ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 96, 2016-02-01 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ב בשבט תשע"ו, 1 בפברואר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק איסור נהיגה ברכב בחוף הים (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 172) (תיקון – הגדרת לידה), התשע"ו–2016; הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על-ידי יועצי מס (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016; הצעת חוק אזור סחר חופשי באילת (פטורים והנחות ממסים) (תיקון מס' 8) (זיכוי ממס ליחיד על הכנסה חייבת מיגיעה אישית), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק 2556/20 וכלה בהצעת חוק 2583/20 – הצעת חוק חיסכון פנסיוני לכל עובד, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', זהבה גלאון, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – חישוב דמי מחלה בעת היעדרות לסירוגין של העובד ובן-זוגו), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי ורועי פולקמן; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 20) (תיקון – הארכת מועד), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין ואלעזר שטרן; הצעת חוק הדיור המוגן (תיקון – הבטחת כספי הפיקדון), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות (תיקון – מרכזי טיפול למתן טיפול רגשי לקטינים נפגעי עבירות מין או עבירות אלימות במשפחה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, אחמד טיבי, שולי מועלם-רפאלי, אבי דיכטר, אלי כהן, שרן השכל, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק מסירת מידע על קטין או על בן משפחתו ושיתוף במידע (הוראת שעה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, אלי כהן, שרן השכל, נאוה בוקר, אלי אלאלוף, איילת נחמיאס ורבין, טלי פלוסקוב, נחמן שי, איציק שמולי, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב ומרדכי יוגב; הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – החרגת הכנסה מעבודה או ממשלח יד ממבחן ההכנסה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – ביטול ארנונה על אדמת בניין באזור), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – פקיעת כהונה של חבר הכנסת), מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – מקום מושבו של התאגיד), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', זהבה גלאון, אילן גילאון, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון – תעמולת בחירות), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הגנת הדייר (תיקון – אי-תחולת החוק על נכס המושכר לחברה בעירבון מוגבל),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (אישור זיכוי מס), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – חיזוק הקשר עם יהדות התפוצות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, מכלוף מיקי זוהר, עודד פורר, מיקי לוי, נחמן שי, יחיאל חיליק בר, ענת ברקו, סופה לנדבר, אלעזר שטרן וקסניה סבטלובה; הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון – בירור תלונות ופיקוח על שמירת זכויות של אנשים עם מוגבלות במסגרות מגורים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, אלי אלאלוף, קארין אלהרר, שולי מועלם-רפאלי ואורי מקלב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור על נקיבת מחיר שלא ניתן לשלמו במעות שבמחזור), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, קסניה סבטלובה, מיכאל אורן, יפעת שאשא ביטון, דוד ביטן, יואב קיש, שרן השכל, טלי פלוסקוב, יצחק וקנין, רועי פולקמן, ישראל אייכלר, אורן אסף חזן, אברהם נגוסה, איתן כבל, איציק שמולי, יואל חסון, רויטל סויד, עבדאללה אבו מערוף, מירב בן ארי, קארין אלהרר, דב חנין, יואל רזבוזוב, תמר זנדברג, מיקי לוי, אלעזר שטרן, איילת נחמיאס ורבין, חיים ילין, עיסאווי פריג', נחמן שי, איל בן ראובן ומיכל בירן; הצעת חוק מתן דין קדימה לבעלי עסקים קטנים כנושים בפשיטת רגל ופירוק חברה (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, יואב בן צור, משה גפני, אראל מרגלית, נורית קורן, מיקי לוי ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת-עמל, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, דב חנין, אורלי לוי אבקסיס, מכלוף מיקי זוהר, יוסי יונה, אלי כהן, איציק שמולי, סתיו שפיר, אורי מקלב, יעקב מרגי ואילן גילאון; הצעת חוק החלת המשפט הישראלי ביישובים הישראליים ביהודה והשומרון, התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק הגיור (הוראת שעה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן ועליזה לביא; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה לעמותות הפועלות למען ניצולי השואה),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין ואלעזר שטרן; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון – יידוע זכויות חשודים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת ניסן סלומינסקי ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק העונשין (תיקון – הרחבת הגדרת בן משפחה לעניין התיישנות עבירות מין במשפחה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק העברת הכנסות מהימורים לתמיכה במרכזי גמילה מהימורים וחינוך למניעת הימורים, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אורן אסף חזן, אברהם נגוסה, עליזה לביא, יפעת שאשא ביטון, נאוה בוקר, טלי פלוסקוב, בצלאל סמוטריץ, עודד פורר, חמד עמאר, איציק שמולי, דוד ביטן ודוד אמסלם; הצעת חוק משק החשמל (תיקון – תשלומים מופחתים בעבור צריכת חשמל לשימוש ביתי), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', זהבה גלאון, אילן גילאון, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק איסור המתת כלבים בריאים והרחבת חובות הדיווח של רופא וטרינר עירוני (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, איציק שמולי, שרן השכל, דב חנין, רועי פולקמן, מירב בן ארי, אלי כהן, יעקב מרגי, אמיר אוחנה, חנין זועבי, עבד אל חכים חאג' יחיא, סופה לנדבר, עבדאללה אבו מערוף, באסל גטאס, יוסף ג'בארין, אילן גילאון, זהבה גלאון, תמר זנדברג, רוברט אילטוב, מאיר כהן, איימן עודה, עודד פורר, יחיאל חיליק בר, איתן כבל, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי, יוסי יונה, אראל מרגלית, יואל חסון, סתיו שפיר, מרב מיכאלי, שלי יחימוביץ, אורלי לוי אבקסיס, דוד ביטן, מיכל רוזין, ציפי לבני, אלעזר שטרן, יואל רזבוזוב, חיים ילין, יאיר לפיד, יעקב פרי, עיסאווי פריג', מיקי לוי, עליזה לביא, קסניה סבטלובה, מנואל טרכטנברג, יצחק הרצוג, עמיר פרץ, איתן ברושי, יעל כהן-פארן, איל בן ראובן, עאידה תומא סלימאן, זאב בנימין בגין, נורית קורן, יואב קיש, מיכל בירן, מכלוף מיקי זוהר, ענת ברקו, אברהם נגוסה ואורן אסף חזן; הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – ייצוג לנשים בוועדות איתור), התשע"ו–2016,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן וענת ברקו; הצעת חוק לתיקון פקודת תעריף המכס והפטורים (העלאת רף הפטור ממכס על חפצים ל-500 דולר), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, ודאי שנעבור עכשיו לסדרה של הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יצהיר אמונים חבר כנסת חדש מסיעת כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, שימו לב, הודעת הממשלה על מינוי ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו לשר הכלכלה והתעשייה, נושא שוודאי ילווה בדיון אישי.

יולי יואל אדלשטיין: וגם כן, שימו לב, חוק הגופים הנתמכים על-ידי ישות זרה, המכונה בפי כול חוק העמותות, לא יובא היום למליאת הכנסת על-ידי הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: החוק הזה, הצעת החוק הזאת ירדה מסדר-היום של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלת נתניהו מרסקת את העסקים הקטנים;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: חוק העמותות – סימפטום לחוסר הלאומיות ובידוד ישראל בעולם

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, נעבור להצעת אי-אמון מטעם המחנה הציוני: ממשלת נתניהו מרסקת את העסקים הקטנים.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתנמק את ההצעה היא חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – בבקשה, גברתי – וישיב לה השר המקשר בין הממשלה לכנסת, השר יריב לוין, בשם שר הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במוצאי-שבת לפני חודש עמדתי ברחוב דיזנגוף מתבוננת באותו שלב באוהל הלבן המוכר לכולנו, אותו אוהל שאומר שראש הממשלה בסביבה.

איילת נחמיאס ורבין: כמה דקות לאחר מכן, כבמטה קסמים, שעטה השיירה, האוהל נעלם, והפודיום גם הוא היה כלא היה.

איילת נחמיאס ורבין: רבים מאתנו שאלו, אחרי ששמענו את נאומו של ראש הממשלה, בחלוף פחות מ-24 שעות מאסונן של משפחות בקל, רוימי ושעבאן: האם נתניהו, ראש הממשלה, בכלל היה שם?

איילת נחמיאס ורבין: קטע הרחוב של פאב "הסמטה" היה מואר באותם רגעים בעיקר על-ידי נרות זיכרון.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו מצא לנכון להציג לי את מרום, הבעלים של המקום.

איילת נחמיאס ורבין: פניו היו אפורים מעצב, תדהמה, ובעיקר חוסר ההבנה שראיתי בעיניו בבירור – כיצד ממשיכים מכאן הלאה?

איילת נחמיאס ורבין: את העיניים של מרום, בשמות אחרים, אני פוגשת בהרבה מקומות בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: ירושלים זה מכבר חווה את אחד מגלי הטרור הקשים והממושכים – עיר שהיא ממילא אתגר כלכלי אדיר לכל מי שמחליט שהוא מתיישב בה ומתפרנס בה.

איילת נחמיאס ורבין: בעלי העסקים הקטנים בקושי מצליחים להרים בה את הראש.

איילת נחמיאס ורבין: ישראל כולה – רואים זאת במדד היורד, שאלמלא מחירי הדיור הממשיכים להאמיר היה אפסי ממש – שקועה עד מעל הראש בדאגה לביטחון האישי בגוש-עציון, בעתניאל, בתקוע, ברעננה, בתל-אביב ובירושלים שוב ושוב.

איילת נחמיאס ורבין: הישראלים עמוסים עד מעל הראש בדאגה לביטחון האישי.

איילת נחמיאס ורבין: הישראלים לא קונים.

איילת נחמיאס ורבין: רואים זאת בתוצאות של רשתות המסחר, התנועה הדלה בקניונים, המעילים שממשיכים להיות תלויים על הקולבים.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חברי הכנסת, כלכלה, מה לעשות, זה עניין של מצב רוח.

איילת נחמיאס ורבין: אם למישהו זה לא ברור, צמיחה מגיעה כתוצאה מצריכה אישית.

איילת נחמיאס ורבין: עסק שלא קונים בו אינו יכול לצרוך בתורו.

איילת נחמיאס ורבין: וכך קטר הכלכלה הישראלי הדוהר, כפי שאוהבים להגדירו, תקוע ליד הקטר הכחול שאינו יכול – זה לטובת ההורים במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: מי שצפה בכתבתו המאלפת של עמית סגל בשבוע שעבר ביחס לבחירות ראה שהבנתם בקמפיין שכל שיח בזירה הכלכלית ירחיק מכם את השלטון.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, הציבור הבין היטב שאסור להפקיד את עתידו הכלכלי בידיך.

איילת נחמיאס ורבין: ולמרות זאת, הצלחת להטות את הכף, והנה, שוב, הכלכלה בידיך.

איילת נחמיאס ורבין: והיום, אחרי חצי שנה, תבקש מאתנו להחליט שהנך שר הכלכלה במשרה מלאה.

איילת נחמיאס ורבין: ראש הממשלה במשרה מלאה, שר הכלכלה במשרה מלאה.

איילת נחמיאס ורבין: שר התקשורת, שר החוץ – את אלה אנחנו לא סופרים בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: והרי לפני שהיית מר ביטחון התהדרת בכך שהנך קוסם כלכלי.

איילת נחמיאס ורבין: שבע השנים האחרונות כשר אוצר-על, כשר כלכלה בפועל בחצי השנה האחרונה, אינן מעידות על כך.

איילת נחמיאס ורבין: על הביטחון לפעמים מיותר להרחיב, אולי רק לצטט מתוך "ארץ נהדרת": אני לא שר הביטחון, אני מר ביטחון.

איילת נחמיאס ורבין: ובין הביטחון האישי, חברי חברי הכנסת, למצב הכלכלה הישראלית יש קשר חזק.

איילת נחמיאס ורבין: שנים שאנחנו מסתכלים על העסקים הקטנים, ולא עושים למענם שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: נתוני הלמ״ס מראים: יש 40,000 עסקים, ובכל שנה נולדים 3,200 עסקים חדשים, 700 מתוכם בענפי המסחר.

איילת נחמיאס ורבין: אנשים אופטימיים חיים בירושלים, אדוני היושב-ראש, כי פתיחת עסק אינה משימה קלה.

איילת נחמיאס ורבין: להפך, היא משימה מסובכת, עתירת ביורוקרטיה, ודורשת בטן חזקה ממש מול תהפוכות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מציאות מתמשכת שבה איומים ביטחוניים חוזרים ונשנים, הופכת את משימתם של בעלי העסקים הירושלמיים לבלתי אפשרית, ורבים מהם כורעים תחת הנטל וסוגרים.

איילת נחמיאס ורבין: כך, בגלל נסיבות שלא בשליטתם, חלומם פשוט מתנפץ.

איילת נחמיאס ורבין: ענף המסחר מהווה 20% מהפעילות הכלכלית בירושלים, אבל כבר חודשים שתיירות החוץ ותיירות הפנים – ויושב כאן שר התיירות – בהאטה קשה בעקבות המצב הביטחוני.

איילת נחמיאס ורבין: לא צריך הרבה יותר מאשר להסתובב בשוק כדי לראות את הפנים הכבושות באדמה.

איילת נחמיאס ורבין: איזו בשורה, אדוני ראש הממשלה, יש לך לסוחרי השוק?

איילת נחמיאס ורבין: הם חוזרים כל יום לחיים האמיתיים.

איילת נחמיאס ורבין: מלבד צעדים טקטיים, איזה חזון, איזה חזון מביאה הממשלה שבראשה אתה עומד?

איילת נחמיאס ורבין: ובאין חזון, רעיון או פתרון, תמיד תימצא ההברקה השתולה החדשה לכל מי שמדבר שנאה שוטפת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, רוצים לדבר במונחי עתיד על ואל אזרחי המדינה ואל אזרחי מדינת ישראל הנולדים בה מדי יום.

איילת נחמיאס ורבין: אני תוהה לעצמי אם אתה שואל את עצמך מדי פעם – מה אתה מציע באמת לאזרחיות ואזרחי המקום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: הרי מתישהו תהיה שחיקה של הציבור שנאנק תחת המציאות המורכבת, הציבור שכבר מזמן נדרש להיות גם סוג של נאמן ביטחון בשירות המציאות המפתיעה והמסוכנת, והוא מצפה לשמוע שיש לממשלה תוכנית – ממש, מובנית – שמצביעה על כך שמישהו שם, שאינו ממש רואה אותם, מבין להיכן הוא מנווט את הספינה במציאות הסוערת שסביבנו.

איילת נחמיאס ורבין: כשאתה קם בבוקר, אדוני ראש הממשלה – נבחרת להיות ראש הממשלה שלי.

איילת נחמיאס ורבין: לא בחרתי בך, אבל אתה ראש הממשלה שלי ושל כל הציבור שבחר בכל מפלגה אחרת שאינה הליכוד, והמשימה הזאת מחייבת אותך לא רק לזרוע פחד אלא לייצר גם תקווה.

איילת נחמיאס ורבין: את שנת ה-100 של ישראל אני רוצה לראות מהצד השני – מה-101, 102, 103.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מבינה איך אתה מוודא שנגיע לשם.

איילת נחמיאס ורבין: המדד היורד אינו מדיר שינה מעיניך?

איילת נחמיאס ורבין: לא ברור שההאטה כבר כאן?

איילת נחמיאס ורבין: נעים להתהדר בנתונים פיננסיים של יחס חוב–תוצר, אבל הגענו כבר למצב שבו הגירעון נמוך מדי, ההשקעה האזרחית לא עומדת בסטנדרטים של מדינות מתקדמות – שמעת את זה בצורה ישירה אתמול ממזכ״ל ה-OECD.

איילת נחמיאס ורבין: חייבים לייצר תשתיות לחיזוק פעילותם של עסקים קטנים ובינוניים.

איילת נחמיאס ורבין: והחרם, ה-BDS, כבר כאן ממש, אבל אתה תמשיך לספר לנו על השיחות המרתקות שניהלת עם ראש ממשלת הודו.

איילת נחמיאס ורבין: כן, אתה צודק, יוון וקפריסין הן שותפות אסטרטגיות, אבל לא הצלחת למנוע מראש ממשלת יוון ציפראס לנסוע לאיראן בחודש הבא, כי גם הוא, כמו רוב מדינות העולם, שומר על כל האופציות פתוחות.

איילת נחמיאס ורבין: זו דיפלומטיה, כי מי יודע מה ילד יום; צרפת הניחה אקדח על השולחן, ארצות-הברית הודיעה שתאכוף את סימון מחירי המוצרים משטחי יהודה ושומרון – חברי חברי הכנסת, היקף הייצוא הישראלי לעולם ירד ב-4.5%.

איילת נחמיאס ורבין: אם זה לא ברור למישהו – בסוף זה מיתרגם למשרות במשק.

איילת נחמיאס ורבין: שלושה מרכזי פיתוח – היי-טק, אנחנו אוהבים להתהדר בהיי-טק – נעלמו מכאן בחודשים האחרונים.

איילת נחמיאס ורבין: כך, פשוט סגרו אותם בן-לילה, אדוני היושב-ראש; פוף, נסגרו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל האם זה גרם לממשלה לבצע מהלכי חירום של השקעה עודפת, של הקמת קרנות חירום, של כינוס הביורוקרטיה הממשלתית לעסקים תחת מטה אחד?

איילת נחמיאס ורבין: ולא, אדוני, אל תאמר לי שעשיתם את מתווה הגז בשביל התעשייה, כי "פניציה", שנלחמה להתחבר לגז הטבעי, מתחננת עתה להתחבר למזוט המזהם.

איילת נחמיאס ורבין: קשה להכיל את המציאות הזאת, קשה לקבל את זה שהתעשייה הישראלית, אבן הבניין המפוארת של היזמות והיצירה, ננטשה, ואין מי ששומע ואין מי שנדרך לנוכח המשמעות ארוכת-הטווח של כך שב-2014 נבנו רק עשרה מפעלים בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: במקום להפחית את המע"מ ב-1% – 4.5 מיליארד שקלים, אדוני; במשאבים האלה היה צריך להשתמש כדי לקדם עסקים קטנים ובינוניים ולהפחית פערים חברתיים – המע"מ הופחת ועלה כל כך הרבה פעמים; הציבור הרגיש את זה?

איילת נחמיאס ורבין: זה כמו חור שחור בשבילו – זה נעלם, הוא בכלל לא מרגיש את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אין לו מושג שהמע"מ ירד, כי בסוף, כשמגיעים לחנויות, המחירים הם אותם מחירים.

איילת נחמיאס ורבין: לעתים אני מקשיבה לך ולשרי הממשלה, ואני אמרתי לשר לוין לפני שהתחילה המליאה שאני כבר שומעת את קולו משיב לי – אתם מדברים כמי שלא הובילו את המדינה הזאת בשבע השנים האחרונות.

איילת נחמיאס ורבין: הכול פתאום מגלים – וואו, הנה עכשיו מטפלים.

איילת נחמיאס ורבין: מאוד משמח.

איילת נחמיאס ורבין: מאוחר מדי, לא?

איילת נחמיאס ורבין: אז אני מציעה לקחת אותך לסיבוב בקרוב, אדוני ראש הממשלה, ברחוב, היכן שנמצאים אותם בעלי עסקים קטנים ואפילו זעירים.

איילת נחמיאס ורבין: בקרים רבים אני רואה את אברם ואת דודו; לאחד יש מזנון משפחתי, השני הוא סנדלר ותיק.

איילת נחמיאס ורבין: הם פותחים מוקדם בבוקר את החנויות שלהם, לא רחוק מרחוב אלנבי, ללקוחות הקבועים, שחלקם באים לפטפט ולרכל על ה"ליכודיאדה", אני מניחה; אחרים מביאים נעליים להטליא.

איילת נחמיאס ורבין: דודו ממלא עוד כוס במיץ תפוז-רימון, אברם מניח עוד נעל על המַקצוּע.

איילת נחמיאס ורבין: יש מישהו שזוכר שהיה פעם מקצוע?

איילת נחמיאס ורבין: לא דודו ולא אברם חושבים שהממשלה רואה אותם.

איילת נחמיאס ורבין: הקופה שלהם בסוף היום, כולה תתרוקן לתוך אחת מההוצאות הכבדות שמונחות להם על הכתפיים: ארנונה, מים, חשמל.

איילת נחמיאס ורבין: אם אי-פעם ירצו משהו מהממשלה – כי התקופה קשה, כי הם מתקשים להחזיק את הראש מעל המים – אין להם למי לפנות, אין מי שישמע.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא מבינים מה זה גירעון נמוך; באוברדרפט הם מבינים.

איילת נחמיאס ורבין: הם יודעים לקרוא סרט קופה בסוף היום ולחשב במהירות מה נותר להם, ואם נותר.

איילת נחמיאס ורבין: "אסור שהעובדה שאין אופק מדיני כרגע תגזור עלינו פסיביות" – את זה אמר נשיא המדינה ראובן ריבלין, המדייק כל כך בבחירת המילים.

איילת נחמיאס ורבין: טקט אחר טקט, אתה מעיף אותנו מהדרך הראשית שבה עלינו לצעוד.

איילת נחמיאס ורבין: המצב הביטחוני הקשה ישחק לאורך זמן את עמידתו של הציבור, אם לא תייצרו מהלכים אלטרנטיביים ובניית פלטפורמות כלכליות חברתיות לצד מהלכי היפרדות המתחייבים, לצערנו, בעת הזאת ולנוכח התנהלות הממשלה, כנראה רק באופן חד-צדדי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מייד מסיימת, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: יש לי כמה דברים חשובים, מייד אסיים.

איילת נחמיאס ורבין: נשיא המדינה חושש בצדק מפסיביות, כך אנחנו עדים למצב שבו התהליכים מנהלים אותנו.

איילת נחמיאס ורבין: את האנרגיה העצומה שהשקעת בניסיון הכושל לעצור את ההסכם עם איראן אנחנו מצפים ומייחלים שתתחיל להשקיע ביצירת מציאות אחרת.

איילת נחמיאס ורבין: הכוח בידיך ובידי ממשלתך כבר זמן רב, ואני מציעה שאתה תפסיק לדבר על התוכנית האסטרטגית של המגזר הערבי, כי – במקום לפזר מילים בוא נטפל באמת בדו-קיום בערים המעורבות, ששם היקף המסחר ירד ב-90%.

איילת נחמיאס ורבין: אני הייתי ביפו ביום שישי, אדוני ראש הממשלה; הסוחרים לא יודעים את נפשם – לא נכנס בן-אדם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים להיבהל מהעובדה שבסופו של דבר, כשכבר מגיע ראש הממשלה לתל-אביב, הוא שופך את התינוק והמים הרותחים עליו.

איילת נחמיאס ורבין: לא התבלבלתי, אדוני היושב-ראש, ערבבתי מכתמים, כי השעה מחייבת.

איילת נחמיאס ורבין: באנגלית אומרים: Time is of the essence.

איילת נחמיאס ורבין: שנת ה-68 למדינה, ואין הנהגה ואין תוכנית סדורה לעתיד.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: הייאוש, אדוני ראש הממשלה, מסוכן לישראל לא פחות מהמנהרות.

איילת נחמיאס ורבין: הברק בעיניים כשמקימים עסק חדש, כשמוצאים עבודה; כשבעלים של מפעל מצליח במקרה להתחבר לגז; כשהורים אחרי לידה מצליחים להתפרנס בלי לשקוע תחת המשימה הכלכלית של גידול הילדים; כשסבתא מצליחה לקנות ממתק לילדים; כשהילדים מתגייסים ליחידות קרביות בצבא; כשהם בוחרים מקצוע לחיים ומתחילים את צעדיהם הראשונים בניסיון להיות עצמאים – והדגש הוא על המילה ניסיון, אדוני ראש הממשלה, כי הם לבד.

איילת נחמיאס ורבין: חמלה, אדוני ראש הממשלה, כבר אינני מחפשת אצלך; פרגמטיות – דווקא כן.

איילת נחמיאס ורבין: וכשאת זה אינני רואה, אין לי ואין לנו אלא להגיש את האי-אמון בממשלתך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת, להשיב.

חיים ילין: תאמין לי, אני כבר יכול לדקלם מה אתה הולך להגיד.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, אני לא יודע – חבר הכנסת ילין, חבר הכנסת ילין – אולי בסוף זה יצליח לי.

יריב לוין: חבר הכנסת ילין, אני לא יודע אם לקחת את הדברים שלך כמחמאה או כמשהו אחר.

יריב לוין: אגיד לך למה, אגיד לך איפה הבעיה.

יריב לוין: מצד אחד אתה אומר שאתה יכול כבר לדקלם את מה שאני אומר, אז האפשרויות הן כאלה: 1.

יריב לוין: שאני פשוט כל שבוע כאן, ומה לעשות, אני צריך לענות, ואתם שואלים כל הזמן את אותן שאלות אז אני עונה את אותן תשובות, ואני עקבי ובסדר.

מרב מיכאלי: כי אתם לא משפרים.

מרב מיכאלי: אתם לא נותנים תשובות לחיים.

