואל טרכטנברג: הדבר הראשון הוא הסטת תשומת הלב הציבורית מהבעיות הבוערות שהממשלה לא מסוגלת להתמודד אתן.

מנואל טרכטנברג: אצלנו זו בעיית הביטחון, התקיעות המדינית ובעיית העוני והפערים החברתיים.

מנואל טרכטנברג: אז מה עושים?

מנואל טרכטנברג: מסיטים את תשומת הלב לעבר מחוזות אחרים.

מנואל טרכטנברג: הדבר השני הוא הגדרה מחדש של מה זו דמוקרטיה.

מנואל טרכטנברג: שמענו את שרת המשפטים אומרת זאת פעם אחר פעם.

מנואל טרכטנברג: אצלה דמוקרטיה זה רק שלטון הרוב.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אין דבר יותר מסוכן מזה, כי המשמעות הזאת של דמוקרטיה היא רודנות הרוב ולא שלטון הרוב, והמהות של הדמוקרטיה היא לא זה, אלא בדיוק ההפך, זו הגנה על המיעוט על-אף הדעות של הרוב, לא חשוב מה גודלו של הרוב.

מנואל טרכטנברג: התבלבלו כאן היוצרות, ושרת המשפטים חזרה כמה פעמים במשך נאומה בדיוק על הנקודה הזאת, וזה הדבר הכי חמור.

מנואל טרכטנברג: והמאפיין השלישי של מגמות כאלו הוא תהליך ההפחדה.

מנואל טרכטנברג: ההפחדה, כלומר לאט-לאט אתה עושה דה-לגיטימציה עם סנקציות כלפי כל מי שמתנגד לך.

מנואל טרכטנברג: ומה לעשות, אנשים מפחדים.

מנואל טרכטנברג: אנשים לא רוצים לסכן את מקום עבודתם או את השם הטוב שלהם, או מה יגידו על הילדים שלהם.

מנואל טרכטנברג: הם מתרחקים ואומרים: לא, לא, לא.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מחזיקים באותן דעות, אבל אתה יודע מה, למה לי?

מנואל טרכטנברג: למה לי?

מנואל טרכטנברג: מה יצא לי מזה?

מנואל טרכטנברג: מה, נחליף ראש ממשלה?

מנואל טרכטנברג: לא, הוא ימשיך לעד.

מנואל טרכטנברג: הם מתרחקים.

מנואל טרכטנברג: רבותי, זה איום קיומי עלינו, כולנו.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד לכם, אני תמיד אוהב להסתכל על ההיסטוריה.

מנואל טרכטנברג: במאה ה-20 ראינו תהליכים מאוד דומים, ואני אמנה אותם: ראינו את זה בספרד של פרנקו; ראינו את זה בפורטוגל של סלזר; ראינו את זה באיטליה של מוסוליני; ראינו את זה בארגנטינה של פרון; ראינו את זה ברוסיה של פוטין, רואים את זה לנגד עינינו; ראינו את זה בארצות-הברית של מקארתי, וראינו – ורואים – את זה במדינת ישראל של בנימין נתניהו.

מנואל טרכטנברג: ואלו תהליכים, רבותי, שהנזק שלהם הוא עצום – –

מאיר כהן: תודה רבה.

מנואל טרכטנברג: – – הוא ממושך, ומוטב לעצור כאן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: שלוש דקות, גברתי.

מאיר כהן: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: עומדת כאן שרת המשפטים ומאשימה אותנו שאנחנו רוצות ורוצים לקחת מונופול על השקיפות.

מרב מיכאלי: כאילו היא באמת מביאה שקיפות.

מרב מיכאלי: רק ביום רביעי האחרון כל האגף – שעכשיו הוא ריק כל כך – של הקואליציה, שרת המשפטים, הפילו את הצעת החוק של שרת המשפטים לשעבר ציפי לבני, שאמרה: שקיפות?

מרב מיכאלי: סבבה – שקיפות לכולם ולכולן; לכל סוגי התרומות, לכל סוגי העמותות.

מרב מיכאלי: אבל האמת צריכה להיאמר, חברות וחברים: החוק הזה הוא לא שקיפות, הוא – איך להגיד את זה?

מרב מיכאלי: הוא חוק הטלאי הצהוב.

מרב מיכאלי: חוק הטלאי הצהוב לעמותות של זכויות אדם, חוק הטלאי הצהוב לעמותות של החברה האזרחית – לשדולת הנשים, לארגון "בטרם" ולארגוני שלום.

מרב מיכאלי: שלום, מילה מגונה מאין כמותה בעידן הזה של ממשלות נתניהו.

מרב מיכאלי: עכשיו מה?

מרב מיכאלי: שרת המשפטים רוצה לחשוף תרומות מחו"ל, אבל היא לא רוצה לחשוף את ה-100%, 100% התרומות שמקבל נתניהו לפריימריז שלו הן מחו"ל; 100% התרומות לפריימריז שלו הן מחו"ל.

מרב מיכאלי: 95% מהתרומות לפריימריז של בנט וגם 42% מהתרומות לפריימריז של שקד עצמה – שכפי שאמרה פה חברת הכנסת גלאון וצעק בקול רם חבר הכנסת אילן גילאון, יש שם תורמים מפוקפקים ביותר שזהותם עדיין עלומה.

מרב מיכאלי: אז אם אנחנו כל כך רוצות ורוצים שקיפות, למה הפילה הממשלה הזאת את החוק של ציפי לבני, שדיבר על שקיפות אמיתית?

מרב מיכאלי: זאת ועוד, צריך להגיד, הבייבי, הבייבי הענק, השמן והמנופח של הבית היהודי, מפלגתה של שרת המשפטים – החטיבה להתיישבות.

מרב מיכאלי: הרי החטיבה להתיישבות – עמדה שרת המשפטים ומפלגתה על הרגליים האחוריות, שלא תהיה חלילה החטיבה להתיישבות כפופה לחוק חופש המידע.

מרב מיכאלי: סירבו בקדנציה הקודמת – כמה פעמים רצנו לוועדת החוקה בניסיון להחיל על החטיבה את חוק חופש המידע, והקואליציה מנעה את זה פעם אחר פעם.

מרב מיכאלי: וגם בקדנציה הזאת הביאה הקואליציה חוק חדש שבא להסדיר את החטיבה המהוללת להתיישבות, אבל גם בחוק הזה החטיבה להתיישבות חוסה בצל חשכה גמורה; לא חשופה, לא למבקר המדינה, לא לחוק חופש המידע, באופן כזה שאיילת שקד וכל הגורמים שמנצלים את הכסף הציבורי לעשות את אותם דברים שעושות עמותות הימין – שכן, מחרבות את הדמוקרטיה הישראלית – יישארו בלתי שקופים בעליל.

מרב מיכאלי: זה החוק אולי הכי צבוע – –

יצחק וקנין: תודה.

מרב מיכאלי: – – שהגיע לכנסת הזאת, אדוני היושב-ראש, מזה הרבה הרבה הרבה זמן.

מרב מיכאלי: לפחות את זה צריך להגיד בקול רם מאוד.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: אני אקפיד על הזמן.

נחמן שי: ברור – כשאני בא.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה הוא קריאת קרב להרס הדמוקרטיה בישראל.

נחמן שי: הוא חוק רע, חוק שמקומו לא יכירו בספר החוקים של מדינת ישראל.

נחמן שי: הוא נועד להרוס את החברה האזרחית, לפגוע בחופש שלה, בערכים שלה, ולהתאים אותם לדרכי הפעולה הפסולות של הממשלה.

נחמן שי: אתם, האנשים שחסרים ליד השולחן הזה, ואתם, האגף הזה שהוא ריק – הוא לא רק ריק פיזית, הוא ריק גם מהותית, כי אין שם כלום בין האנשים האלה, אנשים ריקים – אתם הכרזתם מלחמה על התקשורת במדינת ישראל, על מערכת החינוך שלה, על הארגונים הלא-ממשלתיים – זה החוק הנלוז הזה – על התרבות שלנו, על האמנות, הכול.

נחמן שי: מטרה אחרי מטרה, מטרה אחרי מטרה – לירות, להפיל וללכת הלאה, ועד שלא תכריעו אותם, לא תירגעו.

נחמן שי: וכשתהרסו אותם, פתאום תגלו את הריק הגדול, כי אתם לא מביאים שום דבר במקום.

נחמן שי: שום דבר; רק להרוס, להשמיד, לעקור ולהשאיר מדבר.

נחמן שי: אלה המרכיבים החיוניים של הדמוקרטיה: זה חופש הביטוי, זה חופש היצירה, זה חופש התנועה, זה חופש המחשבה – שמעתם?

נחמן שי: לחשוב, גם זאת, יש פעולה מסוימת שכדאי להפעיל אותה מדי פעם, אבל האנשים הריקים האלה שכחו את זה.

נחמן שי: אתם בוגדים בשליחות הציבורית שלכם.

נחמן שי: אתם בוגדים באנשים ששלחו אתכם, כי אני לא מאמין שהם רצו מדינה ללא תרבות וללא אמנות וללא תקשורת וללא חינוך.

נחמן שי: אני לא מאמין שהם רצו בזה.

נחמן שי: הם לא הבינו אולי, אבל אתם עכשיו מבינים.

נחמן שי: ואני אומר לכם, הטלפונים שלנו, המיילים שלנו, מתפוצצים מרוב פניות של אנשים, של חברי פרלמנטים, של ארגונים מכל העולם, שפונים אלינו ומבקשים את עזרתנו ואומרים, תצילו.

נחמן שי: אבל הם כבר לא רוצים; הם רוצים שאנחנו נציל את עצמנו מידי עצמנו, הם רוצים שאנחנו נשמור על מדינת ישראל כי הם כבר לא יכולים לעשות את זה יותר.

נחמן שי: הם פונים לגברת שקד – היא מסבירה לשגריר האמריקני את החוקים של ארצות-הברית.

נחמן שי: היא לא מבינה, לא את החוקים של ארצות-הברית ולא את החוקים של מדינת ישראל, את החוק הזה שהיא מביאה.

נחמן שי: מתעוותת עתה לנגד עינינו תדמיתה של מדינת ישראל, דימויה בקהילת העולם.

נחמן שי: את זה לא יהיה אפשר לשקם, אני אומר לכם.

נחמן שי: לצערי, לצערנו המשותף, זה יעבור היום, כי האנשים הריקים האלה ייכנסו עוד מעט לאולם ויצביעו בעד, אבל אני מבטיח לכם, בשמי ובשם כל החברים שיושבים בצד הזה, שאנחנו נמשיך להילחם על העקרונות האלה – –

יצחק וקנין: תודה.

נחמן שי: – – גם בתוך הבית הזה וגם מחוצה לו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

איתן ברושי: וקנין, עכשיו אפשר להצביע, אנחנו הרוב.

נחמן שי: – – – הריקים ייכנסו, השקופים ייכנסו.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, לפני זמן לא רב ראינו כאן מופע אימים הזוי ומוזר של מי שקוראת לעצמה שרת משפטים בישראל, ויכול היה להיכתב על דפיו של הספר "1984" של אורוול, שאמר שאמת היא שקר, בורות היא ידע, מלחמה היא שלום, ולפי איילת שקד, שקיפות היא הסתרה וחיסיון.

תמר זנדברג: אני מזמן לא ראיתי מופע צביעות וצדקנות מוזר שכזה, שבו שרה, במקום להסביר את החוק שאין בו אות אחת להתגאות בה, בוחרת להתגולל – שוב, יש לציין – בפעם המי-יודע-כמה דווקא על השמאל ועל חברי הכנסת מהשמאל שיושבים כאן, כאילו בהם כל רע, בעוד שהיא טובלת ושרץ בידה.

תמר זנדברג: מפני שהחוק שהיא מכנה "חוק השקיפות" הוא חוק פוליטי, הוא חוק רודף, הוא חוק מסית, הוא חוק מסמן, והוא חוק שאין לו מקום בספר החוקים של אף מדינה דמוקרטית.

תמר זנדברג: מה אומרת לנו השרה שקד ומה אומרים לנו שרי הימין וחברי הכנסת והממשלה בזמן האחרון?

תמר זנדברג: – מה אתם רוצים?

תמר זנדברג: שקיפות.

תמר זנדברג: הרי ערך אחרי ערך, הימין הקיצוני הולך אחרי ערכים מוגנים בחברה הישראלית, שדרך אגב, לא היה אמור להיות להם שום קשר לשמאל וימין, ונושא את שמם לשווא.

תמר זנדברג: זה מתחיל עם דמוקרטיה, שבשם הדמוקרטיה רודפים מיעוט; זה עובר לשקיפות, שבשם השקיפות נותנים הכשר לחיסיון ולהסתרה של עמותות שאנחנו רוצים ביקרן, וזה המקום כאן לפתוח סוגריים ולהגיד – אתם לא תאמינו, חברות וחברים, אותן עמותות שייפגעו מהחוק הזה, כולן עמותות שמאל ועמותות זכויות אדם ועמותות שחותרות לשלום.

תמר זנדברג: מקורות המימון שלהן גלויים; הם שקופים, הם מופיעים באתר האינטרנט של הארגונים עצמם, ואם זה לא מספיק, הם מופיעים באתר רשם העמותות, יחידה של משרד המשפטים שהשרה המופקדת עליו עמדה כאן לפני כמה דקות וגלגלה עיניים לשמים.

תמר זנדברג: לעומת זאת, ואני יודעת שאתם הולכים עכשיו ליפול מהכיסא, עמותות הימין – החל מ"אם תרצו" ועד אלע"ד וועד מתיישבי השומרון ומי לא – תחזיקו חזק, מקורות המימון שלהם חסויים.

תמר זנדברג: לפי תחקיר "שלום עכשיו", למעלה מ-90% ממקורות המימון של שלל עמותות ימין מרכזיות חסויים.

תמר זנדברג: הם פונים לרשם העמותות ומקבלים חיסיון על מקורות המימון שלהם.

תמר זנדברג: אני יודעת שאתם לא מאמינים לזה, אבל זאת האמת, וזה המחנה הפוליטי שבשמו שרת המשפטים עומדת כאן ובלי בושה מדברת על שקיפות.

תמר זנדברג: איך לא רועדות לה הידיים?

תמר זנדברג: איך היא לא מתביישת?

יצחק וקנין: משפט אחרון.

תמר זנדברג: אני לא מצליחה להבין איך כסף שמגיע ממדינות ידידותיות לישראל, מדינות ש-30% מהיצוא של מדינת ישראל מכוון אליהן, ואני רוצה לראות כאן את שר הכלכלה ואת שר האוצר מנסים לצאת נגד מדינות שכלכלת ישראל נשענת עליהן – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

תמר זנדברג: – – – ולעומת זאת, מגיעים ממחנה פוליטי שעשה את הקריירה שלו על הסתה, על גזענות, תחת מעטה של חיסיון והסתרה.

תמר זנדברג: אם זה לא בושה, אני לא יודעת מה זה כן.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר, ולאחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המושג שקיפות – האמת שאני לא מתפלא לשמוע על מושג כזה, כי בממשלה הזו יש שקיפות מופרזת בנישול מהקרקעות, בהריסת הבתים, בעקירת יישובים.

טלב אבו עראר: אין יותר שקוף.

טלב אבו עראר: טוב שיושב מולי כבוד השר אורי אריאל.

טלב אבו עראר: אין יותר שקיפות מזה שהממשלה רוצה לגרש אזרחים בדואים מאום-אלחיראן כדי לבנות את היישוב חירן וליישב שם יהודים.

טלב אבו עראר: יש יותר שקוף מזה?

טלב אבו עראר: אין.

טלב אבו עראר: כל הזמן מדברים על יישובים בלתי מוכרים, אבל האמת היא שגם האזרחים שם לא מוכרים.

טלב אבו עראר: אזרח מדינת ישראל שאין לו מים, אין לו חשמל, אין לו מרפאה, אין לו בית – האזרח הזה לא מוכר.

טלב אבו עראר: האזרח הזה לא מוכר – מוזנח, מופקר, מקופח.

טלב אבו עראר: שקיפות כזו של מדיניות כלפי האוכלוסייה הערבית בכלל לא ראיתי ולא שמעתי.

טלב אבו עראר: ראש הממשלה מתכוון להאריך את גילו הפוליטי באמצעים פסולים: בהסתה נגד האוכלוסייה הערבית, בפגיעה בעמותות שתורמות ומסייעות לשכבות החלשות, לפריפריה, לבדואים בנגב; בא לפגוע באלה שמסייעים במקומות שהמדינה לא מכירה.

טלב אבו עראר: ומה עוד?

טלב אבו עראר: באים לפגוע ולחסום את העמותות שמגלות את המדיניות, מדיניות הכיבוש נגד העם הפלסטיני; לפגוע ב"שוברים שתיקה", כי הם חושפים ומגלים מה עושה צה"ל בשטחים הכבושים.

טלב אבו עראר: באים לחשוף, ולכן רצתה הממשלה הזו לחסום אותן, את העמותות האלה, לפגוע בהן.

טלב אבו עראר: מכובדי אורי אריאל, שר החקלאות, בדקתי את העניין עם מועצת חורה.

טלב אבו עראר: אתה הצעת מעל בימה זו, אמרת שאתה מתכוון להעביר את תושבי אום-אלחיראן לחורה.

טלב אבו עראר: חורה מתנגדת לקבל, לקלוט אף תושב מהפזורה, מהיישובים הבלתי-מוכרים.

אורי אריאל: זה לא חוקי.

טלב אבו עראר: יש לך פתרון אחר?

יצחק וקנין: אדוני.

טלב אבו עראר: אורי, תפסיק להגיד דברי שקר ודברים שהם לא רלוונטיים.

טלב אבו עראר: יש לך פתרון לתושבי אום-אלחיראן, שהעברת אותם אתה, באמצעות המושל הצבאי שלך, ב-1956?

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

טלב אבו עראר: תן לי, אדוני, רק משפט אחד.

טלב אבו עראר: שהוא יענה לי.

טלב אבו עראר: ב-1956.

טלב אבו עראר: מה, הם חומר במעבדה?

טלב אבו עראר: כל חודש, כל שנה, אתה משתמש בהם כחומר לעשות מהם ניסוי מסוים?

טלב אבו עראר: העברת אותם ב-1956 לאום-אלחיראן.

טלב אבו עראר: אין לך אדמה ליישב שם או להעביר יהודים לשם, רק במקום שהם גרים?

טלב אבו עראר: בושה וחרפה.

טלב אבו עראר: איבדתם את האנושיות אפילו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לחבר הכנסת יוסי יונה, ולאחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אתחיל מאיזה סוג של כמעט וידוי.

יוסי יונה: שנים ארוכות הייתי מעורב בפעילות בחברה האזרחית – בעמותות, בתנועות, בארגונים, שמומנו על-ידי, רחמנא ליצלן, מדינות זרות.

יוסי יונה: וראו זה פלא, המדינות הזרות או הקרנות שמימנו את העמותות ואת התנועות הללו, הן עצמן תמיד דאגו וביקשו שהשמות של הקרנות יופיעו על המסמכים שלהן.

יוסי יונה: מעניין.

יוסי יונה: וזה לא נאמר מבחינתן כי הן רצו שקיפות, אלא הן רצו קרדיט.

יוסי יונה: לא הייתה להן שום תחושה של בושה או עלבון, והן לא רצו לפעול במחשכים ובמסתרים כדי לתת את המימון שלהן.

יוסי יונה: הן תבעו שהשמות של הקרנות שסיפקו את המשאבים יופיעו על המסמכים.

יוסי יונה: אז מה קרה?

יוסי יונה: מה נשאר?

יוסי יונה: אז הנה, עכשיו נאמר לנו שעל-פי החוק הזה יצוין שפעילותה של עמותה או קרן כזו או אחרת ממומנת על-ידי מדינה זרה.

יוסי יונה: ואני חושד, אם כן, שמה שיש כאן זה לא הסוגיה הזאת של מי מימן, אלא יש כאן את החשיבות הזו של האקט של הסימון – האקט או ההתכוונות; זאת אומרת, זה שמסמנים אותך.

יוסי יונה: כלומר, התוכן עצמו הוא לא חשוב, אלא בעצם האקט שרוצים לסמן אותך כמשהו לא לגיטימי, וכאן בעצם עולה הבעיה הזאת.

יוסי יונה: זאת אומרת, מאחורי כל המאבק הזה, או אם תרצו, הצעת החוק הזו, שלכאורה מדברת על שקיפות – היא לא מדברת על השקיפות, היא מדברת על משהו אחר: היא מדברת על האפשרות לסמן אותך כמשהו שהוא אינו לגיטימי.

יוסי יונה: ולכן קיימת בעיה מאוד מאוד עמוקה עם החוק הזה.

יוסי יונה: לא האקט של השקיפות.

יוסי יונה: אני רוצה גם לומר, אנחנו גם יודעים – תראו, אפשר שבסופו של יום ממשלת ישראל, שרי ממשלת ישראל ואיילת שקד בעצמה הסתבכו עם משהו שאולי הם לא כל כך רוצים אותו כבר היום.

יוסי יונה: תראו את ההסתבכות – – –

יעל גרמן: לא, מה פתאום.

יעל גרמן: זה כתוב להם בהסכם הקואליציוני.

יוסי יונה: כתוב להם.

יוסי יונה: כתוב להם, אבל ראי, כאשר הם הבינו את המשמעות הבין-לאומית של הדבר הזה הם נבוכו והחלו לסגת פה ושם, כי הם גם מבינים – – –

יעל גרמן: לא אכפת להם מאמריקה.

יעל גרמן: מי זאת אמריקה?

יעל גרמן: באמת, מישהו צריך את ארצות-הברית או את האיחוד האירופי?

מיכל רוזין: אנחנו במבוכה, הם לא במבוכה.

מיכל רוזין: הם לא מתביישים, הם לא במבוכה.

מיכל רוזין: למה אתה מכניס להם משהו שהם לא מרגישים?

מיכל רוזין: אנחנו נבוכים.

יעל גרמן: באמת, יוסי.

יצחק וקנין: יעל, את עוד מעט מדברת, יעל, מעל הדוכן.

יצחק וקנין: ככה בקושי שומעים אותך.

יוסי יונה: יעל ומיכל, ניסיתי באיזה ניסיון נואש להציל את כבודם.

מיכל רוזין: – – –

יוסי יונה: כן, להציג את הכוונות שלהם.

יוסי יונה: אני בא ואומר שוב באופן חד-משמעי – – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יוסי יונה: אפשר שאתן צודקות.

יוסי יונה: אז אני אומר באופן חד-משמעי: הסיפור כאן הוא לא העניין של השקיפות, אדוני היושב-ראש, אלא הכוונה מאחורי הפעולה של הסימון, כפי שאמרתי, כי מה שנשאר מהחוק הזה ומה שיסומן – זה כבר שנים מסומן.

יוסי יונה: שנים.

יוסי יונה: אני פעלתי, לפני שהגעתי לכנסת, בתנועות, בעמותות, ושם היה כתוב: הקרן הזאת והזאת מימנה.

יוסי יונה: אז מה השוני?

יוסי יונה: האקט של הסימון כמשהו לא לגיטימי, וזה הדבר הנורא בחוק הזה.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קארין אלהרר, ואחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: לרשותך, חברת הכנסת קארין אלהרר, שלוש דקות.

יצחק וקנין: אפעיל את השעון ברגע שתגיעי לדוכן.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר – אה, יש שר באולם, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, האמת שהכנתי נאום עם המון המון פרטים, אבל שבאמת ישקף אולי בצורה הכי טובה את מה שקורה כאן היום.

קארין אלהרר: אתמול חזרתי מביקור בן שבוע בארצות-הברית.

קארין אלהרר: נפגשתי עם חברי קונגרס, והם בהלם, בהלם מההצעה הזאת, שהיא הצעה שאין מילה אחרת לתאר אותה חוץ מרצונה של ממשלת ישראל להיות מבודדת, מנודה, בלי כל קשר לעולם.

קארין אלהרר: יש לי חדשות בשבילכם: אי-אפשר לחיות ככה.

קארין אלהרר: הדבר שמאוד לא ברור לי הוא מה זו השקיפות הזאת.

קארין אלהרר: כשמדברים על שקיפות, אם כבר, אם כבר רוצים שקיפות, בואו נחיל אותה מהמדינות הזרות ועד התורמים הפרטיים.

קארין אלהרר: מה שונה תורם פרטי ממדינה זרה?

קארין אלהרר: אנחנו הרי רוצים שקיפות, לא?

קארין אלהרר: תורמים פרטיים, שיש להם כל מיני עסקים מפוקפקים, שתורמים לפוליטיקאים ישראלים, זה בסדר?

קארין אלהרר: אני באמת לא מצליחה להבין את הדבר הזה.

קארין אלהרר: איפה השקיפות?

קארין אלהרר: יכול להיות שאני לא מבינה את ההגדרה המילונית של המילה שקיפות, אבל עושה רושם שהשקיפות הזאת ממש לא תתקיים.

קארין אלהרר: עכשיו, תראו, חוק העמותות בלאו הכי קובע חובת דיווח.

קארין אלהרר: אז מה, לאן אנחנו ממהרים בדיווח נוסף?

קארין אלהרר: רוצים פתאום להידמות לשיטה האמריקנית – דרך אגב, בשיטה האמריקנית אין שום דבר שדומה להצעת החוק שמוגשת כאן היום.

קארין אלהרר: הסימון הוא הדבר המרכזי.

קארין אלהרר: יש עמותות שלא מוצאות חן בעיני ממשלת ישראל.

קארין אלהרר: אז אני מציעה לממשלת ישראל לקום מוקדם בבוקר, לממן פעילויות שהמדינות הזרות הרבה פעמים מממנות, ואז לא צריך אף אחד.

קארין אלהרר: השר אורי אריאל, יש משהו שלא מוצא חן בעיניכם?

קארין אלהרר: – תעשו את העבודה עד הסוף, תחסמו את זה.

קארין אלהרר: הרי זה מה שאתם רוצים באמת.

קארין אלהרר: זה לא העניין של השקיפות.

קארין אלהרר: תהיו הוגנים, תבואו ותגידו את הדברים עד הסוף, אל תגידו חצאי אמיתות.

קארין אלהרר: אל תייפו את המציאות שאתם מנסים לייצר – ודרך אגב, המציאות שאתם מנסים לייצר היא מציאות של הפחדה ודה-לגיטימציה של ארגונים ועמותות שפועלים לטובת כל אזרחי המדינה: שמאלנים, ימנים, חרדים, חילונים.

קארין אלהרר: איפה אתם?

קארין אלהרר: איפה הממשלה?

קארין אלהרר: למה היא לא עושה את עבודתה?

קארין אלהרר: למה בכלל צריך את החברה האזרחית?

קארין אלהרר: זה מה שצריך לשאול.

קארין אלהרר: עכשיו, אני פונה לראש הממשלה, שכרגיל לא נמצא, הוא מגיע רק להצבעות; ומילא שרת המשפטים, שהציגה את הצעת החוק אבל אפילו לא נשארה לשמוע מה יש להגיד על הצעת החוק המהוללת שלה.

קארין אלהרר: אז אגיד לראש הממשלה וגם לשרת המשפטים: אל תפחדו ממדינות אחרות, אל תפחדו מתרומות ממדינות אחרות.

קארין אלהרר: דרך אגב, אתם – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

קארין אלהרר: בסדר גמור.

קארין אלהרר: – – – אתם הנתרמים הגדולים ביותר.

קארין אלהרר: המדינות האחרות לא ישפיעו על המשטר ההרסני שאתם מנסים לייצר כאן במסווה של דמוקרטיה.

קארין אלהרר: זו דמוקרטיה מאוד בעייתית.

קארין אלהרר: אגיד לכם: גם אם זה יהיה המאבק האחרון, אלחם על זכותכם.

קארין אלהרר: אבל אתם צריכים גם להילחם על זכותם של האזרחים לחיות פה חיים נורמליים ולא מבודדים משאר מדינות העולם.

קארין אלהרר: הגיע הזמן שאם יש לכם כוונה, תממשו אותה עד הסוף.

קארין אלהרר: אתם הרי נבחרתם, תעשו את העבודה שלכם.

קארין אלהרר: אבל אל תנסו להצדיק את המעשים שלכם בכל מיני אמירות שאין בינן לבין המציאות דבר וחצי דבר.

יצחק וקנין: תודה.

קארין אלהרר: כי בואו נודה על האמת: שקיפות אין פה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – הוא לא נמצא באולם כרגע, אחריו – אוסאמה סעדי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברותי וחברי, עומדת פה שרה ומדברת על כך שאנחנו לא מבינים דמוקרטיה.

יעל גרמן: וכדאי היה שהיא תוסיף ותאמר שגם שגריר ארצות-הברית לא מבין מה זו דמוקרטיה; גם נשיא ארצות-הברית שמתנגד לחוק הזה לא יודע מה זו דמוקרטיה; גם האיחוד האירופי לא מבין מה זו דמוקרטיה; גם התנועה הקונסרבטיבית והתנועה הרפורמית וגם ארגונים יהודיים, כל אלה שבאו ופנו, ובמשך השבועות האחרונים ניסו וגם הצליחו לדחות את החוק בכמה שבועות – כולם לא מבינים מה זו דמוקרטיה.

יעל גרמן: כאן מבינים מה זו דמוקרטיה.

יעל גרמן: היום ראינו מופע דמוקרטיה.

יעל גרמן: ראינו פה היום את אורן חזן אומר לחבר כנסת, לעיסאווי פריג': כל הערבים, שילכו ממדינת ישראל, לא צריכים את הערבים פה בארץ.

יעל גרמן: גם אותך, עיסאווי, לא צריך, תסתלק מפה.

יעל גרמן: זאת דמוקרטיה.

יעל גרמן: ממש.

יעל גרמן: מופת לדמוקרטיה.

יעל גרמן: גם חוק ההזנה בכוח זה דמוקרטיה, וחוק המישוש זה דמוקרטיה, וחוק המסתננים שעבר היום.

יעל גרמן: בוודאי, בוא נסלק את הפליטים ונסלק את האסירים – אולי נהרוג אותם, אני לא יודעת – ונסלק את הערבים.

יעל גרמן: ועכשיו נסמן גם את כל עמותות השמאל, ותכף אקריא לכם על מה מדובר.

יעל גרמן: ויופי, ויהיו פה 61 חברי כנסת, שהם אלה שיקבעו מה זו דמוקרטיה.

יעל גרמן: מה מותר, מה אסור, וכל השאר – שילכו לעזאזל.

יעל גרמן: אז אני רוצה לקרוא לכם, רק כדי שתדעו – כן, קל מאוד לדבר על "שוברים שתיקה", כי רבים מאתנו כועסים על מה שהם עושים בחו"ל.

יעל גרמן: ואולי גם קל לדבר על עוד שתיים-שלוש עמותות.

יעל גרמן: אבל, חברים יקרים, חוק זה לא שתיים-שלוש עמותות, חוק כולל את הכול.

יעל גרמן: ובתוך החוק הנורא ואיום הזה, החוק הלא-דמוקרטי, החוק שירחיק את מדינות העולם מאתנו, החוק שיסמן אותנו בסימן שחור של אנטי-דמוקרטיה – בתוכו נמצאים:

יעל גרמן: ארגון סיוע לפליטים; "אישה לאישה" – מרכז פמיניסטי; "בזכות" – המרכז לזכויות אדם; "בית מועצת יחד"; מתכננים למען זכויות תכנון; מרכז לשמירה על הזכויות; "המוקד להגנת הפרט"; המוקד לפליטים; עמותה לקידום הקשרים; הקרן למגיני זכויות; הקרן לשיתוף פעולה כלכלי; ח.ל.

יעל גרמן: חינוך לשלום, ועוד – מרכז פרס לשלום.

יעל גרמן: כל אלה – טלוויזיה חינוכית ועוד – לא זו, האחרת – כל אלה מועמדים להיות בתוך החוק הנורא הזה.

יעל גרמן: ואתם מדברים לנו על דמוקרטיה?

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – נמצא.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, החוק הזה אין בו לא שקיפות ולא נוהל תקין ולא מינהל תקין, כולו סימון ותיוג.

אוסאמה סעדי: ואין בסימון ותיוג – – –

רוברט אילטוב: כמו סימון מוצרים באירופה.

אוסאמה סעדי: בדיוק, שאתם מתנגדים כל כך, אבל עכשיו אתם תומכים.

אוסאמה סעדי: אתם תומכים.

רוברט אילטוב: אתם מסמנים את המוצרים שלנו ואנחנו מסמנים את המוצרים שלכם.

אוסאמה סעדי: אתם תומכים עכשיו פתאום.

אוסאמה סעדי: כשמסמנים עכשיו, אתם תומכים.

עאידה תומא סלימאן: שם אין התנחלויות, זה לא אותו דבר.

רוברט אילטוב: אנחנו מסמנים את – – –

אוסאמה סעדי: אני מקריא את מה שאמר ראש הממשלה על החוק הזה, חוק העמותות.

אוסאמה סעדי: הוא אמר: אני לא מבין איך הדרישה לשקיפות היא אנטי-דמוקרטית – אמר נתניהו במהלך ישיבת הממשלה – ההפך הוא הנכון.

אוסאמה סעדי: במשטר דמוקרטי אנחנו צריכים לדעת מי מממן עמותות כאלה ואחרות, מימין ומשמאל, מלמעלה ומלמטה.

אוסאמה סעדי: אז אני שואל, אדוני ראש הממשלה: אם אתה תומך בבדיקה ובשקיפות של כל העמותות, גם מימין, גם משמאל, גם מלמעלה, גם מלמטה, אז למה החוק הזה מדבר אך ורק על עמותות שהן עמותות שמאל, עמותות שמתעסקות אך ורק בזכויות אזרח, עמותות במגזר הערבי?

עודד פורר: איפה זה כתוב בחוק?

אוסאמה סעדי: כתוב שרק ממדינות זרות.

עודד פורר: איפה כתוב שזה רק עמותות שמאל?

אוסאמה סעדי: רק מדינות זרות.

עודד פורר: אה, מדינות זרות – – –

אוסאמה סעדי: רק מדינות זרות.

אוסאמה סעדי: למה לא תורמים פרטיים?

רוברט אילטוב: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: למה לא תורמים פרטיים?

אוסאמה סעדי: למה לא תורמים פרטיים?

אוסאמה סעדי: תגיד לי, עודד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עודד פורר וחבר הכנסת רוברט אילטוב, עוד מעט תוכלו לדבר גם.

אוסאמה סעדי: למה לא תורמים פרטיים?

אוסאמה סעדי: למה רק ממדינות זרות?

אוסאמה סעדי: תורמים פרטיים עלומי שם, חסויים – אתם לא אומרים שום מילה על זה – – –

עודד פורר: תמכנו גם בחוק של חברת הכנסת לבני.

אוסאמה סעדי: – – – שום מילה על זה אתם לא אומרים.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את שאר הזמן – יהיה לנו מספיק זמן גם בוועדת החוקה לדון על החוק הזה, וודאי שנגיש הרבה הסתייגויות ונשמיע את הדעה שלנו, אבל אני רוצה להקריא משהו לחברי מהאופוזיציה.

אוסאמה סעדי: לחברותי הקרובות ביותר רויטל סויד, יעל גרמן, מיכל רוזין, שאיננה פה, וקארין אלהרר גם, אני מקריא שיר שכתב מרטין נימלר, שהיה כומר פרוטסטנטי גרמני שהתנגד לנאציזם.

יעל גרמן: 1936.

אוסאמה סעדי: ותשמעו מה שהוא אמר – אני חושב שחברתי רויטל פעם ציטטה את זה, ואני מזכיר לך עכשיו, היום, את מה שהוא אמר: תחילה הם באו ולקחו את הקומוניסטים – תשמעי, חברת הכנסת עאידה תומא, אבו מערוף – תחילה הם באו – –

יצחק וקנין: אם אפשר רק לקצר.

אוסאמה סעדי: כן, כן.

אוסאמה סעדי: – – ולקחו את הקומוניסטים, ולא השמעתי את קולי מפני שלא הייתי קומוניסט; ואז הם באו ולקחו את הסוציאליסטים, ולא השמעתי את קולי מפני שלא הייתי סוציאליסט; ואז הם לקחו את חברי האיגוד המקצועי, ולא השמעתי את קולי מפני שלא הייתי חבר האיגוד המקצועי; ואז הם באו ולקחו את היהודים, ולא השמעתי את קולי מפני שלא הייתי יהודי; ואז הם באו ולקחו אותי, וכבר לא נותר אדם לדבר בעדי.

אוסאמה סעדי: תחשבו על זה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נציג הממשלה – אפשר להמשיך בלי נציג ממשלה?

יצחק וקנין: השר יצא לרגע אחד.