מרב מיכאלי: בטח שאנחנו חוזרים על אותן שאלות.

יריב לוין: או שפשוט אני לא מצליח להיות מספיק יצירתי.

יריב לוין: אז אני לא יודע איפה עובר הקו.

מרב מיכאלי: אני מציעה להתחיל להשקיע ביצירתיות בעבודת הממשלה, בטובת האזרחים, ולא בתשובות על שאלות – – –

יריב לוין: חברת הכנסת מיכאלי, אני חושב שבמחשבה שנייה אני לא בטוח שזה מה שאת רוצה שיקרה, כי מאחר שעמדותינו מאוד שונות, אם אני אהיה אפילו עוד יותר יצירתי ממה שאני עד עכשיו, אני לא בטוח שזה דווקא יוביל אותנו בכיוונים שאת רוצה להגיע אליהם.

איילת נחמיאס ורבין: אם היית יכול לדבר באנגלית זה היה עדיף לך, זה הרבה יותר מילים.

יריב לוין: הייתי מנסה בספרדית, אבל מול חיים ילין בעניין הזה אני לא יכול להתמודד.

מרב מיכאלי: לך על ערבית – לך על ערבית, ישר למי שאתה רוצה לפנות אליהם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יכול לדבר על הפועל.

יריב לוין: אני מעדיף לדבר על הדברים החיוביים, לאו דווקא השליליים.

יריב לוין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, תראי, אגיד לך את האמת, הנושא הוא באמת נושא מאוד חשוב.

יריב לוין: הנושא של העסקים הקטנים הוא נושא מאוד חשוב, הוא נושא מרכזי, רק, מה לעשות, נדמה לי שלהגיש דווקא על הנושא הזה אי-אמון זה, בלשון עדינה, מוזר.

איילת נחמיאס ורבין: רק כי עשיתם את השוטף פלוס 30?

יריב לוין: לא רק בגלל זה, אבל קודם כול, נדמה לי שדווקא בעיתוי של השבוע הנוכחי, כאשר הממשלה אישרה – ולא רק זה, גם ועדת השרים לענייני חקיקה אישרה – הצעת חוק ממשלתית שעושה באמת מהפכה גדולה, שחיכינו לה הרבה זמן, שקובעת שמוסדות ממשלתיים, ולא רק הם, אלא גם הרשויות המקומיות, יהיו חייבים לעמוד במוסר התשלומים ולשלם לעסקים קטנים כגדולים – אבל זה בעיקר לעסקים הקטנים, שהנושא התזרימי אצלם הוא הרבה פעמים מכריע – בתוך 30 יום – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתה מתכוון לאותם עסקים קטנים שמצליחים להתמודד במכרזים הממשלתיים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, נכון שאמרת שאת כבר יודעת מה הוא יענה, אבל בכל זאת.

יולי יואל אדלשטיין: תני לגורם ההפתעה, בכל זאת – – –

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אדוני צודק.

איילת נחמיאס ורבין: לא נקלקל – – –

יריב לוין: אני אומר, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, ולא בצחוק – אני חושב שזו מהפכה גדולה.

יריב לוין: זה מהלך מאוד מאוד חשוב לעסקים הקטנים, זה דבר שהרבה שנים קיוו שייעשה ולא נעשה.

יריב לוין: אני חושב שעל רקע זה להגיש אי-אמון בממשלה, דווקא השבוע, על רקע זה, זה לכל הפחות מוזר.

יריב לוין: אני מוכרח להגיד יותר מזה: יש גידול, וגידול מתמשך, גם במספר העסקים שנפתחים לעומת אלה שנסגרים; יש גידול בפריון.

יריב לוין: אגב, מי שהקשיב טוב לדבריו של מזכ"ל ה-OECD השבוע, אני חושב שהוא נתן ציון מאוד מאוד חיובי לכלכלה הישראלית; ציון גבוה מאוד לאופן שבו הממשלה מנהלת את המדיניות הכלכלית.

יריב לוין: אני חושב שיש לנו הישגים אדירים, אגב, החל במשיכת השקעות, המשך בשיעורי אבטלה נמוכים.

יריב לוין: ברשימה הארוכה שאני מניתי כאן בשבוע שעבר, של פעולות חברתיות חסרות תקדים שעשינו בזמן כזה קצר – הורדת מחירי מים ומחירי חשמל, הורדת מחירי התחבורה הציבורית ושורה ארוכה של פעולות כאלה, העלאת שכר חיילי החובה, אחרי שנים שרק דיברו, ואנחנו עשינו, והרשימה היא רשימה ארוכה מאוד, ואני חושב שבעניין הזה אנחנו בהחלט נמצאים במקום טוב.

יריב לוין: אבל אני כן מסכים אתך בהחלט שיש עוד מה לעשות וצריך לעשות, וצריך לשים את העסקים הקטנים במוקד העשייה, משום שהתרומה שלהם למשק היא באמת תרומה חיונית וחשובה.

יריב לוין: אגב, בכלל, אחת הנקודות שהדגיש מזכ"ל ה-OECD בדברים שלו, והיא הייתה מאוד מעניינת, זה העלייה של חלק השירותים בתוך המכלול, ובחלק השירותים, כידוע, לעסקים הקטנים יש מרכיב מרכזי, ולכן אני חושב שאנחנו בהחלט לא רק מודעים לזה, אלא, כפי שאמרתי, עושים, ונדמה לי שהמהלך שעשינו השבוע, אך אתמול, הוא מהלך מרחיק לכת בכיוון הנכון, אבל זה לא הדבר היחיד.

יריב לוין: אני אתן כאן, עוד פעם, רשימה לא ממצה, אבל רשימה קצרה – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: – – – רגע, רגע, רגע, רשימה קצרה של דברים: הקמנו את הרשות הלאומית לחדשנות, שתיתן דחיפה למאות סטרט-אפים בשנה, ותייצר שינוי במבנה המדען הראשי כדי להתאים אותו למה שנדרש היום; הוקם מערך "מעוף", חדש, של הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד הכלכלה, המערכת הזאת מפעילה 35 סניפים בכל הארץ שנותנים שירותי סיוע ליזמים בעלי עסקים קטנים ובינוניים.

יריב לוין: אגב, גם במשרד שלי, במשרד התיירות, יש חממה לעסקים קטנים שפועלת בהיקף משמעותי ונותנת סיוע לעסקים קטנים ובינוניים בתחום התיירות בהיקף רחב מאוד.

יריב לוין: כדאי רק לקבל את הנתונים: בשנה האחרונה סניפי ה"מעוף" נתנו ייעוץ מקצועי לכ-25,000 יזמים ובעלי עסקים, ונדמה לי שזה מספר עצום.

יריב לוין: התקציב, אגב, הוא תקציב של 200 מיליון שקל, תקציב שנתי.

יריב לוין: הרבה כסף, לא כסף קטן.

יריב לוין: בוצעו 280 קורסים וסדנאות שבהם לקחו חלק יותר מ-4,000 משתתפים.

יריב לוין: אגב, המערכת הזאת גם סייעה בהשמה – כ-7,000 איש באים, דורשי עבודה, חלקם מעל גיל 45, חלקם ממגזרים שאנחנו מבקשים לעודד בהם תעסוקה, קיבלו הכשרה וסיוע כדי להקים עסקים וכדי להיות מוכשרים נכון גם לנהל אותם.

יריב לוין: נחנכו מרכזי עסקים קטנים, הראשון שבהם נחנך בבני-ברק, ומרכזים כאלה כבר קיימים ופועלים ומוקמים בבאר-שבע, בראש-פינה ובנצרת, בסח'נין ובבאקה-אל-ע'רביה, בירושלים, בשדרות, בדימונה – הרשימה ארוכה.

יריב לוין: הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד הכלכלה ובמשרד האוצר מפעילה קרן למתן הלוואות בערבות מדינה לעסקים קטנים ובינוניים – אושרו כ-5,000 הלוואות בהיקף של כ-2 מיליארד שקל.

יריב לוין: יש קרנות נוספות, שנותנות הלוואות למגזרים ספציפיים כדי לעודד בהם באמת הקמת עסקים וצמיחה ותעסוקה.

יריב לוין: בימים אלה מוקמות שתי קרנות הון צמיחה נוספות, שיוסיפו עוד כ-900 מיליון שקל להשקעה בעסקים בינוניים בערבות המדינה, והרשימה היא כמובן ארוכה, והיא איננה רשימה ממצה, ואני בהחלט אומר בצורה ברורה: לממשלה יש מחויבות להמשיך לסייע ולדחוף ולקדם את העסקים הקטנים.

יריב לוין: אנחנו עושים את זה בכל הרבדים, ואני יכול לומר – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: – – – חברת הכנסת נחמיאס ורבין, מה לעשות, גם המספרים וגם הדוח של ה-OECD מלמדים שבהצלחה, בהצלחה גדולה מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: לא על הירידה במדד, לא על הירידה בייצור, ואתה גם לא משיב לי מה עושים לטובת עסקים – – – בתחום המסחר, שסופג מכה נוראית – – –

יריב לוין: אני יכול גם לזה להתייחס.

איילת נחמיאס ורבין: – – – וגם התעשייה, שפשוט נעלמת.

יריב לוין: תראי, קודם כול, בואי – התעשייה זה סיפור אחר ועולם אחר.

יריב לוין: אני מוכן לומר לך גם כמה מילים על התעשייה, אבל אני יכול כן להגיד לך דבר אחד: עשינו תוכנית מקיפה לסיוע לעסקים בירושלים, שאת יודעת שפועלת.

יריב לוין: אני יכול לתת לך דוגמה: אנחנו, במשרד התיירות, אישרנו רשת ביטחון לכנסים, כדי לאפשר קיום כנסים ולהגן על התיירנים שעוסקים בתחום הזה.

יריב לוין: אנחנו מממנים סיורים של מורי דרך בדרום כדי לאפשר באמת תנועה של תיירים גם לשם, וגם פרנסה לאותם מורי הדרך, ופעולות כאלה נעשות באופן רוחבי, בשורה ארוכה של משרדים, כדי לתת עד כמה שאפשר עזרה וסיוע לעסקים האלה גם במצב הנוכחי, שבחלק מהמקומות הוא באמת מצב משברי; אנחנו לא מתעלמים ממנו, אלא להפך, מסייעים לו.

יריב לוין: אני רוצה, אבל, בכל זאת להגיד עוד משפט אחד, חשוב בעיני, אדוני היושב-ראש: את יודעת, הדבר המעניין הוא שכולם מדברים על הצורך לעודד עסקים קטנים ובינוניים, וכולם גם כל הזמן מדברים בשבח התעשייה, אבל אני מציע לך לראות את הרכבת של הצעות החוק הפופוליסטיות שבאות מספסלי האופוזיציה לוועדת השרים לענייני חקיקה בכל שבוע, שתכליתן כביכול להיטיב עם עובדים, ומשמעותן הטלת אחריות וחיובים – –

עודד פורר: – – –

יריב לוין: – – על מעסיקים ועל בעלי עסקים קטנים – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: – – ועל תעשיינים – –

יעל גרמן: ומה עם הקואליציה?

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: – – ועל תעשיינים – –

קריאות: – – –

יריב לוין: – – ועל תעשיינים – –

קריאה: – – –

יריב לוין: – – בהיקפים כספיים אדירים ובלי שום פרופורציה.

יריב לוין: ואני אומר לך, ואת יודעת שאני בא ממקום לחלוטין של דאגה לעובדים, ואני אומר לך שיש דברים שצריך לתקן, ומתקנים, ואני חושב שמה שאישרנו היה דבר נכון, שנותן תיקון במקום שנכון היה לעשות אותו, בצורה מאוד זהירה ובלי לפגוע – –

עודד פורר: יצרתם אפליה – – –

יריב לוין: – – אבל אני אומר לך, חברת הכנסת נחמיאס ורבין: אני חושב שאם יש משהו כן חשוב שצריך להפיק מהדיון הזה היום, הוא בוודאי לא משהו שקשור לממשלה, אלא דווקא קשור להתנהלות כאן, שלנו, בתוך הכנסת.

יריב לוין: אני חושב שצריך להיות הרבה יותר זהירים עם ההצעות האלה, ואני מצפה ממך ומחברייך לסיעה, כשם שהגשתם את הצעת האי-אמון הזאת, לדאוג, מאחר שהמכסה של הצעות חוק היא כידוע מכסה סיעתית, שהצעות מן הסוג הזה תרדנה מסדר-היום ולא תובאנה אלינו, לוועדת השרים לחקיקה, ואני מאוד מקווה שכך יהיה.

יריב לוין: אנחנו נוכל לבחון את זה – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: – – בשבועות הקרובים.

יריב לוין: את יודעת שלצערנו הרב, הסוציאל-דמוקרטיה היא מתכון להרבה דברים אולי טובים, אבל בטח לא לכלכלה יציבה ולא ליציבות של המגזר העסקי והיצרני.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת באסל גטאס לנמק הצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת:

יולי יואל אדלשטיין: התנגדות המממשלה לביקורת הבין-לאומית נגד מדיניות הכיבוש.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב לחבר הכנסת גטאס הוא גם כן חבר הכנסת יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

באסל גטאס: הוא ייהנה לעשות את זה יותר.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לכאורה אני צריך לעמוד כאן ולהביע תמיכה ואהדה לנתניהו ולממשלתו.

באסל גטאס: הרי בהנהגתם ישראל מידרדרת במדרון התלול ביותר ובתאוצה מרשימה אל התהום; מעולם – מעולם – לא היו פניה המכוערות והרצחניות של ישראל הכובשת והמתנחלת, והמפלה, הדורסת, כה חשופים וכה מוקעים בעולם.

באסל גטאס: לכאורה, כל צעד במדרון יקרב את הקץ של המפעל הציוני הקולוניאלי ההתנחלותי ויקרב את היום שבו ישראל תוכנע על-ידי הקהילה הבין-לאומית בדרך של חרם וענישה, והחיה הברברית של הכיבוש וההתנחלויות פשוט תגווע, והדנ"א של הישראלי הכובש והמתנחל והמתקרבן סוף-סוף ישתנה.

באסל גטאס: ובכן, מה היה לנו לאחרונה?

באסל גטאס: שר החוץ הצרפתי – וכפי שאני זוכר, צרפת היא ידידה גדולה של ישראל באירופה – לורן פביוס הודיע ביום שישי כי ארצו תכיר בקרוב במדינה פלסטינית, וזאת אם לא ייפתר המבוי הסתום בין ישראל לפלסטינים.

באסל גטאס: אמר: כחברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם, יש עלינו החובה לפעול למען פתרון שתי המדינות.

באסל גטאס: מדבריו עולה כי צרפת מאסה בקיפאון המדיני ובאי-הידברות, בהמשך להתנחלויות ובהמשך לכיבוש.

באסל גטאס: באותו שבוע אמר באן קי-מון – סוף-סוף הוא אמר משהו ביקורתי – אמר:

באסל גטאס: זה טבעי מבחינה אנושית להגיב לכיבוש, ופרסם היום, או אתמול בעצם, מאמר ב"ניו-יורק טיימס" בעמוד הדעות להסביר את עצמו אחרי המתקפה החזיתית שהוא קיבל.

באסל גטאס: הוא אמר שצעדי ביטחון לבדם לא יעצרו את האלימות – הם לא יכולים לענות על התחושה העמוקה של ניכור וייאוש המניעה חלק מהפלסטינים, בייחוד הצעירים; כוחו המלא של החוק חייב להיאכף על אלה שמבצעים פשעים עם מערכת משפט הנוהגת בשוויון לישראלים ולפלסטינים.

באסל גטאס: באותו שבוע, או שבוע לפני כן, שגרירה של המדינה הכי ידידותית לישראל בעולם, שגרירה בישראל, אמר את מה שאמר, והקים את הזעקה בישראל, על מה?

באסל גטאס: על זה שהוא אמר את הדברים שכל אחד רואה: שיש שתי מערכות משפט בשטחים הכבושים.

באסל גטאס: מה זה אם זה לא אפרטהייד לנגד עיני העולם?

באסל גטאס: כמובן, שבוע לפני כן היו ההחלטה והפעילות המעשית לסימון מוצרים באיחוד האירופי.

באסל גטאס: כמובן גם הצטרפו הצהרותיה האמיצות של שרת החוץ השבדית.

באסל גטאס: בכל אלה הולך וצומח לו וצובר תאוצה ארגון ה-BDS והפעילות שלו.

באסל גטאס: ואדוני היושב-ראש, אני מוכרח להגיד לך שהופתעתי לראות שבכמה ארצות, כולל צרפת, כולל ארצות-הברית, כולל בשבדיה, האלופים של ה-BDS הם יהודים, יהודים כשרים, שפשוט מאסו, מאסו בדו-פרצופיות של העולם ובדבל-סטנדרט.

מיקי לוי: זה לא אומר שהם צודקים, זה שהם יהודים.

מיקי לוי: מה קרה?

באסל גטאס: אני אומר לך שהם מאסו בזה.

באסל גטאס: שהם מתנגדים.

באסל גטאס: מתנגדים.

מיקי לוי: יש גם ערבים נגדכם.

באסל גטאס: מתנגדים לעוול שהיה כלפי השחורים בארצות-הברית, ומתנגדים לכל מיני אפליות בעולם.

באסל גטאס: אבל בישראל, מכיוון שישראל היא מדינה יהודית, יסכימו.

באסל גטאס: הדור החדש, אני אומר לכם – – –

מיקי לוי: – – –

באסל גטאס: הדור החדש של היהודים ושל הצעירים באירופה פשוט עומד לו מנגד, עומד על קרקע איתנה, לא מפני שהוא אוהב את הפלסטינים או שונא את היהודים.

באסל גטאס: וגם, אתה יודע מה, גם כל ההאשמות באנטישמיות, ולהביא כל פעם את עניין השואה עם הדור הזה – תזכרו טוב את המילים שאני אומר:

באסל גטאס: עם הדור הזה זה לא יעבוד.

באסל גטאס: הוא עומד על קרקע איתנה, לא של אינטרסים, לא של אהבה ושנאה, הוא עומד על קרקע איתנה של זכויות אדם, של צדק, של שוויון – ערכים אלה מניעים אותו לפעול במסגרת ה-BDS.

באסל גטאס: היום נפגשתי, אדוני היושב-ראש ורבותי השרים, עם חוזה אנחל גורייה, הSecretary-General של ה-OECD, בטקס קבלת אות הכבוד מאוניברסיטת בן-גוריון, אות בן-גוריון, על מנהיגות עולמית.

באסל גטאס: אני מסרתי לו מכתב מטעם הסיעה המשותפת, וגם שוחחנו, גם על התוכנית הכלכלית, שישראל – מה-זה עשיתם עבודת שיווק אדירה, כאילו 15 המיליארד כבר הושקעו.

באסל גטאס: אמרתי לו: לאט-לאט, זה חמש שנים.

באסל גטאס: והוא הבטיח לי שבחמש השנים הקרובות הוא נשאר מזכ"ל ה-OECD והוא יבוא לכאן כמה וכמה פעמים, והוא יזמין אותי כל פעם לכוס קפה, ונראה אם ממשלת ישראל מיישמת.

באסל גטאס: אבל מה אמרתי לו? וניתנה לי ההזדמנות באוניברסיטה להגיד לו את זה במיקרופון – אמרתי לו: 10 קילומטר מכאן עומדים להם שני כפרים ערביים, עתיר ואום-אלחיראן, להיות הרוסים, ותושביהם להיות מוגלים, טרנספר מודרני, כדי שיקום במקומם יישוב יהודי באותו שם, חירן.

באסל גטאס: אפילו שופטי בית-משפט העליון הציעו לממשלה: תיקחו את האנשים האלה – בתכנון, הרי, אדוני השר, אתה יודע היטב שכל שאר הכפרים הבלתי-מוכרים אומרים: אין מצב תכנוני, אין אופציה תכנונית, אין היתכנות תכנונית.

באסל גטאס: אבל כאן, שני הכפרים יוגלו, טרנספר, ובמקומם יוקם יישוב יהודי חדש.

באסל גטאס: רובינשטיין, המשנה לנשיא בית-המשפט העליון, אמר למדינה: אבל תכננו להם, אתם עושים תכנון.

באסל גטאס: זה לא שאין תכנון, זאת לא שמורת טבע, זה לא יודע מה – זה תכנון.

באסל גטאס: תיקחו אותם בתכנון.

באסל גטאס: המדינה מסרבת מסיבות גזעניות, שהבדואים האלה, המאוסים, העם הנרדף הזה ישב לו בשכונות בתוך היישוב חירן.

באסל גטאס: מה זה?

באסל גטאס: אני אומר לכם מה זה; אתם מחזירים אותנו ל-1948, אתם מחזירים אותנו לגירוש, גירוש ערבים בשביל לבנות ליהודים, ethnic cleansing מהדורת 2016.

באסל גטאס: ועם זה אנחנו לא ניתן לכם לברוח, אנחנו נעמוד שה-OECD ידע מזה.

באסל גטאס: אם ה-OECD בשנת 2016 יסכים שמדינה חברה ב-OECD תבצע טיהור אתני וטרנספר לאזרחיה בשביל להביא יהודים במקומם, אז אנחנו לא ניתן לעולם לשתוק.

באסל גטאס: ואנחנו כן נשתמש בכל האמצעים העומדים לרשותנו בשביל שהעניינים האלה יגיעו לעולם, ושהעולם יקבל אחריות וייקח צעדים אמיתיים, צעדי ענישה אמיתיים נגד ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

באסל גטאס: אני אומר, בסופו של דבר, שאם במקום שנתמוך בממשלה, אדוני השר, בסוף אנחנו מחליטים כן להגיש אי-אמון – כי עדיין יש לנו תקווה.

באסל גטאס: יש לנו תקווה לעתיד יותר טוב, לעתיד משותף, שלום שאין בו כיבוש, שאין בו דיכוי, שאין בו נישול, שיש בו שיבת פליטים, ששני העמים יוכלו לחיות ביחד בשיתוף פעולה, וכי המחיר שכולנו נשלם עד אותו קץ שיגיע בענישה ובחרם בין-לאומי הוא מחיר כבד מנשוא לשני העמים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

באסל גטאס: על זה אני מקווה שבסופו של דבר העם הכובש יתעשת, וידע שהממשלה הזאת צריכה לעבור מהעולם.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת, להשיב על הצעת האי-אמון.

יריב לוין: טוב, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, חשבתי שאני אמור להשיב על הצעת אי-אמון, אבל אני, מסתבר, צריך להשיב פה באמת על דברי בלע שאין להם מקום.

יריב לוין: הם מבישים.

יריב לוין: אולי מלבד דבר אחד – הם בהחלט מראים על העוצמה והחוסן של הדמוקרטיה הישראלית; באיזו עוד מדינה בעולם, אדוני היושב-ראש, חבר פרלמנט מהספסל האחורי שנושא נאום מן הסוג הזה, היו מאפשרים לו לשוחח ולהביא את שקריו הבוטים בפני מזכ"ל ה-OECD בלי שום מגבלות ובלי שום בעיה?

יריב לוין: ובזה אנחנו גאים.

יריב לוין: אבל אני גם יכול להרגיע את כל מי שהתרשם מדבריו – מהדברים שנאמרו כאן – שמזכ"ל ה-OECD הוא איש חכם, ולכן אולי קפה הוא ישתה עם אדם כזה או אדם אחר, אבל להתרשם מדברי השקר והטענות המגוחכות האלה מובן שלא יתרשם.

יריב לוין: אני יכול לומר לכם שאנחנו מבצעים טיהור אתני בדיוק כמו שאנחנו רוצחים, ואנחנו מגרשים בדואים בדיוק כמו שאנחנו שפלים.

יריב לוין: לא זה ולא זה, לא זה ולא זה – הכול שקר אחד גדול, התלהמות והסתה שאין מאחוריהן שום דבר.

יריב לוין: האמת היא אמת מאוד פשוטה: כאשר יש אנשים שפולשים – – –

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים לשמוע מה האמת.

מסעוד גנאים: בבקשה.

יריב לוין: האמת היא מאוד פשוטה, הרי אתם גם יודעים אותה, הרי אני לא מחדש כאן שום דבר, שכשאנשים פולשים לאדמה לא להם – –

באסל גטאס: – – –

יריב לוין: – – ומקימים בתים באופן בלתי חוקי – –

עאידה תומא סלימאן: – – – הבנייה – – –

יריב לוין: – – במקום שבו הדבר הזה איננו מאושר, אז קורה דבר מדהים: המדינה פועלת כדי להוציא אותם, וכדי להשיב את האדמה לחזקתה, וכדי להקים בה יישוב על-פי תכנון, וכפי שצריך להיות, וכך ייעשה – –

עאידה תומא סלימאן: – – – תכנון רק בשביל – – –

יריב לוין: – – וכל ההאשמות האלה, המגוחכות, הן לא רציניות.

באסל גטאס: – – –

יריב לוין: ואני אחזור ואני אומר בכל זאת עוד דבר אחד, שאני אומר כאן לא פעם, ואני בכל זאת אגיד אותו פעם נוספת, כי לפעמים צריך גם את זה לומר: מה לעשות, לפחות אנחנו גם חיים במדינה שאפשר לקיים בה תנועה אסלאמית ברוח דרכו של חבר הכנסת גנאים, ולא ברוח הדרך שאנחנו רואים במקומות אחרים, ואנחנו חיים במדינה שבה חברי כנסת נוצרים יכולים לחוש בטוחים ויכולים לפעול כאן – –

מסעוד גנאים: תודה רבה.

יריב לוין: – – ויכולים להרגיש טוב, והדבר הזה – והדבר הזה, חבר הכנסת גנאים – –

עאידה תומא סלימאן: – – – זה מביש, פשוט מביש – – –

יריב לוין: – – הוא כמובן לא מובן מאליו – – –

עאידה תומא סלימאן: – – – שיח עדתי – – – אתה מחליט – – – בושה – – –

מסעוד גנאים: – – – המזרחנים מהמאה ה-19 – אתה מדבר כמו המזרחנים – – –

יריב לוין: אני, מכל מלמדי השכלתי, ואני מוכרח לומר שיש מזרחנים רבים, גם של המאה ה-19 וגם של המאה ה-20, שיש הרבה מה ללמוד מהם, אבל – – –

עאידה תומא סלימאן: נכון – – – בעלי העניין – – –

מסעוד גנאים: לא לאלה אני מתכוון.

יריב לוין: אבל אני אומר לכם שאנחנו כולנו כאן בני-מזל שאנחנו יכולים לחיות במדינה הזאת, הדמוקרטית, ההומנית, האנושית, שאין אח ורע לה בשום מקום אחר בעולם, וכל התארים הבאמת-מבישים והמפלצתיים האלה, שמנסה להצמיד לה כאן הנואם שלפני, נדמה לי – –

באסל גטאס: מה זה – – – באסל גטאס – – –

יריב לוין: – – לא יכולים לטשטש את האמת – לא יכולים לטשטש את האמת, לא יכולים לשנות את המציאות; האמת, גם לא נשמעים, אני חושב, אמינים לאף אחד.

יריב לוין: אבל אני אומר לכם גם עוד דבר אחד, שגם אותו צריך לומר: תראו, בסוף, נבהלתי מאוד בתחילת הנאום, כשנאמר פה שאולי תהיה תמיכה בממשלה, ואמרתי: מה כבר עשינו לא בסדר.

יריב לוין: ואז, כששמעתי את כל הדברים, אמרתי כן, יש משהו אחד שאנחנו בכל זאת עושים לא בסדר: אני כן חושב שגם בדמוקרטיה יש איזה קו גבול.

יריב לוין: אני חושב שמדינה צריכה להגן על עצמה.

יריב לוין: אני חושב שדמוקרטיה היא לא אנרכיה.

יריב לוין: אני חושב שלא יכולה להיות הפקרות, שמתפאר מעל הדוכן הזה חבר פרלמנט שהוא מחבל במעמדה הבין-לאומי של ישראל ביודעין ובמתכוון, תוך הפצת שקרים בוטים.

יריב לוין: ואני חושב – –

באסל גטאס: – – – זה שאתם הולכים להרוס את אום-אלחיראן – – –

יריב לוין: – – שמאחר שאנחנו את חלקנו בעניין הזה עשינו, וחוקקנו את החוקים המתאימים, שנועדו לתת לפחות את מעגל ההגנה הזה, ראוי שגם מערכת המשפט תמלא את חלקה ותגן – אגב, על כל אזרחי ישראל – מפני תופעות מחפירות ומבישות מן הסוג הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת יעל גרמן להצעת אי-אמון מטעם יש עתיד: חוק העמותות כסימפטום לחוסר הלאומיות ובידוד ישראל בעולם.

יעל גרמן: בעיקר.

יולי יואל אדלשטיין: הסתבכתי עם השם.

יולי יואל אדלשטיין: תכף אנחנו נשמע את ההסבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון שלנו נוגעת להתנהלות המסוכנת של הממשלה.

יעל גרמן: ממשלה ההולכת בעיניים פקוחות אחר מנהיג שעיניו עצומות מראות.

יעל גרמן: ממש כמו משיח שקר, מבטיח לנו המנהיג ביטחון, ואין ביטחון; מבטיח לחסל את ה"חמאס", והארגון מתעצם; מבטיח להרוס את המנהרות, והן נחפרות ממש ברגעים אלו מתחת ליישובי עוטף-עזה; מבטיח להקים חיץ, והחיץ לא קיים; מדבר על פירוז הרצועה, אך לא עושה דבר בנושא.

יעל גרמן: מנהיג המכיר, לכאורה, בעקרון שתי מדינות לשני עמים, אך חושש לקדם את הנושא מאימת הבוחרים מימין.

יעל גרמן: מנהיג שמספר לנו, לאחר פגישה, על תמיכת צרפת ועל שיחות מועילות עם שר החוץ הצרפתי לורן פביוס, כשבפועל צרפת מגישה לנו שבועיים לאחר מכן אולטימטום; מנהיג שבזמן כהונתו החרם על ישראל הגיע לשיא שלא היה כדוגמתו והיחסים עם הידידה הטובה ביותר שלנו, ארצות-הברית, הגיעו לשפל מדרגה; מנהיג שמחזיק בידיו את תיק החוץ, אך מפקיר את מדיניות החוץ; מנהיג שמתהדר בדמוקרטיה שלנו, אך נותן לחברי הקואליציה שלו לפגוע בה בחוקים שמסכנים אותה.

יעל גרמן: חוק העמותות מבטא גם פגיעה בערכי הדמוקרטיה וגם את הפקרת מדיניות החוץ של ישראל, תוך חיזוק ארגוני החרם המאוד-מסוכנים וסיכון ביטחוננו הכלכלי והמדיני.

יעל גרמן: במקום למנות שר חוץ ולגבש מדיניות הסברה מסודרת לשיקום יחסינו עם העולם, מקדמת ממשלת ישראל את החוק שכבר היום מהווה כלי ניגוח נגד ישראל ובעתיד יגביר את בידודה.

יעל גרמן: במקום להילחם בבידוד העולמי שאנחנו חווים יום-יום, שבוע-שבוע, נותנת הממשלה תחמושת לגורמים הפועלים נגדנו.

יעל גרמן: זה לא סוד, אנחנו נמצאים בבידוד עולמי הולך ומחמיר: האיחוד האירופי מקדם סדרה של החלטות המכוונות נגדנו; צרפת יזמה הצעה להצבת כוח שיטור בין-לאומי בהר-הבית, ורק בסוף השבוע האחרון שמענו על אולטימטום; יוון הכירה לאחרונה במדינה הפלסטינית ופועלת לסימון מוצרים; ברזיל מסרבת לאשר את מינויו של דני דיין כשגריר ישראל.

יעל גרמן: והבידוד העולמי מורגש לא רק במישור המדיני: עופר עיני מנע בדקה התשעים את בידודנו והדחתנו מפיפ"א; אמנים בין-לאומיים, כמו לורין היל ושינייד אוקונור, ביטלו הופעות בישראל; החרם האקדמי נגד ישראל הולך ומתפשט – 343 אקדמאים בריטים חתמו על עצומה הקוראת להטיל חרם אקדמי על האוניברסיטאות שלנו, ומייד אחריהם חתמו חוקרים איטלקים על הצעה שתועלה בקרוב להחרים את הטכניון.

יעל גרמן: רישאר, מנכ"ל "אורנג'" העולמית, אומנם ציין שקבוצת "אורנג'" תכבד את ההסכם הקיים עם "פרטנר", אבל לא חזר בו, לדאבוננו, מהאמירה שהיה רוצה לראות את המותג יוצא מישראל עוד מחר.

יעל גרמן: הבידוד הבין-לאומי מתפשט גם למחוזות בלתי צפויים: רק לאחרונה ניסו לבטל אירוע בארצות-הברית שבו היה מיועד להשתתף "הבית הפתוח" בירושלים, ארגון של הקהילה הגאה.

יעל גרמן: רק לאחר מחאה גדולה האירוע התקיים.

יעל גרמן: לדאבוננו הוא הופסק בשל הפגנה אנטי-ישראלית.

יעל גרמן: במציאות זו בוחרת הממשלה לקדם את חוק העמותות.

יעל גרמן: חוק שעוד לא עבר בקריאה ראשונה, וכבר אנחנו מרגישים את הנזק הבין-לאומי שהוא גורם.

יעל גרמן: ה-AJC, הליגה נגד השמצה, התנועה הרפורמית שמונה מיליון יהודים, האיחוד האירופי, שגריר ארצות-הברית – אני לא יכולה ברעש הזה, אדוני – כולם ועוד פנו לראש הממשלה ולחבריה בבקשה שלא להעביר את החוק, תוך שהם מסבירים – למשל, ה-AJC: The risk to Israel's reputation as a confident and open society that has long been true democracy's sole Middle East outpost.

יעל גרמן: נציג האיחוד האירופי ושגריר ארצות-הברית בישראל – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שלפחות צריך לתרגם את הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: לא מקובל בשפות זרות.

יעל גרמן: כן.

יעל גרמן: הסיכון לישראל הוא מכך שהיא תפסיק להיות הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

יעל גרמן: נציג האיחוד האירופי ושגריר ארצות-הברית בישראל הבהירו כי הם רואים בחוק סממן אנטי-דמוקרטי.

יעל גרמן: ה"וושינגטון פוסט" השווה אותנו, במאמר מערכת, לרוסיה ולסין המנסות לחסל התנגדויות וביקורת באמצעות חוקים דומים.

יעל גרמן: שגרירות ארצות-הברית בישראל פרסמה בצעד יוצא דופן שתי הודעות רשמיות, שמדגישות קודם כול כי בניגוד לנטען בישראל, החוק שונה בתכלית מחוק רישום סוכן זר הקיים בארצות-הברית, אך מעל הכול היא מחדדת שחוק העמותות יכול לפגוע בדמוקרטיה הישראלית.

יעל גרמן: וגם גורמים באיחוד חזרו והדגישו: ישראל צריכה להיות מאוד זהירה מריסון החברה הדמוקרטית המשגשגת שלה ומחוקים שמזכירים משטרים רודניים.

יעל גרמן: אבל אנחנו לא צריכים את ארצות-הברית ואת האיחוד האירופי שיזכירו לנו על אילו ערכים נוסדה מדינת ישראל ונחתמה מגילת העצמאות; אילו ערכים קודשו על-ידי מנהיגינו לאורך השנים.

יעל גרמן: חוק העמותות מנוגד לערכי היסוד שלנו, ובפרט לחופש הביטוי, שעל חשיבותו דיברו מנהיגים והוגי דעות ישראלים רבים, כמו ז'בוטינסקי, דוד בן-גוריון, מנחם בגין, הנשיא ריבלין, בני בגין, דן מרידור, מיקי איתן ואחרים.

יעל גרמן: מנחם בגין אמר:

יעל גרמן: למדנו כי רוב פרלמנטרי נבחר יכול להיות מכשיר בידי קבוצת שליטים ומסווה לעריצותם.

יעל גרמן: והוסיף: היינו מציעים שהבית – הבית הזה, שבו אנחנו נמצאים – יגביל מרצונו החופשי את סמכויותיו, ויאמר שהכנסת לא תחוקק חוק שיש בו הגבלת חופש הביטוי.

יעל גרמן: וקדם לו מורו ורבו זאב ז'בוטינסקי שהבחין בין דמוקרטיה לעריצות בשתי נקודות מכריעות: 1.

יעל גרמן: האם הפרט נחשב לריבון?

יעל גרמן: כל אדם הוא מלך; והאם במדינה שמור חופש לכל המותח ביקורת פומבית על המשטר הקיים?

יעל גרמן: דמוקרטיה, אמר, פירושה חופש.

יעל גרמן: גם שלטון הנתמך על-ידי רוב, יכול לשלול את החופש, ובמקום שאין ערובות לחופש הפרט – שם אין דמוקרטיה.

יעל גרמן: הזלזול של ראש הממשלה וחבריו במייסדי ומנהיגי תנועתו – ההתעלמות המזלזלת והמתנשאת מדעותיהן של מדינות העולם היא הרת אסון, שכן החוסן הביטחוני שלנו, הכלכלי שלנו, תלוי בתמיכת ארצות-הברית.

יעל גרמן: לפי כלכלני האוצר, בתרחישים חמורים התגברות החרם עלינו תביא להפסד של 40 מיליארד שקל ולהפסד של 36,000 מקומות עבודה.

יעל גרמן: אומנם התרחיש קיצוני, אבל ההיסטוריה מעידה על כך שהדרך לתרחישי קיצון עוברת דרך נקודות מפנה שאותן קשה לחזות, שעד אליהן יש יוזמות חרם, ולאחריהן נוצר צונאמי בלתי צפוי שסופו סנקציות כוללות.

יעל גרמן: בראש החץ נמצאת תנועת החרם נגד ישראל, שהולכת וצוברת תאוצה.

יעל גרמן: אל לנו לתת כלי ניגוח בידיה.

יעל גרמן: חוק העמותות הוא הוכחה למדיניות הכושלת של מדינת ישראל בראשותו של בנימין נתניהו – ממשלה שבוגדת בעקרונות היסוד של האבות המייסדים של המדינה ושל תנועת הליכוד, עקרונות של דמוקרטיה המקדשת את חופש הביטוי; ממשלה המפקירה את מעמדנו בעולם ומסכנת בכך את ביטחוננו; ממשלה שאין לנו ואין לציבור אמון בה.

יעל גרמן: אלתרמן היה אומר בעת הזאת: "תחי הדמוקרטיה" – "תחי, המכלימה את מלעיגיה! / תחי, התקיפה בתקיפות! / תחי, המחליפה את מנהיגיה / לעין הכול, כצורך התקופות!

יעל גרמן: // – – – תחי הרוח הבלתי-נכבשת, אשר קוראים לה חופש הדעה! // הקלפיות הנה דיברו בהולם / ובשורתן – הדה עוד לא גווע.

יעל גרמן: / נראה שזה העם איננו גולם, / ואם איננו גולם.

יעל גרמן: ..

יעל גרמן: יש תקווה".

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן, וגם לנתן אלתרמן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד להשיב.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברת הכנסת יעל גרמן, גם אני מסכימה עם אלתרמן, כמובן, תחי הדמוקרטיה, והעם בחר קואליציה ובחר אופוזיציה, והקואליציה נבחרה בשביל ליישם מדיניות מסוימת.

איילת שקד: והמדיניות הזו תואמת את ערכי הדמוקרטיה.

איילת שקד: אין בחוק השקיפות ולו פגיעה קלושה בשום זכות בסיסית: לא בחופש הביטוי, לא בחופש ההתארגנות.

איילת שקד: החוק הזה בסך הכול מדבר על שקיפות.

איילת שקד: אבל את יודעת איפה יש פגיעה?

איילת שקד: באופוזיציה.

איילת שקד: כי היום שמעתי שחברת כנסת מהאופוזיציה רוצה להוציא עמותה מחוץ לחוק בגלל פוסט מטופש, שבאמת לא היה במקום, שהיא פרסמה.

איילת שקד: באיזו מדינה חשוכה מוציאים עמותה מחוץ לחוק כי היא פרסמה פוסט דבילי?

איילת שקד: איפה זה קורה?

איילת שקד: באמת, אני כשרת משפטים לא אתן לזה לקרות.

איילת שקד: הקרן החדשה לישראל פרסמה נגדי פוסט דוחה, "שרת השנאה לישראל", עם תמונה מעוותת שלי בפוטושופ, אבל עדיין אני לא אקרא להוציא את העמותה הזאת מחוץ לחוק.

איילת שקד: זה מתאים למשטרים חשוכים.

איילת שקד: אז קודם כול תבדקו את גבולות חופש הביטוי שלכם באופוזיציה, כי אני כשרת משפטים בעד חופש ביטוי כמעט מוחלט, ואת לא תמצאי בשום יוזמה שלי – ואת תמצאי אותי במשרד המשפטים מגינה על חופש הביטוי גם כשאומרים דברים שאינם מוצאים חן בעיני.

איילת שקד: דרך אגב, אני שמעתי קודם את חבר הכנסת באסל גטאס אומר פה, באמת, דברים ממש – תעמולה הכי חמורה נגד מדינת ישראל.

איילת שקד: וכשכנסת ישראל מאפשרת לחבר כנסת לעמוד פה ולדבר, זו דמוקרטיה חזקה, ואנחנו לא נאפשר – – –

יעל גרמן: למה את לא מחילה את זה גם על העמותות?

איילת שקד: אני תכף אסביר, אני תכף אסביר.

איילת שקד: אנחנו לא נאפשר לפגוע בדמוקרטיה, ואני מציעה ליושב-ראש האופוזיציה שיקרא את אותה חברת כנסת לסדר, כי זו בושה וחרפה למדינה דמוקרטית לקרוא להוציא עמותה מחוץ לחוק בגלל פוסט שהיא פרסמה.

זהבה גלאון: את עושה את זה בחקיקה.

איילת שקד: אני לא עושה את זה בחקיקה.

זהבה גלאון: את עושה את זה עם חוק העמותות.

זהבה גלאון: מה זו הצביעות הזו?

איילת שקד: אני לא קוראת להוציא שום עמותה מחוץ לחוק.

זהבה גלאון: החוק של העמותות זה נגד העמותות בהגדרה.

איילת שקד: החוק הזה מדבר אך ורק על שקיפות.

זהבה גלאון: את עומדת פה – – – איזה שקיפות?

זהבה גלאון: נו, באמת, מה זאת הצביעות הזאת?

זהבה גלאון: מה זאת הצביעות הזאת?

איילת שקד: חברת הכנסת זהבה גלאון, את אבירת השקיפות, את וחברת הכנסת סתיו שפיר וחברי כנסת אחרים.

איילת שקד: אני לא מבינה על מה המהומה.

איילת שקד: החוק הזה לא מבדיל בין ימין לשמאל.

זהבה גלאון: באמת?

זהבה גלאון: את רוצה – – –

איילת שקד: באמת.

איילת שקד: החוק הזה בסך הכול אומר שכשמדינה זרה מתערבת בענייניה של מדינה אחרת, וכשמאות-אלפי שקלים – – –

תמר זנדברג: אותה עמותה שדיברת עליה, התרומות שלה חסויות.

תמר זנדברג: על מה את מדברת?

תמר זנדברג: אותה עמותה שכרגע הגנת עליה, התרומות שלה חסויות.

איילת שקד: כשמאות-אלפי שקלים מוזרמים לעמותה אחת – אני לא הגנתי על שום עמותה.

איילת שקד: אני הגנתי על חופש הביטוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, נא לשבת.

תמר זנדברג: על איזו שקיפות את מדברת?

תמר זנדברג: את דיברת כרגע על עמותה שהתרומות שלה חסויות.

איילת שקד: מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית – – –

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי השרה, רק שנייה.

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, נא לשבת.

איילת שקד: יש הרבה מאוד עמותות – –

תמר זנדברג: – – – לשמוע את זה, באמת.

איילת שקד: – – שאני לא מסכימה עם מה שהן עושות.

איילת שקד: יש עמותות שמסיתות נגדי, יש עמותות – – –

תמר זנדברג: איפה ההגינות של "אם תרצו"?

תמר זנדברג: מה את מדברת?

תמר זנדברג: תתביישי לך – – –

איילת שקד: – – – אני חושבת שכמדינה דמוקרטית אנחנו יכולים להכיל את אותן עמותות.

תמר זנדברג: – – – דמוקרטיה?

תמר זנדברג: איזו מדינה דמוקרטית?

תמר זנדברג: – – – דמוקרטיה – – –

איילת שקד: אבל החוק הזה מדבר על השקיפות.

איילת שקד: כן, מה לעשות – –

קריאה: איזו שקיפות – – –

איילת שקד: – – אני לא אתן למדינות זרות להזרים מאות-אלפי דולרים לעמותות ישראליות – –

תמר זנדברג: התרומות של "אם תרצו" חסויות.

איילת שקד: – – כדי – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, נא לשבת.

תמר זנדברג: כן, חסויות, על מה את מדברת?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, נא לשבת.

זהבה גלאון: – – – על הדוכן, ולא אומרת אמת.

יולי יואל אדלשטיין: תפסיקי – – – אני לא רוצה להוציא מישהו.

זהבה גלאון: "אם תרצו" זה הזרוע הביצועית שלכם, של הבית היהודי – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, מספיק.

זהבה גלאון: – – והתרומות שלהם חסויות כיוון שאתם נותנים להם חיסיון.

זהבה גלאון: על מה את מדברת?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: לא, יש גבול – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, דמוקרטיה, בין היתר, היא לא סתימת פיות.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נשמע את שרת המשפטים.

זהבה גלאון: לא, אבל דמוקרטיה היא גם אמירת אמת.

יולי יואל אדלשטיין: עוד כמה דקות מישהו מטעם מרצ ישתתף בדיון, ואני מניח שיגיד דברים שונים ממה ששרת המשפטים אומרת.

זהבה גלאון: דמוקרטיה זה בראש ובראשונה – – –

איילת שקד: כשמדינות זרות תורמות מאות-אלפי שקלים לעמותות ספציפיות, כדי שאותן עמותות ייצגו את האינטרסים של אותן מדינות, אני חושבת שזכות הציבור לדעת.

תמר זנדברג: – – –

איילת שקד: זכות הציבור לדעת איזו מדינה תורמת לאיזו עמותה – –

תמר זנדברג: הכול כתוב – – – באתר – – –

איילת שקד: – – ובאילו סכומים.

איילת שקד: וכן, עמותה שתורמים לה יותר מ-50% מהכסף שלה ממדינות זרות, לפחות לציבור מותר לדעת את זה.

איילת שקד: חברת הכנסת יעל גרמן, את דיברת קודם על חרם.

תמר זנדברג: את צבועה, את צבועה, את צבועה.

איילת שקד: מי שמזין את גלגלי החרם בעולם זה בדיוק אותם גורמים מתועבים מחלק מהעמותות האלה – –

תמר זנדברג: כמה – – –

איילת שקד: – – לא כל העמותות, אבל חלק מהעמותות האלה – מעוותים את המציאות כאן במדינת ישראל, ובמקום – –

תמר זנדברג: – – –

איילת שקד: – – להציג את האמת מציגים תמונה מעוותת לחלוטין בחו"ל – –

יעל גרמן: – – – מדינת ישראל, למעשה, המזינה – – –

איילת שקד: – – ואותם ארגוני מה שנקרא – so called – זכויות אדם, שאף אחד מהם, דרך אגב, לא הצליח להתעמת עם התחקיר ששידרו ב"עובדה" ולא הצליח להגיד את האמת: כן, טעינו, כן, אסור להתנהג ככה – – –

זהבה גלאון: – – – בית-המשפט אמר.

זהבה גלאון: את ממשיכה לשקר פה.

איילת שקד: – – – את אותן עמותות שמזינות את גלגלי ה-BDS – אני חושבת שלפחות יש זכות לציבור במדינת ישראל לדעת אילו מדינות עומדות מאחורי אותן עמותות – –

יעל גרמן: – – –

זהבה גלאון: – – –

איילת שקד: – – ואילו עמותות מקבלות יותר מ-50% מכספן מאותן מדינות.

איילת שקד: וגם אם ניסו – – –

יעל גרמן: אין קשר בין ה-BDS לבין העמותות.

יעל גרמן: את גם עושה עוול נורא, מפני – – –

איילת שקד: זה ממש לא נכון.

איילת שקד: אני מדברת על עמותות ספציפיות.

יעל גרמן: – – –

תמר זנדברג: בטח, על עמותות ספציפיות.

איילת שקד: אני מציעה לך לקרוא את הריאיון שנתתי ל"וושינגטון פוסט", ותראי שגם אני עושה ביחס שלי הבדלה בין עמותות בחו"ל לבין עמותות אחרות.

תמר זנדברג: למה דווקא ל"וושינגטון פוסט"?

תמר זנדברג: זה בחו"ל.

איילת שקד: יש עמותות ישראליות שמקבלות כסף ממדינות זרות ומממנות את גלגלי ה-BDS.

איילת שקד: וגם יושב-ראש המפלגה שלך אומר את זה – –

יעל גרמן: – – –

איילת שקד: – – וגם יושב-ראש המפלגה שלך מודה בזה – – –

יעל גרמן: – – –

איילת שקד: נכון, החוק הזה, מכיוון שאין בו איסור על שום זכות דמוקרטית, בסך הכול מדבר על זכות הציבור לדעת.

איילת שקד: לכן ההבחנה ששמנו היא – –

תמר זנדברג: – – –

איילת שקד: – – שאם 50% מכספה של עמותה מסוימת – –

באסל גטאס: – – –

איילת שקד: – – מגיע ממדינות זרות, לפחות שהציבור ידע על זה.