עבדאללה אבו מערוף: טוב, בסדר, אני אמשיך.

יצחק וקנין: אפשר להמשיך, הוא ביקש.

עבדאללה אבו מערוף: חוק הסימון והדה-לגיטימציה של העמותות הוא חוק אנטי-דמוקרטי, שסולל את הדרך לרמיסת חופש הביטוי וצמצום המרווח הפוליטי החופשי.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא אדבר על ההיבטים החוקתיים של אי-חוקיות החוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: את העניין הזה העלו הארגונים לזכויות האדם, כולל האגודה לזכויות האזרח והמכון הישראלי לדמוקרטיה.

עבדאללה אבו מערוף: שני המוסדות האלו מתנגדים ודוחים את החוק על הסף, ומן הראוי וההגון היה שמציעי החוק והממשלה היו מביאים את זה בחשבון לפני ההצעה, ולכן העניין הוא פוליטי לחלוטין.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה סולל דרך לדיקטטורה שלטונית, והוא לא רק התחלה של סכנת פאשיזם, אלא הוא מהווה צעדים מתקדמים ליישומו.

עבדאללה אבו מערוף: האם על-ידי הגבלת המימון פעילויות העמותות יפסקו?

עבדאללה אבו מערוף: מובן שלא.

עבדאללה אבו מערוף: האם זו מטרת החוק?

עבדאללה אבו מערוף: האם מציעי החוק יכולים לענות בכנות על מטרתם בחוק הזה?

עבדאללה אבו מערוף: במקום להגיד שהמלך עירום ולהעלות לשיח הציבורי את הצורך בסיום הכיבוש והפסקת ההתנחלויות, אנו בפני חוק שפוגע בזכויות יסוד, שחקיקתו אינה מגבירה את השקיפות, אלא זו תהיה רדיפה פוליטית, סתימת פיות ושלילת דעות אחרות שמתנגדות לכיבוש ולמה שיש.

עבדאללה אבו מערוף: המטרה העיקרית של החוק – להסתיר מהציבור ומהעולם את מה שהולך בשטחים תחת הכיבוש ולדכא כל ניסיון שמגנה אותו ומגלה את הפנים האמיתיות של הכיבוש.

עבדאללה אבו מערוף: כמו כן, מטרתו של החוק הזה היא דה-לגיטימציה של השיח הציבורי הלגיטימי נגד המשך הכיבוש, ועוד לקדש יותר ויותר את פולחן הפרה הקדושה.

עבדאללה אבו מערוף: בעבר היו הצעות דומות במטרה לפגוע בעמותות בעלות אג'נדה שונה מזו של הממשלה, והן לא קודמו עקב פגיעתן הקשה בזכויות האדם, פגיעתן הקשה בדמוקרטיה.

עבדאללה אבו מערוף: הרי יש חוק עמותות, והוא מחייב שקיפות ודיווחים על תרומה העולה על 20,000 שקל, וכל ארבעה חודשים גם דיווחים לרשם העמותות.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, מובן שהמטרה של החוק הזה היא דה-לגיטימציה של כל מה שנקרא דמוקרטיה ושקיפות.

עבדאללה אבו מערוף: אף שמציעי החוק בטענתם מבקשים איסור התערבות לא לגיטימית של מדינות זרות, יש לציין שאותן מדינות זרות, ברוב המקרים תורמות להרבה תחומים חברתיים, כולל רפואה ותרבות, בישראל.

עבדאללה אבו מערוף: אם מדברים על דמוקרטיה, אז לא ככה מתנהגים במדינה דמוקרטית.

עבדאללה אבו מערוף: במדינה דמוקרטית אין להגביל פעילות פוליטית, חברתית ואחרת, על-פי השקפת עולמם הפוליטית – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: – – של חלק מהאוכלוסייה במדינה, תוך ניצול הכוח הפוליטי של אותה קבוצה שולטת.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה הוא חוק אנטי-דמוקרטי, חוק לא לשקיפות; הוא חוק שמתחיל סלילת דרך של דיקטטורה.

עבדאללה אבו מערוף: צריך להוקיע אותו ולא לאשר אותו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, הדמוקרטיה היא לא רק שלטון הרוב, אלא המבחן האמיתי לדמוקרטיה הוא שמירה על זכויות המיעוט וזכויות אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין דמוקרטיה בלי שני המרכיבים האלה, אחרת היא דיקטטורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה הזאת בועטת בשני העקרונות האלה ברגל גסה על-ידי חקיקת חוקים גזעניים רבים וממשיכה לדרדר את המדינה לכיוון של פאשיזם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סיעות הקואליציה, לפי מה שנודע לנו, החליטו פה-אחד לתמוך בחוק השעיית חברי כנסת, וזה לפי התנהגות נאותה – אני לא יודע מה ההגדרה של "התנהגות נאותה", אז גם זה כנראה לפי שיקול דעתו של ראש הממשלה, אני לא יודע אם זה או אחר – וזה בניגוד מוחלט לעקרונות הדמוקרטיה, כי הפרלמנט הוא לא בית-משפט, ומי שיכול להרשיע הוא אך ורק בית-משפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי החוקים הקיימים, מי שהורשע בעבירות עם קלון ישר מושעה מהכנסת, הוא לא יכול להמשיך להיות חבר פרלמנט, ואם אני רק אזכיר לראש הממשלה, יושב-ראש הסיעה שלו היה במקום הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זה החוק בעצם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שבחר בחבר הכנסת הוא זה שיכול לקבוע אם הוא לא רוצה שהוא ימשיך לקדנציה נוספת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדמוקרטיה, מי שאינו מסכים עם דעותיך, מי שנגדך ונגד העמדות שלך, לא חייב ולא בהכרח שהוא נגד המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז המדינה היא לא אתה, המדינה היא המנהיג רק בדיקטטורות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זכות הציבור לדעת היא לא רק זכות שניתנת רק על-ידי העיתונות או התקשורת – כי, לצערי, הרבה הרבה אנשי תקשורת, התפקיד שלהם הוא רק להסית ורק לעודד גזענות כל עוד מדובר באוכלוסייה הערבית או בחלק מהשמאל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זכויות האדם הן לשמור על צלם אנוש, לפרסם ולהודיע גם על מקרים של פגיעה בזכויות אדם, כדי לשמור על צלם אנוש וכדי להציל את המדינה מרודנים ולהציל את הרודנים האלה גם מעצמם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בהרבה מקרים עמותות נכנסות ונותנות מענה אם המדינה נכשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הרבה עמותות שעובדות בתמיכה ובעזרה חברתית – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם מדברים על שקיפות, כבוד היושב-ראש, אז צריך ללכת לשקיפות של כל העמותות, לא שלעמותות הימין מותר לעשות ולהסתיר את המידע ואת המקורות שלהן, ולא רק לדבר על תמיכות מממשלות, אלא גם מאנשי עסקים, שכל התמיכה שלהם בעמותות הימין היא כדי להנציח את הכיבוש ולפגוע בעם אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה לך, כנסת נכבדה, אני רוצה לספר לכם סיפור קצר על שרת המשפטים ותגובתה על חוק העמותות של עצמה.

סתיו שפיר: כשהשרה – חבל שהיא לא נמצאת כאן להקשיב לדיון הזה; אני מקווה שיש פה איזה שר, כבוד היושב-ראש, מאחר שאלה חוקי הכנסת.

יצחק וקנין: שר החקלאות.

יעל גרמן: תדברי כמה שאת רוצה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא במזנון, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: בסדר, בינתיים היא יכולה לדבר כמה שהיא רוצה.

סתיו שפיר: מתאים לשרי הבית היהודי לחמוק מהדיון על שקיפות של עמותות, שבין היתר עוסק בעמותות שמקורבות אליהם.

סתיו שפיר: כמה מפתיע.

קארין אלהרר: שקיפות של עצמם.

יצחק וקנין: תדברי.

יצחק וקנין: זמנך חופשי עד שיבוא שר.

סתיו שפיר: אני לא מדברת כדי לדבר – –

יצחק וקנין: הנה, השר נכנס, אוקיי.

סתיו שפיר: – – אני מדברת כדי שאנחנו נוכל לקיים פה דיון עם הממשלה על החוק הזה.

סתיו שפיר: כך הכנסת אמורה לעבוד.

יצחק וקנין: ודאי.

יצחק וקנין: השר נכנס, הוא ביקש.

סתיו שפיר: אנחנו לא אמורים להגיע לכאן כדי לדבר עם עצמנו, עם כל הכבוד.

סתיו שפיר: אז תשמעו סיפור על שרת המשפטים איילת שקד: ברגע שהיא הכריזה על החוק שלה, אני פניתי אליה במכתב אישי.

סתיו שפיר: בירכתי אותה על כך שהיא פועלת למען שקיפות ועל שהכריזה על מאבק השקיפות כחלק ממאבקיה.

סתיו שפיר: אני מסכימה על כך שמאבק השקיפות לא צריך להיות עניין של ימין ושמאל, ויותר מזה – הייתי מצפה שכל פוליטיקאי שנכנס למשכן, בעיקר בתקופה הזו שאנחנו שומעים יום אחרי יום על עוד סיפורי שחיתות, יילחם גם הוא למען שקיפות ויניף את הדגל הזה.

סתיו שפיר: כתבתי לשרת המשפטים שאני מבקשת שחוק העמותות יחיל שקיפות מלאה על העמותות.

סתיו שפיר: וכחלק מהשקיפות הזו, ביקשתי משרת המשפטים להורות לרשם העמותות, שנמצא, שכפוף לה למעשה, לפרסם את רשימת העמותות שמקבלות חיסיון.

סתיו שפיר: ובכן, יש עשרות עמותות שמקבלות חיסיון על תרומות של מעל ל-20,000 שקלים; לפעמים תרומות של מיליוני שקלים.

סתיו שפיר: אני ביקשתי ממנה להבין מי הן העמותות האלה.

סתיו שפיר: עונה לי שרת המשפטים ששקיפות – כך היא כתבה – היא לא ערך מוחלט.

סתיו שפיר: ויש תורמים לעמותות, ואני מצטטת: "שעשוי לבקש לעשות זאת במסגרת מתן בסתר או לבקש חיסיון ביחס לתרומתו משלל סיבות אלטרואיסטיות".

סתיו שפיר: כלומר, יש תורמים שהם אלטרואיסטים, אבל יש תרומות שהן בעצם איזו קונספירציה קיצונית להשמדת המדינה, ועליהן צריך לדווח.

סתיו שפיר: הזמנתי את השרה איילת שקד להגיע ולתת על כך דיווח בוועדת השקיפות – –

יעל גרמן: – – –

סתיו שפיר: – – היא סירבה להגיע.

סתיו שפיר: ואז הלכנו לדוחות של רשם העמותות כדי לקבל את הפרטים, והפלא ופלא: רשם העמותות, אדוני היושב-ראש, פרסם כמה דוחות שונים.

סתיו שפיר: מופיעים שם שמות של עמותות.

סתיו שפיר: דוח אחד הוגש לבית-המשפט, אחד לעתירה של התנועה לחופש המידע, אחד הגיע אלינו, לוועדה.

סתיו שפיר: עשרות עמותות, אבל הן לא חופפות.

סתיו שפיר: ואז מה התגלה?

סתיו שפיר: שיש כל מיני עמותות שמקבלות חיסיון, אבל זה אפילו לא מדווח.

סתיו שפיר: עמותה אחת – בטח שמעתם עליה – קוראים לה "אם תרצו".

סתיו שפיר: המנכ"ל שלה לא מזמן התפטר בגלל קמפיין הסתה מכוער כנגד גיבורי התרבות של מדינת ישראל.

סתיו שפיר: אותה עמותה – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

סתיו שפיר: – – לא דיווחה – שנייה.

סתיו שפיר: יש לי כמה דברים להגיד והשר לא היה.

סתיו שפיר: אני מבקשת עוד קצת זמן.

סתיו שפיר: אותה עמותה – –

יצחק וקנין: אני נותן לך עוד דקה.

סתיו שפיר: – – לא דיווחה על תרומותיה.

סתיו שפיר: קיבלה אישור רטרואקטיבי על אותו חיסיון, על התרומות שלה, וזאת בשעה שהיא גם קיבלה תמיכה של עשרות-אלפי שקלים מהמדינה על חשבון הכסף של כולנו.

סתיו שפיר: אבל ל"אם תרצו" מותר לא לדווח על התורמים, כי הם כנראה קרובים לשרה איילת שקד.

סתיו שפיר: יש עוד עמותות שלא מדווחות על התורמים שלהן.

סתיו שפיר: אחת מהן היא הקרן לטיפוח הרעיון הציוני.

סתיו שפיר: זה שם שנשמע, כמובן, מאוד נכון, אבל מדובר בעמותה שהיא עמותה של חברת-הבת של "אמנה".

סתיו שפיר: אני מניחה ששמעתם על "אמנה" לאחרונה בתחקיר המדהים שפרסם רביב דרוקר בערוץ 10 בשבוע שעבר; אותה חברה ש-14 מתוך 15 העסקאות, עסקאות הנדל"ן שלה, התבררו כמזויפות, בנוגע לשטחים בהתנחלויות.

סתיו שפיר: ועמותת-הבת, העמותה של חברת-הבת קיבלה ב-2013 תרומות של 37 מיליון שקלים, שביחס לרובן, שוב – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

סתיו שפיר: – – הם לא דיווחו לרשם העמותות על מקור התרומות.

סתיו שפיר: אבל זה, כמובן, בסדר.

סתיו שפיר: בעיקר מאחר שראשי העמותה, חלקם חברים במחתרת היהודית וטרוריסטים מורשעים – –

יצחק וקנין: תודה.

סתיו שפיר: – – הם גם חברים של איילת שקד ונפתלי בנט.

סתיו שפיר: וזה לא הסוף.

סתיו שפיר: גם מועצת יש"ע שכחה לדווח – –

יצחק וקנין: תודה.

סתיו שפיר: – – על מענקי הקפאה שהיא קיבלה.

סתיו שפיר: ועוד, ועוד, ועוד.

יצחק וקנין: טוב, אני מבין שהרשימה ארוכה, אבל את חייבת לסיים.

סתיו שפיר: ורק, ורק – אבל הרשימה הזאת חשובה, אדוני.

סתיו שפיר: אני מצטערת, אבל אני חושבת שאמרתי דברי טעם.

יצחק וקנין: כן, אבל הוספתי לך דקה.

יצחק וקנין: הוספתי לך דקה.

יצחק וקנין: ובואי, בואי נהיה הגונים.

סתיו שפיר: איילת שקד ושרי הבית היהודי מפחדים משקיפות.

סתיו שפיר: זאת האמת.

סתיו שפיר: אז העובדה שמה שאנחנו רואים פה זה שמחנה אחד נלחם על שקיפות ומחנה אחר נאבק בכל כוחו כדי שלא תהיה שקיפות, מלמדת על הפחד שלהם.

יצחק וקנין: תודה.

סתיו שפיר: אתם מפחדים משקיפות כי אתם יודעים שכל מה שהחוק הזה נועד לעשות זה להגן על הארגונים שמיישמים את האג'נדה שלכם במקומות שאתם מעדיפים לא לדבר עליהם בקול רם – –

יצחק וקנין: תודה.

סתיו שפיר: – – מול הציבור הישראלי ועל חשבון הציבור הישראלי.

סתיו שפיר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: מי שיצא זה ג'בארין, אבל תקראי לה, אני אאפשר לה לדבר.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, שלוש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, עמדה כאן שרת המשפטים, ובמקום לדבר על החוק היא כל הזמן רצתה להטיח בנו ולנסות לחזק את השיח האפולוגטי.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא עומדת כאן – ואין לי שום כוונה להתנצל, לא בפני שרת המשפטים ולא בפני אף אחד אחר.

איילת נחמיאס ורבין: ישבתי היום בדיון בוועדת הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי את דעתי בצורה ישירה, כפי שגם אמרתי בסוף השבוע שעבר, בנושא פעילותם של חברי הכנסת מבל"ד.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו, כולנו, ציונים; מי שיושב בצד הזה של הבית, מי שיושב בצד הזה של הבית.

איילת נחמיאס ורבין: למה מעולם לא עלה בדעתי לפקפק במידת הציונות של השר אורי אריאל?

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: בעיני הוא עושה מעשים שמסכנים את הציונות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מפקפקת בציונות שלו?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רואים את הציונות בצורה שונה.

איילת נחמיאס ורבין: למה אם מביאים חוק שנועד לייצר שקיפות – למה הוא חד-צדדי?

איילת נחמיאס ורבין: מה הפחד הגדול?

איילת נחמיאס ורבין: תגידו לי.

איילת נחמיאס ורבין: מה הבעיה עם זה שתהיה שקיפות גם לגבי אותם אנשים פרטיים שתורמים כסף?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדעת מה האינטרסים שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים מה, עזבו את השקיפות הפוליטית לצורך הנושא של השפעת מדינות על הפוליטיקה הפנים-ישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אני לפחות מסכימה עם העניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: אין לי בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדעת את זה.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה לדעת גם מה האינטרסים העסקיים של אנשים שתורמים כסף לשרים מהבית היהודי או לשרים מהליכוד.

איילת נחמיאס ורבין: ואדוני היושב-ראש, מי שבודק רואה שאת מרבית התרומות מחו"ל, בפריימריז, מקבלים לא שרים ולא חברי כנסת מן השמאל, מן המחנה הציוני או ממרצ, אלא אנשים שיושבים בימין.

איילת נחמיאס ורבין: האם אי-פעם, אי-פעם, זה גרם לי לפקפק במידת המחויבות שלהם למדינת ישראל או לציונות?

איילת נחמיאס ורבין: אפילו לא לדמוקרטיה.

איילת נחמיאס ורבין: ואתם יודעים מה, זהו יום מאוד קשה לדמוקרטיה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אני חתמתי על מכתב נגד פעילות "שוברים שתיקה" בחוץ-לארץ.

איילת נחמיאס ורבין: אז מה?

איילת נחמיאס ורבין: האם זה הופך את הציונות שלי ליותר חזקה בגלל זה?

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: זה בסך הכול אומר שאני לא מתנצלת על העובדה שאני ציונית, על כך שאני רוצה לגדל כאן את ילדי, ועל כך שכל מי שיושב אתי במפלגה רוצה לגדל את ילדיו כאן – בשלום, בשקט, במדינה יהודית ודמוקרטית.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מוכנה שניכנע לשיח המתנצל שדורשים מאתנו שרים מן הימין.

איילת נחמיאס ורבין: גם לא שרת המשפטים.

איילת נחמיאס ורבין: באומץ הייתה צריכה שרת המשפטים לבוא ולהגיד: שקיפות מכל הצדדים.

איילת נחמיאס ורבין: שקיפות – זה משרת את כולנו.

איילת נחמיאס ורבין: למה אני לא יודעת מי הם התורמים של "אם תרצו"?

איילת נחמיאס ורבין: למה אני לא צריכה לדעת מי הם התורמים של "אם תרצו"?

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדעת מי הם האנשים שחשוב להם לתרום לארגון כל כך קריטי וכל כך חיוני, שעושה פה קמפיינים של "שתולים" כלפי אנשים שבאמת באמת יש להם רגל ויד בבניית הארץ הזאת; גם אם הם לא מסכימים עם הימין, גם אם הם לא מסכימים עם השרה שקד.

איילת נחמיאס ורבין: איפה אנחנו ולמה אנחנו מאבדים את עצמנו לדעת?

איילת נחמיאס ורבין: אפשר להיות ציונים מימין, אפשר להיות ציונים משמאל, אפשר לאהוב את ישראל בלי פחד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

יצחק וקנין: אם – אני רואה שהיא לא נמצאת באולם – חבר הכנסת מאיר כהן.

מיקי לוי: ואם הוא לא נמצא, מי הבא – – –?

יצחק וקנין: עליזה לביא.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

מיכל רוזין: חברי וחברות הכנסת, השעה כבר מאוחרת.

מיכל רוזין: אנחנו כבר רגילים לשעה הזאת בכל יום שני.

קריאה: – – –

מיכל רוזין: סליחה?

מיכל רוזין: מאוד מוקדם.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: אבל עדיין ספסלי הקואליציה כמעט ריקים לחלוטין.

קריאה: – – –

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: בדיוק.

קריאה: – – –

מיכל רוזין: אני פונה לחברי הממשלה הווירטואלית שלא קיימת פה, ולחברי וחברות הכנסת הווירטואליים מהקואליציה שכמעט לא קיימים פה, ואומרת לכם:

מיכל רוזין: אתם מבקשים לסמן את ארגוני השמאל במעטה של הגברת שקיפות, אבל בעוד כל התרומות שארגוני השמאל מקבלים מדווחות, רשומות, גלויות לכול באתר רשם העמותות, עמותות הימין, לצערי הרב, נהנות מחיסיון.

מיכל רוזין: משנת 2006 עמותת אלע"ד הכניסה לכיסה 426 מיליון שקלים; עמותת מועצת יש"ע – 22 מיליון שקלים ממקורות עלומים – או כמו שמתן פלד, בכובעו כרשם העמותות של "אם תרצו", קורא להם, "יהודים טובים".

מיכל רוזין: ואני מאוד אשמח לשאול – ולצערי הוא לא נמצא פה – את הלוביסט של הארגון שרץ והגיש את חוק השתולים שלו, בעקבות הקמפיין המסית והנורא שלהם, שסימן אנשים ספציפיים כמטרות חיות – מי הם אותם יהודים טובים?

מיכל רוזין: מי תורם להם?

מיכל רוזין: ואם הידיים שלהם כל כך טהורות וכל התורמים הם יהודים טובים וטהורים, מדוע הם מפחדים ולא מפרסמים את הנתונים האלה?

מיכל רוזין: ולצערי הרב, כל הדיון הזה על מדינות זרות שמגיעות מכאן ומתערבות משם, כל מיני אמירות שבאות להפחיד ולהסית את הציבור נגד עמותות השמאל – וזה לא רק עמותות השמאל, זה השמאל כולו; שוכחים שנציגי ההתנחלות נמצאים כבר שנים, אפילו בתפקידים רשמיים, בקרב אומות העולם השונות, מככבים על במות העולם ומודיעים לעולם כולו שיהודה ושומרון הם חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל.

מיכל רוזין: זה לא פוגע במדינת ישראל, זה והמשך הכיבוש, כמו שאמרה חברתי חברת הכנסת זהבה גלאון.

מיכל רוזין: זה לא פוגע.

מיכל רוזין: מה שפוגע זה שיש אנשים במדינת ישראל שחושבים אחרת מהממשלה.

מיכל רוזין: קוראים לזה פאשיזם, דרך אגב.

מיכל רוזין: כשאתה חושב שמי שחושב שונה מראש הממשלה הוא נגד המדינה, זה פאשיזם.

מיכל רוזין: בדמוקרטיה מותר לחשוב שונה מראש הממשלה וממדיניות הממשלה שלו, ועדיין זה בסדר.

מיכל רוזין: אתם יודעים, דיבר פה ראש הממשלה על כבוד לאומי – בשם הכבוד הלאומי אנחנו לא יכולים להרשות שחברי כנסת ינהגו כך או אחרת.

מיכל רוזין: אז בואו נדבר על הכבוד הלאומי, על זה שהעולם מאס בך, ראש הממשלה, מאס במדיניות של ממשלת ישראל לכבוש ולא להביא שום פתרון ולא להציע שום תקווה, שום חזון, לא לעם בתוך מדינת ישראל – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מיכל רוזין: – – ולא בהתנחלויות.

מיכל רוזין: ואומרים לנו בארצות-הברית שהחוק יפגע בדמוקרטיה הישראלית, ומדברים אתנו באמת על החשש הכבד שלהם, ומובן שהם אומרים בצורה חד-משמעית שבין זה לבין החוק שלהם לגבי סוכן זר אין שום קשר.

מיכל רוזין: וחברי השדולה, בכך אני מסיימת, זה חשוב לומר – חברי השדולה למען ישראל באירופה פנו לנתניהו ופנו אלינו, חברי וחברות הכנסת, ואמרו: חוק השקיפות הזה מדאיג ביותר.

מיכל רוזין: ולא מדובר רק בחברי פרלמנט מהשמאל.

מיכל רוזין: גם חברי פרלמנט שהם חברים בשדולה למען ישראל שיגרו מכתב בהול ואמרו: חבר'ה, עצרו את זה, זה מסכן את מערכת היחסים שלנו.

יצחק וקנין: תודה.

מיכל רוזין: אלה המדינות שתורמות לנו, מגינות עלינו בכל העולם.

מיכל רוזין: עם כל הכבוד, אם רוצים כבוד לאומי, צריך להתייחס אל עצמנו קודם כול בכבוד.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חייב להגיד ש"שוברים שתיקה" די מכעיסים אותי, ואני חייב להגיד שעוד עמותות מכעיסות אותי בדברים ובשיח שהן מנהלות גם בארץ וגם בחו"ל; וזה גורם לי להתגרד באי-נוחות, וזה גורם לי לכעוס, גם לי וגם לבני וגם לחברי, אבל אין בזה ולא כלום עם הצעת החוק הזאת.

מאיר כהן: מפלטם של אנשים מבולבלים, שלא בטוחים בדרכם, הוא לסמן את האחר, וזה מה שעושה הצעת החוק הזאת.

מאיר כהן: לא ברור לי למה אנחנו עסוקים בסימונים שלא נשים.

מאיר כהן: הרי ברור לך, אדוני היושב-ראש, כפרלמנטר ותיק, שאפשר להכיל בתוכנו דעות גם אם אנחנו לא מסכימים אתן; שאפשר להכיל בתוכנו אמירות, גם אם הן מכעיסות אותנו.

מאיר כהן: אבל, למען השם, מה בין זה לבין לסמן עמותות?

מאיר כהן: אלוהים אדירים.

מאיר כהן: שערו בנפשכם שאנחנו נעבור ונראה שלטים במדינה דמוקרטית, שבצד מסומנים מי אנחנו ומי תורם.

מאיר כהן: ניחא אם מציעי החוק היו באים ואומרים שגם תרומות של אנשים פרטיים, גם שם תהיה שקיפות.

מאיר כהן: אבל כשעושים הבדלה ורוצים לעשות הפרדה בין אלה שאתנו, וזה לגיטימי ואלה יכולים לא להיות שקופים והכול מותר, אבל אלה שלא חושבים כמונו – אותם נסמן.

מאיר כהן: אז זה סימונים בתרבות – ושמעתי עכשיו שגם ועדת סל התרבות במשרד החינוך, שהיה לי כבוד להכיר אותה ולהימנות עם חבריה בזמני, כמנהל בית-ספר, גם היא עוברת איזה סוג של שיפוץ.

מאיר כהן: גם שם יסמנו אנשים שהם "משלנו" ו"לא משלנו".

מאיר כהן: על כן, זו באמת הצעת חוק מיותרת.

מאיר כהן: אתה יכול לא להסכים עם מה שהם אומרים ולהתנגד לכל מילה, אבל אנחנו צריכים מאוד מאוד להיזהר.

מאיר כהן: אנחנו נמצאים באיזה מצב של דמוקטטורה, ככה אני מרגיש, וזאת התחושה בציבור – שאם אני לא יכול להתווכח ואם אני לא יכול לעמוד ולהגיד את דעתי, ואם מישהו מכעיס אותי, מייד אני מסמן אותו.

מאיר כהן: מזל שבינתיים סיפור השתולים נרגע, כי שתולים זה בוגדים, ועמותות מסומנות זה להגיד לציבור: תיזהרו, הם לא מתוכנו, הם הבוגדים.

מאיר כהן: צריך – – –

רוברט אילטוב: חבר הכנסת כהן, אל תסמן אותנו – – –

מאיר כהן: עודד, עודד, אני לא מפריע לך – – –

יצחק וקנין: רוברט.

מאיר כהן: אה, רוברט, יקירי, אני לא נוהג להפריע, אז עוד משפט אחד ואני מסיים.

מאיר כהן: ואם כבר הערת, גם אתה, רוברט, שער בנפשך שיום אחד השלטון לא יהיה שלטון הימין.

מאיר כהן: שער בנפשך שיהיה שלטון השמאל, ואתה עם האמירות שלך, שמקוממות אנשים אחרים, יצטרכו לסמן אותך.

מאיר כהן: תחשוב על זה – –

רוברט אילטוב: כבר מסמנים אותי.

מאיר כהן: – – תמיד תחשוב אם אתה נמצא בצד השני.

מאיר כהן: תודה רבה.

רוברט אילטוב: זאת לא פעם ראשונה שמסמנים אותנו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת אלי כהן, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, הרבה מאוד כסף מועבר למדינת ישראל.

עליזה לביא: רק פה, בכניסה, תפסו אותי נציגי "שלום עכשיו" ושאלו אותי: אתם באמת?

עליזה לביא: מה אתם?

עליזה לביא: איך אתם?

עליזה לביא: מה אתם?

עליזה לביא: חברים, יותר מדי כסף מועבר לארגונים שמנסים להשפיע כאן באמצעות הכסף הזה על סדר-היום במדינת ישראל.

עליזה לביא: על נושאים שהם לא בהסכמה.

עליזה לביא: כסף זר שמבקש לבוא ולהתערב כאן.

עליזה לביא: הכסף הזה, שמועבר על-ידי מדינות אירופיות – וזה גם לא עולה בקנה אחד עם המדיניות של שיח, של שוויון זכויות, שהן רוצות להביא לעולם, בטח לא באמצעות חלק מהארגונים שפועלים כאן בישראל; ודיברנו הרבה על "שוברים שתיקה" ועל עוד ארגונים שמבקשים להביא לכאוס טוטלי פה במדינה שלנו.

עליזה לביא: אז מה שעומד פה על הפרק זה שקיפות.

עליזה לביא: אבל אתה יודע, אדוני היושב-ראש, בימים שאין לנו שר חוץ במדינת ישראל, אם היה לנו פה שר חוץ שמבין מדיניות מהי, ומבין דיאלוג מהו – הרי כסף מועבר לפה על-ידי האיחוד האירופי, על-ידי מדינות באירופה.

עליזה לביא: חברים, חוק העמותות הזה יזיק יותר ממה שהוא יועיל.

עליזה לביא: מהר מאוד ימצאו את הדרך המשפטית לעקוף אותו, הוא לא יהיה רלוונטי.

עליזה לביא: הוא לא ייתן את המענה שאנחנו היינו צריכים לייצר, להביא, באמצעות דרכים דיאלוגיות, באמצעות יחסי חוץ נכונים, בריאים, תמידיים, עקביים.

עליזה לביא: צריך להביא את זה בדרך ראויה, בדרך נכונה.

עליזה לביא: להציג פה כמו שהחוק הזה הוצג – ובחרה בדרך הזאת, לצערי הרב, שרת המשפטים, שיש לי הרבה הערכה אליה; אני לא מבינה למה היא בחרה בדרך שבחרה להציג את החוק הזה.

עליזה לביא: כך לא מתקנים, כך מקלקלים.

עליזה לביא: החוק הזה ייתן יותר כוח לארגונים הבעייתיים שפועלים בישראל בשם המדינות שמממנות אותם.

עליזה לביא: למשל, מנגנון המימון שמכונה "המינהלת" של ארבע המדינות – שבדיה, שווייץ, דנמרק והולנד, שמעביר כספים מארגונים הפועלים בניגוד, אבל בניגוד, למדיניות המוצהרת של אירופה, ארגונים שמקבלים כאן ועושים שימוש ציני, וצריך לבוא ולבדוק אבל זה באמצעות הדיאלוג בין מדינת ישראל לבין המדינות הללו; הבנה שבאמת צריך לבוא ולמצוא מודל, וקיימים מודלים כאלה, וביחסי חוץ תקניים, בטח עם מדינה כמו נורבגיה, ושר החוץ הנורבגי מגיע לכאן, לכנסת, ביום שני הקרוב.

עליזה לביא: יום שני הקרוב – אני מזמינה אתכם, 12:30, טקס שאני מקיימת כיו"ר אגודת הידידות ישראל–נורבגיה, ונארח שם את שר החוץ הנורבגי.

עליזה לביא: אז אי-אפשר לבוא ולדבר, אי-אפשר לבוא ולנהל – אתם רוצים להעביר כספים, בואו נראה איך עושים את זה; איך בעצם עושים את זה בצורה חכמה.

עליזה לביא: לא מעבירים את זה לארגונים שתומכים באנטישמיות, למשל, או שמעורבים בטרור, או שמתכחשים לזכותה של ישראל – –

יצחק וקנין: תודה.

עליזה לביא: – – להגדרה של דמוקרטית ויהודית.

עליזה לביא: חברים, יש דרך.

עליזה לביא: אנחנו ידענו להסתדר כל כך הרבה שנים עם הבנות ועם יחסי חוץ מעולים.

עליזה לביא: בדרך הזאת של החוק הבעייתי הזה אנחנו רק נלך אחורה.

עליזה לביא: ותאמינו לי, חוק כזה אפשר בקלות לעקוף, אדוני היושב-ראש, וזה מה שיקרה.

עליזה לביא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלי כהן.

אלי כהן: – – –

יצחק וקנין: מוותר?

יצחק וקנין: מוותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק שמולי – לא נמצא באולם; חברת הכנסת חנין זועבי – איננה; ג'מאל זחאלקה – איננו; יואב קיש, חבר הכנסת יואב קיש – איננו; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – איננו; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: ואחריה – חבר הכנסת איל בן ראובן.

זהבה גלאון: ואחריה מי?

יצחק וקנין: חבר הכנסת איל בן ראובן.

יצחק וקנין: אחרי כן – חברי הכנסת מיקי לוי, אילן גילאון, קסניה סבטלובה, והרשימה עוד ארוכה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: במכבסת המילים הישראלית, שקיפות – וכנראה אנחנו נצטרך מהר מאוד לפתוח איזה מילון כדי שנתחיל להבין מה קורה פה – שקיפות היא המילה השנייה לרדיפה פוליטית; מישוש היא המילה האחרת של רמיסת כבוד האדם; הרחקת חברי כנסת היא רמיסת הבחירה של האזרחים בנציגים שלהם, ובדרך גם רמיסת הדמוקרטיה; כיבוש זאת המילה הסותרת את המילה סכסוך.

עאידה תומא סלימאן: זה לא עניין רק של מכבסת מילים, זאת הצהרה גלויה על זה שציד המכשפות התחיל, וזאת הצהרה גם כן שעונת הרדיפות כבר הגיעה והיא בדלת.

עאידה תומא סלימאן: מי שמדבר על שקיפות ומי שרוצה לחשוף מידע, וזה נאמר כבר כמה פעמים, וזה כל כך חשוב לו, כי השקיפות היא חלק מהכבוד הלאומי – יכול להיות שאני כערבייה לא חלק מהכבוד הלאומי, אז אני לא מבינה מה זה שקיפות, כי אני לא מבינה מה זה הכבוד הלאומי שדיברו עליו היום.

עאידה תומא סלימאן: מי שרוצה לחשוף מידע לציבור, אז שיחשוף באמת מאיפה מגיעים הכספים לכל הארגונים שהוזכרו על-ידי שאר חברי הכנסת שדיברו עד עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תגידו, למה "אם תרצו" יכולה לנהל קמפיינים בעלויות כאלה?

עאידה תומא סלימאן: מי תורם להם את הכסף הזה?

עאידה תומא סלימאן: תגידו מי תורם למועצת יש"ע.

אורן אסף חזן: את יכולה לשאול את האתר מי תורם – – –

איימן עודה: אורן – – –

עאידה תומא סלימאן: עונת החיסול הכללי – – –

אורן אסף חזן: מה קרה קפצתם כולכם?

עאידה תומא סלימאן: עונת החיסול הכללי שפתחה בה ממשלת נתניהו היא בעצם חיסול כללי של כל קול שפוי במדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: היא חיסול של כל הנאבקים למען חשיפת – כן, חשיפה, אבל חשיפת העוולות המבוצעות נגד זכויות אדם, נגד כבוד האדם, וחשיפת כל הפשעים – – –

אורן אסף חזן: – – – את לא מבינה שכבר לא מאמינים לכם.

עאידה תומא סלימאן: – – – הפשעים של הכיבוש.

אורן אסף חזן: כבר לא מאמינים לכם.

אורן אסף חזן: של הכיבוש – – –

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, נא לא להפריע.

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה בא לחפות על חוסר היכולת, האימפוטנציה של נתניהו וממשלתו – –

אורן אסף חזן: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – לספק תשובות לציבור הכללי, לציבור של אזרחי מדינת ישראל קודם כול – שאלות שקשורות בביטחונם, שאלות שקשורות במחייתם – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

עאידה תומא סלימאן: – – בכבודם.

עאידה תומא סלימאן: לא, אני – קטעו אותי כמה פעמים, אני רוצה להמשיך.

אורן אסף חזן: אף אחד לא הפריע לך.

אורן אסף חזן: אף אחד לא הפריע לך.

יצחק וקנין: אני יושב פה.

יצחק וקנין: זה שהוא העיר – – –

עאידה תומא סלימאן: אולי – – –

יצחק וקנין: העיר הערות ביניים, את לא הפסקת לדבר, אבל אני אאפשר לך לסיים עוד חצי דקה.

עאידה תומא סלימאן: חברים, מי שהגן בבוקר, ומי שהשתתף בהמולה, ומי שהשתתף במסע ההסתה בבוקר, צריך להבין שזה גם כן חלק מהמאבק נגד החוק הזה.

אורן אסף חזן: – – –

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר להשתתף במסעי הסתה ולהגן על הדמוקרטיה.

אורן אסף חזן: ומה עם מי שהשתתף – – –

עאידה תומא סלימאן: אלה בלתי נפרדים.

אורן אסף חזן: ומה עם מי שהשתתף – – –

עאידה תומא סלימאן: כל פעם שרוצים להעביר חוק – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: חבל על הזמן.

אורן אסף חזן: השעון נגמר.

עאידה תומא סלימאן: – – אנטי-דמוקרטי – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן.

עאידה תומא סלימאן: – – מלווים אותו בסערת הסתה.

יצחק וקנין: אני לא – אתה רוצה שאוציא אותך בחוץ?

יצחק וקנין: אתה קורא פעם אחר פעם, אתה מפריע.

עאידה תומא סלימאן: עוד יגיע – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: – – היום אולי, אולי, שיצליחו להסית – –

אורן אסף חזן: – – – דוכן הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: – – נגד האוכלוסייה הערבית, אבל בדרך, עד שיגיעו לשם, ירמסו את כל אלה שניסו להגן על הדמוקרטיה כדי שלא יעמוד מולם אף אחד.

עאידה תומא סלימאן: ואם לא נתעורר – –

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – זה עוד יקרה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, הערות הביניים שלך הן לא מכובדות.

יצחק וקנין: אתה לא מנהל את הישיבה שאתה תגיד לה "תודה רבה".

יצחק וקנין: אתה יכול – – –

אורן אסף חזן: בסדר.

אורן אסף חזן: לא מכובד לעמוד פה – – – את ראש ממשלה.

יצחק וקנין: אדוני, אני – אתה רוצה שאני – – –

אורן אסף חזן: לא מכובד לעמוד פה ולתת רוח גבית לאלה שמסיתים.

יצחק וקנין: אדוני – – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: אדוני, אתה רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

אורן אסף חזן: אני רק אומר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איל בן ראובן.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: רבותי, אותם חברים שקראתי בשמותיהם ולא יהיו נוכחים באולם, אני לא אאפשר להם לדבר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איל בן ראובן, שלוש דקות.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני שואל אתכם, מה תכלית החוק הזה?

איל בן ראובן: שקיפות זה דבר חשוב.

איל בן ראובן: אם הייתי חושב לרגע ששקיפות היא העניין, הייתי אומר ניחא.

איל בן ראובן: ואם הייתם רוצים שקיפות, הייתם אולי מצביעים בעד החוק של ציפי לבני לפני שבוע, שקורא לשקיפות מלאה וחשיפת מקורות של מדינות זרות ותורמים פרטיים.

איל בן ראובן: אבל לא באמת בשקיפות עניינכם.

איל בן ראובן: חברי חברי וחברות הכנסת, החוק הזה מריח רע, והריח הופך לבלתי נסבל כאשר מתקיים חיבור ישיר בין החוק שאתם מעלים היום לרעיון חוק הנאמנות בתרבות של השרה רגב, שעושה כל שניתן כדי לפגוע בתרבות עצמאית, יצירתית ואמיתית.

איל בן ראובן: וכל אלו הם רוח גבית ל"אם תרצו" שחטפו בראש ומתנצלים, התנצלות שמזכירה לי את התנצלות ראש הממשלה לערביי ישראל לאחר קריאתו הגזענית באשר לנהירת הערבים לקלפי.

איל בן ראובן: לחוק הזה ריח של פניקה, של היסטריה.

איל בן ראובן: אז באין פתרון אמיתי למאבק כנגד סכינאים בודדים בני 13–15, אתם יוצאים למלחמה בדמוקרטיה הישראלית?

איל בן ראובן: לסמן ארגונים ואנשים בשל דעותיהם?

איל בן ראובן: שיסביר לי מישהו מה החוק הזה יעזור לצה"ל, לשב"כ, למדינת ישראל במאבק נגד טרור.

איל בן ראובן: אז בואו אגלה לכם סוד קטן: אין פתרון צבאי למלחמה הזאת בבודדים, בילדים שלוקחים סכין ביתי ויוצאים לדקור ישראלים.

איל בן ראובן: שום אוגדה, שום טכנולוגיה, ובעיקר שום סתימת פיות וסימונים למיניהם של אנשים ודעות לא מוסיפים כהוא-זה לפתרון הבעיה.

איל בן ראובן: הפתרון הוא במקום אחר, בשינוי אמיתי במדיניות, ולצערי, אתם, ממשלת ישראל, לא שם.

איל בן ראובן: מה עושה החוק הזה?

איל בן ראובן: החוק הזה מוסיף ונותן חימוש רע למדינות בעולם שמחפשות כלי ניגוח מול מדינת ישראל, וחמור מכך, לוקח כלים ממדינות שרוצות לעזור לנו, ואנחנו צריכים אותן.

איל בן ראובן: אז אני מבין את הקושי שלכם, ממשלת ישראל, באין ביטחון לאזרחי המדינה, בציבור שמתחיל למאוס בכם, בדרך ההפחדה והניסיון לפגוע בכל מי שאומר לכם את האמת בפרצוף.

איל בן ראובן: אני רואה בעיני רוחי את אלו שהביאו אותנו למדינה, למדינה יפה ומתקדמת: בן-גוריון, רבין, מנחם בגין, ואני מודה שבולט לי מנחם בגין, מנהיג מזרם אחר משלי, אבל מנהיג דמוקרט.

איל בן ראובן: חברים, בגין, זיכרונו לברכה, מתהפך בקברו.

איל בן ראובן: אני ממש שומע את קולו זועק למול המלחמה שהכרזתם, ממשלת ישראל, על הדמוקרטיה, ברעיונות ההזויים של סימון אנשים וארגונים בשל דעותיהם.

איל בן ראובן: אני עדיין מקווה שתשכילו לחזור בכם.

איל בן ראובן: ואם לא, אני מקווה שתמצאו את המקום והזמן – –

יצחק וקנין: תודה.

איל בן ראובן: – – להתבייש במערכה המבישה שלכם בדמוקרטיה הישראלית.

איל בן ראובן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת יעקב פרי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יום לאחר יום אנחנו מגלים שקשה מאוד לנהל פוליטיקה ראויה, פוליטיקה שוחרת טוב, פוליטיקה שמנסה ככל האפשר למנוע מפוליטיקה אחרת להשאיר מאחוריה שובל של אומללות, שובל אילם של אומללות וסבל, כאמרתו של פוקו.

ג'מאל זחאלקה: היום החליטה ועדת האתיקה להרחיק אותי ואת עמיתי מהכנסת.

ג'מאל זחאלקה: אני מרגיש שוועדת האתיקה פגעה בעצמה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא נפגעתי.

ג'מאל זחאלקה: אני עשיתי את המעשה הראוי, של לנסות לעזור למשפחות אומללות להביא את בניהן לקבורה.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שניסיתי לעשות.

ג'מאל זחאלקה: אבל יש פוליטיקאי בישראל, שהוכיח השבוע עד כמה קשה המצב.

ג'מאל זחאלקה: אנשים שבימים כתיקונם מדברים על זכויות אדם, מדברים אפילו על שוויון, גם אומרים משהו על שלום צודק, אפילו נגד הכיבוש, נגררו אחריו.

ג'מאל זחאלקה: הוא עמד על הפודיום ודיבר בצורה מתלהמת על סמך שקרים, וכולם חשבו שיש פה משהו נוראי שקרה.

ג'מאל זחאלקה: אף אחד כמובן לא טרח להרים אלי טלפון לשאול מה היה.

ג'מאל זחאלקה: יש אולי אחד או שניים, דווקא ממפלגת העבודה, שהרימו טלפון לחברי, שמעו מה קרה, והם לא דיברו, ולא במקרה, כי הם שמעו את האמת.

ג'מאל זחאלקה: אבל מה לעשות, יש בפנינו מצב, איך אומרים, prova של הקטסטרופה.

ג'מאל זחאלקה: כאשר יש התלהמות, וכאשר כביכול נוצר מצב של חירום וסערה, אז אנשים אין להם העוגן המוסרי להיאחז בו, והם נסחפים בסערתו של נתניהו, והם עושי דברו של נתניהו, והם נותנים רוח גבית לנתניהו, גם אם הם מתנגדים לנתניהו.

ג'מאל זחאלקה: ודברים שנאמרים ביום רגיל, נעלמים כאשר אנשים מאבדים את העשתונות וכאשר יש סערה.

ג'מאל זחאלקה: ולכן המצב מסוכן, ואני רואה שאנשים, גם בשמאל – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

ג'מאל זחאלקה: – – יכולים לשתוק ולתמוך בעוולות נגד הציבור הערבי ונגד הפלסטינים כשיש סערה.

ג'מאל זחאלקה: זה היה בטבח באל-אקצא, 1990, כאשר השמאל הציוני תמך בממשלה, תמך בשמיר בימים הראשונים.

ג'מאל זחאלקה: אחר כך הוא התעשת והתחיל לבקר, ואז אני קראתי לזה סינדרום היום הראשון של השמאל הציוני, של פשיטת הרגל המוסרית.

יצחק וקנין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: ואחר כך מתחילים להיזכר ולשנות את דעתם.

ג'מאל זחאלקה: אני בטוח שחלק מהאנשים, לפחות אלה שיש להם מצפון כלשהו, ישנו את דעתם ויגידו: טעינו.

ג'מאל זחאלקה: יש כאלה שקהות הלב שלהם וקהות החושים – שום דבר לא יעזור, אפילו אם הם בשמאל, הם בימין, זה לא משנה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב פרי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, הצעת התיקון לחוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה, מיותרת ומסוכנת.

יעקב פרי: החוק הקיים מחייב עמותות בהתנהלות שקופה, והרי ברור לכול כי הצעת החוק שמובאת בפנינו היום לא נועדה באמת להגביר שקיפות, אלא מטרתה היא פגיעה בארגונים ובעמותות שמבקרים את ממשלת ישראל.

יעקב פרי: בפועל, כל שהצעת החוק הזו עושה הוא לפגוע בחוסנה של הדמוקרטיה הישראלית, בלגיטימציה של ארגוני החברה האזרחית בישראל, ולהזיק לתדמיתה של מדינת ישראל בקהילה הבין-לאומית, אשר בימים אלה, לצערנו, שלילית ממילא.

יעקב פרי: יש ערך עליון לשקיפות.

יעקב פרי: יש שיטענו כי קיים צורך להגביר את השקיפות של כלל הארגונים והעמותות לגבי מקורות המימון שלהם.

יעקב פרי: אך מדוע הממשלה מתעקשת לעשות איפה ואיפה ולא דורשת שקיפות גם לגבי תורמים פרטיים, שלהם אינטרסים שונים שאינם פחותים מאלו של ישויות זרות?

יעקב פרי: מדובר ברדיפה סלקטיבית על רקע עמדות פוליטיות של ארגונים ועמותות מצד אחד של המתרס.

יעקב פרי: צעדים שכאלה, שמטרתם סימון של עמותות וארגונים, ואשר מגובים בקמפיינים שמסמנים אנשים פרטיים ואישי תרבות, מערערים את יסודותיה הדמוקרטיים של מדינתנו היקרה.

יעקב פרי: אנו, חברי הכנסת המייצגים את חלקי העם השונים, אמונים על כך שכל אדם וכל ארגון יוכלו להשמיע את דעתם ברבים ללא חשש לרדיפה, בייחוד מטעם השלטון, כמובן בתנאי שאין מדובר בקריאות להסתה ובדברי שנאה.

יעקב פרי: יותר מכך, עלינו להילחם על כך שכל אחד יוכל להשמיע את דעתו, גם כאשר זו מנוגדת לעמדתנו שלנו.

יעקב פרי: נראה כי יש חוסר הבנה בסיסי של מהות הדמוקרטיה.

יעקב פרי: בבסיסה של שיטת הממשל הדמוקרטית עומד עקרון הכרעת הרוב, אך אין משמעותו של עקרון הכרעת הרוב כי דעות אשר אינן תואמות את דעת הרוב אינן בנות זכות קיום.

יעקב פרי: אל לנו להפוך לחברה שבה יש עריצות הרוב.

יעקב פרי: חובתה של הדמוקרטיה להגן על זכותם של אנשים להביע את מגוון קשת הדעות ולקחת חלק בחיי היום-יום, תוך השמעת קולם באופן חופשי.

יעקב פרי: הצעת החוק הניצבת בפנינו, אדוני היושב-ראש, מטרתה להרתיע ולהפחיד עמותות שמאל.

יעקב פרי: אומנם איני מסכים עם רבות מדעותיהן של אותן עמותות, כמו שחולק אני על עמדות של עמותות מהצד השני של המתרס הפוליטי, אך עלינו להילחם על הזכות של כלל חלקי הציבור להשמיע את קולם ללא פחד וללא חשש רדיפה מטעם השלטון.

יעקב פרי: מאוד כואב לי לראות כי שונאי ישראל עושים לא פעם שימוש בארגונים ישראליים על מנת להכפיש את תדמיתה של מדינת ישראל, אך יש דרכים אחרות, דמוקרטיות ויעילות יותר, להילחם על צדקת דרכה של מדינת ישראל ובדה-לגיטימציה.

יצחק וקנין: תודה.

יעקב פרי: אישורה של הצעת חוק זו היום יהווה סטירת לחי לדמוקרטיה הישראלית ויביא למכה אנושה לתדמיתה של ישראל בעולם; מכה קשה מזו שגורמת פעילות אותם ארגונים, כאשר הטיעון שישראל היא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון כבר לא יחזיק מים.

יעקב פרי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת אילן גילאון, לרשותך.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד שר הבריאות, איך אני יודע, אדוני, שמדובר בחבורה של טרמפיסטים אופורטוניסטים, הייתי אומר טרמפורטוניסטים?

אילן גילאון: הרי הוויכוח הוא איננו ויכוח פוליטי-אידיאולוגי של ימין מול שמאל.

אילן גילאון: כאשר אתה רואה את זאת שדיברה קודם, המתקראת שרת המשפטים, אתה בעצם חושב לעצמך לא שהדור פוחת, אדוני, הדור נמוג.

אילן גילאון: אם זו שרת המשפטים של מדינת ישראל, ממשיכת דרכו של יוסף בורג הגדול של המפד"ל, ואורן חזן הוא ממשיך דרכו של ז'בוטינסקי, אנה אנו באים, אדוני?

אילן גילאון: וכאשר אתה צריך לחשוב מי מוציא את דיבתה של ישראל רעה בחוצות – זאת המציאות הזאת, ששרת המשפטים היא זו שאיננה יותר מאשר הזרוע המדינית של נוער הזוועות בתוך הממשלה, שהיא באה מתוך אותו בית-מדרש שממנו צמחו אזובי הקיר, והיום הם הפכו לזרם המרכזי.

אילן גילאון: אדוני, השאלה המרכזית היא: פטריוטים או אידיוטים?

אילן גילאון: על מה אנחנו מדברים?

אילן גילאון: על מה בוכה הנביא, אדוני?

אילן גילאון: זוהי דיבתה של מדינתנו רעה בחוצות, עד כדי כך שאני יכול להגיד לך שהיום אני סומך יותר על כנותן ועל כוונותיהן הטובות של מדינות זרות לעומת ממשלת האפסים הזאת שישנה כאן, שמקיימת כל דבר כמו אותם כלבים שמנסים לסמן את המגרש שלהם.

אילן גילאון: הרי לצורך כך בא החוק הזה, אדוני.

אילן גילאון: אין בו שום צורך, אין פה שום חוסר שקיפות.

אילן גילאון: על מי אנחנו סומכים יותר – על סוחרי הנשק והמהמרים שתורמים לאיילת שקד, או על הולנד או על שבדיה?

אילן גילאון: בוא נאמר בכנות על מה אנחנו מדברים?

אילן גילאון: לכן הצורך בכך, אדוני, איננו צורך אמיתי.

אילן גילאון: הוא צורך להראות: הנה, אנחנו שולטים.

אילן גילאון: ככל שאתה חלש יותר, ככה דרושים לך סימנים של כוח גדולים יותר.

אילן גילאון: זה מה שההצעה הזאת מבקשת.

אילן גילאון: אני רוצה שתבין שבכל צורה ובכל מקום אנחנו מדברים שוב ושוב על אותן חברות קש של זייפני האדמות בשטחים, של אלה שקונים ועושקים ורומסים וגונבים.

אילן גילאון: פטריוטיזם, אדוני, זה לשמור על נכסי המדינה, לא לקחת אדמות של אחרים; פטריוטיזם במקרה הזה הוא מפלטם של המנוולים – אלה שאינם מסוגלים לומר מילה אחת אמת בלי להסמיק.

אילן גילאון: ראיתי את השרה, ראיתי את שפת הגוף – כמשל היא.

אילן גילאון: זאת מדינת ישראל, ממש כמו שבזמנה, את צרפת ייצגה אותה נערה – זה מה שהיום מייצג אותנו.

אילן גילאון: לכן האנשים האלה הם דיבתה הרעה של מדינת ישראל.

אילן גילאון: אבל אנחנו לא ניפול.

אילן גילאון: עם כל התחושה שאולי שורתנו לא מסודרת במידת-מה – כמו שאומר ברכט – אנחנו לא ניפול, ואנחנו לא ניסוג.

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: כי זה הקרב על הבית שלנו – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אילן גילאון: – – בעידן של ליקוי מאורות.

אילן גילאון: האנשים האלה הם האטד שאם לא נשים לב ישרוף את ארזי הלבנון, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רק לפני כשלוש-ארבע שעות פגשתי במשכן הכנסת את שגריר האיחוד האירופי בישראל, והאמת היא שהוא עדיין לא מבין מה רוצים בהצעת החוק הזו.

יוסף ג'בארין: מה רוצים?

יעל גרמן: שיצטרף לאופוזיציה.

יוסף ג'בארין: בנאיביות שלו, אולי, הוא שואל; בדרך כלל חברות שמתיימרות להיות דמוקרטיות דווקא מתגאות שהן מקבלות תקציבים מהאיחוד האירופי – הרי אנשים נאבקים כדי לקבל תקציבים מהאיחוד האירופי.

יוסף ג'בארין: אם נסתכל על רשימת המדינות שתומכות בעמותות, מושא הדיון, אלה מדינות כמו שווייץ, שוויצריה, נורבגיה, בלגיה, הולנד, צרפת – – –

עודד פורר: שווייץ ושוויצריה?

עודד פורר: אתה בטוח?

יוסף ג'בארין: מה מבייש את הממשלה הזו שמדינות דמוקרטיות כאלו תומכות בפעילות של הגנה על הדמוקרטיה וזכויות האדם?

יוסף ג'בארין: ואם דיברנו על האיחוד האירופי, גבירותי ורבותי, אנחנו מדברים על השותף הכלכלי הבכיר ביותר אולי לכלכלת ישראל.

יוסף ג'בארין: אז לתמיכה כלכלית, ליחסים עם הממשלה ולתמוך בכלכלת ישראל זה הכול מצוין ויפה, ופשוט כל הזמן לוחצים ליותר שיתופי פעולה, וכשזה מגיע לפעילות של הגנה על הדמוקרטיה – זו ממש הכותרת של הפעילות – והגנה על זכויות האדם, פתאום זה נהפך למשהו לא לגיטימי?

יוסף ג'בארין: מאוד מוזר.

עודד פורר: – – – אז צריך להציג אותם – – – מה הבעיה?

יוסף ג'בארין: אז כנראה זו לא המטרה האמיתית; האיחוד האירופי הוא לא המטרה האמיתית, המדינות הדמוקרטיות הללו הן לא המטרה.

יוסף ג'בארין: המטרה כאן היא להמשיך ולפגוע בארגוני זכויות האדם, שהם אולי נשארו האור האחרון בקצה אותה מנהרה של דיכוי זכויות אדם גם בתוך המדינה, ושל דיכוי זכויות העם הפלסטיני בשטחים הכבושים.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם שיש חוט מקשר בין הצעת החוק הזו לבין ההצעה שראש הממשלה מקדם בעניין השעיית חברי הכנסת.

יוסף ג'בארין: אמרנו את זה – גם אם יש 119 חברי כנסת שמבקשים להשעות את אותו חבר כנסת אחד שנותר, זה הליך לא דמוקרטי.

יוסף ג'בארין: אותו חבר כנסת נבחר על-ידי הציבור, נבחר על-ידי תומכיו; הוא מייצג עשרות אלפים.

יוסף ג'בארין: מי נתן לכנסת – מי ייתן לכנסת את הסמכות הזאת לבוא ולהשעות אותו?

יוסף ג'בארין: אני חושב שהחוק הזה הוא חוק מסוכן.

יצחק וקנין: נא לסיים.

יוסף ג'בארין: הוא חוק מסוכן לחברה, הוא חוק מסוכן לדמוקרטיה, הוא חוק מסוכן לפעילות הפוליטית, והוא גם בא לסמן ולרדוף פוליטית בעיקר את הנהגת המיעוט, הן המיעוט ברמה הלאומית, אבל גם המיעוט ברמה של השקפה פוליטית.

יוסף ג'בארין: אסור לתת לחוקים הללו לעבור.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ולאחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים, ולאחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, צר לי לבשר את זה לאיילת שקד, כבוד שרת המשפטים, אבל יש כמה מדינות בעולם שיכולות לתבוע זכויות יוצרים על החוק שלה שהיא אימצה בשמחה כל כך גדולה.

קסניה סבטלובה: למען האמת מדובר לא רק בחוק אחד, אלא בסדרה שלמה של חוקים; חוק העמותות, כמובן, אבל גם חוק המישוש וגם חוק הגישוש, ואני לא יודעת מה יהיה הבא בתור, אבל בהחלט יש כיוון מסוים שממנו איילת שקד שואבת את ההשראה שלה.

קסניה סבטלובה: ולא, למדינות האלה לא קוראים ארצות-הברית, צרפת, בריטניה או נורבגיה.

קסניה סבטלובה: מדובר במדינות שנמצאות בתחתית של מדד הדמוקרטיה, כגון סין, מלזיה, אינדונזיה, וכן, גם רוסיה של הנשיא ולדימיר פוטין.

קסניה סבטלובה: בשנת 2012, חברי היקרים, חוקק ברוסיה חוק שמחייב את העמותות שמקבלות מימון מחוץ-לארץ לחשוף את מקורות המימון, ליידע את השלטונות על כך וגם להירשם כסוכנים זרים.

קסניה סבטלובה: במהלך ארבע השנים האחרונות – ראו זה פלא – גברו ההתקפות והאיומים נגד מי שעובד בעמותות אלה שעוסקות בזכויות אדם, בייעוץ משפטי לקהילת הלהט"ב, עוסקות בחופש הביטוי, בחופש העיתונות ובעידוד הדמוקרטיה.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, יש יותר מדי רעש.

מיכל רוזין: אתה שומע את הרעש מפה.

קסניה סבטלובה: חלק מהעמותות האלה קיבלו איתות שהן אינן רצויות במדינה, כלומר איומים מפורשים, ונאלצו להפסיק את פעילותן.

קסניה סבטלובה: בשנת 2015 עבר חוק נוסף באותה מדינה, ברוסיה, שמאפשר לאסור על ארגונים זרים לפעול בתחומי המדינה.

קסניה סבטלובה: החוק החדש יתיר לרשויות לתבוע ארגונים לא ממשלתיים זרים או חברות שיוגדרו בלתי רצויות, באשמה של פגיעה – שימו לב – בביטחון המדינה, בלי הוכחה מהי פגיעה בביטחון.

קסניה סבטלובה: אנשים פרטיים העובדים בארגונים אלה עלולים להיכנס או להישלח למאסר של עד שש שנים.

קסניה סבטלובה: נשמע מוכר?

קסניה סבטלובה: אתם לא טועים.

קסניה סבטלובה: תוסיפו לכך מנה גדושה של הפחדה בלתי פוסקת מהתקשורת הנשלטת ביד רמה, רציחות פוליטיות במינון, ועידוד הלאומנות הקיצונית, ותקבלו את אותה תוצאה במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: כאשר תשלים השרה שקד את המהלך הזה שלה, וכאשר חבריה יחסלו סופית את פתרון שתי המדינות לשני עמים, נוכל לומר שפעם הייתה לנו מדינה יהודית ודמוקרטית ושמה מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אז אין שום צורך לחכות, חברי היקרים, לראות כיצד ייושם החוק הזה שמציעה השרה שקד.

קסניה סבטלובה: במדינת ישראל אנחנו כבר יודעים הרי כיצד הוא ישפיע על חיינו: הוא ישאב את החיים מהחברה האזרחית, ומי שייפגע ממנו יהיו כמובן אזרחי ישראל כולם, יהודים וערבים כאחד, ימנים ושמאלנים, נשים וגברים, שבחסותה של איילת שקד ובחסות חברי הקואליציה, ישראל, מדינה שהייתה פעם יהודית ודמוקרטית, תהפוך למקום חשוך שמסוכן לחיות בו.

קסניה סבטלובה: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אין יותר מסוכן לדמוקרטיה מאלה שמדברים בשמה, או מאלה שטוענים שהם מגינים עליה, ובדרך להגנה עליה, בשם המושג דמוקרטיה מתגוננת – האמת שהם האויבים של הדמוקרטיה ולא האחרים; לא המיעוטים, לא העמותות, לא השמאל, לא כל אחר שחושב ראש הממשלה, הקואליציה או הרוב, שהם שונים ממנו.

מסעוד גנאים: בדרך להגן על הדמוקרטיה רומסים את כל עיקריה.

מסעוד גנאים: מה גם שקושרים לזה את מילת הקסם "ביטחון".

מסעוד גנאים: היום ראש הממשלה עושה את הלינקג' הזה, השילוב הזה, בין העניין שהוא רוצה להגן על הביטחון של המדינה מהאויבים – והאויב, מתברר, זה כל מי שיש לו דעה אחרת שהיא נבדלת ושונה מהדעה של ראש הממשלה – ומשלב את העניין של דמוקרטיה במגננה.

מסעוד גנאים: ראש הממשלה, כאשר הלך לוושינגטון, אמר שמדינת ישראל היא המדינה היחידה במזרח התיכון שהיא באמת דמוקרטית, ושם כולם עמדו על הרגליים ומחאו לו כפיים.

מסעוד גנאים: אבל עכשיו, כאשר אנחנו בוחנים את מה שעשה ראש הממשלה – רק בבחירות האלה, רק בבחירות האלה, אני לא רוצה לחזור אחורה יותר – מאז השתמש בהפחדה ובהסתה נגד האוכלוסייה הערבית, הוא בונה ובנה את ההון הפוליטי שלו על מסע הסתה והפחדה; נגד ערבים, נגד שמאל, נגד עמותות, נגד כולם, כדי שהוא ייזכר בספרי ההיסטוריה כראש הממשלה הישראלי שכיהן התקופה הארוכה ביותר, והוא מזמן עבר את בן-גוריון ואת האחרים.

מסעוד גנאים: אוי לו למי שבונה את ההון הפוליטי שלו על חשבון ההסתה וההפחדה נגד האחרים.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: עד שהוא הגיע למקום כבר התאזן, התאפס, הזמן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, חברים וחברות, לא השאירו לי, החברים, הרבה מה להגיד.

קריאה: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אפילו ידידי יעקב פרי התייחס מא' עד ת' – לכל ההשלכות.

עיסאווי פריג': לא השארתם לי.

עיסאווי פריג': תראה, היום באמת אין לכם – אתם לא מתחשבים בדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': היום שני חוקים אנטי-דמוקרטיים שצועקים לשמים עברו כאן:

עיסאווי פריג': חוק המסתננים, והחוק שאמור לעבור בזכות הכיסאות הריקים.

עיסאווי פריג': אני רואה חולצה שחורה, כי זה אמור להיות יום שחור לחבורה שם.

עיסאווי פריג': באמת יום שחור, והחולצה השחורה שאני רואה מסמנת את היום השחור של הבית הזה, שחוק כזה עובר.

עיסאווי פריג': שני חוקים עברו היום, בשבוע שעבר – חוק המישוש – וכל שבוע מביאים לנו חוק תוצר ההזיות של קואליציה של 61.

עיסאווי פריג': בזכותכם, אדוני היושב-ראש, אתם האנשים, אתם, ש"ס ויהדות התורה והתחפושת ששמה כולנו, אבל מכם אני מצפה – נכון שלהיות בקואליציה, ליהנות ממנעמי הקואליציה, לקדם את האג'נדה של האוכלוסייה שלכם, זה מאוד חשוב.

עיסאווי פריג': אבל כל זה חשוב, וצריך גם לשמור עלינו, איפה אנחנו נמצאים.

עיסאווי פריג': אתה, כבוד היושב-ראש, בעצמך אמרת יום אחד, שאוי ואבוי לנו אם מרצ לא תהיה חלק מההוויה הפוליטית הישראלית.

עיסאווי פריג': נכון, כבודו?

יצחק וקנין: אמת.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': אבל אתם – – –

יצחק וקנין: אבל אני אגיד לך מה – לא על חשבון הזמן שלך.

יצחק וקנין: אני אגיד לך משהו: לא פעם אמרתי, אתה גם אשם וגם אני אשם וכולם אשמים פה – יש פה איזה טירוף הדעת לחקיקה.

יצחק וקנין: אין עוד פרלמנט בעולם שמחוקק חוקים ברמה של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: בפרלמנט בבריטניה מחוקקים חמישה חוקים, שישה חוקים, בשנה.

יצחק וקנין: פה יש טירוף הדעת.

יצחק וקנין: האחד גונב לשני את החוקים.

עיסאווי פריג': אנחנו אחראים או הקואליציה – – –

יצחק וקנין: כולם ביחד אחראים לטירוף החקיקה הזה, ואני אומר לך, נעשה טוב אם נגביל את עצמנו בחקיקה, כי – אתה יודע, אני יושב בישיבות הנשיאות ואני זוכר שמזכירת הכנסת, בתחילת הקדנציה אמרה: עד הרגע הזה יש לי 3,400 חוקים בקנה.

יצחק וקנין: בתוך שבועיים.

יצחק וקנין: טירוף הדעת.

עיסאווי פריג': טירוף הדעת זה להיות בכנסת העשרים עם קואליציה של – – –

יצחק וקנין: ומה שאמרתי לא על חשבון הזמן שלך.

יצחק וקנין: אני מוסיף לך את הזמן.

עיסאווי פריג': אני אקבל כל החלטה שתקבל, אדוני.

עיסאווי פריג': דיברת יותר מדקה, אבל אני סומך על זה.

עיסאווי פריג': בכל אופן, חברים, קואליציה של 61 מעזה להעביר כמויות של חוקים; חוקים דורסניים, קשים, עם השלכות מרחיקות לכת.

עיסאווי פריג': כמו שהיום – שני חוקים מאוד קשים, חוק המסתננים וחוק העמותות; ובשבוע שעבר, חוק המישוש, בקואליציה של 61.

עיסאווי פריג': ועכשיו חושבים, לפני סגירת המושב, איך להביא את החוק המטורף של השעיית חברי כנסת; השעיית חברי כנסת, ש-90 חברי כנסת יכולים להשעות חבר כנסת.

עיסאווי פריג': היום, איך שקראתי, יהדות התורה שמה וטו, להחליף את התנאים להשעיית חבר כנסת, שלא יהיה תנאי "התנהגות לא הולמת".

עיסאווי פריג': שמו שלושה תנאים: תמיכה בטרור, תמיכה במאבק מזוין או בגזענות, או אי-הכרה באופייה של המדינה כיהודית-דמוקרטית.

עיסאווי פריג': שלושת הדברים האלה, חברים, קיימים בחוק-יסוד: הכנסת.

עיסאווי פריג': החוק לא בא לחדש.

עיסאווי פריג': אבל בכל זאת אני אראה להם.

עיסאווי פריג': אני אראה להם מה אני מסוגל.

יצחק וקנין: עוד כמה שניות אתה צריך?

עיסאווי פריג': אני מסכם, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: – – –

עיסאווי פריג': אתה מבין את זה?

עיסאווי פריג': ואתם יושבים עם רגל על רגל, כבוד השר, בקלות, ואתם לא יודעים כמה אתם פוגעים בעצמכם.

עיסאווי פריג': הימים עוד יגידו.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': בסוף, אדוני, מרוב ימים שחורים לכנסת הזאת, אני לא יודע עכשיו לצפות לגרוע.

עיסאווי פריג': כנראה מחכים לנו ימים גרועים הרבה יותר, כי אין גבול לתיאבון המטורף שאנחנו רואים.

עיסאווי פריג': תודה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חייב בראשית דברי להתייחס למעשיהם של חברי הכנסת של בל"ד.

מיקי לוי: אני חייב לציין כי הם מעוררים בי שאט-נפש; התנהגותם אינה מקובלת עלי ומעוררת בי סלידה.

מיקי לוי: אבל אין הדבר קשור לחוק המוצע.

מיקי לוי: החוק הזה הוא רימון עשן שבא לכסות על אי-עשייה.

מיקי לוי: הממשלה הזו, אדוני היושב-ראש, לא מפסיקה לזרוק רימוני עשן שינסו לכסות על המחדלים והכישלונות שלה ועל חוסר העשייה בתחומים רבים.

מיקי לוי: במקום להביא לכאן חוקים שיורידו את יוקר המחיה, חוקים שייאבקו בהון השחור ויגדילו את תקציב המדינה, חוקים שייאבקו בעוני או חוקים שיקלו את הביורוקרטיה הממשלתית; במקום חוקים שייטיבו את חייו של האזרח – במקום זאת אנחנו צריכים לבזבז את זמנה של מליאת הכנסת בחוק מיותר, טיפשי, שכל מטרתו להתנגח בעמותות שמאל, לסמן אותן ולקרוץ לאגף הימני, שכרגע אף אחד לא יושב בו.

מיקי לוי: החוק הזה ריק מתוכן ולא מקדם כלום.

מיקי לוי: האם החוק הזה יעצור את פעולתן של עמותות השמאל?

מיקי לוי: לא, הוא לא יעצור; האם החוק הזה ימנע מהן לקבל תרומות מחו"ל?

מיקי לוי: לא, הוא לא ימנע קבלת תרומות מחו"ל, כי לא תהיה שליטה על זה; האם החוק הזה יוביל לשקיפות?

מיקי לוי: לא, הוא לא יוביל לשקיפות.

מיקי לוי: כבר היום ניתן לראות את רשימת התורמים שלהן באתר האינטרנט.

מיקי לוי: הכול גלוי והכול ידוע, הכול על השולחן, אז מה הצורך בחוק הזה, לעזאזל?

מיקי לוי: ומה בכל זאת יש לנו פה?

מיקי לוי: רטוריקה מתלהמת וחסרת פרופורציה, ריקה מכל תוכן אמיתי.

מיקי לוי: החוק הזה מצייר את ישראל בעולם כמקדמת חקיקה אנטי-דמוקרטית ורודפת ארגוני זכויות אדם.

מיקי לוי: הבעיה, שבדרך, כמו תמיד, הממשלה הזו גוררת את מדינת ישראל כולה לבוץ.

מיקי לוי: אף שאין בחוק הזה כדי להצר באמת את פעולותיהן של עמותות השמאל, בפועל, מראית העין האנטי-דמוקרטית והרדיפה שהוא יוצר, עושים בנו שמות בזירה הבין-לאומית ומכפישים את שמה של מדינת ישראל.

מיקי לוי: זהו פיגוע דיפלומטי.

מיקי לוי: גורמי חו"ל ששוחחתי אתם, אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

מיקי לוי: משפט אחרון, ברשותך.

מיקי לוי: – – ציינו בפני כי מדינת ישראל מאבדת את שפיותה הדמוקרטית.

מיקי לוי: לאן אתם מובילים אותנו?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איימן עודה, אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי, עמיתי חברי הכנסת וחברות הכנסת, הפרלמנט האתונאי הוא עדיין תפארת בכל ההיסטוריה, אבל מתי הוא קרס?