איילת שקד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון משולב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין קודם כול את חבר הכנסת מיקי רוזנטל מטעם המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת מסעוד גנאים, מיקי לוי וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות כל דובר.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, גברתי שרת המשפטים, ברשותך, יש לי שאלה אלייך.

מיקי רוזנטל: אני בעד חוק השקיפות.

מיקי רוזנטל: לא הסברת, בשום ריאיון ובשום התבטאות פומבית, למה תרומה ממדינה כן צריך לחשוף ותרומה מגורם עסקי לא צריך לחשוף.

איילת שקד: – – –

מיקי רוזנטל: למה מדינה ידידותית למדינת ישראל היא כן בחוק ואדם פרטי לא?

מיקי רוזנטל: מה ההבדל?

מיקי רוזנטל: באמת אם כן, צריך להחיל את זה על כולם, קודם כול.

איילת שקד: ההבדל הוא – – –

מיקי רוזנטל: אני חושב שראוי שתסבירי את זה, כי זאת הבעיה המרכזית בעניין הזה, שנוקט איפה ואיפה ומסמן עמותות מסוימות מצד אחד של המפה.

מיקי רוזנטל: אני מסתכל על הממשלה הזאת לא מעט, והאמת היא שאני ממש מנסה לפענח את הדנ"א שלה, את הקוד של המדיניות שלה, ורק השבוע נפל לי האסימון.

מיקי רוזנטל: ניסיתי להבין מה הם רוצים, החבורה הזאת שהתאחדה ונקראת ממשלת ישראל.

מיקי רוזנטל: שמע את האבחנה, ידידי חבר הכנסת כהן.

מיקי רוזנטל: הגעתי למסקנה שמדובר בבת-יענה עצבנית; בת-יענה, אבל מאוד עצבנית.

מיקי רוזנטל: למה בת-יענה?

מיקי רוזנטל: טוב, זה די ברור; כמעט מול כל בעיה הממשלה הזאת טומנת את הראש בחול.

מיקי רוזנטל: אם חלילה מבקרים אותה, בת-היענה מתחילה להיות עצבנית ובועטת, ומתחילה לכנות את מבקריה בכל מיני כינויים, מ"בוגדים" ועד "שתולים", ומנסה להתנכל להם ולבטל את הלגיטימיות שלהם.

מיקי רוזנטל: שליש מהמערכת הפוליטית פה היא לא לגיטימית בעיני בת-היענה העצבנית הזאת.

מיקי רוזנטל: אבל בואו נדבר רגע על בת-היענה לפני הרוגז שלה.

מיקי רוזנטל: לפני שבוע דיבר שגריר ארצות-הברית ואמר בכנות אמת מאוד פשוטה, שיש סטנדרט כפול באכיפת החוק בשטחים.

מיקי רוזנטל: זאת אמת לאמיתה, מה לעשות.

מיקי רוזנטל: ישראלי מתנחל שעובר עבירת תנועה נשפט בבית-משפט אחד; על אותה עבירה, באותו כביש – אם מדובר בערבי פלסטיני, הוא נשפט בבית-משפט צבאי.

מיקי רוזנטל: אותו דבר בעבירות תנועה, אותו דבר – אני לא מדבר בכלל על חקירות של עבירות טרור, אני מדבר על חיי היום-יום.

מיקי רוזנטל: יש סטנדרט כפול, יש מערכת משפטית כפולה; זאת המציאות, לרע ולרע.

מיקי רוזנטל: אמר את זה ידיד גדול של ישראל – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיקי רוזנטל: – – שגריר ארצות-הברית, ובמקום להגיד לו, שמע, זה לא ככה, התחילו לתקוף אותו, בת-היענה.

מיקי רוזנטל: אותו דבר עם הביקורת המתמדת שלנו על מדינת הרווחה הקורסת, על העוני, על החינוך במדינת ישראל, שמצבו איום ונורא, וכו' – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

מיקי רוזנטל: אני כבר מסיים.

מיקי רוזנטל: שני משפטים.

מיקי רוזנטל: – – במקום להגיד: יש בעיות, בואו נתמודד אתן – טומנים את הראש בחול.

מיקי רוזנטל: ואם מישהו מבקר, חלילה, קוראים לו בוגד, וקוראים לו לא נאמן ולא ציוני.

מיקי רוזנטל: בקיצור, ממשלה פחדנית, בת-יענה עצבנית.

מיקי רוזנטל: הציבור משלם את המחיר.

מיקי רוזנטל: זאת ממשלה לא ראויה.

מיקי רוזנטל: אני מבקש מהכנסת להביע אי-אמון מוחלט בה.

מיקי רוזנטל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: לרשותך שלוש דקות, אדוני.

מסעוד גנאים: תודה רבה, גברתי.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה אני מברך את האורחים מדאלית-אלכרמל, אהלן וסהלן, ברוכים הבאים.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שלאור הוויכוח ששמעתי מהשר לוין או מהשרה שקד, אני חושב שיש עיוות מה זה דמוקרטיה או מה זה מדינה דמוקרטית.

מסעוד גנאים: לא ייתכן שכל בוקר וערב קם איזה שר קיצוני ימני ואומר שהוא עושה לנו חסד שאנחנו חיים פה, במדינה הזאת.

מסעוד גנאים: זה חסד מצדו, כי יש דמוקרטיה, כי יכולים לדבר, יכולים קצת לצעוק.

מסעוד גנאים: כבר הייתה לי עצה, להם, שכל ערבי במדינה הזאת יביא איזה דיסק עם השיר של אביהו מדינה: "תודה על כל מה שבראת, תודה על כל מה שנתת"; אז כל ערבי יביא את הדיסק הזה ויכניס כדי להגיד לממשלת ישראל: תודה רבה על הדמוקרטיה.

יחיאל חיליק בר: חיים משה, לא אביהו מדינה.

מסעוד גנאים: לא אביהו מדינה?

יחיאל חיליק בר: זה חיים משה.

מסעוד גנאים: חיים משה, נכון.

מסעוד גנאים: סליחה מחיים משה.

מסעוד גנאים: חיים משה, נכון.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, הם מעוותים את הדמוקרטיה.

מסעוד גנאים: דמוקרטיה זה לא רק שלטון הרוב שנהפך לעריצות הרוב.

מסעוד גנאים: גם בתחקיר שראינו בטלוויזיה, ראינו איך ניצח ראש הממשלה בבחירות האלה דרך הסתה, דרך הפחדה מהערבים אזרחי מדינת ישראל, "הערבים הנוהרים".

מסעוד גנאים: הוא מפחיד את היהודים והפחיד אותם כדי שהם ילכו ויצביעו, כי, חס וחלילה, אוי ואבוי, הערבים אולי ינצחו או הימין ייפול.

מסעוד גנאים: זאת דרך?

מסעוד גנאים: זאת דמוקרטיה?

מסעוד גנאים: זה מנהיג שאנחנו יכולים להבטיח בידיו את החיים שלנו?

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, בקשר לעתיר/אום-אלחיראן, היום היה דיון בשדולה למען קידום ופיתוח הערבים הבדואים בנגב של חברי טלב אבו עראר, והיו שם אנשי עתיר/אום-אלחיראן.

מסעוד גנאים: שם הנוסחה ברורה, המדיניות ברורה – אין מילה אחרת חוץ מגזענות.

מסעוד גנאים: כאשר אתה אומר: אני, את התושבים הערבים הבדואים של אום-אלחיראן רוצה לעקור, להזיז אותם – במושג עדין, לא טרנספר כאילו – כדי להביא במקומם תושבים יהודים ולהקים את חירן, מה זה אם לא גזענות?

מסעוד גנאים: מה זה אם לא גזענות?

מסעוד גנאים: האנשים שם גם הסכימו – אפילו ליישוב משותף ערבי-יהודי הם מסכימים, אבל להשאיר אותם על אדמתם.

מסעוד גנאים: הממשלה הזו, אני לא יכול להגיד שהיא ממשלה, אם היא דמוקרטית, אם היא ממשלה שלמען האזרח, היא ממשלה למען חלק מהאזרחים, למען המתנחלים.

מסעוד גנאים: המדיניות שלה היא מדיניות של הריסה ועקירה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מסעוד גנאים: – – במקום מדיניות של תכנון ובנייה.

מסעוד גנאים: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת גנאים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, האורחים מדאלית-אלכרמל, ברוכים הבאים, אורחינו, אחינו, לכנסת ישראל.

מיקי לוי: ברוכים הבאים.

מיקי לוי: גברתי, ענייני הוא בסערה שהתחוללה במחוזותינו בימים האחרונים, ועניינה נבחרת הדירקטורים.

מיקי לוי: איך הממשלה הזו, בכל נגיעה ובכל תחום מצליחה לקלקל?

מיקי לוי: איך זה ייתכן?

מיקי לוי: איך זה יכול להיות?

מיקי לוי: אני אומר לכם, נכון שיש טענה – וחבל ששר האוצר יצא ברגע זה – ש-50% מהדירקטוריונים אינם מאוישים, ויש כרגע 394 משרות פנויות, כי לא מינו אותם.

מיקי לוי: אני אומר לכם, דירקטוריונים שלמים משותקים, ואין בהם אפילו דירקטור אחד.

מיקי לוי: יש כאלה שאין בהם דירקטור אחד.

מיקי לוי: המועצה הישראלית לצרכנות, תודה רבה, מינו אתמול שלושה או ארבעה.

מיקי לוי: דיור מוגן ורווחה לקשיש, חל"צ – זה לא חשוב; הקרן למורשת הכותל המערבי – איפה אגודת ישראל?

מיקי לוי: החברה לפיתוח חוף אילת; חברת מגרשי הקבלנים; חברת קצא"א; מוזיאון ישראל; מכון היהלומים הישראלי; וינגייט, ועוד ועוד ועוד.

מיקי לוי: זה פוגע בפעילות החברה, בניהול התקין והמקצועי שלהם.

מיקי לוי: אדוני שר האוצר, שמעתי מה אמרת בכנס על חוסר בדירקטוריונים בחברות הממשלתיות.

מיקי לוי: אדרבה, בוא וגלה מנהיגות, ומחר בבוקר תמנה ותמלא את כל החסרים.

מיקי לוי: יש לך רשימה מצוינת של 500 מועמדים ראויים, שאף אחד מהם הוא לא מינוי פוליטי אלא הוא מינוי מקצועי שנבחן על-ידי ועדה מקצועית.

מיקי לוי: כל זה קורה מפני ששרי הממשלה הזאת דואגים רק לג'ובים למקורבים ולעסקנים ונלחמים בנבחרת הדירקטורים.

מיקי לוי: אתם מייבשים בכוונה את נבחרת הדירקטורים, כדי למנות קבלני קולות ומקורבים שלכם.

מיקי לוי: תתביישו לכם.

מיקי לוי: כל הנתונים מראים שהיה שיפור משמעותי באיכות הדירקטורים: הם יותר משכילים, יש להם יותר ניסיון בניהול ויש להם הבנה טובה יותר בתחום הפיננסי.

מיקי לוי: הדבר הזה יביא לשיפור השירות לאזרח ואיתנות כלכלית לחברות הללו, שפעם רק הפסידו והנטל נפל על כתפי משלם המסים.

מיקי לוי: אני קורא לשר האוצר כחלון, אדרבה, בוא תגלה מנהיגות – שלא למנות דירקטורים שלא מן הנבחרת.

מיקי לוי: המפתח בידך.

מיקי לוי: אתה גם צריך ללחוץ לאייש את הדירקטוריונים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיקי לוי: – – זה נזק גדול מאוד שיוצר פגיעה בלתי נסבלת בפעילות החברתית.

מיקי לוי: גלה מנהיגות, אל תיתן למינויים פוליטיים להיכנס לדירקטוריונים השונים.

מיקי לוי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

יואב בן צור: גברתי היושבת בראש, אדוני מכובדי שר הבינוי והשיכון, חברי חברי הכנסת, סוף-סוף, היום הממשלה בוועדת שרים לענייני חקיקה אישרה את חוק מוסר התשלומים ביוזמת יושב-ראש סיעת ש"ס, שר הפנים חבר הכנסת אריה דרעי, שלפיו יחויבו כל משרדי הממשלה לשלם לספקים את שכרם שוטף פלוס 30, במקום העוול שהיה עד כה, שוטף פלוס מה שבא לך.

יואב בן צור: אין ספק שזו הצעת חוק שתיטיב עם העסקים, ובעיקר העסקים הקטנים והבינוניים, שעד היום נאלצו לשאת בנטל כלכלי כבד ולמצוא לעצמם מקורות מימון שלרוב כרוכים בעלויות כלכליות לא פשוטות של ריביות וכדומה.

יואב בן צור: אין לי אלא לברך על כך שראש הממשלה ושר האוצר, כחלק מתודעתם החברתית, בחרו אף הם להצטרף להצעתו של השר אריה דרעי, שהיא ללא ספק הצעה מתבקשת ואנושית, ומקורה במשפט העברי: "ביומו תתן שכרו".

יואב בן צור: היום גם נכנסה לתוקפה ההנחה בתחבורה הציבורית שיושב-ראש תנועת ש"ס יזם, ואני חושב שזו כמעט התנועה היחידה שלקחה מיליארד שקל מכסף קואליציוני, שיכלה להשתמש בו לצרכים אחרים, והחליטה להשתמש בו לצורך הציבור כדי להוזיל במאות שקלים למשפחה את העלויות היומיומיות של נסיעות בתחבורה הציבורית, ולוואי שכל יושבי הבית הזה וכל התנועות שפה יעשו פעולות אציליות מהסוג הזה.

יואב בן צור: אני רוצה לברך את יושב-ראש התנועה ושר הפנים שהגה את הרעיון וידע שזו הדרך לעזור לציבור כולו, ללא הבדל דת, גזע, מין – כל תושבי מדינת ישראל מכל סוג שהוא.

יואב בן צור: אני רוצה לברך את ידידינו מדאלית-אלכרמל שנמצאים פה לרגל השבעת חבר הכנסת אכרם חסון – גם אתם תיהנו מההפחתה הזאת של מחירי התחבורה, קחו את זה בחשבון.

יואב בן צור: רבותי, אני חושב שהאי-אמון הנוכחי מנותק מסדר-היום, כי דווקא הממשלה הזו עושה פעולות חברתיות גדולות, ובפרט בנושא העסקים הקטנים.

יואב בן צור: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב בן צור.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חמד עמאר.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – יש שר בכנסת, זה בסדר – אני קודם כול רוצה לברך את כל האורחים הנמצאים אתנו, לא רק מדאלית-אלכרמל – אני עליתי למעלה, ראיתי – מכל היישובים הדרוזיים.

חמד עמאר: אני באמת רוצה לברך אתכם, לאחל לכם נסיעה בשלום בחזרה לצפון, ושתיהנו מטקס ההשבעה של חברנו אכרם.

חמד עמאר: אני רוצה לברך את אכרם חסון, חברי, שנכנס לכנסת היום ומושבע.

חמד עמאר: אני באמת מצפה לשיתוף פעולה ביני לבין אכרם, עם איוב – אני חושב שיש לנו הזדמנות חסרת תקדים, לעדה הדרוזית – – –

עיסאווי פריג': – – –

חמד עמאר: אני מדבר על אנשי הקואליציה, עכשיו.

חמד עמאר: אני לא קואליציה, אני אופוזיציה, ואבו מערוף.

עיסאווי פריג': – – –

חמד עמאר: עבדאללה אבו מערוף הוא חברי טוב.

חמד עמאר: עיסאווי, ביני לבין אבו מערוף אתה לא יכול להיכנס.

עיסאווי פריג': ואללה, לא נכנס.

חמד עמאר: אנחנו שנינו דרוזים, יכולים להסתדר בכל מצב, אל תדאג.

חמד עמאר: אני חושב שיש לנו הזדמנות בלתי רגילה.

חמד עמאר: נמצאים אצלנו שני חברי כנסת פעילים מאוד בקואליציה של 61.

חמד עמאר: אני מצפה לשיתוף פעולה אתם, ואני מאמין שנצליח יחד, גם עם עבדאללה אבו מערוף, שנכנס עכשיו.

חמד עמאר: על מה שאני רציתי לדבר, גברתי היושבת-ראש – הייתה המלצה של המשנה ליועץ המשפטי על הנושא של הריסת בתים במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: לא מדובר על בתים שנבנו לא חוקית – אני אמרתי כל הזמן: בנייה לא מורשית.

חמד עמאר: המושג הזה, כבר כל חברי הכנסת חוזרים אחרי ומדברים על בנייה לא מורשית.

חמד עמאר: במגזר הדרוזי אין בנייה בלתי חוקית, יש בנייה בלתי מורשית.

חמד עמאר: בלתי מורשית, כי אני בונה על האדמה שלי, על האדמה הפרטית שלי, ואני בונה שם כי הממשלה, וממשלות ישראל, וועדות התכנון, לא אפשרו לי לבנות ולהרחיב את תוכניות המתאר.

חמד עמאר: אני אביא דוגמאות של כמה יישובים.

חמד עמאר: אם ניקח את בית-ג'ן לבד, התוכנית האחרונה אושרה בשנת 1987.

חמד עמאר: התוכנית הופקדה ב-1970.

חמד עמאר: אנחנו מדברים על קרוב ל-50 שנה שהתוכנית לא אושרה – תוכנית מתאר לא אושרה.

חמד עמאר: איך אתם מצפים שביישוב כמו בית-ג'ן אנשים לא יבנו בנייה בלתי מורשית על האדמה הפרטית שלהם?

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

חמד עמאר: רק עוד נקודה אחת – אני רוצה לגעת בה, ואני אסיים.

חמד עמאר: אני אתן עוד דוגמה: כל נושא חיבור החשמל במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אני לא רוצה להגיד מאות בתים, אפילו אלפי בתים לא מחוברים לרשת החשמל.

חמד עמאר: אנשים מתו, בעוספיא, לפני כמה שנים, מכיוון שלא היו מחוברים לחשמל והשתמשו בגנרטור.

חמד עמאר: נחנקו ומתו.

חמד עמאר: לכן אני קורא לממשלת ישראל: קודם כול – להתחיל בחיבורי חשמל בכל היישובים הדרוזיים, באופן מיידי.

חמד עמאר: דבר שני – להרחיב את כל תוכניות המתאר ביישובים הדרוזיים בתוכניות מפורטות, ולצאת בהחלטה להקפאת הליכים נגד כל הצעירים הדרוזים.

חמד עמאר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר פרוש, סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול מקדם בברכה את נכבדי העדה הדרוזית, שבאו לכאן להשתתף ולהיות נוכחים בהשבעת חבר הכנסת אכרם, שאני מאחל לו הרבה הצלחה.

מאיר פרוש: אבל מה יותר סימבולי, שאני צריך לומר את דברי דווקא כאשר אתם נמצאים פה, משתתפים ונמצאים ביציע הכנסת, אם יש כאלה שתמהים על ההתנזרות שלנו, הציבור החרדי, על חוסר הרצון שלנו, הציבור החרדי, להיות מעורבים בחברה המתירנית, אם יש כאלה שתמהים מדוע אנחנו כל כך דבקים במסורת.

מאיר פרוש: יש כאלה שלא מבינים מדוע אנחנו לא מוכנים לקבל שום תכתיב, ומבקשים לחיות רק על-פי התורה וההלכה.

מאיר פרוש: הנה, אתמול הממשלה נאלצה לקבל החלטה, החלטה אומללה, מבחינתנו, אבל היא נאלצה לקבל החלטה להקצות בקשת רובינסון מקום נפרד למה שקרוי קבוצת "נשות הכותל", והרפורמים והקונסרבטיבים חוגגים עם הדבר הזה.

מאיר פרוש: למה אמרתי "נאלצה"?

מאיר פרוש: מכיוון שהנושא הזה נמצא לפתחנו יותר מעשור, ובג"ץ נזקק לדבר הזה, ובג"ץ כיוון ואמר – ולא אהב לראות את הנעשה היום בכותל, ששם באים יהודים ומתפללים, כאשר פה אנחנו רואים, הנה, הגברים יושבים פה, ונשים יושבות שם, כך נוהגים, ולצערנו אני צריך לומר, ולגלות את בושתי היום, כאן, מעל הדוכן, להראות איך שהעדה הדרוזית נוהגת, כי בג"ץ חייב למצוא הסדר של תפילה ל"נשות הכותל".

מאיר פרוש: אנחנו התנגדנו להצעה הזאת.

מאיר פרוש: אנחנו לא שם, כי אסור לתת לתנועה הרפורמית והקונסרבטיבית מקום ודריסת רגל.

מאיר פרוש: הרפורמים אחראים ואשמים בהתבוללות הנוראה שאנו עדים לה בארצות-הברית.

מאיר פרוש: שם הם, הרפורמים, גם עורכים טקס נישואים עם כומר ורביי.

מאיר פרוש: והחלטת הממשלה הזאת נותנת תמונת ניצחון לאותן תנועות שמאמללות את העם היהודי.

מאיר פרוש: השבוע אנחנו נקרא בשבת בפרשת משפטים את הפסוק – גברתי היושבת-ראש, כתוב בפסוק: "ואנשי קודש תהיון לי", וההמשך הוא: "לכלב תשלִכון אותו".

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לכם, רש"י אומר: "ואנשי קודש תהיון לי" – אם אתם קדושים, ופרושים משיקוצי נבלות וטרפות, הרי אתם שלי.

מאיר פרוש: אני אומר את זה כאן:

מאיר פרוש: מי שהוא קדוש ופרוש משיקוצי נבלות וטרפות, הקדוש-ברוך-הוא אומר: תהיו לי.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

מאיר פרוש: ואלה שהם לא רחוקים משיקוצים ונבלות וטרפות, הם – לכלב תשליכון אותו.

מאיר פרוש: את "נשות הכותל", את הקבוצה הזאת, שמו בקצה המחנה, ליד שער האשפות, שם, בפינה הנידחת, שם המקום שלכן.

מאיר פרוש: לכלב תשליכון אותו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו תסכם את הדיון שרת המשפטים איילת שקד.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים וחברות, השר – ישנו, ראשית, אני מצטרף לכל החברים שהיו לפני ומברך את ידידינו מדאלית-אלכרמל ואת כל העדה הדרוזית.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: ברוכים הבאים האחים חכמי הדת היקרים וידידינו מדאליה ומכל מקום.

עיסאווי פריג': ברוכים הבאים.

עיסאווי פריג': אלוהים ישמור אתכם.

עיסאווי פריג': ) חברים, אני התלבטתי קשות איך לשכנע אתכם – חבר הכנסת ביטן, שב עכשיו, תקשיב – איך לשכנע שהממשלה הזאת – הממשלה הרעה שהייתה אי-פעם למדינת ישראל?

דוד ביטן: אותי אתה רוצה לשכנע?

עיסאווי פריג': איך לשכנע.

עיסאווי פריג': בסוף השבוע התפרסם דוח של ה-OECD.

עיסאווי פריג': דוח מעניין.

עיסאווי פריג': הכותרת של הדוח: מדינת ישראל יותר מושחתת, יותר ענייה – ומאושרת.

עיסאווי פריג': אני לא מצליח להבין את הלוגיקה הזאת, ואני באמת רוצה את עזרתכם.

עיסאווי פריג': תראה, בן-אדם יותר מושחת, יותר עני – וגם מאושר.

עיסאווי פריג': איך זה מסתדר?

עיסאווי פריג': איך זה מסתדר?

עיסאווי פריג': זה – רק בחברה לא נורמלית דבר כזה יכול להיות.

עיסאווי פריג': ואכן כך.

עיסאווי פריג': כשיש לך ראש ממשלה שבאופן סיסטמטי, עקבי, דואג להחדיר את הפחד, וסם הפחד הזה הגיע לרמה כזו שאזרח מוכן לקבל את זה שהוא עני ומושחת – ומאושר.

עיסאווי פריג': אני, את הלוגיקה הזו, לא מצליח להבין: לחיות עם יוקר מחיה שעבר את טוקיו, להיות ברמת שחיתות שכל שנה עוד המדרג הולך ועולה, ובכל זאת אני מאושר.

עיסאווי פריג': אני שאלתי את עצמי, איך נוסחה כזו, איך מציאות מעוותת כזו מסוגלת להסתדר לה?

עיסאווי פריג': פשוט מאוד: יש לי סם שנקרא סם פחד, אני מפעיל אותו על אזרחי המדינה, ובכך אני משתק אותם והם מפסיקים לחשוב.

עיסאווי פריג': ונמצא להם אויבים מבחוץ – שישכחו כל מה שקורה בתוך המדינה: שישכחו את יוקר המחיה, שישכחו את כל הצרות שנמצאות.

עיסאווי פריג': ונמצא להם אויבים: נמצא להם שבדים, נמצא להם ברזילאים, נמצא להם עכשיו צרפתים – נמצא להם אויבים.

עיסאווי פריג': ואם לא די בכך, ננסה לשכנע את העולם בצדקת דרכנו.

עיסאווי פריג': נגיד להם: זו אדמה אלוקית; ואנחנו צריכים לתת הכשר לכיבוש: חזרנו לאדמתנו – אין כיבוש.

עיסאווי פריג': ואז לבוא מהצד השני – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': אני מסיים.

עיסאווי פריג': – – וכל מי שילשין לעולם שהכיבוש עדיין קיים, אני אמצא את הדרך אתו – אם עמותות השמאל ששומרות על שארית המוסר שיש לנו – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': – – ואם מלשינים או שוברי שתיקה.

עיסאווי פריג': חברים, די, נמאסתם.

עיסאווי פריג': מה שקורה עכשיו זה – איך אני אגיד את זה?

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': אנחנו לא מסוגלים להגיע נמוך יותר מזה.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד שהממשלה הזאת ממשיכה את ימיה.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: תסכם את הדיון שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

איילת שקד: גברתי היושבת-ראש, תודה, היום יום ב' בשבוע, ויום ב', כפי שבוודאי ידוע לכולכם, הוא יום זוגי, וכנהוג בימים זוגיים של השבוע, מפלגת יש עתיד שהגישה את האי-אמון בגלל חוק השקיפות מדגמנת שמאל פוליטי.

איילת שקד: בימים א', ג' וה' מפלגת יש עתיד היא מפלגת ימין, אולי אפילו עם קריצה חצי דתית – ככה, קצת הנחת תפילין, חצי תפילה, כותל, ירושלים מאוחדת.

איילת שקד: אבל בימים ב', ד' וו' מפלגת יש עתיד היא מפלגת שמאל.

איילת שקד: ובשבת אתם נחים.

איילת שקד: אבל היום, כאמור, יום ב', וביום ב' מפלגת יש עתיד מדגמנת שמאל פוליטי.

איילת שקד: בבוקר השכם כבר הספיק יאיר לפיד לחצות פס לבן ולעקוף את בוז'י הרצוג משמאל.

איילת שקד: בוז'י הרי נטש השבוע את רעיון שתי המדינות, לפחות לעשור הקרוב, כדבריו, והנה לפיד כבר מתראיין היום על כך שלא היינו צריכים לדחות במהירות כזו את היוזמה הצרפתית על חילוק הארץ.

איילת שקד: אבל היום, כאמור, יום ב', יום זוגי בשבוע, ולפיד ומפלגת יש עתיד מדגמנים שמאל פוליטי, וכחלק מזה שהיום יום זוגי, מפלגת יש עתיד החליטה להביע אי-אמון בממשלה על-בסיס קידום חוק השקיפות – –

מיקי לוי: פשוט לא ייאמן כמה שטויות אפשר להגיד בשלוש דקות.

איילת שקד: – – בטענה שכנראה החוק הזה הוא אינו חוקתי, או כמו שאתם קוראים לזה – – –

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: – – – את שרה במדינת ישראל, גברתי השרה, כמה שטויות.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

איילת שקד: חבר הכנסת מיקי לוי, בוא תקשיב.

איילת שקד: כנראה הידע הנרחב שלכם במשפט חוקתי – –

מיקי לוי: – – – הדברים לא עושים לך – – –

איילת שקד: – – הוא שמאפשר לכם להתייצב מאחורי האמירה חסרת האחריות הזאת.

מיקי לוי: אתם אחראים, אתם – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

מיקי לוי: אתם האחראים, לא ייאמן – – –

איילת שקד: וכך, למרות העובדה שהחוק מקודם כהצעת חוק ממשלתית של משרד המשפטים, ולמרות העובדה שהחוק נבחן תחת עדשת המיקרוסקופ של היועץ המשפטי לממשלה, שלא זיהה כל פריצה במסגרת החוקתית של הצעת החוק, ואף שההצעה לא שוללת ולא פוגעת, אפילו לא בקצה הציפורן, בחופש הביטוי או בחופש ההתאגדות, מבחינת

איילת שקד: כם מדובר בחוק אנטי-דמוקרטי – – –

מיקי לוי: – – – אין צורך בזה, זה – – – בין-לאומי, אין צורך בזה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

מיקי לוי: – – –

איילת שקד: חבר הכנסת מיקי לוי, כשאתם אומרים שהוא אנטי-דמוקרטי – –

מיקי לוי: אין צורך – – –

איילת שקד: – – אף שאין בו אפילו קמצוץ של אנטי-דמוקרטי – –

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

טלי פלוסקוב: נא לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

איילת שקד: – – זה מה שעושה את הנזק בעולם.

איילת שקד: כשאתם הולכים בעולם ואומרים דברים שאינם נכונים, שהחוק הוא אנטי-דמוקרטי, זה מה שעושה את הנזק בעולם.

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: נא לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: גברתי, דקה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לצאת מהאולם.

מיקי לוי: רק – – – מדינת ישראל, לא כמוכם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מבקשת לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: (חבר הכנסת מיקי לוי יוצא מאולם המליאה.

טלי פלוסקוב: )

איילת שקד: והאמת היא שאתם לא היחידים שאיבדו פרופורציה בנושא הזה.

חיים ילין: – – –

איילת שקד: השבוע שמעתי את חברת הכנסת סתיו שפיר ממפלגת העבודה דורשת להוציא עמותה ישראלית אל מחוץ לחוק, לא פחות ולא יותר, בגלל פוסט פרובלמטי.

איילת שקד: ושלא תהיינה אי-הבנות, הפוסט הזה לא היה צריך להיכתב, והוא לא היה במקום, וטוב עשו אנשי העמותה שהתנצלו עליו ולקחו את מלוא האחריות לעניין.

איילת שקד: אבל להוציא מחוץ לחוק עמותה בגלל פוסט – זה דמוקרטי?

איילת שקד: אתם פשוט איבדתם את זה לגמרי.

איילת שקד: להוציא מחוץ לחוק עמותה שפרסמה פוסט לא מוצלח, פוסט טיפשי, זה דבר הגיוני וסביר לדעתכם?

איילת שקד: זה צעד שהדמוקרטיה נוטפת ממנו?

איילת שקד: הרבה יותר חמור לדעתכם זה להחיל נורמות של שקיפות על עמותות הפועלות במסווה.

מיקי רוזנטל: גברתי השרה, הבטחת לי תשובה.

מיכל רוזין: – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: הרבה יותר חשוב זה להגן על עמותות שהפעילים שלהן, לדוגמה, פועלים למען החרמת מדינת ישראל בעולם.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, נא להירגע.

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: כי ככה לא פונים לשרה.

איילת שקד: הרבה יותר חשוב לדעתכם זה להגן על עמותות שמספקות ראיות לצורך העמדת חיילי צה"ל לדין בערכאות בין-לאומיות.

מיכל רוזין: – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: הרבה יותר חשוב זה להגן על עזרא נאווי – זה מה שגדל אצלכם בערוגות, על זה אתם מעוניינים להגן.

איילת שקד: אתם הרי לא רואים שום בעיה במסירת פלסטינים חפים מפשע לידי זרועות הרשות הפלסטינית, כי עוד לא השתכנעתם שאנשי המנגנונים שלהם מטפלים בהם כמו שצריך.

איילת שקד: רק שתדעו, לידיעתכם, קרובי המשפחה של מי שמכר את הבתים בחברון – גם אשתו של מי שמכר וגם הבן שלו נעצרו מייד על-ידי הרשות הפלסטינית.

איילת שקד: איבדתם כל פרופורציה.

איילת שקד: הרי להטיל מגבלות מסוימות על מי שמייצג אינטרסים כלכליים לגיטימיים זה משהו שאנשי השמאל עושים עליו סיבוב כבר שנים.

איילת שקד: אבל הנגשה של מידע דומה בכל הנוגע למי שמייצג אינטרס של מדינה זרה, זה משהו שהפך לאנטי-דמוקרטי?

איילת שקד: ממתי?

איילת שקד: ממתי בדיוק?

תמר זנדברג: – – – על מה את מדברת, איפה השקיפות – – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: כמו קוסם ששולף מהכובע שפנים, אתם שולפים בעיות מדומיינות בחוק השקיפות.

תמר זנדברג: – – –

איילת שקד: בואו נעבור, חברים – בואו נעבור עכשיו בעיה-בעיה.

תמר זנדברג: – – –

איילת שקד: החוק הוא לא חוקתי – אז מה אם היועץ המשפטי לממשלה ומשרד המשפטים אישרו אותו?

איילת שקד: אז מה אם הם סבורים שאין בו כל בעיה חוקתית?

קריאות: – – –

תמר זנדברג: – – –

איילת שקד: אין לזה אח ורע בעולם – אז מה אם הרציונל של החוק דומה להפליא לחוק האמריקני ולתקנון של בית-הנבחרים שתוקן רק בחודש ינואר לפני שנה?

איילת שקד: מה פתאום לסמן?

איילת שקד: – הרי אתם מסמנים בעצמכם.

איילת שקד: רק לפני חודש העבירה חברת הכנסת שלי יחימוביץ חוק המגביר את השקיפות ביחס ללוביסטים המשתתפים בדיוני הכנסת, וכולם הריעו לה; רק לפני שנתיים עשתה חברת הכנסת סתיו שפיר קרנבל שלם בוועדת הכספים סביב הדרישה שלה לדעת את מי מייצגים שליחי הטייקונים, כלשונה.

איילת שקד: והאמת היא שבמצב רגיל מפלגת יש עתיד לא הייתה צריכה לחכות ליום אי-זוגי כדי לתמוך בחוק בפרץ של רוח לאומית.

איילת שקד: הרי לא באמת צריך להיות הבדל בין ימין לשמאל בחוק הזה.

איילת שקד: אומרים על חוק השקיפות שהוא מפלה לטובה את עמותות הימין, שמקבלות כסף מגורמים פרטיים.

איילת שקד: הטענה הזאת היא כמובן מגוחכת; האם עמותות השמאל אינן מקבלות כסף מגורמים פרטיים?

איילת שקד: מה כן עושה החוק?

איילת שקד: הוא מבחין בין מי שפועל בשם אינטרס של מדינה זרה, המתקצבת אותו ביותר מ-50%, לבין מי שפועל למען אינטרס ישראלי, יהיה אשר יהיה.

איילת שקד: כשאתם קוראים לחוק "חוק עמותות השמאל", אתם מוציאים שם רע לשמאל, כאילו כל השמאל פועל בשם מדינות זרות.

איילת שקד: אני, לעומתכם, מאמינה שהרוב המוחלט של פעילי השמאל מאמין שהוא עושה טוב למדינת ישראל, ופועל למען האינטרס הישראלי בדרך שהוא מאמין לנכון.

זהבה גלאון: – – –

איילת שקד: ובדיוק בשל כך החוק הזה אינו עוסק בשמאל ואינו עוסק בימין; הוא עוסק בשקיפות מוגברת, בשעה שקיים איום על הריבונות שלנו מצד מדינות שבוחשות בקלחת.

איילת שקד: אז למה בכל זאת מנסים לגרור אותנו למקום של ימין ושמאל?

איילת שקד: למה בימים זוגיים סיעת יש עתיד אינה יכולה לתמוך בחוק הזה?

איילת שקד: כי מישהו מנסה להפוך את החוק הזה ללא לגיטימי.

איילת שקד: מישהו מאמין בכל לבו שאם נצעק כאן מספיק חזק שמדובר בחוק לא דמוקרטי שהימין כופה על השמאל, אז אולי מישהו בחו"ל ישתכנע שבאמת נורא כל כך, ויבוא לעזור; מישהו אולי יכתוב מאמר חריף ב"וושינגטון פוסט"; וגם כמה שבועות אחרי הפרסום אתם תמשיכו לצטט אותו, ואתם כמובן תצטטו אותו מתוך דאגה כנה.

איילת שקד: במקום לנהל את השיח כאן בישראל, אתם בוחרים להשחיר את פנינו בחו"ל.

איילת שקד: פעם אחר פעם אתם לוקחים את שמה הטוב של ישראל ושמו הטוב של צה"ל כבני-ערובה של האג'נדה הפוליטית שלכם.

איילת שקד: כשאתם מסתובבים בעולם ואומרים שהחוק הזה הוא לא דמוקרטי, או שהוא פוגע בדמוקרטיה, או שיש בו איזו בעיה של חוקתיות, אתם יודעים שאתם אינכם דוברים אמת.

איילת שקד: ואתם יודעים שאתם פוגעים במדינת ישראל – – –

מיקי רוזנטל: למה זה לא חל על גורמים עסקיים?

איילת שקד: הבנו, אתם מעוניינים לראות את ישראל נסוגה מכל אותם שטחי מולדת ומכל אותם מרחבים היסטוריים, ועבור הנסיגה הזאת, שלה אתם מצפים כל כך, אתם מוכנים לשפוך את התינוק עם המים.

איילת שקד: אתם תפגעו באינטרסים ישראליים, תחבלו ביחסי החוץ ותעשו כל מה שנדרש כדי להכפיש אותנו בחו"ל.

איילת שקד: אולי אם נהיה מספיק מוגנים, בזכות השם הרע שאתם מוציאים לנו בעולם – אולי אז נשת

איילת שקד: כנע לסגת מיהודה ושומרון ולהעביר את השליטה באזורים האלה – וכולנו יודעים מה יקרה בסוף – לארגוני טרור, כי אנחנו הרי חיים במזרח התיכון, ואנחנו רואים מה קורה סביבנו.

מיקי רוזנטל: גברתי השרה, הבטחת שתעני לי, למה זה לא חל על גורמים עסקיים.

איילת שקד: יש חור בכוס.

איילת שקד: אני אענה לך, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

איילת שקד: אתה היית הגון, שאלת שאלה, ואני אענה לך.

מסעוד גנאים: – – – אין לה מה להגיד.

איילת שקד: יש לי – שר אני, ואני יכולה לדבר עד הבוקר, אם תיתן לי.

איילת שקד: ככה אתה מכיר אותי?

איילת שקד: אל תדאג.

איילת שקד: קצת מים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע לזכור שיש לנו סדר-יום בערך באמת עד מחר בבוקר, אז השרה צריכה לסיים.

איילת שקד: יש חור בדלי.

איילת שקד: יסתמו את החור – אני יכולה להישאר כאן עד אמצע הלילה.

איילת שקד: חבר הכנסת מיקי רוזנטל שאל – וזו שאלה לגיטימית ועניינית – למה החוק חל בעצם רק על עמותות שמקבלות כסף ממדינות זרות ולא מגורמים פרטיים.

איילת שקד: כשמדינה זרה רוצה להשפיע על מדינת ישראל – – –

מיכל רוזין: תסתכלי – – –

איילת שקד: אני אסתכל על חבר הכנסת רוזנטל, כי הוא רציני.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברת הכנסת רוזין.

איילת שקד: כשמדינה זרה רוצה להשפיע על מדינת ישראל, יש לה דרכים לעשות את זה; יש צינורות דיפלומטיים, יש שגרירים, יש שרים, והם יודעים לדבר אתנו.

איילת שקד: אני נפגשתי גם השבוע עם שגריר ישראל בארצות-הברית, כי הוא השגריר, ואתו אני מדברת.

איילת שקד: ואני מצפה ממדינה שרוצה להשפיע עלינו, שתפעיל את השגרירים שלה, שתפעיל את השרים שלה, שתפעל בדרכים הדיפלומטיות כדי להשפיע פה, על מה שקורה פה.

איילת שקד: זו השפעה לגיטימית.

מיקי רוזנטל: אבל את לא אוסרת את זה.

מיקי רוזנטל: את רק משקפת את זה.

איילת שקד: אנחנו עושים את זה בוודאי, ודאי.

איילת שקד: יש מדינות שראו שהן לא מצליחות להשפיע על מה שקורה כאן, ומכיוון שהן לא מצליחות להשפיע על מה שקורה כאן, הן בחרו להזרים מיליוני יורו לעמותות שמשרתות את האינטרס שלהן.

איילת שקד: ואני אומרת, בסך הכול, אם עמותה נתמכת על-ידי כמה מדינות זרות – דרך אגב, זה מעט, זה לא הרבה – על-ידי כמה מדינות זרות – סימן שהיא מייצגת את האינטרסים של אותן מדינות, ואני חושבת שזכותך וזכותי לדעת את זה.

איילת שקד: אני לא עוצרת את התרומה, כל אחד יכול להגיד מה שהוא רוצה – –

מיקי רוזנטל: אז זה בסדר.

מיקי רוזנטל: אין לי בעיה עם זה.

איילת שקד: – – אני חושבת שזכות הציבור לדעת.

איילת שקד: אין עם זה שום בעיה.

איילת שקד: ואני אומרת כאן לחברי מהאופוזיציה: אל תכפישו את שם ישראל לשווא.

איילת שקד: אין כאן שום חוק לא דמוקרטי, אין כאן שום פגיעה בחופש הביטוי.

רויטל סויד: הציבור יכול לדעת.

איילת שקד: כדאי שתקראו לסדר את חברת הכנסת אצלכם שרוצה להוציא עמותות מחוץ לחוק בגלל פוסט דבילי שעמותה כזאת העלתה.

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: אני לא אתן להוציא מחוץ לחוק עמותות שמדברות או עושות דברים שלא מוצאים חן בעיני.

איילת שקד: זה לא יהיה.

איילת שקד: מה שנקרא: read my lips.

איילת שקד: אני לא אתן לזה לקרות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי השרה.

איילת שקד: למה?

איילת שקד: רגע, אה, אפשר לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: שכנעת את כל אולם המליאה.

איילת שקד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת כבל והנגבי, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סלומינסקי, חבר הכנסת מקלב, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 43 לחוק-יסוד: הכנסת, עם הפסקת חברותו בכנסת של השר משה כחלון, שנכנסה לתוקפה ביום י"ט בשבט התשע"ו, 29 בינואר 2016, בשעה 10:40, בא במקומו חבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת, אני מזמין את אכרם חסון לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, אקרא בפניך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת, ואתה תשיב: מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: וזה נוסח ההצהרה: אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

אכרם חסון: מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: אם ברצונך לומר כמה מילים, אתה ודאי רשאי.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אני גאה להיות כאן שוב, יחד עם משלחת מכובדת מכל העדות – יהודים, ערבים, דרוזים, נוצרים ומוסלמים יחד, בראשותו של השיח' מואפק טריף, המנהיג הרוחני של העדה הדרוזית, ויחד עם נציגי התנועה לאיכות השלטון, שאני נמנה עם חבריה ואני גאה בעשייתה הרבה למלחמה בשחיתות ולמען שלטון תקין.

אכרם חסון: כמו כן, יש כאן הרבה אנשים שמאמינים בהסדר מדיני ובשלום, ואנשים רבים שמאמינים בכנסת, במוסדות הכנסת; מאמינים שזה המקום היחידי שיכול להביא לשינוי, לתת תקווה לכל צעיר ולכל אזרח במדינת ישראל.

אכרם חסון: אני גאה להיות במפלגה חברתית-לאומית, כולנו בראשותו של השר משה כחלון.

אכרם חסון: ללא כל ספק, זה כבוד גדול מאוד להחליף שר שהוא מנהיג לאומי, הוא אדם צנוע עם לב רחב, אדם שמאמין בדו-קיום, עשה היסטוריה – בפעם הראשונה מאז קום מדינת ישראל: השר כחלון, כיושב-ראש מפלגה ושר אוצר, מתפטר לבן העדה הדרוזית.

אכרם חסון: זה מסמל שהשר מאמין בדו-קיום, מאמין באחווה, לא רק בברית חיים.

אכרם חסון: דיברו 67 שנים על ברית דמים, ונשארנו, לצערי הרב, מאחור.

אכרם חסון: תמיד הרגשנו שאנחנו סוג ב', שלא מפתחים את הכפרים שלנו; 60% מהאוכלוסייה שלנו חיה ממשכורת אחת; הרבה צעירים שמשרתים את המדינה ושומרים עליכם ועל כל עם ישראל בזכות, כי ככה אנחנו מחנכים את הבנים שלנו, לשרת את המדינה – זו זכות ולא רק חובה, אבל הם חוזרים הביתה בלי קורת גג, עם צו הריסה, כי מישהו לא תכנן ולא קידם את הכפרים הדרוזיים.

אכרם חסון: ב-20 השנים האחרונות, אדוני ראש הממשלה, אפילו מפעל אחד לא קם באף כפר דרוזי.

אכרם חסון: איך אפשר לחיות כש-60% מהאוכלוסייה שלנו עם משכורת אחת?

אכרם חסון: אני מאמין בכם, מאמין בממשלה הזאת, מאמין במשה כחלון, שהוא אציל נפש ועשה עבודת קודש למען האוכלוסייה הדרוזית; אני מאמין שאתם תשנו את המצב.

אכרם חסון: התוכנית למענק 15 מיליארד שקל לאוכלוסייה הערבית היא סימן לדו-קיום, גם לתמיכה במגזר ותמיכה באזרחים, שהם גם אזרחי מדינת ישראל.

אכרם חסון: 2 מיליארד ו-200 מיליון שקל לדרוזים זה גם סימן שישנו שינוי.

אכרם חסון: אני אדם שמאמין שאין מדינה אחרת לערביי ישראל.

אכרם חסון: אני גם מאמין שאין מדינה אחרת – זו מדינת היהודים.

אכרם חסון: לכן אנחנו חייבים לחיות ביחד, אנחנו חייבים לשנות את המצב, אנחנו חייבים הסדר מדיני כדי לתת תקווה לבנים שלנו.

אכרם חסון: ולכן, מאחר שמדינת ישראל היא מעצמה – היא מעצמה ביטחונית, היא מעצמה כלכלית – לכן אנחנו צריכים להוביל הסדר שיביא שלום, שיקדם את האוכלוסייה וייתן תקווה.

אכרם חסון: אני מקווה ששר החינוך יחייב כל ילד יהודי בכיתה א' ללמוד ערבית וכל ילד ערבי ללמוד עברית בכיתה א', כי ההבנה הזאת היא תרבות, היא מקרבת בין העמים.

אכרם חסון: אסור לנו לתת לקיצונים שמסתובבים ברחובות ורוצחים את האנשים, האזרחים הפשוטים והטובים, להמשיך.

אכרם חסון: רק אם אנחנו נעצים את כל האזרחים ונקדם אותם, אנחנו נשנה את המצב.

אכרם חסון: ודאי שהיום הביטחון האישי שלנו נפגע בכל מקום ומקום, ולכן חובתנו כמנהיגים ואנשים חזקים, שמאמינים שזו המדינה היחידה של שני העמים שחיים כאן, לעשות הסדר שלום ולתת תקווה לכל אזרח ערבי במדינת ישראל, וגם לבוא לקראת הדרוזים.

אכרם חסון: הרי בעדה הדרוזית אחוז המשרתים הכי גבוה במדינת ישראל, אבל עד עצם היום הזה יש תסכול.

אכרם חסון: יש שינוי, נכון שיש שינוי, ואני מאמין בשינוי הזה, ואני תומך בשינוי הזה שמוביל ראש הממשלה ביחד עם שר האוצר ועוד כמה אנשים, שראו מול עיניהם שבלי השינוי הזה אנחנו לא נוכל להצמיח כלכלה טובה, כלכלה יציבה, אנחנו לא יכולים לקדם את הדו-קיום והאחווה.

אכרם חסון: ואני אומר לכם, אין לעם היהודי, לא בארץ ולא בעולם, ידיד יותר טוב מבני העדה הדרוזית.

אכרם חסון: לכן, אסור שהדרוזים ימשיכו להרגיש סוג ב'.

אכרם חסון: אני מודה לכם מאוד.

אכרם חסון: אני מקווה שאנחנו נשלב ידיים ונעבוד למען כל אזרחי ישראל, כי בסופו של דבר, אני צבר ישראלי, אני מאמין במדינה, שירתי את המדינה, ואני אמשיך לשרת כל אזרח בישראל.

אכרם חסון: תודה רבה.

אכרם חסון: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, פרק קצר של חיבוקים ונישוקים, כי אנחנו עוברים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: כמקובל, השר כחלון, ראש רשימת כולנו, יברך את חבר הכנסת הנכנס, ואנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חבר הכנסת אכרם חסון – – –

יולי יואל אדלשטיין: הסדרנים ילוו את חבר הכנסת אכרם חסון למקומו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

משה כחלון: חבר הכנסת ד"ר אכרם חסון, אני רוצה לברך אותך.

משה כחלון: אכרם, ידידי, אני רוצה לברך אותך עם השבעתך היום, ואני שמח ואני גאה שאתה נכנס לכנסת הזאת.

משה כחלון: אני חושב שתהיה לך תרומה גדולה.

משה כחלון: אני רוצה להודות לך שהסכמת גם לקחת חלק במפלגה שלנו וגם להיכנס היום.

משה כחלון: אני פניתי אליך ואמרתי לך שיש אפשרות עם החוק הנורבגי, זה היה ללא תנאים, והסכמת לכהן בכנסת.

משה כחלון: אכרם, אני חושב שאתה נציג נאמן ומכובד של העדה הדרוזית בפרט ושל אזרחי מדינת ישראל בכלל.

משה כחלון: אכרם ידידי, אתה ויתרת על המגזר העסקי, ואני זוכר שכשפניתי אליך אמרתי לך: בוא תיכנס לרשימה שלנו.