איימן עודה: בעידן שנקרא האוסטרקיזם היווני, כאשר חברי פרלמנט החליטו להשעות חברים אחרים מהפרלמנט האתונאי בשל דעות אחרות.

איימן עודה: זה מה שקרה וקורה בעצם לא רק היום הזה, לא רק בשנה האחרונה, אלא בשנים האחרונות.

איימן עודה: אנחנו נמצאים במדרון חלקלק של כרסום המרחב הדמוקרטי.

איימן עודה: שמעתי והשתתפתי בישיבה שמדברת על תרבות-נאמנות, ואני חושב, מה זה נאמנות?

איימן עודה: ולמי הנאמנות?

איימן עודה: ולאיזה ערכים הנאמנות?

איימן עודה: האם היא לימין הקיצוני?

איימן עודה: לימין המתון?

איימן עודה: למרכז?

איימן עודה: לשמאל הציוני?

איימן עודה: למי הנאמנות?

איימן עודה: במדינת חוק מענישים את מי שהפר את החוק, נקודה.

איימן עודה: הנאמנות היא מילה שנשאבת מעידן הפיאודליזם, כאשר דיברו על נאמנות בין העובד לבין האדון.

איימן עודה: הברית החברתית היום בין האזרח לבין המדינה היא האזרחות ולא הנאמנות.

איימן עודה: אבל אם בכלל שואלים על נאמנות, אז חשוב לחשוב האם לממשלה יש נאמנות כלפי אזרחיה, גם העניים, גם הערבים, גם אלה שיש להם תפיסה אחרת, או שאין לה כלל וכלל נאמנות כלפיהם?

איימן עודה: ראש המסיתים, נושא הדגל, מי שמכוון, הוא ראש הממשלה נתניהו.

איימן עודה: הוא עושה את זה לא רק מתוך גזענות מובנית; הוא יודע טוב מאוד מה הוא עושה.

איימן עודה: הוא עושה דה-לגיטימציה לכל מי שחושב אחרת, רק בשביל לשמור על השלטון שלו.

איימן עודה: כך זה היה בכל הנאומים שלו.

איימן עודה: אני לפעמים מנסה לחשוב רק איך חבר כנסת מסוים תקף בצורה זו או אחרת, איך ראש הממשלה עמד פה והסית נגד קבוצה שלמה; איך הוא עמד עכשיו ודיבר על הכבוד הלאומי רק בשביל להסית עוד נגד החברה הערבית.

איימן עודה: אני שוב ושוב פונה אליכם; אני אומר לכם שהאוכלוסייה הערבית לבדה לא יכולה, אנחנו רק 18% – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

איימן עודה: – – אבל בלעדינו אי-אפשר בכלל.

איימן עודה: זוהי המשוואה: אנחנו לבד לא יכולים, אבל בלעדינו אי-אפשר בכלל.

איימן עודה: לכן אל תיתנו יד לדה-לגיטימציה של האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת שלי יחימוביץ – איננה; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן, ולאחריו – חיים ילין.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, מירב בן ארי, אני אשמח שתקשיבי כנציגת הקואליציה היחידה כמעט.

רויטל סויד: אני רוצה לשתף אתכם במחקר על מקורות המימון של תשע עמותות שמזוהות עם הימין הישראלי.

רויטל סויד: המחקר הזה, שפורסם בדצמבר 2015, מתייחס לתשע עמותות, ובהן מועצת יש"ע, "רגבים", אלע"ד, המכון לאסטרטגיה ציונית, "אם תרצו", ששמענו עליה לאחרונה, ועוד כמה עמותות.

רויטל סויד: כמה נתונים לפתיח: סך כל המימון של העמותות האלה בין 2006 ל-2013 היה 580.88 מיליון שקלים.

רויטל סויד: מתוך זה, 485.

רויטל סויד: 81 מיליון היו מתרומות; 95.07 מיליון היו מהשתתפויות.

רויטל סויד: סך כל התרומות שהיו שקופות לגמרי, שידעו לחלוטין ממי הן הגיעו, עמד על 1.7% בלבד מהתרומות.

רויטל סויד: סך כל התרומות שחסויות מסך כל התרומות עמד על 93.7% מסך התרומות.

רויטל סויד: אנחנו מדברים על 455 מיליון שקלים חסויים לחלוטין בתוך מקבץ של תשע עמותות שמזוהות עם הימין.

רויטל סויד: אז אני שואלת אתכם: כשאנחנו מדברים על שקיפות, למה הכוונה בשקיפות?

רויטל סויד: האם הכוונה בשקיפות היא באמת כאשר כל מי שמקבל תרומות, ולא משנה ממי, יהיה חייב לחשוף ממי הן?

רויטל סויד: כי אם כן, זה מקובל.

רויטל סויד: אפילו מקובל מאוד.

רויטל סויד: אבל למה?

רויטל סויד: למה יש פה תיוג?

רויטל סויד: למה יש פה סימון?

רויטל סויד: למה יש פה כוונה שרק עמותות שמקבלות מישויות זרות תיחשפנה, אם לא כדי לדחוק אותן הצדה ולסמן אותן?

רויטל סויד: אבל בואו נמשיך בקצרה עם העמותות האלה, עמותות שמזוהות בעיקר עם הימין.

רויטל סויד: המסקנה הראשונה הייתה שרק 3.93% מהתרומות היו על שם אדם או גוף שתרם.

רויטל סויד: חוסר הדיווח היה בממדים עצומים, והסיבה נובעת כנראה מכך שרוב התרומות המדווחות שהתקבלו הגיעו מחו"ל.

רויטל סויד: וואו, חו"ל, הרי אמרנו שמחו"ל אנחנו כן מזהים.

רויטל סויד: אבל לא, זה הגיע רק כאשר צוין שמה של הקרן שהעבירה אותם, ולא שם האדם או הגוף שתרם.

רויטל סויד: וחלק מהן היו פחות מ-20,000 שקלים, ואז לא צריך לדווח.

רויטל סויד: אז הנה אנחנו רואים שתשע עמותות – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

רויטל סויד: – – שאחת מהן היא "אם תרצו", מקבלות 93% שאנחנו לא יודעים ממי הם – מי הם האנשים שתרמו, מי עמד מאחורי הדברים, מי הוא זה שמממן את העמותות כמו גם פוליטיקאים.

רויטל סויד: ראש הממשלה מקבל 100% תרומות מגופים פרטיים, ואנחנו לא יודעים מי הם, וכך גם השר נפתלי בנט באחוזים מאוד גבוהים.

רויטל סויד: אז אנחנו בעד שקיפות; שקיפות לכול, לא שקיפות שמפלה, לא שקיפות שמבחינה, ולא שקיפות כזאת שבאה ואומרת שבכל מקום שיגיע אדם שממומן על-ידי ישות זרה הוא יצטרך לומר את זה גם בפוסט בפייסבוק ובכל מקום כדי להכתים ולהרחיק ממנו.

רויטל סויד: תודה.

נורית קורן: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

נורית קורן: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו כל בוקר קמים – כוננות ספיגה.

אלעזר שטרן: לובשים קסדה.

יעקב ליצמן: לא, אומרים "מודה אני".

עיסאווי פריג': זה נשמע מעניין.

אלעזר שטרן: השר ליצמן, אתה רוצה להתחיל אתי?

אלעזר שטרן: אנחנו גם אומרים "מודה אני" וגם קמים לכוננות ספיגה.

יעקב ליצמן: אנחנו רוצים להתעורר קצת.

אלעזר שטרן: בכוננות ספיגה אנחנו לובשים קסדות – – –

יצחק וקנין: כנראה לאלעזר שטרן יש איזה פסוק אחר, יכול להיות?

יצחק וקנין: אני מוסיף לך כמה שאתה רוצה.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת ליצמן, אני אגיד לך.

אלעזר שטרן: אנחנו בכוננות ספיגה – – –

יעקב ליצמן: סליחה, זה שר.

אלעזר שטרן: השר?

אלעזר שטרן: כן, סליחה.

אלעזר שטרן: עד שזכית, במיוחד שזו עבודה משותפת שלך ושל יש עתיד.

יעקב ליצמן: אמרתי רק בשבילו.

אלעזר שטרן: לא נספר הזמן.

יצחק וקנין: מלאכתם של צדיקים נעשית בידי אחרים.

אלעזר שטרן: בקיצור, אני רוצה להגיד לכם משהו.

אלעזר שטרן: אנחנו כל בוקר קמים לכוננות ספיגה; לובשים שכפ"ץ, קסדה.

אלעזר שטרן: שרת המשפטים חושבת שאנחנו לא יודעים מה זה, מפני שאנחנו כנראה לא מספיק נאמנים ושקופים, ואנחנו מחכים לראות איזה מבחנים יעשו לנו היום – אם אנחנו לאומיים מספיק, אם אנחנו שקופים מספיק, אם אנחנו נאמנים מספיק, אם אנחנו יהודים מספיק.

אלעזר שטרן: כן, כל פעם.

אלעזר שטרן: האמת היא – די כבר, באמת.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד, אני שומע שראש הממשלה לא נמצא פה מפני שגם הוא מתעסק עכשיו בשקיפות הרבה יותר מטרידה – בשקיפות העודפת של הקבינט.

אלעזר שטרן: אני לא יודע אם יש פה סוגיה של נאמנות, של לאומיות, כך אני שמעתי שראש הממשלה עכשיו הוציא הודעה מלשכת ראש הממשלה על עודף שקיפות בקבינט.

אלעזר שטרן: כן, שיוצאים מתוך הקבינט החוצה בשביל לקושש קולות, זה כאילו שמענו את זה לפני כמה חודשים; הערב זה התברר עוד פעם.

אלעזר שטרן: אם כבר מתעסקים בשקיפות, אני מציע להתעסק הרבה – – –

עפר שלח: – – – במצגת מ"צוק איתן".

אלעזר שטרן: אני מציע להתעסק בשקיפות הזאת הרבה יותר.

אלעזר שטרן: אני חושב שהמשותף לכאילו-אין-שקיפות פה ולשקיפות כאן, שאנחנו הולכים לדברים שנמדדים לפי כותרות, למסרים, לצערי הרב, פופוליסטיים, לא משנה אם יגיעו לקראת חקיקה או לא יגיעו לקראת חקיקה.

אלעזר שטרן: אני אומר את האמת: דעתי גם אינה נוחה מהמעורבות של מדינות זרות בגיבוש עמדותיו של הציבור בישראל.

אלעזר שטרן: אבל אני מודה שדעתי גם אינה נוחה מסבסוד מסיבי, גם אם הוא מהעמותות ולא ממדינות או מגופים פרטיים, של עמדות פוליטיות אחרות בתוך החברה הישראלית.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד יותר מזה – גם כספים שמגיעים מתוך הכנסת, מה שנקרא כספים קואליציוניים; כשכספים קואליציוניים הולכים לגיבוש עמדות פוליטיות של צד אחד, לא משנה מה הם הצינורות, אם החטיבה להתיישבות, אם גרעינים, אני חושב שיש בכך בעיה – או דרך כל מיני עמותות שהן לא שקופות – אני חושב שהבעיה בכך מבחינה דמוקרטית היא לא פחות קשה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אלעזר שטרן: אנחנו יוצרים קהל שהוא שפוט של כספים קואליציוניים.

יצחק וקנין: תודה.

אלעזר שטרן: משפט אחרון באמת, אדוני היושב-ראש.

אלעזר שטרן: אתה דיברת עם השר ליצמן חמש דקות.

אלעזר שטרן: משפט אחד, באמת.

מיקי רוזנטל: תגיד כבר, כבר בזבזת אותו.

אלעזר שטרן: מספיק עם הציונים האלה על נאמנות ועל לאומיות.

אלעזר שטרן: אין לכם, לא יותר שנות שירות ולא יותר נאמנות, ולא יותר מסירות למדינה, לצד הזה יותר מאשר לצד הזה.

אלעזר שטרן: בבקשה, אתם לא יותר נאמנים.

אלעזר שטרן: אני לא יודע אם החוק הזה יעבור או לא יעבור, אבל אתם יודעים מה שיעבור, אבל בקשה אחת – אחרי זה תרגיעו קצת.

אלעזר שטרן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: אחריו – עמר בר-לב.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין חבר קיבוץ אחד במדינת ישראל שלא יודע שב-51% אפשר לקבוע שהרוב הנחוץ זה 75% – אין אחד שלא יודע את הטריק הזה.

חיים ילין: בשם הדמוקרטיה אפשר לקבל כל החלטה.

חיים ילין: חברים, ראש הממשלה ימשיך בדרך שהוא מבצע בצורה יסודית, ובסוף הקדנציה שלו, שאני מקווה מאוד שיהיה כמה שיותר מהיר, הוא לא יוכל להגיד שאנחנו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

חיים ילין: אנחנו נהיה כמו כל העמים – דיקטטורה לחלוטין.

חיים ילין: מי שלא רואה איך אנחנו מתקרבים לשם, הוא לא יודע מה זו דיקטטורה, חד-משמעית.

חיים ילין: ועכשיו, לי כבר קשה שקוראים לי שמאלן, בוגד, כופר, אז אני רוצה להגיד לקבינט של מדינת ישראל: אתם בוגדים – בוגדים בעם ישראל, בוגדים בעוטף-עזה, בוגדים בערכים שעליהם גדלנו.

חיים ילין: אתם יורים בתוך הנגמ"ש ומנהלים את המלחמה כאילו אתם לא יודעים ש"בצוק איתן" הלכו 67 חיילים ונשארו 67 משפחות שכולות.

חיים ילין: ככה נראית המנהיגות שלכם.

חיים ילין: ככה אתם מובילים את מדינת ישראל ואת העם.

חיים ילין: אני מתבייש בכם אף-על-פי שנבחרתם באופן דמוקרטי.

חיים ילין: אני כמיעוט אומר לכם: תרדו מזה כבר, תתחילו להנהיג ולתת ביטחון לעם שלכם, לתושבי עוטף-עזה.

חיים ילין: המנהרות הן לא משחק ילדים ולא משחק שמביא קולות – – –

נחמן שי: – – –

חיים ילין: אתה רוצה לדעת איך הגעתי למנהרות?

חיים ילין: אם לא הבנת מה שאמרתי על בגידה בעם, אז עכשיו אתה תבין – כאשר מישהו אומר לתקוף את המנהרות ואחרים אומרים לא, והשיח הזה מתנהל בטלוויזיה וברדיו ובעיתונות, ומאחורי זה יושבים 50,000 תושבים בעוטף-עזה ומחכים להבין מה המשמעות, ומה השיח שמנהלים בקבינט אחרי שקוראים לכולנו בוגדים, שתולים וכל מה שאתם רוצים – חבר הכנסת נחמן שי – –

נורית קורן: נא לסיים, חבר הכנסת ילין.

חיים ילין: – – עכשיו אתה מבין למה אני אומר שהקבינט בוגד בערכים ובעם ישראל.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת שלח יכול לדבר עכשיו 20 דקות, כי אין שר במליאה.

נורית קורן: השר כבר חוזר, הוא יצא רגע להפסקה קצרה.

נורית קורן: אנחנו בני-אדם.

נורית קורן: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: זה לא לפי הכללים – – – מה זה הסיבות האלה של ילדים בכיתה א'?

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, ערב טוב.

נורית קורן: אני רק הגעתי למשמרת.

עפר שלח: חברת הכנסת רוזין, אני לא יכול לצטט מתוך הספר שלי כי זו תהיה הדלפה מישיבת קבינט, כי זה בערך מה שחברי הקבינט עושים בישיבות האחרונות.

עפר שלח: אני אגיד לכם מה הצרה של לעמוד פה עכשיו – כי זה ניצחונו של הציניקן, ברגע שאתה עומד פה עכשיו ומתווכח עם החוק המטומטם וחסר השחר הזה.

עפר שלח: ברגע שאתה מתדיין על העובדה אם עמותות צריכות לדווח ארבע פעמים בשנה, או שזה יהיה כתוב להן על המצח, או שזה יהיה בפרסומים בפייסבוק, או שמישהו יחזיק את זה בכיס, בפתק כל הזמן, שאולי עוצר אותו שוטר באור אדום והוא מראה לו את זה: הנה, יש לי פתק על התרומות שלי מחו"ל, אז הציניקן ניצח.

עפר שלח: כי הרי זה מה שהוא רוצה; הוא רוצה שנעמוד פה ונשב פה ביום שני, יום של חקיקה ממשלתית בבית הזה, ולא נעסוק בחוקים בעלי תוכן ולא נעסוק בשאלה האם הממשלה הזאת ממלאת את חובתה, אם בביטחון, חברי חיים ילין, ואם בדברים אחרים, ולא נעסוק בעניינים שיש בהם מהות בבית הזה.

עפר שלח: אז זה מה שהוא עושה, והתרגיל הזה ימיו עתיקים משל ימי מדינת ישראל.

עפר שלח: מה שהוא עושה, הוא פונה למישהו, מפנה אליו אצבע מאשימה ודורש ממנו עכשיו להוציא את תעודת היושר שלו.

עפר שלח: והמישהו הזה יכול להיות כל אחד.

עפר שלח: אז עכשיו זה העמותות האלה, שאת שמן של רבות מהן לא ידענו עד שהתברר שהן מקבלות תרומות מממשלות בחו"ל; ומחר זה יהיה משהו אחר, העיקר שלא נעסוק בעיקר.

עפר שלח: והנה, כבר העברתי דקה וחצי ולא עסקתי בעיקר.

עפר שלח: אז אתה לא יודע מה לעשות, כי להתעלם מזה אי-אפשר, כי המדרון החלקלק הוא קשה.

עפר שלח: אני אומר לכם, אנשים מחו"ל מסתכלים עלינו – הייתי בארצות-הברית בשבוע שעבר – אנשים בארצות-הברית, בוושינגטון, במקום שנהג להסתכל עלינו ולהגיד: הנה מדינה שחולקת אתנו את הערכים שלנו, שמה שיש לנו אתה זה לא רק אינטרסים ולא רק אויבים משותפים, זאת מערכת משותפת של ערכים – והיום, איפה ישראל ואיפה הערכים האלה?

עפר שלח: אז הם מסתכלים על הוויכוחים שהתנהלו בתוך הבית הזה, בתוך המליאה הזאת רק היום, כן?

עפר שלח: עם כל מיני מבחני נאמנות וכל מיני חוקים שנוגדים את הדמוקרטיה וכל מיני דברים שמי שכתב אותם אפילו לא מבין אותם, והם אומרים: עם המדינה הזאת אנחנו כבר לא – אנחנו אולי נתמוך בה, כי האינטרסים נשארים שם, אבל אנחנו לא יכולים יותר להגיד שהערכים שלנו ושלהם אותו דבר.

עפר שלח: ומי שלא מבין את הסכנה שטמונה בזה, ומי שלא מבין את הסכנה שטמונה בזה שאנחנו נשחק את המשחק הציני הזה עד הסוף ונבזבז עליו את זמננו, מי שלא מבין את זה הוא כנראה חבר כנסת.

עפר שלח: כי הנה, אני עומד כאן, והנה, אני מסיים את הנאום שלי ועוד לא הבנתי.

עפר שלח: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה; איננו.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

מיקי רוזנטל: אתה יודע, רציתי לנאום נאום אחר, חבר הכנסת שלח.

נורית קורן: לרשותך שלוש דקות, בבקשה.

מיקי רוזנטל: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אדוני השר הנעדר, אני התכוונתי לנאום נאום אחר, אבל עפר שלח שאל כל כך הרבה שאלות.

מיקי רוזנטל: חבר הכנסת שלח – הוא שאל למה, ואני אגיד לך למה: ככל שמפלס הטרור עולה כך מתגברות המתקפות של הממשלה על האופוזיציה.

מיקי רוזנטל: ככל שמניין ההרוגים בטרור עולה, ככה עושים דה-לגיטימציה לשליש מהציבור.

מיקי רוזנטל: זה הסיפור.

מיקי רוזנטל: במה עסקה הממשלה הזאת השבוע?

מיקי רוזנטל: ביום ראשון פתח ראש הממשלה את ישיבת הממשלה וסיפר על זה שאנחנו הולכים לפזר את ועדות האיתור, כי אנחנו רוצים לקבוע מי – מתקפה על הפקידים, כדי שיפחדו; לפזר את נבחרת הדירקטורים, לסדר ג'ובים לחבר'ה מהליכוד, ובעיקר לגרום לפקידות הממשלתית לרעוד.

מיקי רוזנטל: כי אם הגל הקודם לא הספיק – שכל פקיד ציבורי שלא הסכים למדיניות הממשלה עף, פחות או יותר, מהממונה על ההגבלים העסקיים ועד הגברת מרשות החשמל – הנה הרמז: אם לא תתיישרו לקו של הממשלה, תעופו.

מיקי רוזנטל: ככה התחיל השבוע בישיבת הממשלה.

מיקי רוזנטל: הוא המשיך – במה עסק היום ראש הממשלה רוב היום?

מיקי רוזנטל: בחוק איך נרחיק חברי כנסת סוררים.

מיקי רוזנטל: בזה הוא עוסק.

מיקי רוזנטל: ועוד לא מסתיים יום שני, ואנחנו כבר בעיסוק המרכזי השלישי של הממשלה, והוא חוק הישראבלוף הזה, שקוראים לו שקיפות.

מיקי רוזנטל: אבל הכול הכול הכול נועד בעצם להתמודד עם האי-יכולת, האין-אונות של הממשלה הזאת.

מיקי רוזנטל: זה כל הסיפור.

מיקי רוזנטל: כי מאחר שאין לה שום מדיניות סבירה, אז היא עוסקת בעיקר בדה-לגיטימציה של שאר הציבור.

מיקי רוזנטל: ובכן, אין הרבה מילים להכביר על החוק הזה.

מיקי רוזנטל: אני מתבייש בשרת המשפטים שלנו, שדיברה פה בשם השקיפות, אבל בעצם לא מדובר בשקיפות, מדובר פה רק בצביעות.

מיקי רוזנטל: למה צביעות?

מיקי רוזנטל: כי הרי החוק לא אוסר לקבל תרומות ממדינות זרות.

מיקי רוזנטל: אז לקבל צוללות מגרמניה זה בסדר, אבל ממשלת גרמניה, אם היא תורמת לעמותה פה – זה לא בסדר.

מיקי רוזנטל: ממשלת שבדיה יכולה לתרום עשרות-מיליוני שקלים לאקדמיה הישראלית, אבל לארגון ישראלי שיש לו דעות מסוימות כאלה או אחרות – זה לא קביל בעיניהם.

מיקי רוזנטל: אבא שלי, אני אומר לך, עפר, חינך אותי, הוא אמר לי: תשמע, אל תקטין אחרים, תגדיל את עצמך.

מיקי רוזנטל: אבל מאחר שמדובר בממשלה של גמדים, אז היא לא יכולה – – –

קארין אלהרר: אל תעליב את הגמדים.

מיקי רוזנטל: – – – היא לא יכולה אלא להקטין אחרים.

מיקי רוזנטל: זה כל הסיפור.

מיקי רוזנטל: זה כל הסיפור.

מיקי רוזנטל: לא שקיפות ולא קשקושים.

מיקי רוזנטל: אם היה מדובר בחוק שקיפות אמיתית, שאומר: תראו, כל מי שמזרים פה כסף, בין שהוא תאגיד גדול ובין שהוא תורם פרטי, בין שהוא מדינה – והיה אומר:

מיקי רוזנטל: בוא נראה שכל העניין הזה שקוף, אין שום בעיה.

נורית קורן: נא לסיים.

מרב מיכאלי: אדרבה ואדרבה.

מיקי רוזנטל: אז היינו יודעים.

מיקי רוזנטל: אדרבה.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

מיקי רוזנטל: אבל מאחר שזאת לא הייתה הכוונה, אלא רק להסתיר את מחדלי הממשלה, זה מה שיצא: חוק לא-שקיפות – צביעות.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הכול כבר נאמר על חוק העמותות, ובכל זאת, המסר חשוב שיהדהד.

מיכל בירן: אני חושבת שהמשפט שהכי הטריד אותי, שאמרה שרת המשפטים איילת שקד – היא חזרה עליו שוב ושוב – שלמדינות יש ערוצים אחרים, ובגלל זה זה לא לגיטימי שהן תורמות כסף לארגונים; כי הרי יש להן השגריר, והשגריר יכול לבוא ולדבר ולפנות.

מיכל בירן: היא כל הזמן חזרה על הטיעון הזה.

מיכל בירן: בואו נחשוב רגע מה זה אומר, כשחושבים על המשמעות של זה, שאנשים פרטיים מסכנים – לשלדון אדלסון אין שגריר פה.

מיכל בירן: אז איזה ברירה יש לו, חוץ – – –

יחיאל חיליק בר: יש לו, מה זאת אומרת?

מיקי רוזנטל: יש לו השגרירות הכי גדולה בישראל.

מיכל בירן: איזו ברירה יש לו, חוץ מלפתוח עיתון בשביל ראש הממשלה?

מיכל בירן: כי אין לו שגרירות, הוא לא יכול לפנות דרך השגריר.

מיכל בירן: מה יכולים לעשות כל האוונגליסטים המשוגעים?

מיכל בירן: שגריר אין להם פה.

מיכל בירן: איזו ברירה יש להם חוץ מלתרום ל"אם תרצו" ולאין-ספור עמותות ימין וחברי כנסת מהימין?

מיכל בירן: כי אין להם שגריר.

מיכל בירן: הטיעון הזה הוא טיעון מגוחך.

מיכל בירן: כשאני רואה את מי שעומדת בראש אגודת הידידות של גרמניה–ישראל, אישה אוהבת ישראל, ששנים, עשרות שנים כבר נמצאת בכל זירה, בכל חזית, מגינה על ישראל.

מיכל בירן: כשהיא צריכה לבוא לשרת המשפטים ולהגיד, באיזו עמדה חסרת תקדים ולא נעימה החוק הזה שם אותה.

מיכל בירן: למה לשים את החברים שלנו, את החברים של מדינת ישראל, את הידידים שלנו מכל העולם במצבים כל כך לא נעימים?

מיכל בירן: ולעומת זאת, מי נכנס מתחת לרדאר?

מיכל בירן: כשרואים את רשימת התרומות של "אם תרצו" ורואים שם כל כך הרבה תרומות שמסתכמות בדיוק מתחת – בדיוק בסכום שמעליו צריך לדווח מי תרם, עוד ועוד תרומות שאם אני לא טועה – 20,000 שקלים.

מיכל בירן: זה בסדר?

מיכל בירן: מה קורה שם?

מיכל בירן: אנחנו לא יודעים.

מיכל בירן: אבל כשרואים את זה, זה נראה כל כך מחושב וכל כך ברור שהייתה שם כוונת מכוון, שמטרתה להסתיר מי מממן את פעילותה של "אם תרצו".

מיכל בירן: כשמדברים על ג'ון הייגי האוונגליסטי, שאמר שהיטלר צדק, זה בסדר?

מיכל בירן: אלה האנשים שאנחנו רוצים שיממנו פעילות במדינת ישראל?

מיכל בירן: כשאנחנו מדברים על אדלסון והקזינו שלו והחקירות הפדרליות על סחיטה באיומים ושידול לזנות וקשרים עם המאפיה הסינית, זה בסדר?

מיכל בירן: כשמישהו מחזיק עיתון וזה לא מדווח בשום מקום כהוצאה של מערכת הבחירות, זה בסדר?

מיכל בירן: אבל מה מדאיג?

מיכל בירן: מדינות שתומכות בארגונים.

מיכל בירן: החוק הוא פארסה.

מיכל בירן: אני גם רוצה להאמין שבסופו של דבר הוא לא יגיע לכדי גמר.

מיכל בירן: שמישהו, אולי, בתוך הקואליציה הזאת, בסוף יבין איזה נזק אתם גורמים למצב הבעייתי מלכתחילה של מדינת ישראל בעולם.

נורית קורן: נא לסיים.

מיכל בירן: אני מסיימת.

מיכל בירן: לא מספיק שכל יום שעובר אתם יוצרים בעיות הסברה, במה שקורה עם הרשות הפלסטינית ובהיעדר משא-ומתן, ובחברי כנסת מהקואליציה שעולים ואומרים אמירות גזעניות ממש מהדוכן הזה; לא מספיק שבכל יום אתם יוצרים בעיות חדשות – –

נורית קורן: תודה.

מיכל בירן: – – עכשיו החוק הזה בא ונותן עוד דחיפה קטנה בדרך למדינה שממש ממש לא נעים לחיות בה.

מיכל בירן: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: כמעט חצות, זמן לווידויים.

נורית קורן: או-אה.

חיים ילין: זוהיר, עוד מעט הכרכרה מגיעה.

חיים ילין: הכרכרה מגיעה ב-24:00 בול.

רוברט אילטוב: – – –

זוהיר בהלול: רוברט, אכן אכן, רוברט, ידידי היקר.

אלעזר שטרן: זה זמן לתיקונים.

מיקי לוי: בבקשה, פעם נוספת את המשפט.

זוהיר בהלול: הווידוי הראשון, חברי המתעוררים – פתאום האדרנלין חוזר לזרום בעורקים שלכם – לומר לכם בגילוי לב, הבריות אמרו לי שנבון הייתי.

זוהיר בהלול: אבל אותן בריות אמרו לי שטיפש הפכתי.

זוהיר בהלול: כשבחוץ הייתי, חברות וחברים, דרור קיבלתי, וכשלחבר כנסת לוהקתי, נאשם אוטומטי נעשיתי.

זוהיר בהלול: אלא מאי?

זוהיר בהלול: וזה וידוי מס' 2.

נחמן שי: אתה משורר.

זוהיר בהלול: המוזה נפלה עלי, מר נחמן שי.

זוהיר בהלול: מה לעשות.

נחמן שי: רק תיזהר מהמוזה.

איילת נחמיאס ורבין: מי מממן אותה, את המוזה?

זוהיר בהלול: כי אם חשבתם שהביביזציה בשיטת הסלאמי שלה – אתם יודעים, שיטת הסלאמי נוצרה על-ידי הקומוניזציה והסובייטיזציה.

זוהיר בהלול: ועכשיו היא הפכה לביביזציה, מכיוון שבנימין נתניהו, ברדיפה מקארתיסטית, הפך את הערבים למוקצים מחמת מיאוס.

זוהיר בהלול: אבל אם אתם, אחי היהודים, חשבתם שהסכר יעצור את הסחף, אתם טועים, מכיוון שהנה, זה מגיע אליכם.

זוהיר בהלול: אז אומנם באופן אוטומטי בנימין נתניהו עולה לדוכן וצולף בערבים, אבל הצליפה הגיעה אליכם – חוק העמותות, הרדיפה אחרי השמאל הישראלי, סתימת הפיות.

זוהיר בהלול: ואני, כשקיבלתי את הדרור בחוץ, אמרו לי שזו המדינה הדמוקרטית היחידה במרחבי המזרח התיכון.

זוהיר בהלול: איזו דמוקרטיה ואיזו חארטה?

זוהיר בהלול: מהלכים עליכם אימים.

זוהיר בהלול: מכניסים אתכם אל כלוב שכולו אשליות.

זוהיר בהלול: כי מי ששתק כאשר הערבים נרדפו, עכשיו מקבל את הזפטה על הפנים.

זוהיר בהלול: מדינת ישראל מנוהלת, גבירותי ורבותי, על-ידי איש יחיד סגולה שמתעתע בכם, רודה בכם – –

נורית קורן: נא לסיים.

זוהיר בהלול: – – והופך את הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון – כשאר המונרכיות במזרח התיכון.

זוהיר בהלול: אתם נמצאים בכלוב שכולו מונרכיה כאן.

זוהיר בהלול: כולכם מנוהלים על-ידי ביביזציה.

זוהיר בהלול: ותפסיקו – – –

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת בהלול.

זוהיר בהלול: כן, אני מסיים, גברת קורן.

זוהיר בהלול: תני למשורר עוד – –

נורית קורן: אי-אפשר לתת כי יש לנו זמנים – –

זוהיר בהלול: – – להתחרז לקראת הסיום.

נורית קורן: – – והרשימה עוד ארוכה.

זוהיר בהלול: אני יודע.

יעל גרמן: לבקשת הקהל.

יואל חסון: אני נותן לו דקה ממני.

יואל חסון: דקה ממני.

נורית קורן: אני מרשה לו אחר כך למטה, לא מעל הדוכן.

נורית קורן: אז בבקשה.

זוהיר בהלול: אז אני מסיים ואומר לכם, באמת, תצאו מהבדיה, תשתחררו מהשקר.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

זוהיר בהלול: גם תנו לעצמכם – –

נורית קורן: משפט אחרון.

זוהיר בהלול: – – את הווידוי האמיתי שאני כבר נתתי לו לגיטימציה: אנחנו חיים בחושך ולא באור.

זוהיר בהלול: תודה רבה לך.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן ברושי.

נורית קורן: אחריו – חבר הכנסת דוד אמסלם.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ערב טוב, עוד מעט לילה טוב, נשאלת השאלה מה הרקע לסוגיות הלא-פשוטות של שעות בלילה שהכנסת עוסקת בהן.

איתן ברושי: מדברים בלי סוף, ומגיעים להכרעות על חודו של קול, או משהו דומה.

איתן ברושי: ונראה לי שאם היינו שואלים מהי השאלה המרכזית, או מהי הבעיה המרכזית שאם היינו עונים עליה היינו אולי מתקדמים, אין לי ספק – זו מערכת היחסים והסדרת הסכסוך בינינו לבין הפלסטינים, זה היה משפיע לא רק על המזרח התיכון אלא גם על מה שקורה בתוכנו, ובוודאי בינינו ובין ערביי ישראל.

איתן ברושי: ומאחר שהממשלה היא ימנית קיצונית, והכנסת היא ימנית מרוב הציבור בישראל, צריך ללכת לשאול את העם, אף שהיו בחירות לא מזמן.

איתן ברושי: ולכן, לפי דעתי, חברי באופוזיציה, ובקואליציה – שהמושבים שלה ריקים – המסקנה היא ללכת למשאל עם.

איתן ברושי: ללכת למשאל עם, לשאול את הציבור, שלפי דעתי רובו עדיין רוצה שתי מדינות, וזה לא מתחלק לפי מפלגות.

איתן ברושי: אני חושב שהסקרים מראים – ואנחנו יודעים אותם – שרוב הציבור בישראל, גם ממפלגות הקואליציה, חושב שישראל צריכה לחתור לשתי מדינות לשני עמים ולהיות מדינה יהודית ודמוקרטית.

איתן ברושי: עצם ההכרעה הזאת, גם אם ההסדר לא אפשרי מחר בבוקר, היה מכניס אותנו למערכת אחרת של קבלת החלטות ולמערכת אחרת של התנהלות, קודם כול של הממשלה, שבמרכזה הבטחת התנאים לאפשרות שבבוא העת יהיו כאן שתי מדינות.

איתן ברושי: המדינה לא יכולה להתנהל כשהממשלה שבויה בידיים של הימין הקיצוני – כשרוב הציבור הוא לא חלק מהימין הקיצוני.

איתן ברושי: לכן היה צריך להביא היום חוק למשאל עם, שהיה מכריע בשאלה המרכזית אם מדינה או שתיים, ולא בפרטי הסדר כלשהו.

איתן ברושי: ההכרעה – ולפי דעתי, רוב העם רוצה שתי מדינות – הייתה מחייבת את הממשלה; היא הייתה גם משחררת את ראש הממשלה מהחיבוק של הימין הקיצוני ומרכיבים של חלק מהקואליציה, היא הייתה גם יוצרת קושי באופוזיציה, שהייתה צריכה להשתחרר מחלק מהשמאל הקיצוני.

איתן ברושי: היא הייתה מייצרת בציבור את היכולת להאמין שחיבור של הגופים האחראיים המרכזיים, משמאל ומימין, יכול להוביל למדינה יותר צודקת, יותר יהודית, יותר דמוקרטית, ובתוך זה, השלמה מרחיקת לכת עם הסביבה וגם בתוכנו.

איתן ברושי: לכן, השאלות האלה של השקיפות, של המישוש, של אין-סוף נושאים שהם מעוררי מחלוקת, שהם לא מתקדמים לשום דבר, הם מנציחים פה את הפער – ולצערי, גם ההתנהגות של אנשי בל"ד יוצרת קושי גם בקרב אלה שאינם בקואליציה, כדי ליצור את הכוח שיאזן.

איתן ברושי: ישראל מתחלקת לשני גושים די דומים, והבעיה היא לא מי יהיה – אחד יותר או אחד פחות.

איתן ברושי: לא ניתן לקבל הכרעות עקרוניות גדולות שנדרשות במציאות הזאת אם לא יהיה חיבור בין המרכיבים המרכזיים בחיים של החברה הישראלית.

נורית קורן: נא לסיים.

איתן ברושי: לפי דעתי, הציבור יותר בוגר ויותר מבין מהשוליים משמאל והשוליים מימין – –

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: – – והשוליים משמאל והשוליים מימין מונעים קבלת החלטה.

איתן ברושי: ולכן צריך להעביר את ההכרעה לעם – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

איתן ברושי: – – ועד סוף השנה לערוך משאל עם כדי לקבל הכרעה – שתי מדינות או מדינה אחת.

איתן ברושי: זה ישחרר את הלחץ – –

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: – – מהרבה נושאים שיוצרים פה מתיחות.

איתן ברושי: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת דוד אמסלם.

נורית קורן: חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.

רוברט אילטוב: הפעם אני אדבר בשם האופוזיציה.

רוברט אילטוב: בקול השפוי של האופוזיציה.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – –

נורית קורן: חברי חברי הכנסת, בבקשה, קצת יותר שקט.

רוברט אילטוב: – – אני שמעתי פה הרבה מאוד דברים, ואני בשם האופוזיציה חייב להגיד את עמדת הנגד של האופוזיציה.

רוברט אילטוב: קודם כול, יש מדינה אחת שהיא מנהיגת העולם החופשי, שיש לה חוק שנקרא Foreign Agents Registration Act The, משנת 1938, חברי חברי הכנסת.

רוברט אילטוב: מדינה שקוראים לה ארצות-הברית קיימה את החוק הזה לפני מלחמת העולם השנייה כי התערבו לה בעניינים הפנימיים, מדינות זרות, ובעיקר גרמניה הנאצית והאימפריה הסובייטית, שבעצם רצתה את הפרולטריון הגלובלי גם בארצות-הברית וגם בכל העולם החופשי.

רוברט אילטוב: לכן, לבוא ולהגיד שבשום מדינה דמוקרטית אין החוק זה להטעות מראש את הציבור ולהגיד דברים שהם לא-אמת.

רוברט אילטוב: זה דבר אחד.

רוברט אילטוב: אני בשם השמאל הייתי נעלב שצריך לשלם להן כסף, לעמותות, כדי להביא את האג'נדה שאנחנו מדינה לא דמוקרטית.

רוברט אילטוב: הרי למה החוק הזה בא?

רוברט אילטוב: הרי אתם טוענים שעד עכשיו זו הייתה דמוקרטיה ומעכשיו זו לא תהיה, אז למה הכסף הזה הגיע?

רוברט אילטוב: נו באמת.

עיסאווי פריג': תשאל את ישראל ביתנו.

רוברט אילטוב: לכן, חברי חברי הכנסת, אני רוצה באמת לבוא להגיד שבאותן המדינות שהוזכרו פה, שווייץ ונורבגיה וגרמניה ובריטניה, נעשה סקר לא מזמן, ובאותן מדינות, אחרי מלחמת העולם השנייה, 25%–40% מהאוכלוסייה שלהן הם אנטישמיים.

רוברט אילטוב: למה שאותן המדינות לא ישקיעו כסף בארגונים בתוך אותן מדינות ללמד את האנשים סובלנות, לקבל את האחר?

רוברט אילטוב: למה הם צריכים ללמד את מדינת ישראל דמוקרטיה?

רוברט אילטוב: הרי פה אנחנו רואים שכל יום בא חבר כנסת, שופך על מדינת ישראל טונות של זבל – אנחנו רואים את הנציגים של מפלגת בל"ד שפשוט באים ומעודדים טרור נגד מדינת ישראל, מדברים חופשי.

רוברט אילטוב: גבולות המותר כבר נמחקו מזמן.

רוברט אילטוב: לכן, כבוד היושבת-ראש, אנחנו תומכים בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: הצעת החוק ראויה.

רוברט אילטוב: אנחנו מציעים לאותן מדינות שמממנות פה ארגוני זכויות אדם, שהם לא בדיוק זכויות אדם, הם מתוך מרקם הפעילות הבין-לאומי של דה-לגיטימציה למדינת ישראל, מביאים חומר נגד מדינת ישראל, תובעים את חיילי צה"ל, תובעים את מדינת ישראל כמדינה שמאוסה בכל העולם.

רוברט אילטוב: חברים, לפני פחות מ-100 שנה, התהליך באירופה היה אותו תהליך של סימון מוצרים – – –

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת אילטוב.

רוברט אילטוב: – – – אנחנו מסמנים את ארגוני השמאל – הם מסמנים אותנו, גברתי היושבת-ראש, הם מסמנים אותנו בכל מקום, וכשאנחנו סימנו אותם זה כואב להם.

רוברט אילטוב: שידעו שזה גם כואב לנו.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

נורית קורן: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

נורית קורן: ואחריו – חבר הכנסת דוד ביטן.

נורית קורן: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

עודד פורר: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, השתדלתי היום להיות מאוד קשוב במהלך הדיונים, ואני חייב לומר שהמופע של הצביעות ושל הצקצקנות שראינו פה הוא פשוט מדהים.

עודד פורר: חברי חברי הכנסת שמתנגדים היום לחקיקה הזאת, אתם בכלל ביומיים האחרונים צועקים כל כך חזק, כמו הילד שצעק "זאב, זאב".

עודד פורר: אתם כל כך חרדים לדמוקרטיה הישראלית כביכול, במקום שלא צריך להיות חרדים לה, וכל כך הופכים כל חקיקה כאילו היא החקיקה האנטי-דמוקרטית שמחריבה את מדינת ישראל, שכאשר באמת יש חקיקה כזאת, קולכם לא יישמע, כי זה פשוט כבר נשמע מגוחך.

עודד פורר: הרי אנחנו מסתכלים שוב סביבנו, ואז, כמו שאמר חברי חבר הכנסת רוברט אילטוב, אם אנחנו בוחנים את החקיקה באיזו מדינה לא כל כך דמוקרטית, ארצות-הברית, אנחנו מגלים שיש שם החקיקה בעניין של סוכן זר – –

נחמן שי: עודד, לא מתאים לך.

עודד פורר: – – ואנחנו מגלים שלפי החקיקה הזאת – – –

נחמן שי: זה לא נכון.

עודד פורר: בוא תשמע מה אומרת החקיקה הזאת.

עודד פורר: החקיקה הזאת אומרת שכל ארגון אמריקני שמקבל תרומות מממשלה זרה, ייחשב לסוכן זר, ולכן יידרש רישום מיוחד במשרד המשפטים הפדרלי.

עודד פורר: מה לעשות, זה מה שאומר החוק.

עודד פורר: ומה לעשות שעל-פי החקיקה הצרפתית, העונש בגין יצירת קשר עם ארגון זר או מדינה זרה, במטרה לגרום לפעילויות עוינות – מוכר קצת לגבי מה ששמענו שקורה פה בתקופה האחרונה – הוא 30 שנות מאסר וקנס של 450,000 יורו, והמשפט הצרפתי בפסיקתו כבר הגדיר שפעילות עוינת היא גם פעילות שמובילה לגינויה של צרפת ברחבי העולם על-ידי מדינת זרות.

עודד פורר: אז מה אתם מצקצקים בלשונכם ומגלגלים את עיניכם לשמים?

עודד פורר: ואתם מדברים פה כל הזמן על החרדה מפני הדמוקרטיה.

עודד פורר: כן, כשיש עמותה שעיקר הכנסתה ממדינות זרות עם אינטרסים זרים, אני רוצה שהציבור ידע את זה.

עודד פורר: ועכשיו גם מדברים על החקיקה, כשעוד לא ראינו את תזכיר החוק – כן, מדברים על חקיקה שדיברו עליה פה בקואליציה של אפשרות להשעיית חברי כנסת ברוב של 90 חברי כנסת.

עודד פורר: בואו תבדקו מה קורה בבית-המחוקקים האמריקני ומה אומרים הקונגרס והסנאט לגבי היכולת שלהם להדיח חברי קונגרס וחברי סנאט נבחרים.

עודד פורר: שם לא נדרש רוב של שלושת-רבעי חברי הבית כמו שדורשים פה בהצעת החקיקה שעוד תונח; שם נדרש רק רוב של שני-שלישים, מה לעשות.

עודד פורר: הדמוקרטיה האמריקנית היא לא דוגמה מספיק טובה בשבילנו כדי להבין איך דמוקרטיה צריכה להגן על עצמה?

עודד פורר: גם הדמוקרטיה האמריקנית ידעה להגן על עצמה, ויש מקום שגם הדמוקרטיה הישראלית תדע להגן על עצמה מפני אלה שרוצים לעקור אותה, להסית נגדה ולפגוע בה.

עודד פורר: ובכל פעם שאתם נושאים את שם הדמוקרטיה לשווא בהקשר הזה אתם פוגעים ביכולת שלנו ושלכם לטעון את זה כשבאמת יש פגיעה בדמוקרטיה, וכשבאמת פוגעים בחקיקה וכשבאמת עושים דברים שלא ייעשו.

נורית קורן: נא לסיים.

עודד פורר: לכן אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בחקיקה הזאת.

עודד פורר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת דוד ביטן – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

נורית קורן: ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת קצת יותר שקט באולם.

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, חברותי, חברי, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, האזנתי בקשב רב לנואם אחר נואם מהצד הנאור, זה שרק הוא ולו בלבד אכפת מזכויות אדם; זה שרק לו, ולו בלבד, אכפת מדמוקרטיה, אכפת מכבודה של מדינת ישראל, משמה; רק לו בלבד אכפת מאותן העוולות הנוראיות שעושה הצבא הארור, צבא ההגנה לישראל; רק לו, ולו בלבד, אכפת מאותן עוולות נוראיות שעושים המתנחלים, רחמנא ליצלן.

אורן אסף חזן: חברים, על מי אתם עובדים?

אורן אסף חזן: לא נמאס לכם?

אורן אסף חזן: הציבור בישראל כבר לא קונה את הסיפורים שלכם.

אורן אסף חזן: עמותות, במקרה הזה בצורה בוטה וגסה, עמותות שמאל שמקיימות ומכילות בתוכן את קשר השתיקה של השמאל בישראל – הקרן החדשה, שעוטפת את "בצלם", שפועלת ביחד עם "שוברים שתיקה", שמעבירים כסף לעזרא נאווי, שמשלם לפלסטינים כדי לפגוע בחיילים; אותה קרן חדשה שעובדת עם "מולד", שעובד בשיתוף פעולה עם המחנה הציוני – אה, סליחה, עם מפלגת העבודה, עם העומד בראשו; אותה קרן חדשה שקיימה וחלחלה לחלקים נכבדים במפלגת יש עתיד – אני לא בטוח אם באמת יש כזה – קשר השתיקה של השמאל בישראל, אותו קשר שתיקה שמזלזל, לא באמת בדמוקרטיה, מזלזל בציבור בישראל ומסכן הלכה למעשה את ריבונותה של מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אתם עומדים פה ומספרים לנו ומטיפים לנו מוסר על כמה שהחקיקה הזאת מסוכנת?

אורן אסף חזן: על כמה שצריך לפרוס שטיח אדום לממשלות זרות בדרכן לערער את ריבונותה של מדינת ישראל?

אורן אסף חזן: חברים, לא עוד.

אורן אסף חזן: צריך לברך את הממשלה הזו על הצעד האמיץ הזה, בעיני צעד ראשון מני רבים, לא רק לסימון עמותות או גילוי נאות, בדרך לפירוק אותן עמותות של שונאי ישראל, אותן עמותות מסוכנות שפוגעות יום-יום בחיילי צה"ל, שפוגעות יום-יום באזרחי המדינה, שפוגעות לא פחות מזה בריבונותה של מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שאנחנו נפסיק להתבייש – –

נורית קורן: נא לסיים.

אורן אסף חזן: – – ונאמר את זה בצורה ברורה: אנחנו לא ניתן לכם יותר יד לפגוע בנו, ואנחנו נעמוד כאן בגאווה ונגיד, כמו שאנחנו אומרים תמיד – –

נורית קורן: נא לסיים.

אורן אסף חזן: – – שארץ-ישראל לעם ישראל – ברשותך, היושבת-ראש – ארץ-ישראל לעם ישראל ולא לישמעאל.

אורן אסף חזן: צבא ההגנה לישראל המוסרי בעולם – –

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: – – ואם יש מישהו שאין לו מקום זה אתם, אלה שמכלכלים את אותן עמותות.

אורן אסף חזן: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

אורן אסף חזן: עוד לא השעו אותה?

חנין זועבי: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להקריא מכתב של פרופסור נורית פלד-אלחנן, שהגישה היום – –

אורן אסף חזן: עוד לא השעו אותך?

חנין זועבי: – – לוועדת האתיקה בעניין הפגישה עם המשפחות השכולות בירושלים: משפחתי חברה בפורום המשפחות השכולות הישראלי–פלסטיני למען שלום – –

אורן אסף חזן: סליחה, על איזו משפחות היא מדברת – – –

חנין זועבי: – – ושם מתקבלת כל משפחה שכולה – –

אורן אסף חזן: רק הבהרה.

אורן אסף חזן: היא מדברת על משפחות המחבלים?

חנין זועבי: – – בין אם בנה הרג חפים מפשע בעזה או בג'נין, בכלי נשק משוכללים ומתוחכמים – –

עודד פורר: בושה.

עודד פורר: בושה שאת מדברת – – –

חנין זועבי: – – ובין אם – –

עודד פורר: בושה – – –

חנין זועבי: – – דקר אדם ברחוב בסכין מטבח – – –

אורן אסף חזן: לא מספיק – – –

נורית קורן: חברי הכנסת.

אורן אסף חזן: – – – היא מוסיפה חטא על פשע – – –

חנין זועבי: תצא, ואל תקשיב לי.

חנין זועבי: תצא.

חנין זועבי: תצא מהאולם.

אורן אסף חזן: – – – להפיץ את השנאה שלה?

אורן אסף חזן: באמת, זה נשמע הגיוני?

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: חברי הכנסת.

נורית קורן: יש לה זכות דיבור, נא לא להפריע לה.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: משפחות שכולות?

אורן אסף חזן: משפחות – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: לא, אין לה זכות בבית הזה.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, נא לשבת בשקט, לא להפריע.

אוסאמה סעדי: תפסיק להפריע.

אורן אסף חזן: – – – כיבדתי אותך – – –

חנין זועבי: אז אני רוצה עוד דקה, ברשותך.

נורית קורן: אני לא נותנת עוד דקה.

נורית קורן: תמשיכי.

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: אני רוצה עוד דקה, ברשותך, את יושבת-ראש, את אמורה להגן עלי.

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה?

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: ככה אמרה חברתי – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה?

נורית קורן: אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: ככה אמרה חברתי – –

נורית קורן: אני מבקשת לא להפריע לה.

חנין זועבי: – – ילדינו שוכנים כולם בממלכת הילדים התת-קרקעית שעליה מכסה אדמת המקום הזה כולה.

חנין זועבי: השכול מאחד את כולנו, כי אף הורה לא רוצה שילדיו ירוצו אל מותם.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, טיפה רגישות – – –

חנין זועבי: השאלה שעלינו לשאול את עצמנו ולא את אף אחד אחר היא – –

אורן אסף חזן: צריך לשאול את עצמנו – – –

חנין זועבי: – – מה הביא את הילדים הללו לחשוב על נקם ועל רצח ועל התאבדות בגיל שבו היו צריכים לחשוב על כדורגל – –

אורן אסף חזן: טרוריסטים – – –

חנין זועבי: – – ועל בגדים אופנתיים.

חנין זועבי: חברי הכנסת שהלכו לנחם את משפחות הילדים המתים ולנסות לעזור להן בהשבת גופות ילדיהן, ראויים להיות דוגמה ומופת – –

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: – – של אנושיות לכולנו.

חנין זועבי: הפליאה והזעם צריכים להיות מופנים כלפי יתר חברי הכנסת – –

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: – – שלא מוצאים לנכון אף פעם לנחם משפחות שכולות פלסטיניות – –

אורן אסף חזן: – – –

קריאות: – – –

חנין זועבי: – – ובכך מחנכים דור אחר דור – –

אורן אסף חזן: זה נשמע לך הגיוני?

אורן אסף חזן: איפה הרגישות – – –

חנין זועבי: – – להאמין שמותם של ילדים פלסטינים – –

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש – – –

חנין זועבי: – – הוא דבר רצוי ומועיל, ושתחושת האבל והאובדן מיוחדת ליהודים בלבד.

חנין זועבי: חברי הכנסת של בל"ד יצאו להיפגש עם המשפחות הפלסטיניות – –

אורן אסף חזן: – – – משפחות – – –

חנין זועבי: – – במטרה ברורה ומוצהרת:

חנין זועבי: לפתור בעיה הומניטרית קשה – – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

עודד פורר: – – –

חנין זועבי: – – – הגופות שמוחזקות במשך חודשים – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

חנין זועבי: – – בידי ממשלת ישראל ואינן מוחזרות למשפחותיהן לקבורה.

קריאות: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

חנין זועבי: מדובר במדיניות שנויה במחלוקת – – –

נורית קורן: חברת הכנסת חנין זועבי, אני מבקשת לסיים.

קריאות: – – –

נורית קורן: חברת הכנסת חנין זועבי.

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: המפריד – – –

קריאות: – – –

נורית קורן: חברי הכנסת.

חנין זועבי: – – – המפריד בין דם לדם – אני מסיימת.

נורית קורן: חברי הכנסת, סליחה.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

אורן אסף חזן: איפה הרגישות שלך?

חנין זועבי: מסיימת.

נורית קורן: עכשיו.

חנין זועבי: מסיימת.

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

נורית קורן: משפט אחרון.

חנין זועבי: המפריד בין דם לדם הוא גזען מסוכן ואכזר – –

אורן אסף חזן: דם של מחבלים זה לא דם.

חנין זועבי: – – מי שסוחר בגופות של ילדים – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת חנין זועבי.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

אורן אסף חזן: – – –

עודד פורר: – – –

חנין זועבי: – – עוד לא ברא השטן מונח לתארו.

נורית קורן: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: אני מסיימת.

נורית קורן: לא.

נורית קורן: סיימת.

חנין זועבי: סיימתי.

חנין זועבי: כן.

נורית קורן: נא לרדת.

קריאות: – – –

חנין זועבי: חוק העמותות – – –

נורית קורן: חברת הכנסת חנין זועבי, נא לרדת.

חנין זועבי: אני מסיימת.

חנין זועבי: משפט סיום.

נורית קורן: סליחה.

נורית קורן: אני מבקשת להוריד אותה, סדרן.

חנין זועבי: חוק העמותות חושף את פניה האמיתיות של החברה – –

נורית קורן: חברת הכנסת חנין זועבי.

נורית קורן: סדרנית, תורידי אותה.

קריאות: – – –

חנין זועבי: – – וכמו שכוחות המשטרה רודפים את הילדים הפלסטינים – –

נורית קורן: נא להוריד אותה.

נורית קורן: נא להוריד אותה.

חנין זועבי: – – ככה הפוליטיקאים – –

נורית קורן: נא להוריד אותה.

חנין זועבי: שנייה, שנייה, שנייה.

קריאות: – – –

חנין זועבי: – – מהבית היהודי ועד מרצ, רודפים חברי כנסת ערבים – – –

נורית קורן: אני מבקשת, תסגרו לה את המיקרופון.

נורית קורן: נא לסגור את המיקרופון, בבקשה.

קריאות: – – –

חנין זועבי: תעזבו אותי.

חנין זועבי: תעזבו אותי.

נורית קורן: סליחה.

חנין זועבי: תעזבו אותי, אני יורדת לבד.

נורית קורן: נא לרדת.

נורית קורן: נא לרדת מהדוכן.

חנין זועבי: אני יורדת לבד.

קריאות: – – –

קריאה: תתביישי – – –

נורית קורן: חברים, נא לשמור על איפוק.

נורית קורן: אני מבקשת, אנחנו רוצים להמשיך, ואני מבקשת מחברי הכנסת, נא לעמוד בזמנים.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים.

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, אני מבקשת, נא להתאפק.

אורן אסף חזן: מצטער שזה בוער בי.

נורית קורן: אחרון הדוברים, חבר הכנסת יאיר לפיד – אחרי חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

נורית קורן: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה, גברתי.

יעל כהן-פארן: כבוד היושבת-ראש, אני לא אנסה להתחרות – – –

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, בבקשה לשמור על איפוק.

יעל כהן-פארן: אני לא אנסה להתחרות, אני אחזור לנושא החוק שלנו.

יעל כהן-פארן: החוק הזה הוא חוק שמטרתו לעשות דה-לגיטימציה לעמותות ולחברה האזרחית בישראל.

יעל כהן-פארן: אני לא יודעת כמה מכם גייסו כספים לעמותות בישראל.

יעל כהן-פארן: אני יכולה להגיד לכם שעשיתי את זה לא מעט שנים.

יעל כהן-פארן: אני גם מכירה בין חברות הבית הזה מישהי שעשתה את זה אתי, ואני מצטערת שהיא הולכת להצביע בעד החוק הזה.

יעל כהן-פארן: מי שגייס כספים יודע שהמהות של הצעת החוק הזאת פסולה, שכל מהותה אינה שקיפות אלא להוציא עמותות מחוץ לקונסנזוס ולעשות להן דה-לגיטימציה.

יעל כהן-פארן: מי שרוצה שקיפות, רוצה לקבל מידע על מקורות המימון של העמותות, פשוט יסתכל באתרי האינטרנט שלהן, או באתר האינטרנט "גיידסטאר" – בקליק אחד אתה מוצא את כל המידע על העמותות, שחושפות אותו כי הן מחויבות בכך לפי חוק העמותות.

יעל כהן-פארן: התפיסה שתרומה של מדינות או גורמים בין-מדינתיים כמו האיחוד האירופי מכתיבה לעמותות מלמעלה מה הן צריכות לעשות, זו תפיסה פשוט מטעה במכוון.

יעל כהן-פארן: היא נובעת אולי מהיכרות של מי שיזם את החוק עם תורמים פרטיים, שבמקרה שלהם הם כן מכתיבים מלמעלה מה העמותה צריכה לעשות.

יעל כהן-פארן: בתרומות ממדינות יש שקיפות מלאה וקריטריונים ברורים.

יעל כהן-פארן: הן מגדירות לא מה יעשו עם הכסף – העמותות מגדירות מה הן יעשו עם הכסף כשהן מגישות את הפרויקטים.

יעל כהן-פארן: אבל אני רוצה לשאול אתכם אם מישהו שמע כאן על תנועת "ישראל שלי", התנועה שהקימה איילת שקד, שרת המשפטים היום, ביחד עם נפתלי בנט, שר החינוך היום, בשנת 2010.

יעל כהן-פארן: אז אני ניסיתי לראות אם הארגון שלהם פעל בשקיפות, ואני בטוחה שכולכם תתפלאו מאוד לשמוע שכמובן שלא.

יעל כהן-פארן: "ישראל שלי" לא נרשמה מעולם כעמותה או כישות משפטית כלשהי, אז אי-אפשר למצוא עליה שום מידע, לא על מקורות התרומות שלה, לא דוחות כספיים, לא שמות של מייסדים.

יעל כהן-פארן: בשנת 2014 נרשמה עמותה בשם דומה שנקראת "קרן ידידי ישראל שלי" – אין לה אישור מינהל תקין, אי-אפשר לראות שום דוח כספי שלה.

יעל כהן-פארן: כשמסתכלים על עמותות שמזוהות עם הצד הימני, לא רואים שם שום שקיפות בדרך כלל.

יעל כהן-פארן: אי-אפשר לראות את רשימת התורמים – דיברו על זה כאן לפני – אבל כשכן אפשר לראות מי התורמים, מוצאים שם גורמים כמו נוצרים אוונגליסטים, שמה המטרה שלהם?

יעל כהן-פארן: המטרה שלהם שישו יחזור אחרי מלחמת גוג ומגוג.

יעל כהן-פארן: אלה התורמים לארגוני הימין הקיצוני, וכך הם כנראה מקדמים את מטרותיהם.

יעל כהן-פארן: מה שהחוק הזה יעשה זה דה-לגיטימציה, והוא לגיטימציה של השיח המתלהם במדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: הוא ייקח את זה אפילו למחוזות הרבה יותר הזויים.

נורית קורן: נא לסיים.

יעל כהן-פארן: אני רק רוצה לסיים, לספר לכם – – –

נורית קורן: משפט אחרון בבקשה.

יעל כהן-פארן: משפט אחרון.

יעל כהן-פארן: אני שומעת מחברי בעמותות סביבתיות בחיפה, שפועלים למען הפחתת זיהום האוויר בחיפה, שכבר היום, עוד לפני שהחוק הזה עבר, מקבלים תגובות של הסתה ברשת.

יעל כהן-פארן: שאומרים להם: מי מקורות המימון שלכם?

נורית קורן: חברת הכנסת יעל פארן, נא לרדת מהדוכן.

יעל כהן-פארן: אתם עוכרי ישראל – ככה אומרים להם, לארגונים שפועלים כדי להפחית את זיהום האוויר בחיפה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – – בזמנים?

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה?

נורית קורן: חבר הכנסת יאיר לפיד, ואחריו – אחרון הדוברים – אני מבקשת קצת איפוק; חבר הכנסת יאיר לפיד, ואחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג, אחרון הדוברים.

אורן אסף חזן: כבר שכחנו איך הוא נראה.

אורן אסף חזן: חשבתי שהתפטרת ולא – – –

יאיר לפיד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הבעיה בחוק העמותות היא לא עניין שמאל או ימין, אפילו לא זכויות אדם, אלא שזה חוק שמחטיא את המטרה.

יאיר לפיד: אני נלחם בעמותות האלה כבר הרבה מאוד זמן, הרבה לפני כל אלה שהתעוררו עכשיו.

יאיר לפיד: אבל מה החוק הזה יעשה?

יאיר לפיד: החוק הזה אומר שעכשיו, כשנגיד "שוברים שתיקה" יפרסמו מודעה, יהיה כתוב על זה: בחסות האיחוד האירופי; וכש"תעאיוש" יפרסמו מודעה יהיה כתוב: בחסות ממשלת גרמניה.

יאיר לפיד: אתם מחזקים אותם, אתם מגדילים את עמותות השמאל ההזויות האלה ונותנים להן לגיטימציה של האיחוד האירופי, של ממשלות אירופיות.

יאיר לפיד: זה חוק שמייצר אפקט הפוך למה שהוא מנסה לעשות.

יאיר לפיד: מה אתם רוצים לעשות?

יאיר לפיד: שעכשיו "שוברים שתיקה" יהיה ארגון רשמי של האיחוד האירופי, עם חותמת של האיחוד האירופי ושל ממשלות אירופיות?

יאיר לפיד: זה מקל עליהם לאסוף תרומות, זה נותן להם לגיטימציה, זה הופך אותם לארגונים לגיטימיים במקום ארגוני שמאל הזויים שגורמים נזק למדינת ישראל.

טלב אבו עראר: למה הזויים?

טלב אבו עראר: למה?

יאיר לפיד: זו חובבנות.

יאיר לפיד: אני קורא לקואליציה להצביע נגד זה לא מפני שהם שמאל, אלא מפני שאם אתם באמת מחנה לאומי, מחנה לאומי לא נותן לגיטימציה לארגוני שמאל הזויים.

יאיר לפיד: תודה רבה.

אורן אסף חזן: יש לך פתרון?

אורן אסף חזן: תביא פתרון – – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

נורית קורן: אחריו תסכם שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יצחק הרצוג: חברות וחברי הכנסת, קיבלתם בדואר אלקטרוני – וגם את, השרה שקד – מכתב מחבר פרלמנט גרמני ששמו אלמר ברוק.

יצחק הרצוג: למי שלא יודע, אלמר ברוק הוא אחד מידידי ישראל הגדולים ביותר, והוא בעצם, הייתי אומר, הקול התומך ביותר של מדינת ישראל בפרלמנט האירופי.

יצחק הרצוג: עשרות בשנים הוא עומד בחזית לשמור על שמנו הטוב.

יצחק הרצוג: אלמר ברוק פנה לכל אחת ואחד מכם והסביר עד כמה החוק הזה יעוות את שמה של ישראל בעולם ועד כמה הוא יגרום לה נזק בקהילה הבין-לאומית, ועד כמה שהוא נתפס מפלה בין קבוצה לקבוצה ובין ארגון לארגון.

יצחק הרצוג: ואני חושב שמוטלת עליכם האחריות.

יצחק הרצוג: אני אומר לך, גברתי, השרה שקד, אתם לא בחנתם את המשמעויות של החוק הזה לגבי מצבה של ישראל בפורומים החשובים ביותר, ואין לכם מושג כמה נזק גורם החוק הזה בקרב ידידי ישראל ואלה שצריכים להגן עליה כשהם נמצאים לעתים בעמדת מיעוט ונחיתות.

יצחק הרצוג: אז אני קורא לכל חברות וחברי הכנסת: תעצרו את החקיקה המיותרת הזאת, שפוגעת בחירות ההתאגדות, שמפלה בין ארגונים מזרם אחד לארגונים מזרם אחר, בין ארגונים שנהנים מכספים פרטיים עלומים ומסוכנים לבין ארגונים שמקבלים תמיכה מגורמים ממשלתיים שקופים.

יצחק הרצוג: ואני קורא לכם לקרוא שוב את הפנייה ששלח לכם אלמר ברוק ב-5 בפברואר.

יצחק הרצוג: היא בפניכם, וגם האחריות מוטלת בפניכם.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת איילת שקד תסכם את הדיון.

נורית קורן: שרת המשפטים.

איילת שקד: גברתי היושבת-ראש, תודה, כנסת נכבדה, חבר הכנסת הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה, אני רוצה להגיד לך שאני בקשר עם אותם חברי פרלמנט מגרמניה, כפי ששוחחתי עם שגריר ארצות-הברית והסברתי לו ארוכות על החוק.

איילת שקד: גם עם חברי הפרלמנט מגרמניה נפגשתי.

איילת שקד: אני נפגשת אתם, דרך אגב, שוב, עם השדולה למען ישראל, ביום שני, אם אני לא טועה.

איילת שקד: הם יהיו בשדולה.

איילת שקד: אני רוצה להגיד לכם שחלק גדול מהדמוניזציה של החוק הזה בעולם נובע מהפעילות של אותם ארגוני שמאל, שראו שהם לא יכולים לקבל מענה כאן בארץ, אז הם עבדו באותה שיטה, הלכו והפעילו חברי פרלמנט באירופה כדי להתסיס אותם נגד החוק.

איילת שקד: אז עם השיטה הזאת אנחנו סיימנו.

איילת שקד: למי שלא היה כאן קודם – היו כאן קודם, כשהצגתי את החוק, מעט חברי כנסת – אני רוצה לתת לכם דוגמה.

איילת שקד: הארגון הכנסייתי ההולנדי ICCO ביקש להעביר ל"שוברים שתיקה" אחרי מבצע "עופרת יצוקה" תרומה של 42,000 יורו.

איילת שקד: אבל לתורמים היה תנאי; התנאי להעברת הכספים היה מסירה של לא פחות מ-90 עדויות מפלילות נגד חיילי צה"ל.

איילת שקד: מי שמתקשה לעשות את החשבון, זה אומר 466 יורו על כל ראש של חייל ישראלי.

איילת שקד: בהמרה לשקלים – – –

נחמן שי: אמרת את זה.

איילת שקד: לא כולם הקשיבו.

איילת שקד: אתה היית, וגם אתה, אבל הרוב לא היו.

איילת שקד: אני רוצה שהם ישמעו.

איילת שקד: בהמרה לשקלים לפי שער יציג זה פחות או יותר 2,000 שקלים שנכנסו לקופת "שוברים שתיקה" – –

אילן גילאון: – – –

מיקי רוזנטל: למה החוק לא עוצר את זה?

איילת שקד: הוא מפריע לי.

איילת שקד: הוא כל הזמן מפריע לי.

אילן גילאון: – – – סוחר הנשק שמממן את הקמפיין שלך?

אילן גילאון: אני רוצה לדעת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גילאון, בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: שמענו.

איילת שקד: – – על כל עדות מפלילה כנגד חייל צה"ל.

איילת שקד: זה מה ששווים חיילי צה"ל בעיניהם של "שוברים שתיקה".

איילת שקד: רציתי שתדעו.

איילת שקד: הנחתי שיהיה לי כאן זמן בסיכום, אז אני רוצה להסביר לכם קצת על הארגונים.

איילת שקד: בדקתי אילו ארגונים נכנסים תחת הקטגוריה שמקבלים מעל 50% תרומות ממשלתיות.

איילת שקד: דרך אגב, אשמח מאוד אם מדינות יתרמו גם לעמותות מימין ושהן גם ייכנסו לחוק הזה.

איילת שקד: אז "קואליציית נשים לשלום" מקבלת מעל 3 מיליון שקלים – 90% ממשלות זרות: הולנד, גרמניה, שבדיה, האיחוד האירופי ואירלנד; ארגון "זוכרות", לדוגמה – ארגון "זוכרות" מקדם את זכות השיבה.

זהבה גלאון: – – – יישובי השומרון.

זהבה גלאון: השרה – – –

איילת שקד: גם רוב האופוזיציה, לשמחתי, אינם מאמינים בזכות השיבה וחושבים שמדינת ישראל צריכה להישאר מדינה יהודית ודמוקרטית.

איילת שקד: אבל ארגון "זוכרות" לא; ארגון "זוכרות" מקדם את זכות השיבה.

איילת שקד: התקציב שלהם ב-2012 – –

אילן גילאון: מה עם – – – שמממנת את שרת המשפטים?

איילת שקד: – – זה 3.684 מיליון שקלים, ו-75% מהתקציב מגיע מבלגיה, צרפת, בריטניה, שווייץ, הולנד, גרמניה ואירלנד.

איילת שקד: עוד דוגמה: "שוברים שתיקה" – כמעט 6 מיליון שקלים, 66% מזה ממדינות זרות: ספרד, האיחוד האירופי, נורבגיה, בריטניה, הולנד, שבדיה; ארגון "עדאלה" מקבל מעל 10 מיליון שקלים – 60% מגרמניה, בריטניה, הולנד.

איילת שקד: אתם יודעים, יש פה עוד רשימה ארוכה.

מיכל רוזין: – – – מועצת יש"ע.

איילת שקד: יש ארגון שנקרא "מי מרוויח"; "מי מרוויח" מעורב בקמפיין ה-BDS, מקבל מעל מיליון שקלים מאירלנד, נורבגיה, ספרד, הולנד, גרמניה.

אילן גילאון: אני סומך עליהם יותר ממה שאני סומך עלייך.

מיכל רוזין: זה לא קשור לשקיפות, זה קשור לעמדות פוליטיות.

איילת שקד: זה בוודאי קשור לשקיפות.

איילת שקד: לפחות אני רוצה לגרום לכך שהציבור ידע את זה.

איילת שקד: כן, מגיע לציבור במדינת ישראל לדעת אילו מדינות מממנות את אותם ארגונים.

מיכל רוזין: – – –

אילן גילאון: – – –

אורן אסף חזן: אולי תשתקו?

אורן אסף חזן: זה לא הגיוני שאתה לא מוציא אותם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אבל היא לא חייבת לענות.

יולי יואל אדלשטיין: אתה שאלת, היא לא חייבת לענות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, את נואמת.

יולי יואל אדלשטיין: זו לא קריאת ביניים, את נואמת.

איילת שקד: מגיע לציבור לדעת.

איילת שקד: זו זכות בסיסית שמגיעה לציבור במדינת ישראל לדעת – לפחות לדעת – בשם אילו אינטרסים הארגונים האלה עובדים.

מיכל רוזין: מה שאת עושה זה הסתה נגד עמדות.

מיכל רוזין: זה לא קשור לשקיפות.

אילן גילאון: אין לך מושג – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, חברת הכנסת גלאון, הצעה לסדר.

זהבה גלאון: אדוני, אנחנו מבקשים לראות בהצעת החוק הזאת שמוגשת עכשיו הצעת אי-אמון בממשלה.

זהבה גלאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, האם הוגשו כל המסמכים כנדרש לפי התקנון למזכירות הכנסת?

זהבה גלאון: אכן כן, אדוני.

זהבה גלאון: אכן כן.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נמתין דקה-שתיים.

יולי יואל אדלשטיין: הגישו הצעת אי-אמון, פשוט מזכירת הכנסת מעדכנת אותי שזה נסרק כרגע במזכירות, וכנדרש על-פי התקנון, תכף במיילים שלכם תוכלו לראות את המסמכים הנדרשים, קווי יסוד של הממשלה החדשה, הסכמתה של חברת הכנסת זהבה גלאון לכהן כראש ממשלה וכל המסמכים.