משה כחלון: אמרת לי: בשביל מה אני צריך את זה?

משה כחלון: בשביל מה אני צריך את זה?

משה כחלון: הרי אני אכנס פה לתקופה, לביקורות, לעבודה קשה, תובענית.

משה כחלון: מן הסתם מותר לספר שבחוץ אתה מתפרנס – השכר שלך יותר גבוה ממה שיהיה פה בכנסת.

משה כחלון: אתה מוותר על עסקים, אתה מוותר על קריירה מפוארת בתחום האקדמיה.

משה כחלון: אבל אני זוכר את השיחה שלנו.

משה כחלון: אמרתי לך: אכרם, אנחנו, ברוך השם, גם במקום וגם בגיל שצריכים לעשות בשביל אחרים.

משה כחלון: וזה מה שרתם אותך.

משה כחלון: אני לא רוצה להאריך, אף-על-פי שאתה ראוי לקבל פה באמת נאום של שעה רק על המעלות שלך, על היושרה שלך, על האכפתיות שלך, על הציונות שלך, על אהבת האדם שלך, על אהבת הבריות שלך.

משה כחלון: אבל לא נחזיק פה את חברי הכנסת ואת הקהל שהגיע מכל הכרמל, מהגליל, מהנגב; רעייתך היקרה, הנכד שהיה קמפיינר אצלנו בבחירות, הוריך, משפחת חסון, חמותך – כל המשפחה המכובדת שלך וכל הנכבדים הדרוזים שהגיעו לכאן לכבד אותנו.

משה כחלון: אני רוצה לאחל לך הצלחה מעומק הלב, ואין לי ספק שתצליח.

משה כחלון: ואין לי ספק שתביא כבוד גם לעדה הדרוזית, גם לכנסת ישראל, ותביא גם ברכה.

משה כחלון: בהצלחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: מחיאות כפיים לחבר הכנסת החדש זה עוד מילא, אבל חבר הכנסת כחלון הוא ממש לא חדש.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלת נתניהו מרסקת את העסקים הקטנים;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: חוק העמותות – סימפטום לחוסר הלאומיות ובידוד ישראל בעולם

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר האוצר משה כחלון על דבריו.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון – חוזרים לשגרה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם המחנה הציוני – מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 42 נגד – 52 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד האי-אמון – 42.

יולי יואל אדלשטיין: נגד – 52.

יולי יואל אדלשטיין: אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההצעה לא אושרה.

יוסי יונה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

יוסי יונה: – – – לא עבד.

יולי יואל אדלשטיין: היית במקומך, ניסית להצביע וזה לא פעל?

יולי יואל אדלשטיין: אז – אני מוסיף את קולו של חבר הכנסת יונה גם כן.

יולי יואל אדלשטיין: תכף נבדוק בהצבעה הבאה אם זה משהו מקרי או לא.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת; הצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת – מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 52 נמנעים – 8 הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 31 בעד, 52 נגד, שמונה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההצעה של הרשימה המשותפת לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם יש עתיד – הצעת אי-אמון מטעם יש עתיד – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 57 נמנעים – אין הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 40 בעד, 57 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת יש עתיד לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן למסור הודעה, ולאחר מכן נעבור לסעיפים הבאים בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הודעות מטעם ועדת הכנסת.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת – היושבת-ראש – הפתעתם אותי – חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת כי במקום הפנוי לסיעת יהדות התורה בוועדה המיוחדת לדיון בהצעה לסדר-היום בנושא קשיים ברפורמה בשירות המדינה, יכהן חבר הכנסת ישראל אייכלר.

): הודעה שנייה.

): כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום למנות ממלאי-מקום קבועים בוועדות האלה, מטעם סיעת ש"ס: בוועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת יגאל גואטה יכהן כממלא-מקום קבוע; בוועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת יגאל גואטה יכהן כממלא-מקום קבוע.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק המהנדסים והאדריכלים (תיקון – זכאות לרישום בפנקס), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יוסי יונה וקבוצת חברי הכנסת.

): ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעות לסדר-היום שהעלו חברות הכנסת מרב מיכאלי ומיכל רוזין בנושא: חברות הקבלן הנסגרות כאשר מצטברות תלונות ונפתחות מייד מחדש.

): ועדת החינוך, התרבות והספורט תדון בהצעות לסדר-היום שהעלו חברי הכנסת מירב בן ארי ואלעזר שטרן בנושא: משרד העלייה והקליטה אחראי לטיפול בתלמידים צברים שנולדו למשפחות של עולים מאתיופיה.

): ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעות לסדר-היום שהעלו חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, יואב בן צור ונורית קורן בנושא: צו שימוש מפריע ובג"ץ משק אחיה.

): תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: רבותי, יש הודעה למזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: אחריה אני סוגרת את רשימת הדוברים לדיון הבא.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 68), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון.

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעה לתיקון סעיף 111 לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחו על שולחן הכנסת שני צווים: החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 6), התשע"ו–2015, והחלטת ועדת הכספים לגבי צו הבלו על דלק (הטלת בלו) (תיקון), התשע"ו–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: ההחלטות האמורות יקבלו תוקף בתום שבעה ימים מיום הנחתן כאמור, אם לא יודיע חבר הכנסת לפני כן על רצונו שהכנסת תבטל אותן.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף הבא: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה.

טלי פלוסקוב: ימסור את ההודעה השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה, מכוח סמכותה לפי סעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, למנות את ראש הממשלה בנימין נתניהו לשר הכלכלה והתעשייה, נוסף על תפקידיו כשר החוץ, שר התקשורת והשר לשיתוף פעולה אזורי.

יריב לוין: בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, הממשלה מבקשת את אישורה של הכנסת לשינוי האמור בחלוקת התפקידים בממשלה.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, כבוד השר.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים נעולה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מתחילים בדיון.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רבותי השרים, איזו חוצפה יש לממשלה הזאת; איזו חוצפה יש לממשלה להגיע לכנסת ולבקש להאריך את מינויו של מר נתניהו כשר הכלכלה – שר שלא מגיע לכנסת לדווח, שר שאיננו עונה על שאילתות בתחומי תפקידו, שר שלא מגיע אפילו למשרד הכלכלה – שר שהוא ביזיון מכל בחינה.

דב חנין: זה נכון, עמיתי חברי הכנסת, שר הכלכלה הכושל לומד משרים אחרים; הוא לומד את האי-תפקוד שלו משר התקשורת, הוא לומד את האי-תפקוד שלו משר החוץ, הוא לומד את האי-תפקוד שלו מהשר לשיתוף פעולה אזורי – שלושה שרים כושלים נוספים ששמם במקרה הוא בנימין נתניהו, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: אבל מעבר לכל הדברים, הכי מרגיז, הכי מקומם, זה ההתעלמות של שר הכלכלה הנוכחי מתאונות העבודה בישראל, מהתאונות בענף הבניין.

דב חנין: בכל שבוע יש כאן הרוג נוסף.

דב חנין: איפה הפיקוח?

דב חנין: איפה האכיפה?

דב חנין: איפה הענישה?

דב חנין: איפה שר הכלכלה?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הוא ממוקד בקידום ענייני הטייקונים.

דב חנין: הוא מקדם את מתווה הגז, בשביל זה הוא נשאר שר הכלכלה.

דב חנין: וגם מתווה הגז, עמיתי חברי הכנסת – גם זו – שערורייה נוספת.

דב חנין: ראו את נתוני ה-OECD מהשבוע – מחיר הגז בישראל הוא גבוה מאוד בהשוואה לכל מדינה אחרת שמפיקה גז בעצמה.

דב חנין: והתוצאה?

דב חנין: ראו את התוצאה: מפעל "פניציה" בנו תשתית וימשיכו להשתמש במזוט מזהם, כי הגז פשוט יקר מדי.

דב חנין: זה שר הכלכלה בישראל היום – שר מקולקל, מקלקל, שצריך לשחרר אותנו מעולו, צריך לשחרר אותנו מנזקיו, וטוב מוקדם ממאוחר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הכנסת צריכה לדחות את בקשת הממשלה.

דב חנין: הממשלה צריכה לעשות חשבון נפש ולהחליט למנות לנו שר כלכלה אמיתי, שר כלכלה שידע לדאוג לכלכלת ישראל.

דב חנין: כדאי שבאותה הזדמנות ימונה גם שר תקשורת אמיתי; כדאי שבאותה הזדמנות ימונה גם שר חוץ אמיתי; כדאי שבאותה הזדמנות ימונה גם שר אמיתי לענייני שיתוף פעולה אזורי; כדאי שבאותה הזדמנות ימונה לנו גם ראש ממשלה אמיתי, שיתחיל לפתור את הבעיות במקום רק להתלונן ולהסית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מיקי רוזנטל: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, די לקרוא את הדוח שפרסם אתמול ארגון המדינות המפותחות, שמצביע, אגב, גם על הישגים של מדינת ישראל, וטוב שכך, של כלכלת ישראל, אבל מצביע על שורה של בעיות יסוד בכלכלת ישראל, שרבות מהן יושבות לפתחו של שר הכלכלה, ושר הכלכלה כמובן לא עסוק בכלכלה.

מיקי רוזנטל: האמת שאני לא יודע במה הוא עסוק חוץ מאשר בהישרדותו האישית, אבל נאמר.

מיקי רוזנטל: בכל מקרה, הנושאים הם נושאים קשים ובוערים, נושאי יסוד של החברה הישראלית והכלכלה הישראלית, ובמשרד הכלכלה יש ריק איום ונורא שצועק למשק הישראלי: אין לי תשובות בשבילכם.

מיקי רוזנטל: אין לנו תשובות בשבילכם.

מיקי רוזנטל: נושא מרכזי שמעלה הדוח, למשל, הוא נושא כאוב במשק הישראלי, וזה נושא הפריון.

מיקי רוזנטל: מדינת ישראל נמצאת בפיגור נוראי בפריון העבודה שלה.

מיקי רוזנטל: הדבר הזה הוא, בין היתר, לפתחו של שר הכלכלה, אבל את שר הכלכלה, חוץ מהתואר, זה לא מעסיק בפועל.

מיקי רוזנטל: בעיה אחרת שמצביע עליה הדוח היא כמובן שיעור התעסוקה הנמוך בקרב ערבים וחרדים.

מיקי רוזנטל: גם זה תפקידו של שר הכלכלה, אבל שר הכלכלה לא מגיע למשרד הכלכלה.

מיקי רוזנטל: למשל, נושא חמור, קשה ובעייתי הוא נושא קריסת המכללות הטכנולוגיות של מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: לא רוצים להעביר את זה למשרד החינוך, משאירים את זה במשרד הכלכלה, אבל במשרד הכלכלה יש ואקום ואין שר.

מיקי רוזנטל: ושוב נושא חשוב, מהותי, שזועק לפתרון – אין אף אחד ששומע, כי אין שר.

מיקי רוזנטל: אין שר.

מיקי רוזנטל: אין שר.

מיקי רוזנטל: סוגיה אחרת, נוספת, חשובה מאוד – אומנם האבטלה במדינת ישראל היא נמוכה מאוד, אבל שיעור הניצול והעבירות על חוקי העבודה הוא מהגבוהים בעולם, מהגבוהים בעולם המערבי, והדבר הזה הוא לפתחו של משרד הכלכלה ובאחריותו.

מיקי רוזנטל: קיבלו תוספת פקחים, קיבלו תוספת חקיקה, והמצב ממשיך להיות גיהינום וסדום, ג'ונגל ביחסי העבודה במדינת ישראל, ניצול מחפיר של עובדים באופן שיטתי, ושר הכלכלה לא מגיע למשרד הכלכלה.

מיקי רוזנטל: בשורה התחתונה, אסור לכנסת לאשר את הדבר הזה, לא רק מנימוקים פוליטיים – כמובן יש מצב לא בריא שאדם אחד מחזיק בעוצמה כל כך גדולה, שהוא גם שר הכלכלה, גם ראש הממשלה, גם שר החוץ, גם השר לענייני כל מיני, אבל בפועל לא עושה כמעט שום דבר.

מיקי רוזנטל: לטובת המשק הישראלי שזועק, ובעיותיו הן כל כך קשות; זועק לשר כלכלה במשרה מלאה, ואין.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיקי רוזנטל: תודה לך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, זהו יום גדול, אפשר להיות רגועות ורגועים, מהיום יהיה לנו שר כלכלה שידאג לכלכלת ישראל, ידאג לא רק למקומות עבודה, אלא בעיקר לשכר, לשכר שלנו שתקוע כבר 15 שנה, בשבע מתוכן נתניהו הוא ראש ממשלה.

מרב מיכאלי: אבל היום, היום יהיה לנו שר כלכלה שידאג לשכר ויגדיל את הצמיחה במשק, גם יציל אותנו מחרמות כלכליים בחו"ל.

מרב מיכאלי: זה בגלל שהוא עושה את זה כל כך טוב, טוב כמו שהוא עושה את משרד החוץ.

מרב מיכאלי: בתור שר חוץ הוא דואג כל כך טוב ליחסי החוץ של ישראל, בעיקר עם ארצות-הברית, הידידה הגדולה והחשובה ביותר שלנו.

מרב מיכאלי: הוא פשוט מקדם את היחסים שלנו אתה, מחזק את הקשר, מבטיח את האינטרס האסטרטגי של ישראל עם ארצות-הברית, ואותו דבר עם אירופה, במיוחד עם אירופה – את ההבנה, את שיתוף הפעולה, את התמיכה שאנחנו כמדינה מקבלות ומקבלים מאירופה, כל זה הוא עושה מצוין כשר חוץ.

מרב מיכאלי: וזה כלום לעומת ההצלחות המסחררות שלו כשר התקשורת.

מרב מיכאלי: באמת מדובר בכול יכול.

מרב מיכאלי: פעם אמרו עליו "קוסם", לא ידעו כמה צדקו כשאמרו עליו "קוסם" – גם שר כלכלה, גם שר חוץ, גם שר תקשורת.

מרב מיכאלי: הוא כשר תקשורת, מקדם את חופש הביטוי, מקדם את הפלורליזם, נלחם נגד ההסתה, מדבר ופועל למען אתיקה בשידורים.

מרב מיכאלי: וכל זה עוד בלי שדיברנו על תפקודו המזהיר כשר לפיתוח אזורי.

מרב מיכאלי: חבל, חברות וחברים, שנתניהו לא לוקח גם את תיק הביטחון.

מרב מיכאלי: אני בטוחה שאם נתניהו היה לוקח גם את תיק הביטחון, אז כמר ביטחון הוא ודאי היה מוודא שלא יהיה טרור ולא יהיו דקירות ולא יהיו דריסות ולא יהיו בכלל בעיות ביטחון שתושבות ותושבי ישראל כל כך כל כך סובלות וסובלים מהן בימים אלה.

מרב מיכאלי: אני בטוחה שהיה שקט בעוטף-עזה, לא היו מנהרות, הכול היה נעלם, פשוט נעלם.

מרב מיכאלי: מכירות ומכירים את המשפט הזה שזה שאתה פרנואיד לא אומר שלא רודפים אחריך?

מרב מיכאלי: זה משפט שלפי דעתי נתניהו כתב.

מרב מיכאלי: הפרנואידיות של נתניהו, שגורמת לו לשמור אצלו קרוב-קרוב את כל התיקים האלה ולא לעשות עבודה בכל התחומים ובכל המשרדים האלה ולהפקיר את האינטרסים של מדינת ישראל ואת האינטרסים של כל אזרח ואזרחית בישראל בגלל הגחמות והאינטרסים האישיים שלו, עולה לנו הרבה מאוד, עולה למדינת ישראל ועולה לכל אחת ואחד בציבור מחיר יקר מנשוא.

מרב מיכאלי: אדוני ראש הממשלה, אולי תתחיל לפעול בתור ראש הממשלה?

מרב מיכאלי: פנה את עצמך מכמה תיקים בשביל שיהיה לך זמן ממש לעשות את העבודה שלך.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, להלן פרוטוקול מתוך ישיבת עבודה מאתמול במשרד ראש הממשלה: ראש הממשלה נתניהו הורה לשר התקשורת לפעול בתיאום עם שר הכלכלה בנוגע להרחבת שידורי הערוץ הממלכתי, גם לקהילות יהודיות בחו"ל, הכול כמובן בתיאום עם שר החוץ.

מאיר כהן: השר לפיתוח אזורי ירכז את השידורים במדינות הערביות.

מאיר כהן: על החתום – ראש הממשלה, שר החוץ, השר לשיתוף פעולה אזורי, שר התקשורת ושר הכלכלה, מיודענו בנימין נתניהו.

מאיר כהן: זהו המצב האבסורדי בממשלת ישראל, הממשלה ה־34.

מאיר כהן: אם ראש הממשלה נפקד מישיבת ממשלה – אדוני השר גלנט, אם ראש הממשלה נפקד מישיבת ממשלה, זה אומר שכמעט רבע מהשרים אינם משתתפים בישיבה.

מאיר כהן: המצב הוא שנתניהו מתרחב והדמוקרטיה מתכווצת.

מאיר כהן: זהו תהליך מסוכן של פוטיניזם וארדואניזם שמוביל נתניהו בממשלתו הרביעית.

מאיר כהן: לא פחות מחמישה תיקים חשובים נמצאים בידיו של ראש הממשלה.

מאיר כהן: המצב הזה מסוכן, כיוון שהמניע לכך אינו תוצר של תקלה זמנית.

מאיר כהן: המניע כאן הוא אינטרס פוליטי ואישי של העומד בראשות הממשלה.

מאיר כהן: את תיק החוץ, התיק החשוב ביותר לביטחון הלאומי, הפך נתניהו לאופציה להרחבת הממשלה, להוספת רגל מייצבת לכיסא שלו.

מאיר כהן: ראש הממשלה בכלל מגלה לנו שעד היום טעינו, שהמצב המתוקן הוא ששר החוץ בפועל הוא בכלל ראש המוסד, וכך, בגלל האופציה הזאת, ישראל מופקרת בזירה הבין-לאומית.

מאיר כהן: ראש הממשלה גם שומר לעצמו את תיק התקשורת, כי הוא עסוק בלייצר ולטפח ערוצי תקשורת משלו.

מאיר כהן: ראש הממשלה הוא גם השר לשיתוף פעולה אזורי, אף ששיתוף הפעולה היחידי הוא באזור של נתניהו, בינו לבין עצמו כראש ממשלה ושר בארבעה תיקים נוספים.

מאיר כהן: כעת מבקש ראש הממשלה לנכס לו גם את תיק הכלכלה, תיק שעד לממשלה הנוכחית היה אחד התיקים החשובים.

מאיר כהן: גם לאחר שהבטיח את מתווה הגז, נתניהו מבקש לשמור לעצמו את התיק, שמא יבוא שר חדש עם מחשבה אחרת.

מאיר כהן: הוא קורא לזה משילות, אבל מתחת למילה המכובסת יש מציאות קשה של דמוקטטורה חדשה במזרח התיכון; בלי מהפכות, בלי מלחמות, בשקט ומול העיניים של כולנו.

מאיר כהן: בצד האישי זה עצוב, כי ראש הממשלה לא מאמין ולא סומך על אף אחד; הוא אפילו לא יכול למצוא אחד כזה במפלגה שלו.

מאיר כהן: גם בבית שלו הוא מעביר את המסר שמי שחושב אחרת ונלחם לטובת הציבור, חלילה, מועבר מייד לשורה השנייה בספסלי הליכוד.

מאיר כהן: בצד הלאומי זה חמור הרבה יותר.

מאיר כהן: ראש הממשלה נתניהו מבטל את השיח אפילו בגוף השלטוני בקואליציה.

מאיר כהן: כך הופכת הממשלה ה-34 לממשלה של בודדים שמעליה מנצנץ ראשו של ראש הממשלה, שהיום מודיע לכולנו, לצערי הגדול – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

מאיר כהן: – – לא משנה מה אתם חושבים, אני אהיה גם שר הכלכלה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת איציק שמולי.

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי היקרים, אני רוצה לשתף אתכם בחוויה שהייתי נוכחת, הייתי עדה לה, ממש לא מזמן, לאחרונה, איזו שיחה שהתרחשה כמעט מולי, ואפשר לומר שלא לקחתי שם חלק פעיל, אבל בהחלט הייתי שם כדי להאזין לדברים.

קסניה סבטלובה: אז נכחתי בשיחה שבמהלכה פנה כבוד ראש הממשלה בנימין נתניהו לשר החוץ, שבצורה אירונית גם לו קוראים בנימין נתניהו, וביקש ממנו להתעדכן.

קסניה סבטלובה: הוא שאל אותו: כבוד השר, מה אתה חושב על ענייני החוץ?

קסניה סבטלובה: איפה אנחנו עומדים?

קסניה סבטלובה: מה קורה עם מדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: איך העניינים שלנו?

קסניה סבטלובה: וענה לו שר החוץ בנימין נתניהו, אמר לו: תראה, האמת היא שהכול נפלא, חוץ מזה שמאיימים עלינו בחרם – הצרפתים, החברים שלנו האמריקנים לא סומכים עלינו ופועלים נגדנו ורוצים גם לסמן את המוצרים מההתנחלויות.

קסניה סבטלובה: באופן כללי העולם, ככה, מראה לנו את הצד הפחות יפה שלנו, יש לנו בעיות עם מינוי שגרירים שלנו, וכהנה וכהנה.

קסניה סבטלובה: הסתכל עליו ראש הממשלה בנימין נתניהו ואמר לו: בסדר, אוקיי, זה לא נורא, דווקא אני יכול להסתדר עם זה יפה מאוד, וקרא לשר הבא, שבאופן מפתיע גם לו קראו בנימין נתניהו.

קסניה סבטלובה: אז נתניהו שאל את נתניהו:

קסניה סבטלובה: אולי תספר לי בבקשה, כבוד השר לשיתוף פעולה אזורי, מה קורה בשיתוף פעולה אזורי?

קסניה סבטלובה: איך אנחנו מתקדמים עם מדינות האזור?

קסניה סבטלובה: האם אנחנו בונים את ברית המתונים, איך אנחנו מתקדמים בפעילות נגד איראן, נגד "דאעש", נגד שאר הסכנות?

קסניה סבטלובה: ענה לו השר בנימין נתניהו, אמר לו: תשמע, אדוני, המצב לא משהו.

קסניה סבטלובה: זאת אומרת, שום דבר נורא לא קרה, אבל גם שום התקדמות בנושא של שיתוף פעולה אזורי אין בינתיים.

קסניה סבטלובה: כלומר, מצרים עדיין לוחצת עלינו בעניין הזה של שיחות השלום, שמאיפה הם לוקחים את המילים האלה בכלל לא מובן; ירדן מפעילה עלינו לחץ שאנחנו לא נפר את הסטטוס-קוו בהר-הבית, גם כן רעיון הזוי ולא מובן בעליל, וסעודיה, כמובן, ככה, משתפת אתנו פעולה פה ושם, אבל לא רוצה יותר מדי להתקדם כל עוד אנחנו לא יוזמים איזו יוזמה לכיוון השלום יחד עם הפלסטינים.

קסניה סבטלובה: הקשיב לו ראש הממשלה בנימין נתניהו, ואמר: בסדר גמור, כבוד השר בנימין נתניהו, הבנתי את דבריך.

קסניה סבטלובה: אם ככה, אני מזמין עכשיו את השר הבא, שקוראים גם לו בנימין נתניהו, שר התקשורת, ומבקש ממנו להתעדכן במצב בשוק התקשורת הישראלית.

קסניה סבטלובה: אמר לו השר בנימין נתניהו: תשמע, יש לנו בעיות, יש לנו בעיות לא מעטות, יש לנו בעיות עם עיתונאים – עיתונאים רבים מובטלים, יש לנו עיתונים שהם ממש על סף סגירה, יש לנו ערוצים במצב כלכלי ממש יוצא מן הכלל.

קסניה סבטלובה: ראש הממשלה הסתכל עליו ואמר לו: בסדר גמור.

קסניה סבטלובה: אם יש כל כך הרבה הצלחות שנחלו השרים ששמם בנימין נתניהו בכל תחומי החיים, למה שאנחנו לא נמנה עוד שר, שגם שמו הוא בנימין נתניהו?

קסניה סבטלובה: הרי במדינת ישראל אין כל כך הרבה בעיות, אנחנו יודעים שהמצב הכלכלי מזהיר, אף-על-פי שבמקרה לגמרי, לפני שעות ספורות התפרסם הדוח של ה-OECD שמציב תמונת מצב ממש לא יפה, ואנחנו מסתכלים על הדוח הזה ואנחנו מבינים שאנחנו נמצאים בתחתית הסולם, אחרי מקסיקו, אחרי מדינות שהן מדינות עולם שלישי, ואני חושב שזו סיבה מעולה שאנחנו נקבע שעוד שר בממשלת ישראל יהיה גם הוא בנימין נתניהו, כי זה הרי מתכון להצלחה.