יולי יואל אדלשטיין: המייל נשלח לכל חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, למען הסדר הטוב, נמתין דקה, שלא תהיה אחר כך טענה שמי מחברי הכנסת לא קיבל.

זאב אלקין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מצטער, אבל לשאלתו של השר אלקין: לחבר הכנסת יאיר לפיד, למיטב הבנתי, לא מיועד שום תפקיד בממשלה הבאה.

זאב אלקין: זו שערורייה.

אורן אסף חזן: השר אלקין, אפילו הם לא רוצים אותו, השר אלקין.

זאב אלקין: מי ראש הממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, יש כתב הסכמה כנדרש ויש קווי יסוד של הממשלה.

זאב אלקין: זהבה, אפילו שר את לא נותנת לו, זאת שערורייה.

זהבה גלאון: אין ארוחות חינם – – –

יולי יואל אדלשטיין: בלועזית זה נקרא "אלטרואיזם".

יולי יואל אדלשטיין: האם נשלחו המיילים?

יולי יואל אדלשטיין: תכף מזכירת הכנסת תודיע שהמיילים נשלחו, ואז נוכל להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מייד לאחר ההצבעה על החוק אנחנו נעבור להמשך החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שאולי שכח, יש לנו עוד סדר-יום ארוך.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק הבאה תהיה הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18), התשע"ו–2016.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, המייל נשלח לכולם, נא לשבת, אלא אם מישהו רוצה לעיין בקווי היסוד של הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה, חבר הכנסת זאב אלקין, שר העלייה והקליטה, אתה, בשם הממשלה, מודיע שאתם מבקשים לקיים – – –

זאב אלקין: כממלא-מקום של השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כמי שמתפקד כרגע כשר המקשר, אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, אנחנו נצביע על הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון) (הגברת השקיפות לגבי נתמכים שעיקר מימונם מתרומות של ישויות מדיניות זרות), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמצביע בעד, פירוש הדבר שהוא מצביע, כידוע, בעד החוק, זאת אומרת, הוא מבקש לדחות את הצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמצביע נגד, מתנגד לחוק, ועל-ידי כך גם תומך בהצעת האי-אמון, למען הסר ספק.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – בעד החוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ניתן להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 נגד – 43 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון) (הגברת השקיפות לגבי נתמכים שעיקר מימונם מתרומות של ישויות מדיניות זרות), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 50, יש 43 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון ודאי נדחתה, ברור.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1012); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18), התשע"ו–2016, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעה השר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג את הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18) (כלי ירייה המשמשים לשירותי שמירה), התשע"ו–2016, לקריאה ראשונה.

גלעד ארדן: חוק כלי הירייה קובע, בסעיף 10ג, כי המחזיקים בכלי ירייה מכוח היותם מועסקים בשירותי שמירה, רשאים לשאת את כלי הירייה רק במסגרת עיסוקם ותוך הגבלה לאזור שבו הם מועסקים.

גלעד ארדן: בהתאם להוראות החוק האמורות, נקבעו בחודש יולי 2013 הוראות בדבר השארת כלי הירייה של השומרים במקום העיסוק.

גלעד ארדן: עם זאת, בחודש נובמבר 2014, עקב החמרה במצב הביטחוני בישראל, נקבעה הוראת שעה, שמאז הוארכה מעת לעת, המתירה לשומרים לקחת את כלי הירייה לביתם, בכפוף – – –

נורית קורן: חברי הכנסת – רק רגע, אדוני השר, רק רגע – חברי הכנסת, אני מבקשת קצת שקט, אי-אפשר לדבר ככה, שומעים את כולם.

נורית קורן: חבר הכנסת אילטוב, אני מבקשת, מי שרוצה לדבר, אפשר לצאת החוצה.

נורית קורן: אי-אפשר ככה, תודה.

נורית קורן: בבקשה.

גלעד ארדן: בכפוף לשימוש בתותב ולאחסנת כלי הירייה בכספת ביתית.

גלעד ארדן: הרציונל של הוראת השעה הוא שנשיאת כלי ירייה על-ידי מאבטחים כשירים ומיומנים גם מעבר לשעות העבודה עשויה לתרום להתמודדות עם פעילות חבלנית עוינת, להוות מכפיל כוח ולסייע לכוחות הביטחון, ובכך לחזק את ביטחון הציבור.

גלעד ארדן: בעקבות קביעת הוראת השעה, הוחלט להסדיר במפורש מתן סמכות לרשות המוסמכת על-פי החוק לקבוע הוראות לעניין נשיאה והחזקה של כלי ירייה על-ידי מועסקים בשירותי שמירה שלא בעת ביצוע השמירה בפועל ומחוץ למקום שבו מבוצעת השמירה, וזאת אם ראתה לנכון לקבוע כן לצורך שמירה על שלום הציבור וביטחונו, בתקופה שבה ביכולתם של השומרים להוות סיוע לכוחות הביטחון בהתמודדות עם פעילות חבלנית עוינת גם מחוץ לשעות עבודתם הרשמית, או משיקולים נוספים, למשל במצבים שבהם השארת כלי הירייה במקום שבו מתבצעת השמירה עלולה לגרום לסכנה.

נורית קורן: חברי הכנסת, חברי הכנסת, זה מוגזם.

גלעד ארדן: לדעתי, זה אחד השיאים, הרעש הזה.

נורית קורן: חברי הכנסת, חברי הכנסת, אני מבקשת שקט באולם, אי-אפשר להמשיך את הדיון כך.

נורית קורן: חברי הכנסת מסיעת המחנה הציוני, אני מבקשת.

גלעד ארדן: מצד שני, מוצע להבהיר ביתר שאת את ברירת המחדל, ולפיה הכלל הוא כי השומר יישא את כלי הירייה רק במסגרת עבודתו.

גלעד ארדן: ברור לי כי עלייה בלתי מבוקרת במספר המחזיקים בנשק במרחב הציבורי טומנת בחובה גם סכנה לחיי חפים מפשע, וחשוב לי להדגיש כי אני שותף לדאגה זו.

גלעד ארדן: לכן, המטרה העיקרית של החוק היא לייצר עלייה מבוקרת שתשרת את המטרות שמניתי לעיל ולהבטיח ככל הניתן שהמאבטחים אשר יורשו לשאת נשק גם מחוץ לשעות העבודה יהיו מיומנים וכשירים לכך.

גלעד ארדן: בהתאם לכך, חשוב להדגיש כי כל המאבטחים החמושים עוברים החל מהשנה בדיקות התאמה, כולל בדיקת כשירות נפשית, כמו גם הכשרות תקופתיות לשימוש בנשק והנחיות ברורות בנוגע לאחסנתו.

גלעד ארדן: מובן שהמשרד לביטחון הפנים מבצע, וימשיך לבצע, עבודת מטה מתמשכת, על מנת לעמוד מדי תקופה על הצורך בעיצוב ובעדכון המדיניות העתידית.

גלעד ארדן: לאור האמור ולנוכח העובדה, שוב, שאנחנו נמצאים גם באיזה מצב ביטחוני ייחודי, שיש יתרונות לאזרחים מיומנים בשימוש בנשק והם ישמשו כמכפילי כוח לכוחות המשטרה ומג"ב, אבקשכם לאשר את החוק המוצע בקריאה ראשונה ולהעבירו לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתו לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה.

נורית קורן: תודה לשר גלעד ארדן, השר לביטחון פנים.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בדיון, בבקשה.

נורית קורן: חברי הכנסת, אני ממש מבקשת, זה בלתי אפשרי להמשיך לנהל את הדיונים כך.

נורית קורן: קצת יותר שקט.

נורית קורן: חבר הכנסת איל בן ראובן, ראשון הדוברים – לא רואה אותו, אינו נוכח.

נורית קורן: אנחנו עוברים לחברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

נורית קורן: אחריה – חברת הכנסת זהבה גלאון.

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, תודה, בכנסת הקודמת נעשה כאן בכנסת, על-ידי שרי ביטחון פנים לשעבר וחברי כנסת, מאמץ אמיתי וכן לצמצם את הפיזור של כלי הנשק במרחב האזרחי, מתוך הבנה נורא פשוטה: נשק זה דבר שהורג – –

נורית קורן: ששש.

תמר זנדברג: – – וחייהן וחייהם של נשים, ילדים וגברים במרחב הביתי והאזרחי שווים לא פחות ודמם סמוק לא פחות משל כל אזרח ואזרחית אחרים.

תמר זנדברג: והניסיון הזה גם נשא פרי.

תמר זנדברג: היה מהלך עקבי, באמצעות תקנות שהתקין השר לביטחון פנים, להפקדת הנשק בכספות, בכספות במקומות העבודה.

תמר זנדברג: נאמר לנו – גם כאשר היה רצון להרחיב את מתן הרישיונות לנשק – מי יוכל לשאת נשק.

תמר זנדברג: כל זה היה בידיעה שהנשק הזה משמש במקום שהוא אמור לשמש בו, שזה בזירות אבטחה, במקומות שחס וחלילה – על מנת למנוע פיגועי טרור, אירועים אלימים וכו', אבל הנשק הזה יופקד בסופו של היום במקום העבודה.

תמר זנדברג: יש כאן אפילו חבר כנסת חדש – ברוך הבא – חבר הכנסת אמיר אוחנה, שיוזם שדולה כדי להרחיב את מתן רישיונות הנשק, וכל זה תחת המטרייה שהייתה נהוגה כאן, שהנשק הזה בסופו של דבר מופקד, ולא חוזר הביתה.

תמר זנדברג: בבית אין לו מה לעשות; על שולחן המטבח הוא הורג.

תמר זנדברג: והנה, בשעת לילה מאוחרת ביום מימות השבוע, בחסות הפחד והבהלה, התבהלה שקיימת בציבור מהאלימות ומהטרור ששוררים בחוץ, מובאת כאן הצעת חוק ממשלתית לפרוץ את כל הגבולות האלה.

תמר זנדברג: אנחנו כבר לא מדברים על רישיונות, מי יוכל לשאת נשק, אצל מי יופקד הנשק הזה, מאבטחים; אנחנו מדברים על ההיתר לשאת את הנשק – לאן?

תמר זנדברג: הביתה.

תמר זנדברג: איזה פיגוע טרור, חבר הכנסת אוחנה, הנשק הזה ימנע בבית?

תמר זנדברג: למי הוא יופנה?

אמיר אוחנה: – – – תל-אביב – – –

תמר זנדברג: באמת?

אמיר אוחנה: כן.

תמר זנדברג: בבית?

אמיר אוחנה: כן.

תמר זנדברג: בבית?

אמיר אוחנה: שמונה פיגועים שרק בחודשים האחרונים – – – על-ידי אזרחים שנשאו נשק.

אמיר אוחנה: שמונה פיגועים.

אמיר אוחנה: על חיי האדם האלה את לא חושבת?

תמר זנדברג: אתה לא חושב על חיי האדם של הנשים שנרצחות בבתים שלהן באקדחים האלה?

תמר זנדברג: החיים שלהן שווים פחות?

אמיר אוחנה: – – –

תמר זנדברג: למה, כי הן נשים?

תמר זנדברג: תתבייש.

תמר זנדברג: חברות וחברים, הצעת החוק הזאת מסוכנת.

תמר זנדברג: היא תעלה בחיי אדם הרבה יותר ממה שהיא תציל.

תמר זנדברג: אסור לנצל את גל הטרור כדי לפזר נשק לכל דורש ולהפוך את המרחב הביתי והאזרחי למערב הפרוע, שאזרחים פה יורים האחד על השני ומסכנים חיי אנשים חפים מפשע.

תמר זנדברג: תדחו את הצעת החוק הזאת.

תמר זנדברג: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה – אינו נוכח.

יוסף ג'בארין: מוותר.

נורית קורן: אה, אתה מוותר.

נורית קורן: לא ראיתי אותך, סליחה.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: מוותר.

נורית קורן: מוותר?

נורית קורן: מוותר.

נורית קורן: אז אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר; מוותר.

נורית קורן: אחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

קריאה: היא לא נמצאת.

נורית קורן: לא, היא פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש – –

נורית קורן: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – מבקשים שהרבה אנשים – מי שיש לו שיקול הדעת הנכון – לא בודקים, לא פסיכולוגית, לא בודקים את שיקול הדעת שלו, אם הוא שיקול דעת נכון, אם הוא מושכל, שיקבל את הנשק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובוא נשאל – חבר הכנסת אוחנה דיבר לפני דקה כאילו נשען על סטטיסטיקה – מה יותר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז בואו לא נסתכל על הימים האחרונים, בואו נסתכל על הימים הארוכים ועל המדינה, ומי שמקבל את הנשק היום – מתי הוא מחזיר אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה נשק של הוראת שעה, מה שנקרא, או שמי שמקבל את הנשק מקבל אותו לעד, והוא חוזר הביתה, והוא יכול להשתמש בו נגד האישה, אולי נגד השכן, אולי – – –

אמיר אוחנה: אוי ואבוי, שאזרחים לא יוכלו להגן על עצמם.

אמיר אוחנה: אוי ואבוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אולי אוי ואבוי למדינה שאין לה החוקים ואין לה המשטרה שלה ואין לה כוחות הביטחון, שהיא לא יכולה לסמוך עליהם ורוצה שכל אזרח, עם שיקול – –

אמיר אוחנה: משטרה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – הדעת המוטעה – – –

אמיר אוחנה: טרור – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – שיקול הדעת המוטעה, שהמניע שלו יהיה גזעני, אולי כמו – – –

אמיר אוחנה: חברים מהרשימה שלך עמדו לזכר הרוצחים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: רגע, אתה מתבלבל, אתה מבולבל, אתה לא יודע בדיוק מה אתה עושה ואתה לא יודע מה אתה מדבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מדברים על חוקים, אנחנו מדברים על מדינה, אנחנו מדברים על אזרחים; אנחנו לא מדברים על שטויות שחלק מהאנשים שמדברים פה, וכבר דיברו הרבה היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני מדבר על הנשק שאתה לא נותן אותו עד שהמצב יירגע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה נותן נשק למישהו שירצה להשתמש בו בנסיבות שרק הוא יעשה את שיקול הדעת, מבחינתו, ותמיד יחפש את התירוץ, ותמיד יחפש אפילו את האנשים שחשב שאולי הם ערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והיו גם יהודים שנרצחו בידי יהודים ונפגעו – כי היה נדמה לו שהוא ערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וכאילו שדמו של הערבי מותר וכל אחד יכול לעשות את שיקול הדעת, וכל אחד צריך לבוא ולהגיד: תירה בו, תהרוג אותו, תן לו כדור; יריתי בו כדורים עד שנפל, עד שהתמוטט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני אומר, אני מזהיר פה: זה לא חוק, ואסור שיהיה חוק, ואסור לתת לאנשים – מי שלא עוסק בביטחון לא צריך להחזיק נשק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמו שאנחנו באנו ודיברנו ופנינו לממשלה ואמרנו: אנחנו לא רוצים נשק במגזר הערבי; שהממשלה תיקח אותו, שתבוא, תאכוף את החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מבקשים את אותו חוק גם אצל היהודים, גם אצל הערבים: שנשק לא יהיה בידי אזרחים, כי זה לא יציל אותם, זה רק יפגע בחפים מפשע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שתתווכח על העניין של החפים מפשע, אבל אני אומר: נשק יכול להרוג, ויכול להרוג הרבה חפים מפשע, ובהרבה מקומות שהיה רצח, היה רצח במשפחה, היה רצח בין שכנים, היה רצח של אנשים – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – של אנשים שהתווכחו על חניה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היה רצח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז נשק זה רק הורג.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

עליזה לביא: אדוני השר לביטחון פנים, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני מזכירה לכולנו שבפסח לפני שנתיים ירה מאבטח למוות באשתו.

עליזה לביא: זה היה ברכב שנסע.

עליזה לביא: הרצח הזה היה מול העיניים של הילדה המשותפת שלהם.

אמיר אוחנה: כמה מקרים היו מאז ברחובות?

אמיר אוחנה: את מדברת על פסח לפני שנתיים?

עליזה לביא: כן, אבל, חבר הכנסת אוחנה, תראה, קיימתי על זה הרבה מאוד דיונים כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.

עליזה לביא: יש יותר מדי נשקים בידיים של אזרחים.

עליזה לביא: אירחנו בוועדה הרבה מאוד אנשים שיש להם עסק – – –

אמיר אוחנה: – – –

עליזה לביא: תקשיב לי רגע.

עליזה לביא: מנהלים, מנכ"לים של חברות אבטחה – – –

תמר זנדברג: – – –

עליזה לביא: הקשבתי בקשב רב לגיסי, שיש לו חברת אבטחה מאוד גדולה; למדתי את הנושא לעומק, והוא אמר לי: עליזה, צריך להחזיר נשקים בסוף יום העבודה.

עליזה לביא: קיימנו דיון בלשכה של השר לביטחון פנים הקודם, שבו הוא בחן את הנושא הזה, וההחלטה הייתה שצריך להפקיד את הנשקים.

עליזה לביא: יש יותר מדי נשקים שמסתובבים בידיים אזרחיות, ואתה יודע את זה – –

אמיר אוחנה: – – –

עליזה לביא: – – גם במגזר היהודי וגם במגזר הערבי.

עליזה לביא: למה לעשות את זה?

עליזה לביא: נכון שהימים הם ימים קשים, הם ימים טרופים, אבל הקורלציה בין השימוש בנשקים הללו לבין רצח, לבין אלימות, היא גבוהה מאוד.

עליזה לביא: אין סיבה, באמת, גם בימים טרופים וקשים שכאלה.

עליזה לביא: צריך לתת את זה, חבר הכנסת אוחנה, למי שיכול, אבל לא למאבטחים.

עליזה לביא: תראה, היום בירושלים הוכשרו מאבטחים.

עליזה לביא: מי שבינתיים היה עד שהמאבטחים האלה הוכשרו, היו חיילי וחיילות צה"ל.

עליזה לביא: מה קרה?

עליזה לביא: הכשירו מאבטחים, המאבטחים האלה היום, באמת חבר'ה מקסימים, אבל הולכים עם הנשקים הביתה.

עליזה לביא: אנחנו לא יכולים לבוא ולפקח 24 שעות על הנשקים הללו.

עליזה לביא: יש הרבה דברים שקורים, הרבה מאוד, והתוצאה היא בשטח.

עליזה לביא: אתה יודע כמה נשים נרצחו מתחילת השנה?

עליזה לביא: ואנחנו נמצאים רק בתחילת חודש פברואר.

עליזה לביא: יותר מדי נשקים מסתובבים בחברה האזרחית.

עליזה לביא: אנחנו צריכים לבוא ולצמצם.

עליזה לביא: החוק הזה הוא חוק שמחזיר אותנו אחורה.

עליזה לביא: אי-אפשר לזלזל בניסיון ובעבודה ובידע של לא מעט, לפני מעט זמן.

עליזה לביא: שום דבר לא השתנה כאן בחברה האזרחית, רק היו פה יותר מקרים של טרור ויותר מקרים קשים של אלימות.

עליזה לביא: אז יותר נשקים, בצורה לא מבוקרת – תקרא את חוות הדעת, אני מוכנה לתת לך אותן, של אנשים שמנהלים את החברות הללו והם באים ואומרים: אנחנו צריכים חקיקה, וצריך סדר ותקנות בנושא הזה של הפקדת הנשקים בידיים במקרים האזרחיים.

עליזה לביא: אז למה לבוא בצורה כזאת ולעשות את זה?

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין את חוסר האחריות בהעברה של חוק שכזה.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נורית קורן: אני סוגרת את רשימת הדוברים.

נורית קורן: היא סגורה ולא ניתן להירשם יותר.

מיכל רוזין: אמיר אוחנה, חבר הכנסת אוחנה, בסוף השבוע האחרון ילד בן שמונה – בן שמונה, בארצות-הברית – לקח מהארנק של אימא שלו את האקדח הפרטי שלה, שהיא מחזיקה לשם הגנה עצמית, ונכנס למכולת כדי לבצע שוד.

מיכל רוזין: זה לא כי הוא ילד רע, זה לא כי הוא ילד בסיכון, זה לא כי אני לא יודעת באיזו שכונה הוא גדל; זה כי זה מצוי, זה קיים וזה בהישג יד.

מיכל רוזין: בשנה האחרונה יש עלייה של 60% ברצח נשים.

מיכל רוזין: 60%.

מיכל רוזין: אני מבינה היטב את הצורך בביטחון אישי, אבל המדרון החלקלק שאליו אתה מוביל אותנו, זה בדיוק מה שקורה היום בארצות-הברית – שמאות אנשים, אלפי אנשים, נרצחים מדי שנה מכיוון שיש לאנשים כל כך הרבה נשק פרטי.

מיכל רוזין: אז עם כל הכבוד לזה שאנחנו חיים במדינה שיש בה חשש ביטחוני, מן הראוי להעלות את תקני המשטרה, ואנחנו בעד זה שיהיו יותר שוטרים ויותר מאבטחים שישמרו עלינו.

מיכל רוזין: לא ייתכן שכל אחד שילך הביתה עם נשק יהווה איום לאשתו ולמשפחתו.

מיכל רוזין: נשק בבית זה לא רק כאשר הם יורים באישה.

מיכל רוזין: נשק בבית – יש לו מסר; מסר לאישה, מסר לילדים: לאבא יש נשק.

מיכל רוזין: האיום באלימות הוא לפעמים יותר גרוע מהאלימות עצמה.

מיכל רוזין: האיום הזה שאתה יודע שאתה חי בבית שבו לאבא שרודה, אבא אלים, אבא בריון, יש נשק – החשש הרבה יותר גדול.

מיכל רוזין: ואנחנו רואים שבסופו של דבר יש לזה התוצאות, ובגלל זה במשך שנתיים ישבה יושבת-ראש ועדת פנים לשעבר מירי רגב, השרה היום, ישבה ותיקנה תקנות, בהרבה מאוד דיונים, שקבעו שמאבטחים יצטרכו לשים את הנשק שלהם בכספת.

מיכל רוזין: זה לא נעשה כלאחר יד, כמו שאתם מביאים פה חקיקה כל יומיים.

מיכל רוזין: זה לא נעשה ללא מחשבה; זה נעשה עם הרבה מאוד מחשבה, עם הרבה מאוד מחקרים, שהמטרה שלהם לשמור על שלום הציבור.

מיכל רוזין: שלום הציבור זה לא רק מטרור; זה גם מטרור בבית.

מיכל רוזין: הביטחון האישי שלנו מורכב מהרבה מאוד דברים.

מיכל רוזין: הפחד מטרור הוא פחד קיים אצל כולם, אבל גם הפחד מאלימות במשפחה, הפחד מפורצים, הפחד מאונס.

מיכל רוזין: יש הרבה פחדים שאנחנו חיים אתם, וצריך לקחת בשקלול של המדינה את כל האיזונים.

מיכל רוזין: יש לנו צבא שישמור עלינו, יש לנו משטרה שתשמור עלינו.

מיכל רוזין: צריך יותר תקנים?

מיכל רוזין: בואו נקבע יותר תקנים.

מיכל רוזין: לא נשלח את המאבטחים וכל מיני אנשים שרוצים היום נשק עם נשק הביתה.

מיכל רוזין: תראו מה קורה היום בכל המטווחים.

גלעד ארדן: מה קורה?

גלעד ארדן: מה קורה?

מיכל רוזין: מה קורה במטווחים?

מיכל רוזין: אני אספר לך, כי אתה לא היית במטווח בחודשים האחרונים.

מיכל רוזין: היום במטווח, כשאתה הולך להתאמן עם נשק, אומרים לך – – –

גלעד ארדן: – – –

מיכל רוזין: תקשיב טוב, השר ארדן.

מיכל רוזין: אם פעם היו אומרים: אתם לא מעזים – לא לירות, לא לכוון, לא שום דבר, היום אומרים: תעזבו אתכם, ישר אתם יורים בראש; לא לרגליים, לא אזהרות, לא שום דבר.

מיכל רוזין: זה מה שאומרים היום במטווחים.

מיכל רוזין: אני מציעה לך לבוא אתי בהפתעה למטווח ולשמוע מה אומרים.

מיכל רוזין: חבל שאתה מזלזל.

מיכל רוזין: אני יכולה להביא לך עדויות כתובות של אנשים שהלכו למטווחים כדי לחדש את הרישיון בחודשים האחרונים – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

מיכל רוזין: – – וזה מה שנאמר להם.

מיכל רוזין: אני יודעת שקשה לך לשמוע.

אמיר אוחנה: – – –

מיכל רוזין: אתה בא עם ההצעות שלך, אתה רוצה להעביר את ההצעות שלך.

מיכל רוזין: לא מעניין אותך שנשים נרצחות, כי זה סרח עודף, זה לא דבר חשוב.

מיכל רוזין: לא פועלים בעניין הזה.

מיכל רוזין: הביטחון האישי הוא משני.

מיכל רוזין: הכול – רק הביטחון הלאומי.

מיכל רוזין: לצערי הרב, זה בדיוק מה שאתם מזניחים.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

עיסאווי פריג': כבוד היושבת-ראש, חברים וחברות, בכנסת הזאת השיאים נשברים האחד אחרי השני.

עיסאווי פריג': אנחנו רגילים, חברים, שהגלגל לא חוזר אחורה, אבל בעידן השר גלעד ארדן ההיגיון הזה – גם הפיזיקה מתהפכת.

עיסאווי פריג': הגלגל צריך לחזור אחורה; זאת הלוגיקה החדשה של השר גלעד ארדן.

עיסאווי פריג': זה מה שאני מבין.

עיסאווי פריג': בעשור האחרון, עד 2013 – אמרו את זה לפני – נהרגו 30 קורבנות מנשק של שומרים, ולשם כך הקימו ועדה שעסקה וישבה והושקע.

עיסאווי פריג': הוועדה המליצה המלצות.

עיסאווי פריג': כתוצאה מההמלצות הוחלט לצמצם את כלי הנשק, ובא חוק לצמצום כלי נשק.

עיסאווי פריג': ועכשיו התעוררו והחליטו שבשם ביטחון הציבור צריך להחזיר את הגלגל אחורה.

עיסאווי פריג': בשם ביטחון הציבור.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, חברים – אני אגיד שני משפטים, שתזכרו את זה טוב, כל מי שמצביעים בעד החוק הזה: בשם הביטחון אתם מביאים כאן, בשם הביטחון, מביאים למצב של היעדר ביטחון; והדבר השני – בשם הצלת חיים אתם עם החוק הזה גורמים לאובדן חיים.

עיסאווי פריג': ואני מזכיר לכם: הנרצח או הנרצחת הראשונה שתהיה כתוצאה מהחוק הזה, מנשק של מאבטחים בבית, תהיה באחריותכם, ואתם צריכים לבקש סליחה, כי לא תהיה אחת ולא שתיים – יהיו רבות.

עיסאווי פריג': ההיסטוריה מלמדת את זה, אומרת את זה, ואתם בכל זאת מתעקשים להחזיר את הגלגל אחורה.

עיסאווי פריג': זו ממשלה, קואליציה הזויה.

עיסאווי פריג': ההחלטות שלכם הזויות ומנותקות מהמציאות.

עיסאווי פריג': תודה לך, גברתי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת דודי אמסלם – מוותר.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, שלוש דקות לרשותך.

נורית קורן: נא לעמוד בזמנים.

מיקי לוי: גברתי, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני לא מבין על מה הצעקה.

מיקי לוי: מדינת ישראל, עם כל הכבוד לכם, נמצאת בשעת משבר.

מיקי לוי: הטרור משתולל ברחובותינו, וזכותו וחובתו של השר לתקן תקנות כדי לאפשר ליותר נושאי נשק להיות ברחובות, כדי להגן מהטרור המשתולל על אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: והשר הצהיר, וגם החוק מגדיר את זה, שבסמכותו לבוא ולהגיד שהתקופה הסתיימה ולחזור אחורה לאותם הסדרים שאותם מאבטחים יוכלו בסיום יום העבודה להניח את כלי נשקם באותה חברה שבה הם עובדים.

מיקי לוי: אני אינני מבין על מה המהומה.

מיקי לוי: תסתכלו מה קורה ברחובות מדינת ישראל, תתעוררו.

מיקי לוי: כל יום שניים-שלושה אירועים, ולפחות ב-35% מהאירועים מי שעצר את המחבלים זה אזרחים נושאי נשק.

מיקי לוי: ולכן, אדוני השר, טוב עשית שהתקנת שעת חירום למדינת ישראל, וכל הכלים כשרים כדי לבלום את התופעה הזאת של מחבלים שמשתוללים ברחובותינו.

מיקי לוי: אומנם זימנתי דיון נוסף – אני גם מאוד מקווה שתעמוד על דעתך לא למסור גופות.

מיקי לוי: לא בוער שום דבר, אדוני השר.

מיקי לוי: אני אומר לך – – –

אורן אסף חזן: – – – תן לו מילה טובה – – –

מיקי לוי: נתתי לו מילה טובה.

מיקי לוי: לא שמעת, חבר הכנסת חזן.

מיקי לוי: אני לא מהמתחסדים ומהמתייפייפים.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: לא להחזיר גופות, חד-משמעית.

מיקי לוי: אני רוצה להגיד לך שביום ראשון ביקרתי אצל משפחת כהן – לוחמת משמר הגבול שמסרה נפשה והסתערה אל מול כדורים שורקים ושילמה בחייה.

מיקי לוי: אדוני השר, אני רוצה להגיד לך, אני מביא לך מסר מאביה של לוחמת מג"ב – –

אורן אסף חזן: גיבורת ישראל.

מיקי לוי: – – שלא ידע שמחזירים את שלוש גופות המחבלים לקבטיה בעוד המשפחה יושבת שבעה.

מיקי לוי: ואני ביקשתי מאבי המשפחה לעמוד כאן, כדי שלא יהיו כל מיני טענות שאני עושה שימוש לא ראוי.

מיקי לוי: יכלה ממשלת ישראל להתאפק ולא להחזיר את שלוש גופות המחבלים – –

נורית קורן: נא לסיים.

מיקי לוי: – – שפגעו בהדר כהן, השם ייקום דמה.

מיקי לוי: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

נורית קורן: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברותי שקדמו לי בדיון דיברו על צד אחד מאוד חשוב של ההתנגדות להצעת החוק הרעה הזאת:

דב חנין: העובדה שהאקדח שנמצא במערכה הראשונה גם יירה במערכה השלישית; העובדה שהאקדח שנמצא על שולחן המטבח עלול להביא לרצח בתוך המשפחה; העובדה שככל שיש יותר כלי נשק זמינים כך יש יותר רציחות ומקרי הרג מיותרים.

דב חנין: זה צד אחד מאוד חשוב של העניין.

דב חנין: צד אחר מאוד חשוב של העניין קשור דווקא להנמקה של המצדדים בהצעת החוק הזאת.

דב חנין: אנחנו אכן בימים מאוד קשים.

דב חנין: יש משבר אצלנו, יש טרור, יש רציחות ויש דקירות, ויש חוסר ביטחון אישי; בוודאי.

דב חנין: אבל זאת תוצאה של מדיניות הממשלה.

דב חנין: ובר הגדיר מדינה כגוף שמחזיק בידו את המונופולין על השימוש בכוח.

דב חנין: בעצם, התוצאה של המדיניות שלכם היא הובלה לפירוק המדינה כגוף כזה שבאמת מרכז בידיו את המונופולין על שימוש בכוח, כי אתם בעצם מובילים למצב של כל אחד בידיו נשק, מיליציות ברחובות, אנרכיה מוחלטת.

דב חנין: במקום חוסר הביטחון שיש היום יהיה חוסר ביטחון עוד יותר קיצוני.

דב חנין: זו התוצאה של מדיניות שלא נותנת פתרונות אמיתיים.

דב חנין: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על היבט נוסף שאף אחד לא הזכיר – אני רוצה לדבר על מקרי ההתאבדות שקורים במדינה.

יעל גרמן: למעלה מ-500 נשים וגברים, ילדים וקשישים מתאבדים מדי שנה.

יעל גרמן: כ-6,000 מנסים להתאבד; לא כולם מצליחים.

יעל גרמן: אחת הסיבות העיקריות להתאבדות היא זמינות האמצעים הקטלניים שנמצאים ליד אותו אדם שבאותו הרגע חולפת במוחו מחשבת ההתאבדות; אם באותו רגע לא יימצא לידו כלי נשק או כל אמצעי קטלני אחר, הוא לא יתאבד, יישאר בחיים, והמחשבה הזאת אולי לא תחזור יותר בחיים.

יעל גרמן: לא אני אומרת זאת אלא מחקרים.

יעל גרמן: אני לא יודעת כמה מכם יודעים שממשלת ישראל קיבלה החלטה בסוף 2013 לצאת בתוכנית לאומית למניעת אובדנות – תוכנית שהובלתי; תוכנית שהיו שותפים בה משרד הבריאות, משרד החינוך, משרד הרווחה, המשרד לאזרחים ותיקים ומשרד העלייה והקליטה; תוכנית שהיה תקציב בצדה, ועשתה דברים רבים.

יעל גרמן: בין השאר, היא קבעה שחייבים לצמצם את הנגישות של אמצעים קטלניים.

יעל גרמן: ובראש ובראשונה התוכנית הזאת באה והמליצה למשטרה ולמשרד לביטחון פנים להימנע מלתת נשק לאותם גורמים שמשתמשים בנשק במהלך שעות העבודה, קרי, שומרים ומאבטחים, אבל לא רק.

יעל גרמן: כל מי שיש לו נשק בזמן העבודה – שיפקיד אותו.

יעל גרמן: ואכן, אותה ועדה שציינו ישבה וחשבה, ואמרה שיש להמליץ שלא לתת לאותם שומרים ומאבטחים את הנשק.

יעל גרמן: אני חושבת שזאת תהיה שגיאה גדולה להחזיר את הנשק לידי המאבטחים ולידי השומרים, גם בגלל מקרי הרצח של הנשים וגם בגלל ההתאבדויות.

יעל גרמן: על הביטחון צריכים לשמור גורמי הביטחון, ואנחנו צריכים לדאוג לאזרחים כדי שכמה שפחות יירצחו ויתאבדו.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – מוותרת; חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

נורית קורן: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי.

מרב מיכאלי: זה פשוט לא ייאמן.

מרב מיכאלי: רק לפני שנתיים, בקיץ 2013, אחרי עבודה קשה, רבה, מאומצת באמת – וצריך להגיד ולתת קרדיט – בראשות מי שהייתה אז יושבת-ראש ועדת הפנים, מירי רגב, הצלחנו לאסור על מאבטחים לקחת את הנשק הביתה.

מרב מיכאלי: חברתי, אם את מוכנה – – –

נורית קורן: חברי הכנסת.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן, חבר הכנסת דודי אמסלם, השר גלעד ארדן, אני מבקשת שקט באולם.

נורית קורן: תודה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: הדבר הכי משמעותי, אולי, שהניע את המהלך הזה, החשוב כל כך, היה הנתונים, שדיברו בעד עצמם.

מרב מיכאלי: בעשור שקדם להחלטה הזאת נרצחו 33 אזרחים, רובן אזרחיות, מכלי נשק שמאבטחים לקחו הביתה; בהמשך ישיר למה שאמרה חברתי יעל גרמן, שבעה מאבטחים התאבדו באמצעות הנשק הזה.

מרב מיכאלי: 40 איש בעשור מנשק שמאבטחים לקחו הביתה, 40 איש ואישה בעשור.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת אם שמתם לב, אבל בישראל יש לא מעט חמושים ברחובות: יש חיילים, יש שוטרים, יש מאבטחים בעבודה, עם הנשק שלהם בעבודה, במקומות ציבוריים – מכל עבר.

מרב מיכאלי: יש המון נשק ברחובות.

מרב מיכאלי: לא צריך את הנשק גם בבית.

מרב מיכאלי: אמר חברי דב חנין, בצדק, שכל הרעיון של מדינה, חברי בממשלה, הוא שיש הסכם של החברה שיש רק גוף אחד שיש לו זכות להשתמש בכוח, להשתמש באלימות, להשתמש בכלי נשק.

מרב מיכאלי: אתם מוותרים על הזכות הזאת.

מרב מיכאלי: אתם מוסרים את האחריות לביטחון האישי של כל אחד ואחת מאתנו לנו, לכל אחד ואחת מהאזרחים.

מרב מיכאלי: אתם אומרים להם: אנחנו לא מסוגלים להגן עליכם; תגנו על עצמכם.

מרב מיכאלי: כל מי שיכול לשים יד על נשק – שישים יד על נשק ויגן על עצמו.