קסניה סבטלובה: הצלחנו כל כך בענייני החוץ, הצלחנו כל כך בענייני הביטחון, הצלחנו כל כך בתחום התקשורת, אנחנו בוודאי נצליח גם בעניין הכלכלה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

קסניה סבטלובה: – – אז מה אם אין לנו תוכנית?

קסניה סבטלובה: – אני מסיימת – אז מה אם אין לנו תוכנית פעולה?

קסניה סבטלובה: אז מה אם לא הבטחנו שום דבר בעניין הזה של שיפור מצב החיים של הישראלים והישראליות בבחירות?

קסניה סבטלובה: אני בטוח שהמתכון להצלחה זה פשוט למנות בן-אדם ששמו בישראל בנימין נתניהו.

קסניה סבטלובה: אז סיכמו ביניהם כל השרים, וגם ראש הממשלה, ששמם בנימין נתניהו, שככה הם יעשו, ואני מבקשת מכם היום להתנגד לעניין הזה ולמנוע את הדבר הזה.

קסניה סבטלובה: זה פסול, אנחנו זקוקים לשר הכלכלה – יש לנו יותר מדי בעיות, יש לנו יותר מדי עוני – –

טלי פלוסקוב: תודה.

קסניה סבטלובה: – – יש לנו יותר מדי פערים חברתיים מכדי שעוד שר אחד ייקרא בנימין נתניהו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

עאידה תומא סלימאן: גברתי היושבת-ראש, ניסיתי להבין מה עומד מאחורי ההצעה הזאת, ניסיתי להבין למה בדיוק זה קורה, שכל פעם כנראה ראש הממשלה נתניהו מאבד מהיצירתיות שיש לו, כך שברגע הראשון שהוא חושב על עוד שר שצריך למנות, קופץ לו לראש רק השם שלו עצמו, בנימין נתניהו – להוסיף עוד משרד ועוד משרד ועוד משרד.

עאידה תומא סלימאן: אפילו יצירתיות אין בקטע הזה.

עאידה תומא סלימאן: אפילו קצת, להקדיש דקה לחשוב על שם נוסף, להסתכל מסביב – אבל אני מבינה אותו, הרי הספסלים ריקים, הוא לא הצליח לראות אף אחד מהקואליציה שיכול לכהן כשר.

עאידה תומא סלימאן: כנראה אין לו אמון שבקואליציה שלו נשארו אנשים עם כישורים, שהוא יכול להציע להם להיות שר כלכלה, או שבאמת הוא עסוק כל כך בלחשוב על גל ההסתה החדש, על החוקים הדרקוניים החדשים שהוא רוצה להציע, כך שהוא לא רוצה לבזבז דקה אחת בלחשוב מי יכול להיות שר הכלכלה הבא במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אבל האמת, כל מה שאמרתי יכול להיות הסיבות, אבל הסיבה העיקרית היא שכנראה, מה שמעסיק את נתניהו ומה שהוא חושב עליו, זה – אוי ואבוי אם יקרוס לו מתווה הגז שהוא התווה.

עאידה תומא סלימאן: אז מי יהיה שר הכלכלה באותו רגע?

עאידה תומא סלימאן: מי יקבל את ההחלטה?

עאידה תומא סלימאן: מי ימלא את החובות ואת ההבטחות שהוא כבר הבטיח לטייקונים של הגז?

עאידה תומא סלימאן: הוא יוכל להשתלט על המצב הזה?

עאידה תומא סלימאן: יהיה לו שר שיקבל את ההוראות שלו בנושא הזה?

עאידה תומא סלימאן: כנראה לא.

עאידה תומא סלימאן: היום בבוקר קיימתי אצלי בוועדה דיון על תנאי העסקת מנהלות המשפחתונים, שהן באחריות של שר הכלכלה.

עאידה תומא סלימאן: שר הכלכלה החדש, תהיה לו דקה לחשוב על תנאי ההעסקה של הנשים האלה?

עאידה תומא סלימאן: שר הכלכלה החדש, תהיה לו דקה לחשוב איך מפתחים מקומות עבודה כדי לשלב יותר נשים ערביות בתעסוקה?

עאידה תומא סלימאן: האם אנחנו לא מחליטים היום, בעצם, שאנחנו מוסרים עוד משרד לידי הפקידים, שינהלו אותו מיום ליום, בלי שום מדיניות ברורה, בלי שום מחשבה אמיתית של שר שבא ואומר: זה החזון שלי, זה מה שאני רוצה לעשות?

עאידה תומא סלימאן: אבל כנראה, נתניהו מפחד כל כך – מהרבה דברים; גם מהלויאליות של מי שימנה, וגם הוא מפחד שאין לאנשים מסביבו הכישורים, וגם אם יחתמו לו או לא יחתמו לו בעת משבר על ההוראות שלו, שהוא רוצה להתוות – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: אבל כל זה היה יכול להיות באמת מצחיק – כל מה שאנחנו אומרים וכל הדיבורים שהיו עד עכשיו היו יכולים להיות מצחיקים, אלמלא כל כך עצוב לראות איך אדם אחד, להטוטן, שרוצה להחזיק כל כך הרבה תיקים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – מפתח לעצמו תכונה של קיסר, וכל המדינה מעבירה את זה ומחליקה את זה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, גברתי.

יעל כהן-פארן: כבוד היושבת-ראש, תודה רבה, טוב, חברי, יש לנו ראש ממשלה שבינתיים הוא רק שר כלכלה זמני, אז עכשיו אנחנו מגדירים אותו, נקבל את זה רשמי, כשר הכלכלה במדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: ממש נהדר.

יעל כהן-פארן: הרי שר הכלכלה הקודם, הוא הביא לפיטוריו רק כדי לחתום על מתווה הגז האומלל והנורא, ואנחנו יודעים שהוא ידאג קודם כול לטייקונים ולמונופול הגז, כדי להשאיר אותו בשליטה מאוד חזקה על משאב הגז שהוא כל כך חשוב וחיוני לישראל, וגם, לצערנו, ישאיר את הגז עמוק באדמה, כמו שראש הממשלה אוהב את הביטוי.

יעל כהן-פארן: אבל מה לעשות, המתווה היה חייב לעבור, והוא היה חייב להיות שר כלכלה זמני.

יעל כהן-פארן: להזכירכם, אנחנו קצת שכחנו, כי הביטוי "שר הכלכלה" כבר מופיע כמה שנים, אבל שר הכלכלה – משרד הכלכלה הוא משרד התעסוקה, התעשייה והמסחר.

יעל כהן-פארן: כולם זוכרים את זה כאן, אני בטוחה.

יעל כהן-פארן: אז אולי באמת יש לנו כאן שר תעשייה חדש שיטפל בבתי-הזיקוק, שיטפל במפגע הנוראי הזה שגורם לתושבים במפרץ חיפה לחיות כבני-ערובה, ולחיות – בעצם לא לחיות, למות בגלל המפעלים האלה.

יעל כהן-פארן: מה שהתגלה אתמול בתחקיר בערוץ 2, אני בטוחה שזעזע את כל היושבים כאן בחדר, ואני אומרת שאם ראש הממשלה הנוכחי לא עשה שום דבר בעניין, גם כשר כלכלה, גם כשר תעשייה, הוא כנראה לא יעשה שום דבר.

יעל כהן-פארן: תושבי מפרץ חיפה, חייהם הפקר.

יעל כהן-פארן: הם חיים בחיפה; הם לא חיים בתל-אביב ולא בירושלים.

יעל כהן-פארן: והיום אנחנו רואים ושומעים יותר מתמיד – מה צריך יותר מזה שתינוקות נולדים עם ראש קטן יחסית ובמשקל לידה נמוך?

יעל כהן-פארן: מה צריך יותר מזה שיש פי-חמישה מקרי סרטן באזורים מסוימים בחיפה, בטבעון ובקריות?

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים יותר מזה כדי להבין שהמפעלים המסוכנים והמזהמים האלה לא צריכים להיות שם, לא צריכים להיות ליד אוכלוסייה?

יעל כהן-פארן: 800,000 איש חיים באזור.

יעל כהן-פארן: 800,000 איש.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים לדאוג שלא רק שלא ירחיבו את התעשייה המזהמת – כי אלה הכוונות ובזה תומכת ממשלת נתניהו, בהרחבת התעשייה המזהמת.

יעל כהן-פארן: במקום זה צריך לדאוג שהמפעלים לא יהיו שם יותר.

יעל כהן-פארן: או שיחליטו לפנות את האנשים, גם זאת אופציה.

יעל כהן-פארן: נראה לי – קצת הרבה אנשים לפנות.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כל התקופה שהביאו לנו להצביע פה על העברת סמכויות ממשרד למשרד, אמרנו שכנראה צריך להעביר את כל המשרדים לראש הממשלה, את כל הבקשות או כל הדיונים, ואז הוא יחלק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כנראה אין צורך בתפקיד של שר, כי הפקידות כנראה עושה את כל העבודה, כי איך יכול להיות – אפילו סופרמן לא יכול להיות ראש ממשלה, שר כלכלה, שר החוץ, תקשורת, שיתוף אזורי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על איזה שיתוף מדברים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: באמת, שיתוף אזורי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה השיתוף האזורי?

אורלי לוי אבקסיס: מולטי-טלנט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, זה השר, זה ראש הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על שר חוץ – אנחנו יודעים מה המצב של המדינה מבחינת יחסי החוץ עם העולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספיק הכישלון – להצביע על זה – שברזיל לא קיבלה את המתנחל כשגריר של מדינת ישראל שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כישלון ראשון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תקשורת – מה, סוגרים את רשות השידור?

עבד אל חכים חאג' יחיא: השידור הציבורי מתבטל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה קורה אתו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאריכים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: משנים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין תוצאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שיתוף הפעולה האזורי – אמרנו, אין שיתוף פעולה אזורי; זה שקר וכזב, וזה עוד משרד ועוד ג'ובים לכמה אנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הכלכלה – וזה מה שחשוב; הוא שר הכלכלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי בהיותו שר האוצר הוא גרם להעמקת העוני במדינה, הוא זה שפגע בכל הקצבאות, קיצץ אותן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא זה שהכניס שלושה-רבעים מהרשויות המקומיות במגזר הערבי, באוכלוסייה הערבית, לתוכניות הבראה וועדות קרואות כי הוא קיצץ בחצי את מענקי האיזון בלי לבדוק, בלי להיכנס אפילו לעניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כנראה הוא לא מבין בעניין ומדבר על עצמו כמישהו שמבין בכלכלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכלכלה – איך הוא יטפל בכלכלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך יהיה לו זמן לטפל בכלכלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה התוכניות שלו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מבקשים להעביר אליו את הסמכויות – היה צריך לעמוד פה ולהגיד: חבר'ה, אני מבקש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להעביר אלי את הסמכויות כשר הכלכלה, כי התוכנית שלי בכלכלה היא כך וכך, א', ב', ג', ד'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין לו תוכנית, אין לו תוכנית בשום דבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה ימשיך להיות גרוע, ימשיך להיות קשה; העוני יעמיק, וכל הדוחות שאנחנו מקבלים מהעולם – ההבדלים, ההפרשים בעוני, באוכלוסייה הערבית 52.6% מתחת לקו העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה יש לו תוכנית כלכלית שהמדינה עצמה תקבל צמיחה בזה שימצאו מקומות עבודה לאזרחים הערבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה העסקת הנשים במגזר הערבי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה התוכניות של ראש הממשלה?

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא נכשל בכול, והוא גם ייכשל בכלכלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והכישלון שלו, מי שיסבול ממנו זה האזרחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמים פרלמנטריים, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת דוד ביטן – דוד, אני רוצה לשאול אותך שאלה בתחום סמכותך.

איתן כבל: דוד ביטן, אני רוצה לשאול אותך, אדוני – בוא תצטרף אלינו למליאה – שאלה בתחום סמכותך: האם ראש הממשלה זה קוורום, כן או לא?

ג'מאל זחאלקה: כן.

איתן כבל: זאת אומרת, אם, למשל, מגיע ראש הממשלה לדיון שמצריך, חברתי שלי יחימוביץ, קוורום – יש מצבים כאלה, את יודעת, יש מצב כזה שאומרים: בנושא מסוים אתה לא יכול לקיים דיון אלא אם כן יש x שרים בתוך החדר.

איתן כבל: אדוני השר, האם אדוני יכול – השר גלנט, אני יודע שאתה חדש, אתה עדיין לא בקי בנבכי התקנון, אבל האם תוכל לענות לי: האם ראש הממשלה הוא קוורום או לא קוורום?

איתן כבל: מה יאמר היועץ המשפטי מנדלבליט?

שלי יחימוביץ': מניין, מניין, לא קוורום.

שלי יחימוביץ': הוא כבר מתקרב למניין.

איתן כבל: אוקיי, מניין, את צודקת.

איתן כבל: האם זה מניין מספיק כדי לקיים דיון או לא?

איתן כבל: כי הוא ראש ממשלה – קוורום או לא?

איתן כבל: זאת שאלה.

איתן כבל: האמת, אני הייתי מגיש שאילתה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל – – –

מיקי רוזנטל: הוא לבד חמישייה.

איתן כבל: נכון, הוא לבד חמישייה.

איתן כבל: האם הוא נספר אחד?

איתן כבל: שמע, יש כאן שאלה משפטית מאוד מאוד משמעותית, חבר הכנסת באסל גטאס.

עיסאווי פריג': איתן, יש שמועה שהוא שומר לכם את השרים.

איתן כבל: תשמע, בוא נגיד ככה, חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה יודע, אני מציע לך להחליף את אלה שמעבירים לך את השמועות.

עיסאווי פריג': זה לא נכון?

איתן כבל: חבר הכנסת עיסאווי, כיוון שהדיון הוא לא על מפלגת העבודה ולא על המחנה הציוני – – –

עיסאווי פריג': אני שואל.

איתן כבל: אני לא עונה לך, כי זה לא נכון.

איתן כבל: עזוב, זה בזבוז זמן.

איתן כבל: אתה יודע, אצלנו בשכונה אומרים: אפילו דחקות לא עושים על זה כבר.

איתן כבל: אנחנו מעבר לעניין הזה, כי הדיון כאן הוא על ראש הממשלה שאנחנו מבקשים להאריך את כהונתו.

איתן כבל: דרך אגב, הוא עסוק עכשיו.

איתן כבל: מה הוא עכשיו?

איתן כבל: הוא יודע, כשהוא יוצא מפה, גברתי היושבת-ראש?

איתן כבל: האם כשהוא קם ויוצא מכאן, הוא יוצא שר התקשורת?

איתן כבל: שר הכלכלה?

איתן כבל: ראש הממשלה?

איתן כבל: האם יש – כמה חותמות יש לו?

קריאה: – – –

איתן כבל: באמת, זה עניין מאוד מורכב.

איתן כבל: דרך אגב, בתוך כל הצחוק הזה – ואני צריך לסיים – אם יש משהו, לפעמים, כמו שעורכי-דין אוהבים לומר, בקליפת אגוז, להראות את הפארסה של התנהלות הממשלה הזאת, זה ראש הממשלה והתיקים שהוא מחזיק.

איתן כבל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח.

עיסאווי פריג': אסגור את הקוורום.

טלי פלוסקוב: חבר כנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, זה מסוג הדיונים שאי-אפשר לדעת – לצחוק או לבכות, ושניהם נכונים באותה מידה.

ג'מאל זחאלקה: ההצעה שלפנינו אינה באה לקדם, ולו אפילו לכאורה, אינטרס ציבורי כלשהו.

ג'מאל זחאלקה: אין.

ג'מאל זחאלקה: הכול פוליטיקה, ופוליטיקה במובן הרע של המילה.

ג'מאל זחאלקה: אין שום הצדקה שנתניהו יהיה שר הכלכלה.

ג'מאל זחאלקה: גם ההצעה שהונחה בפני הכנסת, הצעה להצבעה – מינוי ראש הממשלה בנימין נתניהו לשר הכלכלה והתעשייה, נוסף על תפקידיו כשר החוץ, שר התקשורת והשר לשיתוף פעולה אזורי, וכמובן לתפקידו כראש ממשלה – חמישה תפקידים.

ג'מאל זחאלקה: אפילו סופרמן, כמובן, כאמור, לא יוכל למלא את כל התפקידים האלה.

ג'מאל זחאלקה: אבל זו פוליטיקה שפוגעת באינטרס של האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: משרד הכלכלה הוא משרד חשוב מכדי להפקידו בידי אדם שלא יעסוק בו, שלא יעבוד בו.

ג'מאל זחאלקה: הרי מישהו משלה את עצמו שנתניהו יתחיל להתעסק עכשיו במשרד הכלכלה?

ג'מאל זחאלקה: האם כל התוכניות שדיברו עליהן במשרד הכלכלה יתפקדו כראוי?

ג'מאל זחאלקה: הן יתפקדו בוודאי יותר טוב אם נתניהו יתרחק מהן.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני חושב שצריך להצביע נגד ההצעה הזאת, כי זו הצעה שפוגעת באזרחים, וזו הצעה שמנוגדת לכל היגיון של שלטון חוק או ניהול תקין.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: פה עולה חשד, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, של מינוי קרובים – מקורבים.

ג'מאל זחאלקה: וכי יש לך אדם מקורב לאדם מאשר האדם עצמו?

שלי יחימוביץ': נפוטיזם.

ג'מאל זחאלקה: הוא ממנה את האדם הכי קרוב אליו – בנימין נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: ראינו הרבה מינויים של מקורבים, אבל כל כך קרוב – לא ראינו, ואת זה צריך לדחות, ולהצביע נגד.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אני באמת רוצה לפרגן, כאילו, ולא יוצא לי.

חיים ילין: באמת, כל הזמן אני מגיע לפה, אני שואל את עצמי: רגע, מה, לא מתאים לך, חיים, כל הזמן לתת בראש לאנשים.

חיים ילין: מה יוצא מזה?

חיים ילין: אני באמת רוצה לפרגן.

חיים ילין: והיום חיפשתי משפט שיפרגן לשר הכלכלה, ולא מצאתי.

חיים ילין: פשוט לא מצאתי.

חיים ילין: אחד המשרדים החשובים במדינת ישראל – אני יוצר קשר עם פקיד בכיר, שהוא דה-פקטו מנהל את משרד הכלכלה.

חיים ילין: לא יעלה על הדעת דבר כזה.

חיים ילין: אנשים הרי בכל מקום נלחמים לקבל תיק כזה; רק ראש הממשלה שם את זה בצד.

חיים ילין: התיק הניהולי מספר אחת במדינת ישראל, שנוגע כמעט בכל תחום: בריתוק של עובדים, בצמיחה, בתעשייה זעירה, במכללות, כמעט בכל דבר.

חיים ילין: כל תחום שאתם נוגעים – משרד הכלכלה.

חיים ילין: אבל אני יכול לפרגן רק בדבר אחד.

חיים ילין: והפרגון שלי בא להגיד לראש הממשלה שפשוט הוא גאון.

חיים ילין: הוא גאון – איך הוא יכול לקחת חמישה תיקים, לשים אותם אצלו, ולתת לדבר הזה להתנהל בלי לנהל אותו.

חיים ילין: זה הפרגון שיש לי.

חיים ילין: הוא פשוט קוסם.

חיים ילין: ועוד יותר מעציב אותי בתוך הפרגון הזה זה ששרי הליכוד, שצמאים לתיקים האלה, אפילו לא יודעים להילחם למען הזכויות שלהם בתוך המפלגה, כי מפחדים מבנימין נתניהו.

חיים ילין: לא יעלה על הדעת דבר כזה.

חיים ילין: אז לסיכום, מה שיש לי להגיד, יש לראש הממשלה חמישייה פותחת; הוא יכול לבד לשחק את משחק הכדורסל.

חיים ילין: עד עכשיו גם היו לו שני שחקני ספסל, בתוך עצמו, אבל מהרגע שהוא נתן את משרד הפנים ואת ממלא-מקום ראש הממשלה, הוא חמישייה.

חיים ילין: צא לשחק, כמו שאתה משחק עם העם שלך, כמו שאתה משחק עם המפלגה שלך, כמו שאתה משחק עם הממשלה שלך.

חיים ילין: רק דבר אחד: אנחנו – אנחנו, העם, לא יכולים להפסיד במשחק.

חיים ילין: אנחנו, העם, אסור לנו להפסיד, כי אין לנו מדינה אחרת ואין לנו מקום אחר.

חיים ילין: כבוד ראש הממשלה, שר הכלכלה, שר התקשורת, השר לשיתוף פעולה אזורי, שר הכלכלה, תעשה לי טובה, תהיה רציני פעם אחת, תמנע את האסון הבא, ובבקשה, תנהל את מדינת ישראל.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברים, אני לתומי חשבתי שראש הממשלה, ברגע שמינה את הממונה על ההגבלים העסקיים והצליח להעביר את סעיף 52, זכה ולקח את מבוקשו, ועכשיו הוא ישחרר, ישחרר את המשרד, שהמשרד יתחיל לתפקד.

עיסאווי פריג': אבל מה לעשות, הוא לא יודע לשחרר.

עיסאווי פריג': נו, שחרר – לא יודע לשחרר.

עיסאווי פריג': קיבלת את מה שרצית.

עיסאווי פריג': שחרר.

עיסאווי פריג': הוא מתעקש, לא רוצה לשחרר.

עיסאווי פריג': מה לעשות, הוא לא משחרר שטחים כבושים.

עיסאווי פריג': קשה לו לשחרר.

עיסאווי פריג': זה אופי.

עיסאווי פריג': אז למה שאשחרר משרדים כבושים?

עיסאווי פריג': הרי אני לא אוהב לשחרר.

עיסאווי פריג': למה אשחרר את מה שאני כובש?

עיסאווי פריג': כבשתי את משרד הכלכלה, כבשתי את המשרדים שספרו החברים לפני, למה אשחרר?

עיסאווי פריג': איך אגיד את זה – נמצא לו שם – אם אלך לכלכלה, הוא אוהב את הכלכלה, זה אימפריאליזם מיניסטריאלי, מה שקורה.

עיסאווי פריג': זה בדיוק מה שאתה, אדוני ראש הממשלה – מה שאתה כובש, אתה לא משחרר.

עיסאווי פריג': זה אופי, והאופי הזה מושלך על כל מה שאתה עושה בחיים.

עיסאווי פריג': סוגיה אחרת, שאני אומר לעצמי: בסדר, תחיה, אל תשחרר.

עיסאווי פריג': תהיה מסי, תיקח את כל המשחק.

עיסאווי פריג': איך אמר חברי איתן כבל לפני?

עיסאווי פריג': אתה המניין, אתה הקוורום, אתה הכול.

עיסאווי פריג': תכבוש, תכבוש, כל משרד שיהיה לך.

עיסאווי פריג': סוגיה אחרת שמפריעה לו – הקרדיט.

עיסאווי פריג': למה אתן להם את הקרדיט?

עיסאווי פריג': למה לא אקח את הקרדיט?

עיסאווי פריג': אני מתאר לעצמי שראש הממשלה, קשה לו גם לחיות עם הקרדיט שמירי רגב, שרת התרבות, מצליחה לזכות בו בכל מתקפת התרבות שהיא עושה.

עיסאווי פריג': גם את הקרדיט הזה – מה אתה מחכה?

עיסאווי פריג': קח.

עיסאווי פריג': וקח את הקרדיט של שר החינוך בנט, של הדנ"א של עובדי משרד החוץ, קח את הקרדיט על ספר האזרחות, קח את הקרדיט על סתימת הפיות – קח את הקרדיט; אתה ורק אתה, אין כלום.

עיסאווי פריג': יש פתגם בערבית שאומר, שכשהצרה שלך גדלה, אתה רק צוחק.

עיסאווי פריג': ומה שקורה, כמו שאמרתי קודם: יותר מושחתים, יותר עניים – ומאושרים.

עיסאווי פריג': תעשיית השקר ותעשיית העיוות הזאת מביאות אותנו למצעד איוולת אחד גדול ומשחיתה והורסת כל חלקה טובה בחברה מתוקנת, וזה ירדוף אותנו שנים על שנים.

עיסאווי פריג': תודה לך, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מודיעה עכשיו, כרגע: אין שום החלפות מהרגע הזה.

טלי פלוסקוב: מי שלא נמצא באולם פספס את תורו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני ראש הממשלה – איפה הוא, עסוק?

קריאה: הוא במשרד – – –

אלעזר שטרן: הוא לא פה.

אלעזר שטרן: איזה שר הוא עכשיו?

אלעזר שטרן: אזרחי ישראל מסתכלים עלינו ומתביישים.

אלעזר שטרן: הרי הקואליציה הזאת תעביר את ההחלטה המבזה הזאת.

אלעזר שטרן: הקואליציה הזאת לא שמעה אתמול על המחקר שבאזור חיפה התחלואה היא 25% יותר מכל הארץ; היא לא שמעה על היקף מוח שקטן ב-20%.