מרב מיכאלי: זה לא יגרום לאנשים להגן על עצמם; זה יגרום ליותר אנשים לאבד חיים, לקפח חיים של עצמם, של אחרות ושל אחרים.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד לך מילה, חברי אמיר: רצח נשים מתבצע כשמאבטחים לוקחים את הנשק הביתה וכשהם לא לוקחים את הנשק הביתה.

מרב מיכאלי: כשהם לוקחים את הנשק הביתה, מתאפשר יותר רצח, יותר בקלות.

מרב מיכאלי: מה שנשים חיות תחתיו באופן קבוע זה לא פחות מטרור; זה לא פחות טרור מהטרור הלאומי שאנחנו כישראליות וישראלים מתמודדים אתו, אלא שבטרור הזה – –

נורית קורן: נא לסיים.

מרב מיכאלי: – – אתם לא מוצאים לנכון להילחם.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

אמיר אוחנה: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חברות הכנסת, זה לא מפתיע.

אמיר אוחנה: לא מפתיע לראות את אלה שיוצאים נגד זכות ההגנה העצמית של מדינת ישראל גם כשהיא מותקפת באלפי טילים שנורים על אזרחיה – לא מפתיע לראות אותם יוצאים גם נגד זכות ההגנה העצמית, הזכות הכל-כך טבעית, כל כך בסיסית, כל כך אוניברסלית – –

מרב מיכאלי: כאילו לא הקשבת למילה.

מרב מיכאלי: פשוט לא הקשבת.

אמיר אוחנה: – – בכל מערכת משפט, של אזרחי ישראל להגן על עצמם מפני הטרור המשתולל.

יעל גרמן: אף אחד לא אמר את זה.

יעל גרמן: אף אחד לא אמר שזה נגד זכות ההגנה העצמית.

אמיר אוחנה: נכון, נכון שצריך להגן על נשים הנרצחות על-ידי בעליהן.

אמיר אוחנה: למרבה הצער, הדבר הזה קורה, ברוב-רובם המוחלט של המקרים, תוך שימוש באמצעים שאינם אקדחים המוחזקים ברישיון.

אמיר אוחנה: ראינו מקרים שזה נעשה בחניקה; ראינו מקרים שזה נעשה בסכין, בגרזן, בפטיש, והעובדה שחברת הכנסת עליזה לביא הצליחה מן היקב ומן הגורן לקושש רק מקרה מלפני שנתיים, זה המקרה האחרון, בעוד אנחנו רואים יום-יום אזרחים ישראלים נטבחים פה ברחובות – –

עיסאווי פריג': – – –

אמיר אוחנה: – – זו עובדה שצריכה להעיד נגד הטיעונים שלכם.

אמיר אוחנה: הצעת החוק הזאת שמביא השר היום היא הצעה מידתית, אחראית, שקולה.

אמיר אוחנה: אתם טוענים על מערב פרוע, על ארצות-הברית.

אמיר אוחנה: אתם יודעים שבארצות-הברית שיעור נשיאת הנשק עומד על 100%?

אמיר אוחנה: כלומר, נכון שלחלק מהאזרחים אין נשק ולאחרים יש חמישה כלי נשק, אבל סטטיסטית, שיעור נשיאת נשק בארצות-הברית עומד על 100%.

מרב מיכאלי: זה מה שאתה רוצה?

מרב מיכאלי: כמו בארצות-הברית?

אמיר אוחנה: בישראל המצב היום הוא שבין 2% ל-4% מאזרחי ישראל נושאים נשק.

אמיר אוחנה: ההצעה של השר לא תשנה באופן מהותי את המספר הזה.

אמיר אוחנה: אני הייתי אפילו הולך דרך ארוכה יותר: כל אזרח שאין לו עבר פלילי ואין לו רישום פלילי – ואגב, במקרי אלימות במשפחה בדרך כלל יש להם רישום פלילי, כי אלה לא מקרים חד-פעמיים; אלה מקרים מתמשכים.

אמיר אוחנה: אנשים שהם שומרי חוק, אנשים שאין להם עבר רפואי רלוונטי ושמשרתים במילואים, כלומר מקבלים מהמדינה נשק למשל 30 יום בשנה, והיא אומרת, בוא תשמור על המדינה, יוכלו גם להגן על עצמם ועל בני משפחותיהם ביתר ימות השנה.

אמיר אוחנה: חברים, הטרור הזה לא התחיל לפני ארבעה חודשים.

אמיר אוחנה: הטרור שאנחנו חווים כאן הוא טרור ארוך, שגם לא התחיל ב-1967, כמו שאני שומע מחלק מחברי כאן.

אמיר אוחנה: הטרור התחיל הרבה לפני, והוא כנראה גם יישאר כאן, לפחות בזמן הקרוב.

אמיר אוחנה: אנחנו לא מדברים על הפרטה של הביטחון.

אמיר אוחנה: אנחנו לא מדברים על למסור את הביטחון מהמדינה לאזרחים.

אמיר אוחנה: אבל כן, הביטחון, כמו תחומים נוספים, כמו חינוך, הוא עניין של שותפות – שותפות בין המדינה לבין האזרח – –

נורית קורן: נא לסיים.

אמיר אוחנה: – – כאשר בחלק של האזרח, בנושא הביטחון האישי – ובזה אני מסיים – –

אורן אסף חזן: תגיד לי, אתה רוצה לעבור מפלגה?

אורן אסף חזן: – – –

אמיר אוחנה: – – השותפות הזאת באה לידי ביטוי בערנות, בדיווח לרשויות וגם בהגנה אקטיבית, שאותה עלינו, כמדינה, לאפשר לאזרחים – להגן על עצמם ועל זולתם.

אמיר אוחנה: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

נורית קורן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – אחרון הדוברים, אורן אסף חזן.

עאידה תומא סלימאן: טוב, דיברו לפני והזכירו את כל הנושא של אלימות נגד נשים.

עאידה תומא סלימאן: בעצם מה הצעת החוק באה להגיד?

עאידה תומא סלימאן: שחוזרים אחורה מכל הדיונים שהתקיימו עד עכשיו, שבהם השכלנו ולמדנו, ולאחר מאבק של שנים, של נשים וארגוני נשים, שגם אספו סטטיסטיקה וגם הסבירו וגם נאבקו עד שהגענו לרגע הזה שלפחות הורדנו את הנשקים שנמצאים בבתים ושאיימו על חיי נשים – וכפי שהזכירה חברתי מיכל, זה לא שרק צריך להגן על הנשים שנרצחות, כי אלה, אין מה להגן עליהן, הן כבר נרצחו; צריך להגן על אלה המאוימות מהנשק הזה, שעדיין בחיים אבל הן חיות תחת הטרור הזה.

עאידה תומא סלימאן: אבל בדיוק לזה ציפיתי.

עאידה תומא סלימאן: אז יגידו למאבטחים: תיקחו את הנשק הביתה.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לכם, הם ייקחו את הנשק, יהיו רציחות, אבל זה לא יפסיק את מה שקורה בתקופה האחרונה, וזה לא יגן ולא ייתן תחושת ביטחון לאוכלוסייה ולציבור.

עאידה תומא סלימאן: אז מה, תבוא ההצעה שהציע חבר הכנסת אמיר – לתת לכל אדם במדינת ישראל, לחמש את המדינה – לא, נכון, לערבים לא; ייתנו את זה – – –

קריאה: – – – שמשרתים בצבא – – –

עאידה תומא סלימאן: – – – ייתנו את זה לכל מי שאין לו עבר פלילי.

עאידה תומא סלימאן: כנראה לא יודעים ולא מבינים שרוב האנשים האלימים בחברה שלנו – אם אלימות נגד נשים או אלימות נגד מי שסובב אותם – אין להם עבר פלילי, כי עוד לא הגיעו לשלב הזה, כי עוד לא התלוננו עליהם, כי עוד לא ראו מספיק ראיות לפתוח להם תיק ולהעביר אותם בבית-משפט ולקבל את העבר הפלילי שדובר עליו.

עאידה תומא סלימאן: אבל אפילו, נגיד שכל אלה שהזכרת יקבלו נשק לידיים.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לך, זה לא ייפסק, כי מי שאחראי לביטחון באופן כללי צריך לקלוט שלא עם עוד נשק מבטיחים ביטחון לאנשים, אלא במקרה אחר – כשיפסיק הכיבוש, כשאנשים ידעו ויבינו שלא חיים על חרבם, על החרבות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שהבטיח ראש הממשלה – – –

אמיר אוחנה: – – – ארבעה נרצחים.

אמיר אוחנה: אם וילדיה נרצחו – – –

עאידה תומא סלימאן: תתחילו להבין שהממשלה הזאת רוצה לחיות על חרב – –

אמיר אוחנה: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – ורוצה להמשיך את המצב הזה.

אמיר אוחנה: – – –

עאידה תומא סלימאן: מה שפותר את הבעיה – – –

אמיר אוחנה: אתם תראו – – –

עאידה תומא סלימאן: אני לא מתדיינת עם מישהו, אני נואמת.

נורית קורן: אז תמשיכי לדבר.

נורית קורן: נגמר הזמן.

עאידה תומא סלימאן: אז שיפסיקו להפריע.

נורית קורן: הוא יכול לקרוא קריאות ביניים.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת את זה שוב – –

נורית קורן: משפט סיום.

עאידה תומא סלימאן: – – מה שיבטיח את הביטחון לאזרחי מדינת ישראל הוא לא שיגידו בעוד שבועיים שהיא נרצחה על רקע הכבוד הלאומי.

עאידה תומא סלימאן: על זה שחשבו שהם מגינים על הכבוד הלאומי – זה יוביל לעוד רציחות של עוד נשים.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

נורית קורן: שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, לא כיבוש אם כי שיבוש.

אורן אסף חזן: יש לכם מחשבה משובשת.

אורן אסף חזן: אתם חושבים שמישהו בכלל יכול להאמין לשטות הזאת שיוצאת לכם מהפה חדשות לבקרים, שהתשובה האולטימטיבית לכל חקיקה נורמטיבית שבאה להגן על אזרחי מדינת ישראל תבוא בדמות כיבוש?

אורן אסף חזן: אז אמרתי שהכבושים היחידים שאני מכיר הם החמוצים אצלי במקרר; היום אני מבין שיש כיבוש – הלהיט החדש של אדל כובש בסערה את ראשי מצעדי הפזמונים.

אורן אסף חזן: ארץ-ישראל שלנו, עאידה.

אורן אסף חזן: אנחנו לא ניתן אותה.

אורן אסף חזן: ואני אגלה לך סוד, אם נצטרך לתת לכל אזרח במדינת ישראל נשק כדי להגן על עצמו נגד האחים הפלסטינים שלכם, שקמים עלינו לכלותנו, אנחנו ניתן, ואנחנו גם ניתן להם גיבוי.

אורן אסף חזן: וזו גם הבמה להגיד תודה לשר ארדן, שר אמיץ, שלא רק שאינו מפחד לשנות את החקיקה, אלא מיישם הלכה למעשה את מה שלכם הכי מפריע, והכי הרבה.

אורן אסף חזן: לא מחזיר גופות של חיות.

אורן אסף חזן: את גופות החיות אנחנו נזרוק בבור, ככה, פוף, כי זה מה שמגיע להם.

אורן אסף חזן: זהו.

אורן אסף חזן: זהו.

אוסאמה סעדי: לא מגיע לך שנענה לך.

אורן אסף חזן: אז למה אתה עונה לי?

אורן אסף חזן: אני רוצה לספר לכם, לנצל את הדקה – למה אתה עונה לי?

אוסאמה סעדי: לא עונה לך.

אורן אסף חזן: אז מה אתה עושה?

אוסאמה סעדי: לא עונה לך.

אורן אסף חזן: אם זה נקרא לא לענות, תמשיך לא לענות לי, תמשיך.

אורן אסף חזן: אני רוצה לספר לכם.

אורן אסף חזן: אני קורא לרשימה "הרשימה הפלסטינית המאוחדת", אבל היום גיליתי שלא כולם אנשים רעים שם, שלא כולם נותנים יד של ממש לטרור.

אורן אסף חזן: היום גיליתי שיש חברי כנסת שהוצע להם לבוא ולתמוך במשפחות חיות האדם, במשפחות המחבלים, והם סירבו.

אורן אסף חזן: הייתי רוצה שאותם חברי כנסת – האם אתה שומע אותי, חבר הכנסת סעדי?

אורן אסף חזן: – יהיו אמיצים דיים לעמוד מעל הדוכן הזה ולגנות את המעשה הנתעב.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות מצב שבו אתם, באמתלה של זכויות אדם ויפות נפש מכוערת – זאת כבר לא רוח גבית לטרור, זו יד של ממש לטרור רצחני, שפוגע חדשות לבקרים באחים ובאחיות של כולנו.

אורן אסף חזן: ואם אתם רואים עצמכם ערבים בעלי אזרחות ישראלית, לא עוד ערביי ישראל, ברשותך – –

נורית קורן: משפט אחרון.

אורן אסף חזן: – – במילה אחת, עם כל הכבוד.

אורן אסף חזן: את נותנת פה לחבר'ה מהשמאל – – –

נורית קורן: משפט אחרון, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: אין בעיה.

אורן אסף חזן: כותרת, חברת הכנסת נורית?

אורן אסף חזן: במשפט אחרון אני אסכם.

אורן אסף חזן: יש לנו עוד מספיק חוקים הערב שאני אמשיך את השיח, אבל אני רק אגיד: לא עוד ערביי ישראל, כי אם ישראל זה אנו – –

נורית קורן: נא לסיים.

אורן אסף חזן: – – המשך לאברהם, יצחק ויעקב.

אורן אסף חזן: עם ישראל חי וקיים ולא מפחד מדרך ארוכה.

נורית קורן: נא לסיים.

אורן אסף חזן: ערבים בעלי אזרחות ישראלית, ולא טרור.

נורית קורן: נא לסיים.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, תודה.

נורית קורן: אני מבקשת מהשר גלעד ארדן, השר לביטחון פנים, לסכם את הדיון, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הקשבתי רוב קשב לטענות של חלק מחברי האופוזיציה.

גלעד ארדן: שמחתי לראות שיש גם כמה חברים אחראיים ובעלי ניסיון באופוזיציה שתמכו – את, דומני, לא דיברת.

זהבה גלאון: מה אני אמרתי?

גלעד ארדן: ראית?

גלעד ארדן: יש קשב.

גלעד ארדן: לא, תמר זנדברג ייצגה אותך בכבוד רב, אפילו יותר טוב ממה שאת היית טוענת.

גלעד ארדן: בהקשר הזה.

גלעד ארדן: בהקשר הזה.

תמר זנדברג: אל תסבך אותי.

גלעד ארדן: כן, כן.

גלעד ארדן: בכל אופן, כפי שאני אמרתי, אנחנו ערים לדאגה שמא שימוש מוגבר – לא שימוש, אלא נשיאה של כלי נשק עלולה לגרום תקלות או לייצר אלימות מוגברת.

גלעד ארדן: כפי שהסברתי, אין לנו פטור.

גלעד ארדן: אנחנו מחויבים להעמיד את החשש הזה גם אל מול התועלת.

גלעד ארדן: התועלת היום היא ברורה: כשאנחנו בעצם באמצע גל טרור, שמבוסס על החלטות של יחידים רבים ואף פעם אי-אפשר לדעת איפה יתקוף המחבל הבא – ואנחנו לא יודעים – אף מדינה לא יודעת לייצר מצב של שוטר על כל מטר רבוע; ראינו כבר במספר רב מאוד של פעמים שאזרחים שנשאו נשק והיו מיומנים בשימוש בו הם אלה שעצרו את המפגע והצילו חיים רבים.

גלעד ארדן: אז כאשר יש לנו במדינת ישראל מאבטחים שהם כבר מיומנים ועברו קורס הכשרה, אם אני יודע להוסיף להם עוד מגבלות ועוד תבחינים, כמו למשל אותן בדיקות פסיכולוגיות תקופתיות שהם עוברים כדי לעמוד על מצבם; אם אני יודע להגביל, וזו סמכות שנמצאת בחוק, כך שלא בכל מקום בארץ הם יוכלו לשאת נשק, אלא רק מאבטחים בעיר מסוימת שאנחנו רוצים לתת בה תגבור מסוים ברחובות, אז אני חושב שבאיזונים המתבקשים, התועלת של הציבור בהיבט הביטחון האישי תהיה רבה הרבה יותר מאשר הסיכונים שהחוק הזה עלול לייצר.

גלעד ארדן: לכן, שוב, אני מבקש מהכנסת לתמוך בו בקריאה הראשונה ולהעבירו לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתו לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: את יכולה לשבת, חברת הכנסת גלאון.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: הצבעה מס' 25 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – 23 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18), התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת לוי, צדיק בסדום, אני מצדיע לך.

נורית קורן: בעד – 28, 23 מתנגדים, אין נמנעים.

נורית קורן: הצעת החוק תועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: אנחנו עוברים עכשיו להודעה של מזכירות הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איתן ברושי, ג'מאל זחאלקה, נורית קורן וחמד עמאר בנושא: טיבן של מערכות התשתיות והניקוז ברשויות המקומיות השונות ויעילותן בהתמודדות עם כמות המשקעים לאור ההצפות האחרונות ופגעי מזג האוויר.

נאזם בדר: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איציק שמולי, קארין אלהרר, אוסאמה סעדי ונורית קורן בנושא: הפגיעה בלקוחות ביטוחי הבריאות כתוצאה מהרפורמה המתקרבת.

נאזם בדר: הודעות שר החינוך על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת יוסף ג'בארין בנושא: סכנת סגירת המכללה האקדמית בנצרת; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איציק שמולי, מירב בן ארי, עיסאווי פריג', עבדאללה אבו מערוף, אורן אסף חזן וקארין אלהרר בנושא: הגנה על ילדים מפני אלימות במסגרות חינוכיות.

נאזם בדר: הודעת שר החינוך על מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת רחל עזריה, תמר זנדברג ואורי מקלב בנושא: מצבם הקשה של מעונות-היום והחינוך לגילאי אפס עד שלוש, כפי שעולה מהדוח של מכון ברוקדייל.

נאזם בדר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1003); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק הבאה – אני מבקשת קצת יותר שקט באולם – הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 54), התשע"ו–2016, לקריאה ראשונה.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק שר הבריאות, השר יעקב ליצמן.

נורית קורן: בבקשה.

יעקב ליצמן: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק מציעה לקבוע, כי ברכישת מקרקעין עבור קבוצת רכישה באמצעות נאמן, יהיה הנאמן חייב להודיע למוכר על הנאמנות על מנת שהמוכר ידע כי עליו להעביר מע"מ למדינה בעבור העסקה.

יעקב ליצמן: היום קובע חוק מס ערך מוסף כי במקרה של קבוצת רכישה מדובר בעסקת אקראי החייבת ממילא במע"מ.

יעקב ליצמן: לא פעל הנאמן כאמור, יראו אותו כאילו מכר את הזכות במקרקעין לקבוצת הרכישה, ולא כנאמן, ויחול חיוב במע"מ בעסקה זו.

יעקב ליצמן: עוד מוצע להשית קנס, עיצום כספי, על מי שמפר את הוראות סעיפים 117(א)(3) – מסירת ידיעה או דוח שאינם נכונים בלי הסבר סביר, ו-117(א)(5) – הוציא חשבונית בלי שהיה זכאי לעשות כן לפי חוק מע"מ, בגובה 25% מסכום המס שלגביו בוצעה ההפרה ו-50% מסכום המס במקרה של הפרה חוזרת.

יעקב ליצמן: אכיפה זו נדרשת על מנת לייעל את ההליכים הפליליים במקרים אלה וליצור אפיק חלופי להגשת כתבי-אישום.

יעקב ליצמן: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים לדיון בחוק.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

נורית קורן: אחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

אורן אסף חזן: עד שיש באופוזיציה איש שאומר דברי טעם, לא ניתן לו את הבמה?

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברים, החוק הזה מחויב המציאות.

מיקי לוי: הוא התחיל עוד בתקופתי.

מיקי לוי: מדובר בקבוצות רכישה שהבעלים שלהן שולחים את נציגם כדי לנהל משא-ומתן עם מוכר הקרקע.

מיקי לוי: מוכר הקרקע אמור להעביר את כספי המע"מ לטובת מדינת ישראל.

מיקי לוי: ומכיוון שאותו נציג אינו אומר לו שהוא מייצג קבוצות רכישה, לצורך העניין יחויב הבעלים של הקרקע אפילו אם הוא לא אמר לו; זה מה שהחוק אומר: לשלם את מס ערך מוסף עבור אוצר המדינה.

מיקי לוי: החוק הזה בא לסתום פרצה ולבטל עוול שנעשה לאוצר המדינה.

מיקי לוי: אני קורא לכם להצביע בעד.

מיקי לוי: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: אני רק רוצה להגיד במילה אחת, לפני שאני מתחיל, לכל אלה שצועקים: אם מפריע לכם שאנחנו נואמים בשעות האלה, אל תביאו חוקים להצבעה בשעה 01:00, לפנות בוקר.

אורן אסף חזן: יש לנו יום בשבוע שאנחנו מקבלים את זכות הדיבור, וברשותכם, אני רוצה לנצל את הזכות הזאת.

אורן אסף חזן: ברשות היושב-ראש – חבר הכנסת מיקי זוהר, אתה תאהב את דברי, דברי קודש.

אורן אסף חזן: בוא, תישאר במליאה, בבקשה.

אורן אסף חזן: ברשותך, אני אשמח אם תקשיב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, אני נותן לך שלוש דקות.

אורן אסף חזן: ברשות היושב-ראש, ברשות חברי חברי הכנסת, חברותי, אני, בהמשך הדברים שנאמרו פה לא מכבר, ולתגובה של חברי הכנסת – שאני לעתים מתקשה להאמין שאני עוד קורא לכם חברי כנסת – מהרשימה הפלסטינית המשותפת, אני רוצה להרשות לעצמי – וקטונתי, חלילה, ואני מתנצל אלף אלפי התנצלויות אם חטאתי בדברי – לצטט קצת מדבריו של הרב לאו, הרב ישראל מאיר לאו, הרב הראשי לישראל לשעבר ורבה של העיר תל-אביב.

אורן אסף חזן: לפני כמה ימים, באזכרה לאברהם שטרן, הלוא הוא יאיר, מספר הרב לאו בדבריו, בדברי התורה, על פרשת לך לך; פרשת לך לך מתחילה בדברים: "לך לך מארצך וממולדתך ומבית אביך אל הארץ אשר אראך".

אורן אסף חזן: למה נאמר "אראך"?

אורן אסף חזן: הרי אומר לו: "לך לך מארצך וממולדתך" – הכוונה להראות לו – אל הארץ אשר אני אראה לך, לאן אתה הולך.

אורן אסף חזן: אבל אראך, פשוטו כמשמעו: אַרְאָה אותך.

אורן אסף חזן: אז לחברים מהרשימה הפלסטינית שעוד לא מבינים, "אראך", מסביר הרב לאו, אראך זה אראה אותך בגדולתך; אראה אותך בעוצמתך; אראה אותך באחיזתך בארץ אשר לך נתתיה, לך ולזרעך עד עולם.

אורן אסף חזן: כבר אז בורא עולם נתן אותה לנו, העם הנבחר.

אורן אסף חזן: מה לעשות, אני יודע שיש חלקים גם כאן, בכנסת הזאת, שלעתים מרגישים כאילו הם שכחו שהם יהודים.

אורן אסף חזן: עליכם אני לא מתפלא, חברי הרשימה הפלסטינית המשותפת; אלה עם המורשת הירדנית, עם ההיסטוריה הירדנית, חלקם אולי מצרית, שכן נאמר לפני, ואין טעם לחזור על הדברים: לא היה עם פלסטיני.

אורן אסף חזן: כל כך הרבה סיפורים מסביב, אבל יש דבר אחד שהוא ברור: העם היהודי היה ולנצח יהיה.

אורן אסף חזן: אנו קיבלנו את תורתנו הקדושה, ואתם יודעים מה?

אורן אסף חזן: אנחנו לא מתביישים בה, ואנחנו עומדים על זכותנו – זכות היסטורית, זכות ביטחונית, זכות אמונית.

אורן אסף חזן: זו ארצנו.

אורן אסף חזן: וכשאומר "אראך" בפרשת לך לך, היום אנחנו רואים 67 שנים של גדולה של עם שפעם אחר פעם – כפי שאנחנו אומרים בהגדה: "בכל דור ודור באים עלינו לכלותנו" – פעם אחר פעם מאז קום המדינה באים לכלותנו והקדוש-ברוך-הוא מצילנו מידם.

אורן אסף חזן: ועם ישראל הוא עם הנצח, וכוחות הביטחון עומדים איתנים ומראים לכם ולחברים שלכם מי בעל-הבית.

אורן אסף חזן: ואם בדברי תורה עסקינן, הרי אנחנו עכשיו בערב ראש חודש אדר, ובקרוב נחגוג את חג הפורים – – –

יעקב ליצמן: ראש חודש, לא ערב.

אורן אסף חזן: אמרתי, ראש חודש אדר א'.

אורן אסף חזן: זה מה שאמרתי.

אורן אסף חזן: אני קצת צרוד, אני מתנצל.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורן אסף חזן: – – – בקרוב חג הפורים.

אורן אסף חזן: הרי מסופר על המן הרשע שניסה להרוג, לאבד ולהשמיד את כל היהודים, וגם אז לא צלח בידו.

אורן אסף חזן: אבל מאז ועד היום העם היהודי בראש חודש אדר מרבה בשמחה.

אורן אסף חזן: והייתי מזמין אתכם ואותך, ידידי יושב-ראש המליאה, לשיר אתי ביחד: "מש- מש- מש- משנכנס אדר".

יחיאל חיליק בר: זה הליכודיאדה.

אורן אסף חזן: משנכנס אדר מרבים בשמחה.

אורן אסף חזן: אנחנו לא מתביישים במי שאנחנו.

אורן אסף חזן: אנחנו לא מתביישים להיות שמחים.

אורן אסף חזן: שיהיה לכולנו חודש טוב, ובעזרת השם, אנחנו נמשיך להיות כאן, כמו שאמרתי בעבר.

אורן אסף חזן: לגביכם – אני לא כל בטוח.

אורן אסף חזן: חודש טוב לכולם.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אורן חזן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אמסלם – מוותר?

דוד אמסלם: מוותר.

יחיאל חיליק בר: אתה אומר:

יחיאל חיליק בר: לעלות אחרי אורן חזן – היינו בשיא הקרשנדו.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: ודאי, מי יכול לעלות לדבר אחרי אורן חזן?

נחמן שי: איפה היית עד עכשיו?

נחמן שי: הבאת רוח חיים.

דוד אמסלם: תן לו חצי שעה רצוף לגמור את – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נשאיר את ההצעה שלך ליום אחר, ליושב-ראש מליאה אחר.

אורן אסף חזן: "מ-ש-נכנס אדר מרבים בשמחה.

אורן אסף חזן: "

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תכף אני אדאג שילוו אותך בשירה החוצה.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, אם כן, זה אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: אתה מוותר על מענה?

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 54), התשע"ו–2016 – נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 26 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 54), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, 22 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 54) עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכנסת, ליושב-ראש ועדת הכנסת דוד ביטן, שיחליטו לאן החוק עובר.

יחיאל חיליק בר: נוסיף את סתיו שפיר בעד וגם את נורית קורן וגם את תמר זנדברג.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1003); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקון מס' 85), לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: השר יעקב ליצמן יעלה להציג את הצעת החוק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על מנת להגדיל את היצע יחידות הדיור ולייעל את השימוש במלאי הקיים, ונוסף על צעדים שננקטו בחקיקת דיני המס כדי למתן את הביקוש לדירות מגורים, מוצע כי התקופה שבה מותר להחזיק בשתי דירות מגורים ולהיחשב לבעל דירת מגורים יחידה – החזקה בדירת המגורים הישנה ורכישת דירת מגורים חדשה חלף דירה זו – תקוצר משנתיים לשנה לעניין מס רכישה, ומשנה וחצי לשנה לעניין מס שבח, כך שרק מי שימכור את דירת המגורים הישנה בתוך שנה מרכישת דירת המגורים החדשה ייהנה משיעורי מס רכישה של דירה יחידה ומפטור ממס שבח.

יעקב ליצמן: זאת, על רקע התארכות משך ההחזקה בדירות המגורים, שנעשית, בין היתר, מתוך ציפייה של המוכרים למקסום הרווח ולעליות מחירים.

יעקב ליצמן: התיקון המוצע אינו חל על המועדים הקבועים כיום למי שרוכש דירה מקבלן.

יעקב ליצמן: לאותה תכלית של הגדלת היצע הדירות מוצע גם להגביל את התקופה שבה ניתן למכור דירה בירושה בפטור ממס שבח, שכרגע אינה מוגבלת, לשנתיים.

יעקב ליצמן: זאת, כדי לעודד יורשים למכור את דירת המגורים, שכן כיום אין שום תמריץ למכור אותה בשל אי-הגבלת הפטור.

יעקב ליצמן: ההגבלה לא תחול לגבי יורש שהוא בן-הזוג של המוריש, ילדו מתחת לגיל 21 או ילדו החוסה תחת אפוטרופסות משפטית.

יעקב ליצמן: במקרים אלו הדרישה למכור בתוך שנתיים תחול מיום פטירתו של בן-הזוג, מיום הגיעו של ילדו של המוריש לגיל 21 או מיום שבו יפסיק ילדו של המוריש להיות חסוי – הכול לפי העניין.

יעקב ליצמן: אבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לדוברים.

יחיאל חיליק בר: גלאון – לא נמצאת.

יחיאל חיליק בר: אייכלר, זנדברג, נחמן שי, סלימאן, שמולי.

מיקי לוי: אני כבר פה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לא, לא עושים דברים כאלה.

יחיאל חיליק בר: לא, לא עושים דברים כאלה.

יחיאל חיליק בר: מה זה הדבר הזה?

מיקי לוי: הם לא רוצים.

יחיאל חיליק בר: לא, אתה צריך לרדת, שאני אקרא לך.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי לוי – נמצא?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: מה זה הדבר הזה?

מיקי לוי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: אנחנו ננצל את הבמה עד תומה.

אורן אסף חזן: תסביר לו, מיקי.

מיקי לוי: אבל אני עכשיו באמת קורא לכל הנוכחים כאן, גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה, להקשיב בקשב רב, כי מדובר בחוק גרוע, שבא לייסר את אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: חד-משמעי.

מיקי לוי: אני אומר לכם את זה.

מיקי לוי: תקשיבו.

מיקי לוי: קודם כול, עשו פה איזה תרגיל – רשות המסים – והכניסו חוק ירושה בתוך חוק רגיל.

יעקב ליצמן: לא, לא, אנחנו נוציא את זה.

מיקי לוי: אבל אתה הקראת את זה, אדוני.

יעקב ליצמן: אני יודע.

מיקי לוי: בגלל זה אני רוצה שזה יירשם בפרוטוקול.

יעקב ליצמן: מיקי, מיקי, אני יודע.

מיקי לוי: אז אני רוצה שזה יירשם בפרוטוקול, חד-משמעית.

יעקב ליצמן: זה נרשם בפרוטוקול.

דוד ביטן: החלק הראשון – – –

מיקי לוי: תראו, מדובר בחוק הראשון.

מיקי לוי: זה שני חוקים.

מיקי לוי: מדובר בחוק הראשון, שהוא מכירת דירה למשפרי דיור.

מיקי לוי: דודי, תן לי לדבר, בבקשה, שיירשם בפרוטוקול – ואני מקבל את מה שאתה אומר, אני אציין את זה, אבל אני לא לוקח סיכונים.

דוד ביטן: גם השר אומר.

מיקי לוי: ולכן, על-פי חוק – שימו לב – אדם שמשפר את הדיור שלו, מוכר דירה שברשותו והולך לקנות דירה אחרת, עד היום היו לו 24 חודש כדי למכור את הדירה הראשונה.

מיקי לוי: מה באה הממשלה ואומרת?

מיקי לוי: אתה, שהולך וקונה דירה שנייה כדי לשפר את הדיור שלך, תמכור את הדירה הראשונה בתוך 12 חודש.

מיקי לוי: סליחה?

מיקי לוי: ואם אני נמצא במקום שקשה לי למכור את הדירה, באיזה מקום בפריפריה?

מיקי לוי: ואם כרגע המחירים לא טובים?

מיקי לוי: ואם יש איזו בעיה משפטית ועיקול על הדירה שלי ואני אעבור את 12 החודש?

מיקי לוי: וזה שייך לכל אחד מאזרחי מדינת ישראל, וגם לאלה שיושבים פה.

מיקי לוי: אז אחרי 12 חודש יטילו עלי מס שבח או מס רכישה?

מיקי לוי: אנחנו השתגענו?

מיקי לוי: משפרי דיור.

מיקי לוי: על מה אנחנו מדברים?

מיקי לוי: עד היום היה 24 חודש; היום מבקשים להוריד את זה ל-12 חודש.

מיקי לוי: מה, אתם רוצים להצליף באזרחי מדינת ישראל?

מיקי לוי: לא מספיק קשה להם?

אורן אסף חזן: מה הרציונל?

מיקי לוי: הרציונל?

מיקי לוי: למה?

מיקי לוי: כאילו אם תחזיק אותה 24 חודש, יהיו לך 12 חודש להשכיר אותה.

מיקי לוי: איזה שטות זאת.

מיקי לוי: איזה שטות זאת, מכיוון שגם אם תשכיר אותה לשנה נוספת, לחוק השכירות לא יקרה כלום.

מיקי לוי: חברים, אני קורא לכם לא להצביע לחוק הזה.

מיקי לוי: עכשיו, שימו לב: לתוך החוק הזה, בתוך החוק הזה הסתנן חוק נוסף: חוק ירושה, שבא ואומר: אם אתם קיבלתם את דירת ההורים שלכם בירושה, היום הדירה בירושה היא ללא מס שבח עד סוף הדורות.

מיקי לוי: אין בעיה, ההורים שלנו, אנחנו, עבדנו כל כך קשה, שילמנו מסים כל החיים שלנו.

מיקי לוי: באה רשות המסים – ותסלחו לי, גם שר האוצר וראש רשות המסים – מתוך רָעוּת אומרים: אתה תמכור את הדירה בתוך שנתיים.

מיקי לוי: אבל סליחה, אם יש ארבעה יורשים ויש סכסוך ושניים לא רוצים – שניים לא רוצים למכור?

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

מיקי לוי: תן לי עוד דקה, אדוני.

מיקי לוי: זה כל כך חשוב.

מיקי לוי: יש סכסוך, אז אי-אפשר למכור את הדירה.

מיקי לוי: מעבר לעניין הזה, בתרבויות מסוימות, כמו התרבות שלי ושל חלק מהיושבים פה, אסור לפתוח את הדירה במשך שנה, אלא אחרי שנה, כשהאבל מסתיים.

מיקי לוי: אז נשארה לי רק שנה למכור את הדירה, ואם לא – יטילו עלי מס שבח?

מיקי לוי: ואם יש סכסוך הולכים לבית-המשפט, וגם זה לוקח כמה שנים.

מיקי לוי: אנחנו השתגענו?

מיקי לוי: גם אם הדירה הזאת תוטל אל תוך שוק השכירות – שגם ככה חסרות בו דירות להשכרה – –

יחיאל חיליק בר: תודה, מיקי.

מיקי לוי: – – אני לא מבין את הדרישה הזאת.

מיקי לוי: אני מציע לכם למשוך את החוק הזה, כדי שלא נצביע נגד.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מיקי לוי: לא להפיל אותו.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יחיאל חיליק בר: לא לא לא, זה לא דיאלוג עכשיו.

יחיאל חיליק בר: הוא מעבר לזמן שלו.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש, אנחנו רק ב-01:30 עכשיו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מיקי לוי: תאמין לי, מיקי, אני מצפה ממך קצת לרמה יותר אינטליגנטית.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: יופי, אז תצביע כאוות נפשך.

מכלוף מיקי זוהר: מה הוא עשה בתור שר אוצר?

מיקי לוי: אני קורא לכם, במתכונת הזאת – להצביע נגד החוק.

מיקי לוי: החטא הזה בא ומצליף באזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: אל תיתנו ידכם לכך.

מיקי לוי: אתם מצליפים באזרחי מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: הדברים בהחלט מובנים.

יחיאל חיליק בר: פריג', רוזין, מערוף, חזן.

יחיאל חיליק בר: חזן, אתה מדבר?

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה, סליחה.

יחיאל חיליק בר: רגע, רגע, חכה.

יחיאל חיליק בר: מערוף – לא, לא.

יחיאל חיליק בר: אני קראתי בשמך ולא ראיתי שאתה פה.

יחיאל חיליק בר: אני חוזר ומדגיש לכל הדוברים: שלוש דקות בדיוק.

יחיאל חיליק בר: תכוונו את הנאומים שלכם.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: דוד, יש לך שלוש דקות לשכנע אותו שלא לדבר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר, שר הבריאות, החוק הקודם – הצבענו; יכול להיות שצריך קצת כסף.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם אני עקרונית נגד המע"מ בכלל, ובכל זאת זה לאוצר, זה טוב, זה כסף שיחזור לבריאות, יחזור לרווחה – בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: אבל כאן אנחנו פוגעים קשות, באכזריות, באזרח הפשוט.

עבדאללה אבו מערוף: זה חוק דרקוני שגוזל מהאזרח הפשוט מגורים.

עבדאללה אבו מערוף: אולי ככה תיפתר בעיית הדיור שנמצא במשבר, שמדברים עליה כל הזמן, והיא מה שנקרא הבייבי של הקואליציה, של מפלגת כולנו.

עבדאללה אבו מערוף: איך אפשר לחוקק חוק כזה?

עבדאללה אבו מערוף: איך אפשר, במצב שקיים?

עבדאללה אבו מערוף: לכל מילה שחבר הכנסת מיקי לוי אמר, אני מצטרף, לכן אני מקצר, בשביל לחסוך לכם זמן.

עבדאללה אבו מערוף: זה חוק דרקוני שפוגע באכזריות, קשה, באזרח הפשוט.

עבדאללה אבו מערוף: צריך את החוק הזה להחזיר ולא לחוקק.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא אפרט עוד הרבה.

עבדאללה אבו מערוף: זה חוק גרוע ביותר בזמן שיש משבר בדיור, וחבל שמחוקקים אותו בזמן הזה, ועושים מחטף עכשיו בשביל לחוקק חוק כזה.

עבדאללה אבו מערוף: זו בושה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אבו מערוף.

יחיאל חיליק בר: חזן, מה החלטת?

יחיאל חיליק בר: לדבר?

קריאות: – – –

דוד ביטן: סתם הוא מדבר.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, הוא עוד לא דיבר היום על הרשימה הפלסטינית המשותפת.

יחיאל חיליק בר: תגידו לי, מה קרה לכם?

מירב בן ארי: זו כבר הפעם הרביעית שלו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות בדיוק.

דוד ביטן: לא, דקה הוא מדבר.

יחיאל חיליק בר: דקה זו החלטה שלו.

מירב בן ארי: די, כמה אפשר?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש הדקות שלך החלו.

יחיאל חיליק בר: שלוש הדקות שלך החלו.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש שקט.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

אורן אסף חזן: כל הכבוד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת היא שהסיבה שעליתי לדבר – ראשית, כדי להגיד שכל מילה, על סף האות, שיצאה מפיו של חבר הכנסת מיקי לוי, פשוט נכונה.

אורן אסף חזן: אבל לא פחות חמור מכך – ההתנהלות שלנו, שאנחנו צוחקים על הציבור.

אורן אסף חזן: מביא האוצר לוועדת הכספים, לפני חודשים מעטים, הצעה להעלות את מס הרכישה; מעלה את מס הרכישה ב-8%.

אורן אסף חזן: מישהו פה בחדר הזה, במליאה הזאת, מישהו בעם ישראל באמת חושב שאדם שיש לו דירה ראשונה ושנייה, כשהוא בא לקנות את השלישית והרביעית שלו במיליון וחצי, 1.6 מיליון, 1.8 מיליון, עוד 40,000 שקל במס הרכישה יפריעו לו?

אורן אסף חזן: על מי אנחנו עובדים?

אורן אסף חזן: מישהו פה חושב שבדרך של ססמאות נפתור את מצוקת הדיור?

אורן אסף חזן: מישהו פה חושב שבדרך שאנחנו – אני זהיר בדברי – דוחקים אנשים לפינה להיפטר מנכסיהם רק כדי לשפר את הדיור שבו הם חיים, את קורת הגג שעליה עבדו כל כך הרבה, נפתור את מצוקת הדיור?

אורן אסף חזן: אולי הגיע הזמן שאם אנחנו באמת רוצים לעשות שינוי, אז נעלה את מס הרכישה ב-50%, ואם – – –

דוד ביטן: אתה לא מבין את הסעיף.

אורן אסף חזן: אני לא מדבר על הסעיף, אני מדבר על מצוקת הדיור.

מירב בן ארי: אתה לא מבין – – –

אורן אסף חזן: אני לא מדבר על הסעיף.

אורן אסף חזן: אל תלמדי אותי.

מירב בן ארי: – – –

אורן אסף חזן: חברת הכנסת בן ארי – –

מירב בן ארי: מה זה קשור?

אורן אסף חזן: – – כשאני מכרתי דירות, אני חושב שאת עוד לא סיימת את הבגרויות שלך, אז בואי, אל תפריעי לי.

מירב בן ארי: תפסיק להתנשא עלי.

מירב בן ארי: תפסיק להתנשא עלי.

מירב בן ארי: אם אתה חושב שאתה יכול להתנשא כאן – –

אורן אסף חזן: כשאני מכרתי דירות – בסדר?

אורן אסף חזן: אוקיי?

מירב בן ארי: – – אתה טועה.

מירב בן ארי: אל תתנשא עלי.

אורן אסף חזן: אני לא רק מכרתי – עוד לפני שמכרתי גם עבדתי בבניין, אז בואי, אל תפריעי.

מירב בן ארי: – – –

אורן אסף חזן: ופתאום את לא מצוננת, את צועקת פה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מירב בן ארי: אתה לא תתנשא עלי.

מירב בן ארי: אתה לא תתנשא עלי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שתיתן לי לדבר.

אורן אסף חזן: תשתיק אותה.

אורן אסף חזן: זה לא הגיוני.

מירב בן ארי: – – – לעשות את זה על חשבון – – –

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לכם שאם אנחנו רוצים לפתור את מצוקת הדיור, צריך להחזיר את מס רכוש, שבעלי קרקעות שמחזיקים את הקרקע – ברוב המקרים, אנשים שעל הקרקע שלהם אפשר, בתב"ע, לבנות אלפי יחידות דיור, מחזיקים אותה, כי להם יש כבר מספיק; הם ראו שובע, אז הם לא ממהרים לשחרר.

אורן אסף חזן: כדי לפתור את מצוקת הדיור, צריך לחייב ראשי ערים לבנות, לחייב לבנות, דירות של שני חדרים ושלושה.

אורן אסף חזן: מי קבע שזוג צעיר צריך לגור בפנטהאוז, בדופלקס, בשמופלקס?

אורן אסף חזן: כדי לפתור את מצוקת הדיור צריך לפתור את בעיית ההון העצמי.

אורן אסף חזן: להפסיק – ואני מסכם, למרות כל ההפרעות – – –

יחיאל חיליק בר: סיימת, אדוני.

אורן אסף חזן: לא, אני מסכם, משפט אחרון.

יחיאל חיליק בר: סיימת.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה, שמענו מספיק.

אורן אסף חזן: סליחה, חיליק, פריבילגיה של סגן יושב-ראש, תן לי משפט אחרון.

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: כדי לפתור את המצוקה, צריך להפסיק לעשות חשבון לטייקונים ולבנקים ולשמנקים, כי אם זוג צעיר רוצה לקנות דירה, אנחנו צריכים לתת לו את היכולת.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: בואו נשב ונבנה קריטריונים נכונים לקבלת משכנתה, ולא ננסה לבנות – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – קריטריונים להרוויח ריביות כפולות בבנקים.

אורן אסף חזן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אוסאמה סעדי – נמצא?

יחיאל חיליק בר: איוב קרא – מוותר.

אורן אסף חזן: – – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: דוד אמסלם.

יחיאל חיליק בר: השר, אתה רוצה?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, דברי סיכום, ואנחנו עוברים להצבעה.

יעקב ליצמן: רבותי חברי הכנסת, הסיכום עם משרד האוצר, מה שידוע לי, גם עם יושב-ראש ועדת הפנים – כל הנושא הזה של מס עיזבון, יוצא.

יעקב ליצמן: זה לא יהיה בחוק הזה.

יעקב ליצמן: אני יכול להמליץ גם שאני חושב ששנה – צריך להאריך, אבל על זה אין לי סיכום עם משרד האוצר.

יעקב ליצמן: אבל כל הנושא הזה של מס עיזבון, שיחול גם על ירושה – זה לא, זה יצא מהחוק הזה, וכך צריך להיות.

יעקב ליצמן: אנחנו, לפחות ביהדות התורה, לא הסכמנו לתמוך בזה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקון מס' 85), התשע"ו–2016.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – 7 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקון מס' 85), התשע"ו–2016, לוועדת הכספים נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 16 בעד, שבעה מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקון מס' 85) עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1013); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 74) (דיון לפני דן יחיד בעבירות הנוגעות לחומר משכר), התשע"ו–2016.

יחיאל חיליק בר: יציג את ההצעה סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מי שעדיין ער פה – איזה צעקות.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לשמור על השקט שם.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תודה.

אלי בן-דהן: אני מתכבד להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 74) (דיון לפני דן יחיד בעבירות הנוגעות לחומר משכר).

אלי בן-דהן: הכלל בבתי-הדין הצבאיים הפועלים לפי חוק השיפוט הצבאי הוא שבית-דין צבאי מחוזי ידון בשלושה או בחמישה, וכי נשיא בית-דין צבאי מחוזי המרכיב מותב בית-דין יכלול בו שופט צבאי אחד לפחות ושופט צבאי – משפטאי אחד לפחות.

אלי בן-דהן: החוק גם קובע חריג לכלל זה.

אלי בן-דהן: כדי לייעל את הדיונים, קיימת רשימה של עבירות שבהן יכול בית-הדין הצבאי לדון בשופט צבאי – משפטאי אחד.

אלי בן-דהן: עבירות אלה הן היעדר מן השירות שלא ברשות, איבוד קשר עם היחידה, בריחה ממשמורת, סירוב להיבדק לשם גילוי שימוש בסמים מסוכנים, שימוש בסם מסוכן או החזקת סם מסוכן לשימוש עצמי בלא היתר, החזקת כלים המשמשים לצריכה עצמית של סם מסוכן או להכנת סם מסוכן לצריכה כאמור בלא היתר.

אלי בן-דהן: עוד קובע סעיף 203, כי בית-דין צבאי מחוזי ידון בדן יחיד גם בעבירות צבאיות כגון התנהגות מבישה, התנהגות שאינה הולמת ואי-קיום הוראות המחייבות בצבא.

אלי בן-דהן: התיקון המוצע מרחיב את רשימת העבירות שבהן ידון בית-דין צבאי מחוזי בשופט צבאי – משפטאי אחד כך שתכלול גם עבירה של הכנסה, החזקה, מכירה או שימוש בחומר משכר בניגוד לפקודות הצבא.

אלי בן-דהן: על-פי פקודות הצבא, חל איסור הכנסת חומר משכר למחנות צה”ל, וכן חל איסור על החזקתו של חומר משכר, מכירתו וצריכתו במחנות צה”ל, בהיות החייל בתפקיד, כשהחייל נושא נשק צבאי – כולם מקשיבים, אה?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מזוז, אתם ממש עושים רעש.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ביטן, בבקשה, תנו לסגן השר לסיים.

אלי בן-דהן: – – בעודו לבוש מדים, או כשהחייל שוהה בחופשה קצרה אם אסר על כך מפקדו.

אלי בן-דהן: חומר משכר מוגדר בפקודות הצבא כמשקה משכר, סם או כל חומר אחר שקיים יסוד סביר להניח שהשימוש בו עשוי לשבש את תפקודו של החייל באופן כזה שפעילותו עלולה להמריץ או לדכא את מערכת העצבים, לגרום להזיות, או לגרום שינויים בהכרה, בתפיסה, במצב הרוח או בהתנהגות, בין שהחומר אסור לפי פקודת הסמים המסוכנים ובין שאינו אסור, לרבות חומר שעל-פי פרסומו ברבים גורם למשתמש לתופעות הנגרמות כתוצאה מהשימוש בסם מסוכן.

אלי בן-דהן: הפקודה מדגישה כי תכשיר מרשם או תכשיר בלא מרשם כהגדרתם בפקודת הרוקחים לא ייחשבו לחומר משכר, ובלבד שנעשה בהם שימוש בהתאם להוראות הגורם הרפואי או היצרן.

אלי בן-דהן: הקניית סמכות שיפוט לדן יחיד גם בעבירות הנוגעות לחומרים משכרים נועדה לייעל ולקצר את הליכי הדיון בעבירה זו.

אלי בן-דהן: הדבר רצוי וחיוני לנוכח נגע השימוש באלכוהול ובחומרים משכרים, שהפך לתופעה חברתית שאינה פוסחת גם על חיילי צה"ל.

אלי בן-דהן: כיוון שעבירות של שימוש והחזקה בסם מסוכן נדונות כבר כיום בפני דן יחיד, יש מקום לעשות כן גם בעבירות הנוגעות לחומרים משכרים, אשר מפאת מהותן ואופיין ניתן להסתפק בשיפוט בעניינן לפני שופט צבאי – משפטאי אחד ולא לפני מותב.

אלי בן-דהן: יצוין כי עבירות אלה הן מסוג עוון, אשר העונש המרבי הקבוע בצדן הוא שנת מאסר אחת.

אלי בן-דהן: אני מבקש מהכנסת לאשר את הצעת החוק הזאת בקריאה ראשונה ולהעביר אותה לוועדת החוץ והביטחון להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברות והדוברים.

יחיאל חיליק בר: זנדברג – מוותרת.

יחיאל חיליק בר: גלאון, שמולי, אייכלר, רוזין, פריג', נחמן שי, דוד אמסלם.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: דוד אמסלם.

יחיאל חיליק בר: מיקי.

יחיאל חיליק בר: מיקי.

יחיאל חיליק בר: מיקי – מוותר.

יחיאל חיליק בר: מירב בן ארי.

מירב בן ארי: אני מוותרת על זכות הדיבור, כי אני מתחשבת בחברי.

יחיאל חיליק בר: את מוותרת.

יחיאל חיליק בר: אורן אסף חזן.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אתה אמיתי?

אורן אסף חזן: מה שיו"ר ועדת הכנסת יגיד.

אורן אסף חזן: לוותר?

אורן אסף חזן: הפעם מוותר.

אורן אסף חזן: בחוק הבא – – –

יחיאל חיליק בר: מוזס.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אדוני סגן השר, רוצה לסכם?

מירב בן ארי: הוא סיכם.

מירב בן ארי: כבר סיכם.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 74) (דיון לפני דן יחיד בעבירות הנוגעות לחומר משכר), התשע"ו–2016.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 74) (דיון לפני דן יחיד בעבירות הנוגעות לחומר משכר), התשע"ו–2016, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 22 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 74) (דיון לפני דן יחיד בעבירות הנוגעות לחומר משכר), התשע"ו–2016, עברה בקריאה הראשונה ותעבור לוועדת החוץ והביטחון להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: [נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לבקשת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק לעיגון מעמדם של בתי-המשפט הצבאיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015.

יחיאל חיליק בר: תציג את הבקשה חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ללא דוברים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור להצבעה מייד לאחר הצגת הבקשה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: על-פי הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, מחליטה הכנסת, לפי סעיף 79(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט לפצל את הצעת חוק לעיגון מעמדם של בתי-המשפט הצבאיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, לשתי הצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את סעיף 4 וחלק אחר מההצעה יכלול את יתר הוראות הצעת החוק.

ענת ברקו: הצעת החוק לעיגון מעמדם של בתי-המשפט הצבאיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015 – להלן: הצעת חוק לעיגון מעמדם של בתי-המשפט הצבאיים – נדונה בכנסת בקריאה טרומית ביום י"א בכסלו התשע"ו, 23 בדצמבר 2015, והועברה לטיפולה של ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת לקראת הכנתה לקריאה ראשונה.

ענת ברקו: הצעת החוק עוסקת בכמה נושאים נפרדים.

ענת ברקו: בשל השוני שבין הנושאים וכדי לאפשר דיון נפרד וממוקד בכל אחד מהם, מוצע לפצל את הצעת החוק לשתי הצעות חוק נפרדות – –

יחיאל חיליק בר: חברים, לשמור על השקט, בבקשה.

ענת ברקו: – – כך שחלק אחד של ההצעה יכלול את התיקון לחוק המרשם הפלילי ותקנת השבים, התשמ"א–1981, שקובע שגם הרשעות ועונשים של בתי-משפט צבאיים ייכללו בפרטי הרישום של המרשם הפלילי, סעיף 4, והחלק האחר יכלול את התיקון לסעיף 42א בפקודת הראיות [נוסח משולב], התשל"א–1971, שקובע את תחולת הסעיף כאמור על בתי-משפט צבאיים, סעיף 2, וכן את התיקון לסעיף 57 לחוק העונשין, התשל"ז–1977, שעניינו מאסר על תנאי שהוטל על-ידי בית-משפט צבאי, סעיף 3.

ענת ברקו: אני מבקשת לאשר את ההצעה.

ענת ברקו: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על בקשת ועדת החוקה.

יחיאל חיליק בר: מי שבעד – בעד.

יחיאל חיליק בר: מי שנגד – נגד.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 29 בעד הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט – 14 נגד – 7 נמנעים – אין הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק לעיגון מעמדם של בתי-המשפט הצבאיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 14 בעד, שבעה מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי המליאה אישרה את בקשת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק לעיגון מעמדם של בתי-המשפט הצבאיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/617); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 139) (פרסום טפסים באתר האינטרנט והתקשרות באמצעות דואר אלקטרוני).

יחיאל חיליק בר: יציג אותה חבר הכנסת רועי פולקמן.

רועי פולקמן: מכיוון שנראה לי שלכולם יש עוד הרבה מאוד כוח בשעה המוקדמת, אני אתחיל דווקא – – –

אורן אסף חזן: – – – פולקמן.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אתחיל מהתודות; קודם כול לחבר הכנסת איציק שמולי, שנשאר כאן ביום הולדתו עד שעה כה מאוחרת.

אורן אסף חזן: הרסת לי את הנאום הבא.

רועי פולקמן: באמת?

רועי פולקמן: אז בכל זאת.

אורן אסף חזן: הרסת לי את הנאום הבא.

רועי פולקמן: כבר נגיד לאיציק שמולי, שביום ההולדת שלו טורח – – –

תמר זנדברג: איציק, זהו, נגמר לך יום ההולדת, זה היה אתמול.

רועי פולקמן: נכון, זה כבר היה אתמול, אבל הוא טורח להישאר כאן עד שעה כזאת.

קריאות: – – –

רועי פולקמן: אני אתחיל.

רועי פולקמן: אומנם זה עוד לא סוף הדרך של החוק הזה – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר'ה.

יחיאל חיליק בר: חזן, תירגע.

רועי פולקמן: – – אבל אני דווקא אתחיל מהסוף.

רועי פולקמן: כמובן, תודה לדודי אמסלם על התהליך.

רועי פולקמן: אני חייב לומר שכאשר הגענו עם החוק, הוא אמר: זה נשמע לי הזוי שצריך להעביר חוק כזה בכנסת.

רועי פולקמן: אבל הדבר המדהים הוא שראינו – חוויתי את זה גם עם אמי המבוגרת.

רועי פולקמן: היא גרה בדיור מוגן בתל-אביב, וראינו שהיא לא צריכה להגיע לעירייה כדי לשלם חשבונות ולקבל טפסים, אבל מסתבר שזה שבתל-אביב זה מאוד מאורגן – בהרבה מאוד רשויות במדינת ישראל זה לא המצב.

רועי פולקמן: לא רק שאין אפילו אתר אינטרנט, אלא שאם אתה רוצה לשלוח אימייל לפקיד על נושא מינימלי שיש בו טופס, אפילו אין כתובת אימייל אל מי לשלוח.

רועי פולקמן: לא יכול להיות שבשנת 2016 – דיברנו על זה במשרדי הממשלה; לא יכול להיות שברשות מקומית – – –

צחי הנגבי: שכנעת אותנו.

רועי פולקמן: יופי, אז אנחנו מתקדמים.

רועי פולקמן: רק שתי הערות שחשוב לי להגיד, וכמובן גם להגיד תודה לגילה גמליאל ול"ישראל דיגיטלית", שהם הגורם המרכזי בעניין הזה.

רועי פולקמן: אני רק אגיד שיש קצת חששות בשלטון המקומי, ופנו אלי, וכן חשוב לי להגיד את זה – – –

דוד ביטן: – – –

רועי פולקמן: אני מנסה לשכנע אתכם.

עבדאללה אבו מערוף: משוכנעים.

רועי פולקמן: אני יודע שלא, לכן אני מדבר אליכם.

רועי פולקמן: אתם עומדים פה, ואני רואה שצריך לשכנע אתכם.

אורן אסף חזן: לא השתכנענו.

רועי פולקמן: תהיו רגועים.

רועי פולקמן: יש לכם הרבה רשויות מקומיות.

רועי פולקמן: זה לא יעלה כסף לרשויות המקומיות.

רועי פולקמן: זה שאפשר לענות באימייל ולשלוח טפסים, זה לא יעלה כסף.

רועי פולקמן: "ישראל דיגיטלית" תלווה את הרשויות, אז תשקלו את זה.

רועי פולקמן: אין סיבה שבשנת 2016 בן-אדם ילך לעירייה כדי לקחת טופס, למלא אותו ולהגיש.

רועי פולקמן: הכול אפשר להוריד באינטרנט, למלא ולשלוח.

רועי פולקמן: זה אלף-בית.

רועי פולקמן: אנחנו ניתן כמה שנים לעשות את זה, אנחנו נלווה את הרשויות.

רועי פולקמן: אז, חברים, זה עוד חלק מהדרך.

רועי פולקמן: אתם מתחייבים, כל חברי הליכוד שעומדים פה, מול כל הרשויות המקומיות שיגידו: תקשיבו, זה עולה.

רועי פולקמן: מישהו אמר לי: אין לנו מחשב ברשות המקומית.

רועי פולקמן: חבר'ה, 2016.

רועי פולקמן: אם אין מחשב, נעזור לו לקנות מחשב.

רועי פולקמן: חברים, אז תודה רבה.

רועי פולקמן: אנחנו נתקדם צעד קדימה עם העניין הזה.

רועי פולקמן: אנשים קשישים ומוגבלים וכל אחד אחר לא יעמדו בתור בשום רשות מקומית.

רועי פולקמן: מקובל?

רועי פולקמן: אז תודה רבה.

אורן אסף חזן: רגע, התייעצות סיעתית.

רועי פולקמן: התייעצות סיעתית, 01:40.

רועי פולקמן: אני פונה אל הלב שלכם.

צחי הנגבי: אנחנו דורשים – – –

רועי פולקמן: אני פונה אל הלב שלכם.

יחיאל חיליק בר: שמית?

יחיאל חיליק בר: שמית?

אורן אסף חזן: אני דורש תשובה והצבעה במועד מאוחר יותר.

רועי פולקמן: אז אני מבקש שבפעם הבאה בליכודיאדה זה יהיה נושא ראשון: שירות לאזרח – מספר אחת; זה הדבר שאנחנו רוצים.

רועי פולקמן: שירות לאזרח צריך להיות הדגל של כולנו.

אורן אסף חזן: האזרח מספר אחת, הנשיא, או שירות לאזרח – – –

מיכל בירן: כל הכבוד לרועי.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: זנדברג, רוזין, גלאון, אייכלר, נחמן שי, שמולי.

קריאה: מה עם חזן?

אורן אסף חזן: עכשיו.

יחיאל חיליק בר: אני מפחד לקרוא את השם שלו.

קריאות: מוותר.

קריאות: מוותר.

רועי פולקמן: לא נכון.

רועי פולקמן: אורן, מה יהיה?

רועי פולקמן: רק אם אתה אומר שאתה תומך בכל הכוח בהמשך.

יחיאל חיליק בר: צחי, אתם לא מחנכים אותו איכשהו?

אורן אסף חזן: אני נבחרתי להשיב בשם הסיעה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות, אדוני.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, בשם סיעת הליכוד – – –

קריאה: – – –

דוד ביטן: שמע, לך למשרד הפנים, תחליף את השם לזועבי, ואתה מושעה ארבעה חודשים.

אורן אסף חזן: אל תקלל אותי.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: קודם כול, שני דברים: 1.

אורן אסף חזן: – ומצד שני, יש לנו גם מוחמד זועבי אצלנו בליכוד, ציוני אמיתי.

אורן אסף חזן: חבר'ה, יש גם אנשים עם השם זועבי שמביאים כבוד למדינה – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: – – לא כמו זאת שעושה לי רע לראות אותה כל בוקר מחדש, ואנחנו נראה לה את הדרך החוצה, אבל יש גם כאלה.

אמיר אוחנה: מוחמד זועבי בן 18 עכשיו.

אורן אסף חזן: מזל טוב.

אורן אסף חזן: אבל רגע, לפני שנאחל לו מזל טוב, חברים, תשמעו.

אורן אסף חזן: בשקט-בשקט, יש יאמרו מתחת לאף, חברנו איציק יצחק – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: לא, סלח לי, אדוני.

אורן אסף חזן: אני חושב שכשמדברים פה על לויאליות וחברות וערכים, לאיציק שמולי יש יום הולדת.

אורן אסף חזן: אני בחרתי לעצמי להקדיש את שתי הדקות ו-11 – – –

יחיאל חיליק בר: אתה לא שר במליאה.

אורן אסף חזן: לא, אני לא מתכוון לשיר.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, זה לא קרקס.

אורן אסף חזן: לא, אני לא מתכוון לשיר.

יחיאל חיליק בר: אני יודע שאתם בליכודיאדה רגילים לזה.

יחיאל חיליק בר: פה זה לא קרקס, אי-אפשר לשיר.

אורן אסף חזן: עכשיו זה גזענות.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא.

נורית קורן: בעבודה – זה הקרקס.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא.

אורן אסף חזן: זו גזענות.

אורן אסף חזן: אני לא מתכוון לשיר, אבל – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – אתה מפריע לי.

קריאות: – – –

דוד ביטן: – – –

ירון מזוז: – – –

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, יש לך דקה ו-50 שניות.

אורן אסף חזן: חברים, אם לא תיתנו לי לדבר אני אעלה לדבר גם בחוק הבא.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אני מפרגן לליכודיאדה.

דוד ביטן: – – – זה עבודה בעיניים – – –

אורן אסף חזן: חברים, אתם פוגעים בכבודו של איציק שמולי כשאתם עושים את זה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: אני מודיע, אם לא תיתנו לי לדבר בשקט, אני אעלה לדבר בחוק הבא שוב.

אורן אסף חזן: אז, איציק שמולי, ראשית, אני חושב גם היום – – –

איציק שמולי: אני פוחד ממה שהולך לבוא.

אורן אסף חזן: לא, אל תפחד, אל תפחד.

יחיאל חיליק בר: איציק, אני מציע לך לצאת מהמליאה.

אורן אסף חזן: אני לא יכול לדבר?

אורן אסף חזן: אני לא מבין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: איציק שמולי – – –

ירון מזוז: תוסיף לו דקה.

ירון מזוז: תוסיף לו דקה, חיליק.

דוד ביטן: איציק, בזה הרגע – – –

אורן אסף חזן: אני רוצה לאחל לך – – –

דוד ביטן: 5% מפלגת העבודה, בזה הרגע.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ביטן, תן לחבר הכנסת חזן לסיים, אנחנו מאוד מבקשים ממך.

אורן אסף חזן: סגן יושב-ראש הכנסת.

ירון מזוז: תוסיף לו דקה.

ירון מזוז: תוסיף לו דקה.

יחיאל חיליק בר: דקה, אדוני.

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

אורן אסף חזן: אתה לא יכול – – –

יחיאל חיליק בר: אדוני, תדבר, עובר לך הזמן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד – אני מסתכל, מישיר מבט לעיניך ואומר לך שלא רבות הפעמים שאני תוהה אם אתה נמצא במפלגה הנכונה.

אורן אסף חזן: אני חושב שמקומך דווקא בצד הימני של המפה – –

יחיאל חיליק בר: איציק, צא לפני שהוא מחסל לך את הפריימריז, איציק.

אורן אסף חזן: – – דווקא אצלנו.

אורן אסף חזן: חבל – – –

איציק שמולי: הלו, זו מתנה ליום הולדת?

אורן אסף חזן: רגע, שנייה, תן לי לתקן.

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: וזה נחשב שהוא אוהב אותך.

אורן אסף חזן: חבר'ה, תשמעו.

אורן אסף חזן: מה שאתם עושים – אתם מזלזלים עכשיו, וזה לא בסדר.

אורן אסף חזן: לבן-אדם יש יום הולדת – 37?

אורן אסף חזן: כמה?

איציק שמולי: 6.

אורן אסף חזן: 36.

אורן אסף חזן: לבן-אדם יש יום-הולדת 26 ואתם עושים פה רעש.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לך, באמת בשם כולם:

אורן אסף חזן: אני חושב שאיציק שמולי לא מקבל מספיק תודה על העשייה החברתית, על הנתינה שלו לאדם ולחיות – – –

מיכל בירן: כל מילה – – – בפריימריז.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

אורן אסף חזן: לא נכון, למה?

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, 13 שניות, תנו לו לסיים.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, בבקשה.

אורן אסף חזן: בן-אדם לא יכול לברך חבר פעם – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה לסיים.

קריאות: – – –

דוד ביטן: תשע, שמונה, שבע, שש, חמש, ארבע, שלוש, שתיים, אחת – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: איציק שמולי, יום הולדת שמח.

אורן אסף חזן: אני אוהב אותך ואני מאחל לנו עוד שנים רבות של עשייה משותפת בכנסת ישראל, מימין ומשמאל.

נחמן שי: מוכרח משותפת?

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: איציק שמולי, מכיסא יושב-ראש הכנסת אני מצטרף בחום בפעם הראשונה לנאום של חזן ומאחל לך באמת, בשם כולנו, יום הולדת שמח, וכל מה שאמר לך חזן זה כאין וכאפס לעומת מה שאתה עושה.

יחיאל חיליק בר: אז באמת, מזל טוב.

מירב בן ארי: מזל טוב לשולי מועלם – – –

אורן אסף חזן: גם לך יש יום הולדת?

יחיאל חיליק בר: גם לשולי?

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חזן, רוצה עוד דקה?

שולי מועלם-רפאלי: – – – לא צריך לעלות – – –

אורן אסף חזן: נעלה שוב בחוק הבא, שולי.

יחיאל חיליק בר: מיקי לוי.

מיקי לוי: לא.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: פריג', מוזס.

יחיאל חיליק בר: קרא, קרא, קרא.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: הוא פה?

יחיאל חיליק בר: אמסלם.

קריאה: איוב כבר ישן.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: האם מר פולקמן רוצה?

רועי פולקמן: לא.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: יש תשובת ממשלה?

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 139) (פרסום טפסים באתר האינטרנט והתקשרות באמצעות דואר אלקטרוני).

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 30 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 139) (פרסום טפסים באתר האינטרנט והתקשרות באמצעות דואר אלקטרוני), התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 21 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 139) (פרסום טפסים באתר האינטרנט והתקשרות באמצעות דואר אלקטרוני) עברה, ותעבור להכנה בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/620); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת החוק האחרונה על סדר-היום: הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 21), של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: שולי, נאחל גם לך מזל טוב ורק בריאות ואושר.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

יחיאל חיליק בר: ואני אפילו אוסיף לך דקה, אם תרצי.

שולי מועלם-רפאלי: לא לא, אני אנסה ממש לצמצם את זה.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: מזל טוב.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, עניינו של חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 20) הוא בקביעת הגבלות על שכר הטרחה אשר ניתן לגבות בעד טיפול בתביעות לקבלת תגמולים לפי חוק נכי רדיפות הנאצים ולפי חוק התביעות של קורבנות השואה (הסדר הטיפול).

שולי מועלם-רפאלי: החוק נכנס לתוקפו בדצמבר 2014, ונקבע בו כי ניצול המבקש להגיש תביעה להחזרת עודף שכר טרחה יפנה בכתב לעורך-דין או לגורם המטפל בתוך שנה מיום פרסום החוק.

שולי מועלם-רפאלי: כשהחוק נכנס הגבילו את זה לשנה מיום פרסום החוק ברשומות, ובהצעה שלי אנחנו מבקשים להאריך את זה בשנה נוספת.

שולי מועלם-רפאלי: החוק הסמיך את האגף לסיוע משפטי במשרד המשפטים להעניק סיוע לניצולי שואה ללא מבחן זכאות כלכלית וללא תשלום.

שולי מועלם-רפאלי: ניצולי שואה רבים פנו לאגף בבקשה לסייע להם בתביעות להשבת שכר טרחה עודף.

שולי מועלם-רפאלי: נפתחו כ-1,300 תיקים שרובם – כ-1,100 – במחוז תל-אביב ורק כ-200 בשאר המחוזות.

שולי מועלם-רפאלי: פיזור האוכלוסייה של מי שתבעו באזור תל-אביב הבהיר שטרם מוצה הפוטנציאל של הפניות של ניצולי השואה לקבלת סיוע בתביעות להשבת שכר הטרחה, בעיקר בפריפריה.

שולי מועלם-רפאלי: כל הזמן ממשיכות לזרום בקשות נוספות לסייע בהשבת שכר הטרחה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו, כמובן – וגם החוק הזה הוא חלק מהמחויבות שלנו לניצולי השואה, חלק מהמחויבות של הכנסת ושל החברה הישראלית בכלל להקל על ניצולי השואה את חייהם.

שולי מועלם-רפאלי: במהלך השנה שהופעל החוק הזה למדנו על קיומן של כמה הוראות שדורשות תיקון, וגם אותן הוספנו בהכנה לקריאה הראשונה אל ההצעה להאריך את התיקון בעוד שנה.

שולי מועלם-רפאלי: מלבד הארכה בשנה נוספת, הוספנו ארבע נקודות: אנחנו מבהירים בהצעת החוק החדשה שחישוב של הסכומים שמרכיבים את העודף כולל גם מע"מ.

שולי מועלם-רפאלי: מה שראינו זה שעורכי-הדין גבו מע"מ, ואז הסבירו שכשהם מחזירים, הם מחזירים בלי המע"מ – איזה מין טריק בלתי ברור.

שולי מועלם-רפאלי: נקודה נוספת שהבהרנו בהצעה זה שאסור לעורכי-הדין לגבות הוצאות או עמלות או החזרים כשהם מטפלים בבקשה של ניצול שואה להשיב את שכר הטרחה.

שולי מועלם-רפאלי: לדוגמה, אם היה צריך להוציא איזה דף מאיזה ארכיון, אז את הסכום שהיה צריך לשלם לארכיון השיתו על ניצול השואה – דבר שלא מקובל.

שולי מועלם-רפאלי: נקודה נוספת – אם ניתנה החלטה מינהלית שמעניקה זכאות לתגמולים ואחרי ההחלטה הוגש ערעור לבית-המשפט ואחד מהם נדחה או נדחק או שהופסק הטיפול בהם, עורך-הדין לא יהיה זכאי לשכר הטרחה בגין הגשת הערעור.

שולי מועלם-רפאלי: והנקודה האחרונה – שכר הטרחה בגין הטיפול בתביעה, בקבלת קצבה לפי החוק הגרמני לקבלת קצבאות לעובדי גטאות – מבהירים בהצעת החוק שלי ששכר הטרחה המרבי שניתן לגבות הוא 15% מתוך קצבאות של חמש שנים, ולא 15% מכלל הסכום.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה, כמו שאמרתי, היא במסגרת המחויבות שלנו לניצולי השואה: להקל עליהם את חייהם, להקל עליהם במיצוי הזכויות שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת מועלם.

יחיאל חיליק בר: אני עובר לרשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: זנדברג, גלאון, שמולי.

יחיאל חיליק בר: שמולי, שמולי, שמולי.

איציק שמולי: – – –

יחיאל חיליק בר: אייכלר, רוזין, פריג', נחמן שי.

נחמן שי: – – –

יחיאל חיליק בר: אמסלם, מיקי לוי.

מיקי לוי: – – –

יעקב ליצמן: כולם ישנוניים.

יחיאל חיליק בר: אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: אני רק אנצל את הבמה להגיד כל הכבוד לשולי מועלם.

אורן אסף חזן: אשרייך, ויתגשמו כל משאלות לבך לטובה – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: מוזס.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 21), של חברת הכנסת שולי מועלם.

יחיאל חיליק בר: אני מפעיל את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 31 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 21), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 21 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 21) עברה בקריאה ראשונה ותחזור לוועדת החוקה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, ל' בשבט התשע"ו, 9 בפברואר 2016, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.