אלעזר שטרן: אז הקואליציה הזאת רוצה להסתכל בעיניים של אזרחי מדינת ישראל ולהגיד לראש הממשלה: אתה סופרמן, עוד לא נולד מנהיג כמוך.

אלעזר שטרן: דרך אגב, גם את פרשת השבוע לא קראת – לא קראתם, כי אם הייתם קוראים הייתם רואים שיתרו אמר למשה רבנו, גדול המנהיגים – דיבר עם אלוקים פנים אל פנים: "מה הדבר הזה אשר אתה עֹשה לעם, מדוע אתה יושב לבדך וכל העם נצב עליך מן בקר עד ערב" – למשה רבנו.

אלעזר שטרן: אבל מה מפחיד?

אלעזר שטרן: שהוא אמר לו: "נבֹל תיבל גם אתה גם העם הזה אשר עמך, כי כבד ממך הדבר, לא תוכל עשהו לבדך".

אלעזר שטרן: מילא, אדוני ראש הממשלה, שאתה תיבול; אנחנו נסתדר, יש פה טובים שיחליפו אותך.

אלעזר שטרן: אבל לא רק אתה תיבול, גם העם הזה אשר אתך ייבול.

אלעזר שטרן: אין לך אחריות?

אלעזר שטרן: אין לכם?

אלעזר שטרן: לא למדתם כלום?

אלעזר שטרן: לא שרי הבית היהודי, לא שרי ש"ס, לא שרי יהדות התורה – כל מי שהיה בשבת בבית-הכנסת, וגם אחרים, כל אלה שרוצים ללמד אותנו מה זה יהדות: איך לסגור הכול, איך להתערב לנו בצלחות, איך להתערב לנו בחדרי המיטות – את זה הם לא יודעים להגיד.

אלעזר שטרן: רק את זה – לא.

אלעזר שטרן: מסתכלים על מדיניות החוץ: יש שר חוץ שהוא ראש ממשלה – אז יש BDS, ובאמריקה כבר מחדשים החלטות על סימון מוצרים, לא רק באירופה.

אלעזר שטרן: ויש שר חוץ, אז זה לא מספיק לו.

אלעזר שטרן: ויש רשות דואר תחת שר התקשורת, שזה אותו בן-אדם, שגם בה יש בעיות – אנחנו כולם מכירים את זה, גם בחבילות שאנחנו שולחים לילדים החיילים שלנו.

אלעזר שטרן: אבל ראש הממשלה הוא הרבה יותר ממשה רבנו, אז הוא גם יכול להיות לא רק ראש הממשלה, שר החוץ, שר התקשורת, השר לשיתוף פעולה אזורי.

אלעזר שטרן: ולא מספיק – עכשיו יהיה גם שר הכלכלה.

אלעזר שטרן: ואיך יהיה לשר הכלכלה זמן לדון בהרחבת מפעלי בז"ן בחיפה לאור המחקר שפורסם אתמול?

אלעזר שטרן: למה שהוא ידון בזה?

אלעזר שטרן: גם משה רבנו לא הצליח, גם כשהוא דיבר אל הקדוש-ברוך-הוא פנים אל פנים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אלעזר שטרן: אני מסיים.

אלעזר שטרן: את יכולה לעזור לי? לתת תשובה?

טלי פלוסקוב: במה?

אלעזר שטרן: אני לא יודע, אולי מישהו פה.

אלעזר שטרן: את רואה – יש פה שר?

אלעזר שטרן: אין פה שר.

אלעזר שטרן: אני מבקש עוד שלוש דקות, עד שיבוא שר.

יעל גרמן: איפה השר?

אלעזר שטרן: לא נמצא?

אלעזר שטרן: דיברנו על מעמד הכנסת.

אלעזר שטרן: כאילו מה, רוחו פה?

טלי פלוסקוב: השר נמצא.

אלעזר שטרן: סליחה, השר.

אלעזר שטרן: לא ראיתי.

טלי פלוסקוב: אז עליך לסיים.

אלעזר שטרן: אז אני מסיים, אני מסכם רק את מה שאמרתי קודם.

אלעזר שטרן: אני באמת חושב שיש גבולות גם לאן אנחנו מסוגלים להביא את עצמנו.

אלעזר שטרן: הקואליציה הזאת, שבכוח 61 מפרפרת מדינה, משסעת חברה, מסיתה קהל בקהל, אני חושב שגם לזה תשים גבולות.

אלעזר שטרן: איך יכול להיות אותו אחד, לנוכח המצב המצוין שלנו – בחוץ, בכלכלה, בתקשורת, בממשלה, בשיתוף הפעולה האזורי.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

איילת נחמיאס ורבין: מדהים – גברתי יושבת-ראש הישיבה, חברי חברי הכנסת, מדהים שעכשיו נזכר ראש הממשלה להתאהב בתפקיד שר הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: בהחלט אחד המשרדים החשובים, והייתי אומרת שאילו אני הוא הייתי מתאהבת בו מזמן, אבל באמת צריך להגיד שהבחירה שלו היא קשה.

איילת נחמיאס ורבין: כיוון שהיום הגשתי את האי-אמון בשם סיעתי בנושא הכלכלי, ודיברתי על כך הרבה, אני רוצה דווקא לדבר על משרד אחר שבראשו עומד ראש הממשלה, משרד התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: הפלא והפלא, חברים וחברות יקרים, הידעתם שאנחנו עומדים 60 יום בדיוק לפני שסוגרים את רשות השידור?

איילת נחמיאס ורבין: היום 1 בפברואר, בעוד 60 יום רשות השידור תיסגר.

איילת נחמיאס ורבין: האם לדעתכם, על-פי החוק שאושר כאן במליאה, על-פי חוק השידור הישראלי, כפי שהוא תוקן בספטמבר אחרי ועדת הבזק בראשות צחי הנגבי, האם אתם חושבים שיהיה מסך טלוויזיה ב-1 באפריל?

איילת נחמיאס ורבין: אז תרשו לי לספר לכם, שלהערכתי, אחרי הרבה מאוד דיונים בוועדת הכלכלה, ספק אם יהיה מסך טלוויזיה, שידור ציבורי כפי שכולנו היינו רוצים לראות במדינת ישראל, נוסח Channel 4 – לא משנה איזה, אבל האם בכלל יהיה שידור ציבורי במדינת ישראל?

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שרדיו דווקא יהיה, אני מקווה; טלוויזיה – ספק גדול.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו מכם חושב שמראיינים את העובדים של רשות השידור הוותיקה, ש-25% מתוכם אמורים להיות עובדי התאגיד הציבורי החדש – מישהו חושב שהם נקלטים לעבודה?

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה לומר לכם שלא.

איילת נחמיאס ורבין: לא, כי לא הגיעו להסכמות.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, מי אמר שרק 25%?

איילת נחמיאס ורבין: בסדר, 25% זה המינימום.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת: בואו נתחיל לפחות בזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מדברת אתכם על כל שלל הבעיות האחרות: העובדה שאין אולפן שידורים, כי לא רוצים לשדר מירושלים, אז שוקלים לעבור לשדר ממודיעין.

איילת נחמיאס ורבין: לא אשתף אתכם בעוד מיליון ואחד דברים, בתחושה שלי שבסופו של דבר – בוקה ומבולקה.

איילת נחמיאס ורבין: ולפתחו של מי זה מונח, אם לא לפתחו של שר התקשורת?

איילת נחמיאס ורבין: אבל שר התקשורת שלנו הוא באמת איש מאוד מאוד עסוק, ואני שואלת את עצמי ושואלת אתכם: האם הוא בכלל רוצה שידור ציבורי?

איילת נחמיאס ורבין: כי אנחנו יודעים ששידור ציבורי זה לא מאוד נוח לו.

איילת נחמיאס ורבין: אז בואו נעשה רפורמות בזק בשוק התקשורת, נוודא שאפשר בעוד ערוצים לשדר פרסומות, נחליש את כוחם של ערוץ 2 וערוץ 10, שלאורך שנים משלמים דמי זיכיון וכו' וכו' וכו' וכו'.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נפורר אותם, בואו נפורר את התקשורת הישראלית, בואו נמעך אותה עד דק, בואו נעשה לה ככה, כמו שעושים לכדור שמרסקים אותו לילדים.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה הדבר הזה?

איילת נחמיאס ורבין: 60 יום לפני סגירת רשות השידור ופתיחת השידור הציבורי החדש, אני אומרת לכם – לא יהיה מסך טלוויזיה.

איילת נחמיאס ורבין: אפילו אלדד קובלנץ, שהוא מנהל התאגיד הציבורי החדש, אמר בצורה מפורשת שאולי יוכל לשדר שידורי ניסיון.

איילת נחמיאס ורבין: אין לי טענות אליו, לא נותנים לו את המשאבים כדי שהוא יוכל לשדר טלוויזיה.

איילת נחמיאס ורבין: אז בואו נמצא את הדרך, למה ככה למשוך את השטיח מתחת לרגליהם – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מייד מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: – – – מתחת לרגליהם של עובדים?

איילת נחמיאס ורבין: למה להעניש את העובדים על ניהול כושל לאורך שנים, אולי, של הרבה מאוד מנהלים?

איילת נחמיאס ורבין: למה כל העובדים אשמים בזה?

איילת נחמיאס ורבין: למה הם צריכים לצאת ממקום העבודה שלהם, של 40 שנה, עם זנב בין הרגליים וכשפניהם כבושות באדמה?

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה, אדוני ראש הממשלה?

איילת נחמיאס ורבין: זה לפתחך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: אחריו – אורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

זוהיר בהלול: גברתי ראשת הישיבה, נדמה לי שכבר נעתקו המילים מפי.

זוהיר בהלול: נדמה לי שמאגרי המילים שבקרבי יבשו, ונדמה לי שארסנל הסופרלטיבים שבתוכי נדם, מכיוון שמדובר בפנומן.

זוהיר בהלול: הרי אנחנו מתייצבים האחד אחרי השני, כמו חיילים ממושמעים, כדי לשיר את שירי ההלל לראש הממשלה הפנומנלי, שמסוגל ללהק את עצמו ליותר ויותר תיקים בממשלת ישראל.

זוהיר בהלול: בנימין נתניהו, הפנומן, העילוי, מנהל ביד רמה את משרד התקשורת, מנהל ביד ספקטקולרית את משרד החוץ, מנהל ללא עוררין וגם ללא רבב את המשרד לשיתוף פעולה אזורי, וכעת הוא כובש עוד יעד במסכת הכיבושים הבלתי-נגמרת שלו, והוא מגיע ליעד של משרד הכלכלה.

זוהיר בהלול: אז בנימין נתניהו, ברוך הכישורים ונדיר הביצועים, שבקע אל העולם הזה מזן נדיר ומיוחד, מנהל, כך הפופוליסטים אומרים, ביד חלטוריסטית את המשרדים האלה.

זוהיר בהלול: אבל הנדבנים שבקרבנו יאמרו: הוא מהלך עלינו ביד עריצית ומנהל את המשרדים האלה כיחיד סגולה.

זוהיר בהלול: הוא הניאו-ליברליסט הגדול ביותר של הכלכלה הישראלית, הוא איש הטייקונים, הוא האיש של הטייקוניסטים והאיש של הקרטליזם במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: אלה הפופוליסטים, לא אני אומר את הדברים האלה.

זוהיר בהלול: אני דווקא אומר שגדולתו של בנימין נתניהו, שהוא העתיק את מישור הדמוקרטיה הישראלית למישור המונרכיה, אדוני היושב-ראש; מונרכיה שביד רמה הוא מנהל ללא רבב, ומעתיק את האופרציה אל עולם הרוחות והשדים.

זוהיר בהלול: סכיזופרניה, תאמרו לעתים, אמביוולנטיות, תאמרו לעתים אחרות.

זוהיר בהלול: אולי ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד, יתעקשו אחרים לומר.

זוהיר בהלול: אבל האיש הזה הפך את ממשלות ישראל ואת הסכֵמה הדמוקרטית במדינת ישראל לקרקס של איש אחד.

זוהיר בהלול: הידד, אדוני ראש הממשלה; המשך לאגד בקרבך ובתוכך עוד ועוד משרדים, הפקע את המשרדים האלה מידי השרים, שממילא הפכו לשרי דמה, והמשך לככב באולם בלתי נגמר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – בבקשה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: שר יש במליאה?

מאיר כהן: כן.

אורלי לוי אבקסיס: השר גלנט, אני אשמח אם תכבד אותי בנוכחותך, שאני אדע שאני מדברת לשר שיש לי כבוד גדול אליו.

אורלי לוי אבקסיס: שאני מקווה מאוד שגם לו אלי.

יואב גלנט: איפה את רוצה שאני אשב?

אורלי לוי אבקסיס: איפה שנוח לך.

אורלי לוי אבקסיס: יש הרבה מקומות.

אורלי לוי אבקסיס: הייתי רוצה לראות אותך בראש השולחן.

אורלי לוי אבקסיס: מצבנו היה טוב יותר.

זוהיר בהלול: אורלי, יש לך תנאים, והם מתקיימים.

יואב גלנט: אני מקווה שחברי באופוזיציה מסכימים לזה.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי תחושה שאם היינו מעלים את זה עכשיו להצבעה, היית מקבל רוב מוחץ.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אנחנו באים ושומעים פה חברי כנסת עולים וטוענים שראש הממשלה שלנו בעצם רוצה להרחיב את הסמכויות שלו, ואולי משהו שמזכיר קצת דיקטטורה, הוא מקבל עוד ועוד ועוד סמכויות.

אורלי לוי אבקסיס: אני באה עכשיו, באמת, לא ממקום של ללעוג לראש הממשלה ולא ממקום של לבוא לבקר אותו, אלא באמת ממקום של דאגה.

אורלי לוי אבקסיס: כולנו זוכרים את האירוע בתל-אביב.

אורלי לוי אבקסיס: כולנו זוכרים שיושב-ראש האופוזיציה יצחק בוז'י הרצוג הגיע להדליק נרות, ולאחריו הגיע ראש הממשלה, שנראה תשוש.

אורלי לוי אבקסיס: נראה תשוש, לפחות בגופו, אני לא יודעת מה קורה עם נפשו, אבל בהחלט בהחלט ניכר היה עליו שהבן-אדם היה עייף מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: ופנה יושב-ראש האופוזיציה והציע לראש הממשלה ללכת ולנוח, וראש הממשלה אמר שראש ממשלה, יש לו תפקידים הרי גורל, חשובים, שלא יכולים לאפשר לו ללכת לנוח.

אורלי לוי אבקסיס: ובמדינה כזו, שתפקיד ראש הממשלה הוא כל כך חשוב, ויש לו כל כך הרבה נושאים להתעסק בהם, שהנושאים האלה מקרינים על כולנו, אני שואלת את ראש הממשלה: אם כך הדבר, ואתה מעיד על עצמך שאתה לא יכול לנוח בגלל תפקידך כראש ממשלה – –

זהבה גלאון: את יודעת מה אומרות הפולניות: אנחנו כבר ננוח בקבר.

אורלי לוי אבקסיס: – – אז מה קורה עם שאר התפקידים?

אורלי לוי אבקסיס: האם אותו ראש ממשלה, שעסוק כל כך לשמור על האינטרסים של מדינת ישראל, כפי שהוא מציג את הדברים, יכול לפצל את עצמו – הרי יש לו חוסר שינה גם ככה – לעוד ארבעה או חמישה תפקידים נוספים?

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, תראה, הוא בא ומחדד איזו אמירה או איזו תחושה בציבוריות הישראלית, שחברי הכנסת – ועכשיו לא רק חברי הכנסת, אולי השרים, לא עושים כלום במשרד.

אורלי לוי אבקסיס: הם באים להרוויח כסף על חשבון הציבור, יושבים רגל על רגל.

אורלי לוי אבקסיס: בנושאים שבהם אנחנו מסתכלים, אנחנו אומרים: באמת, מי שיושב רגל על רגל ולא עושה כלום – אני אומרת, המשרד שלו קורס.

אורלי לוי אבקסיס: תראה מה קורה במשרד החוץ.

אורלי לוי אבקסיס: אין שר אמיתי במשרה מלאה, כי ראש הממשלה שלנו עסוק בלהיות ראש ממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא העיד על עצמו, אין לו זמן נוסף, אין לו זמן לישון.

אורלי לוי אבקסיס: סוגרים נציגויות, ואיפה שסגרנו פותחים נציגויות ברמאללה, במקביל.

אורלי לוי אבקסיס: מי שומר על האינטרסים שלנו?

אורלי לוי אבקסיס: האם מישהו צריך להעיר את ראש הממשלה?

אורלי לוי אבקסיס: כי אולי, אתם יודעים, יש אפקט מסוים לחוסר שינה על בן-אדם.

אורלי לוי אבקסיס: הרי גם בשיטות של השב"כ משתמשים בחקירות במניעת שינה כדי להביא לתשישות מסוימת.

אורלי לוי אבקסיס: האם ראש הממשלה שלנו באמת ובתמים יכול לתפקד במספר כל כך גדול של תפקידים ועדיין להיות צלול?

אורלי לוי אבקסיס: זו באמת שאלה שאני מנסה להעלות ולהבין.

אורלי לוי אבקסיס: כי אם כן, יש מישהו שיכול לשבור את שיטות השב"כ בחקירות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל המצב הוא אחר.

אורלי לוי אבקסיס: המצב הוא כזה, שמשרד החוץ שלנו מגמגם לא מפני שאין לו פקידים טובים, אלא מפני שאין לו מיניסטר שיכול לדאוג לכך שהעבודה תתבצע, שידאג לאינטרסים של המשרד.

אורלי לוי אבקסיס: משרד התקשורת – אותו דבר.

מאיר כהן: גברתי, את דקה אחרי זמנך.

אורלי לוי אבקסיס: המשרד – אני כבר מסיימת.

מאיר כהן: לא, זה כבר ארבע דקות, אז אנא ממך.

מאיר כהן: שנהיה הגונים לכולם.

אורלי לוי אבקסיס: באמת, מתוך דאגה לצלילותו ולבריאות נפשו של ראש הממשלה, אני מציעה לו: בוא, תמנה את השרים.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא בשבילך, בשבילנו הציבור.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

מאיר כהן: אחריה – מיקי לוי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, אנחנו לא משלים את עצמנו: זה לא שהוא באמת רוצה את משרד הכלכלה.

יעל גרמן: זה שהוא היום צריך להעביר את סעיף 52, את הסמכויות.

יעל גרמן: מבחינה צינית אד-הוק הוא רוצה את משרד הכלכלה.

יעל גרמן: מה קרה לשלטון בשלטונו ובהנהגתו של בנימין נתניהו?

יעל גרמן: יש לנו היום לפחות שני משברים במדינה: משבר המנהרות, שמן הראוי – אין לי ספק, יש לנו שר ביטחון טוב ואני מכבדת אותו, הוא לא נמצא פה – אבל מי שצריך לטפל בזה היום זה ראש הממשלה; ויש לנו המשבר במפרץ חיפה, ש-600,000 אנשים לא יישנו הלילה ולא יישנו עוד הרבה לילות כי הם חוששים לבריאותם.

יעל גרמן: כן, עכשיו נפגשים השר להגנת הסביבה ושר הבריאות, ואני סומכת עליהם.

יעל גרמן: אבל זה משבר שראש ממשלה צריך לטפל בו.

יעל גרמן: הם היו צריכים להיפגש בלשכת ראש הממשלה, אבל איפה הוא?

יעל גרמן: איך הוא יכול לטפל במשברים אם יש לו כל כך הרבה תיקים?

יעל גרמן: ורק לפני שבוע שמענו את חילופי הדברים בינו לבין השר כץ – השר כץ, לבין השר ישראל כץ.

יעל גרמן: לבין השר ישראל כץ, שעדיין לא שועה לדברי – השר כץ, השר כץ, פעם שישית – אין עונה.

יעל גרמן: השר כץ, אני פונה אליך.

יעל גרמן: שמענו את חילופי הדברים שבהם השר כץ העז, ממש העז, לבוא ולומר לראש הממשלה: אולי אתה רוצה את התיק שלי?

יעל גרמן: מה ענה לו ראש הממשלה?

יעל גרמן: אני שוקל זאת בחיוב.

יעל גרמן: חברים, אני הייתי לוקחת את זה מאוד ברצינות.

מיקי לוי: הוא לא יכול לעשות את זה – – –

יעל גרמן: מאוד ברצינות.

יעל גרמן: הוא לא – לצנינים בעיניו שהשר כץ מצליח.

יעל גרמן: הוא בכלל לא אוהב ששרים מצליחים, והשר כץ מצליח, אז אולי הוא ייקח את משרד התחבורה כדי שהוא יוכל לבוא ולומר שהוא זה שעשה את כל המחלפים ואת כל המנהרות, ואת הדרך לירושלים, ואני לא יודעת מה.

יעל גרמן: זה לא מצחיק.

יעל גרמן: זה מאוד מאוד מדאיג.

יעל גרמן: ואני מכאן פשוט קוראת – אני קוראת לבית-המשפט העליון: מונח לפניו בג"ץ שבו אנחנו, סיעת יש עתיד, באנו וטענו שלא בטוח שעל-פי החוק בכלל מותר לראש הממשלה לאחוז בכל כך הרבה תיקים.

יעל גרמן: שמנו סימן שאלה, וביקשנו מבג"ץ לפסוק בנושא.

יעל גרמן: אין לי ספק שבדרך שבה ראש הממשלה מנצל את היכולת שלו לקחת תיקים, לקבל ולעזוב, להוסיף ולהוריד – אין לי ספק שגם אם זה אפשרי על-פי החוק, זאת בוודאי לא הייתה כוונת המחוקק, ואני מבקשת מבג"ץ שיפסוק בנושא במהירות.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

מאיר כהן: שלוש דקות, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מה כבר לא נאמר?

מיקי לוי: באמת איש רב-פעלים, להטוטן אמיתי, כל כך הרבה תפקידים אתה ממלא, אדוני ראש הממשלה: שר לשיתוף פעולה אזורי, שר התקשורת, שר הכלכלה, שר החוץ.

מיקי לוי: יש בכלל מדיניות חוץ, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: לאלוהים אולי הפתרונים.

מיקי לוי: ראש ממשלה רב-פעלים, להטוטן פוליטי אמיתי.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, הפכת את הכנסת לכלי ואת הממשלה לקרקס.

מיקי לוי: באמת מעניין אותי איך אתה מסתדר כשאתה נכנס לישיבת ממשלה, על איזה כיסא אתה בוחר להתיישב?

מיקי לוי: יש לך כל כך הרבה אפשרויות.

יעל גרמן: מיקי, איך הוא חותם, ב-G to G?

מיקי לוי: מתי אתה חותם?

מיקי לוי: מתי אתה עושה?

יעל גרמן: חותם – – –

מיקי לוי: איזה כיסא אתה בוחר?

מיקי לוי: שמא ביקשת להוציא את הכיסאות האלה.

מיקי לוי: ניכסת את כל התפקידים האלה לך.

מיקי לוי: ותסביר לי, אדוני ראש הממשלה, מה אתה עושה קודם?

מיקי לוי: איזה החלטות אתה מקבל?

מיקי לוי: הביקור שלך בקפריסין, באיזה כובע היה?

מיקי לוי: באיזה כובע הוא נערך?

מיקי לוי: באיזה תפקיד?

מיקי לוי: האם השר לשיתוף פעולה אזורי?

מיקי לוי: האם שר התקשורת?

מיקי לוי: האם שר החוץ?

מיקי לוי: האם שר הכלכלה?

מיקי לוי: או אולי ראש הממשלה?

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, אני משוכנע שלמרות היותך ירושלמי, אינך יודע היכן נמצאים המשרדים שבהם אתה מכהן.

מיקי לוי: לא רק שכך, כף רגלך לא דרכה במשרדים אלה מעולם, בפרט בתקופה זו כשאתה ממונה עליהם.

מיקי לוי: הרי מרכז הליכוד כבר אישר את המשך כהונתך, אז אולי תחלק את התפקידים האלה לטובת מדינת ישראל?

מיקי לוי: אולי תפסיק לענות, אדוני ראש הממשלה, את השרים שלך?

מיקי לוי: די.

מיקי לוי: אולי, אדוני ראש הממשלה, הגיע הזמן שאותו קול מתכתי במכשיר הניווט Waze – "מחשב מסלול מחדש" – אולי תעשה את זה, אדוני?

מיקי לוי: אזרחי מדינת ישראל נותרו פעורי פה, איך זה שאתה מפגין יכולות מדהימות כל כך.

מיקי לוי: באיזה משבר אתה מטפל קודם, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: אז אין מדיניות למדינת ישראל בהיעדר שר חוץ, ואין פתרונות במשרד התקשורת בהיעדר שר תקשורת, ואין פתרונות בכלכלה בהיעדר שר כלכלה, מלבד הנגיעה שלך בנושא הגז; הרי לשם זה ביקשת את התפקיד.

מיקי לוי: והשר לשיתוף פעולה אזורי – פשוט הביצועים שלך מדהימים.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, נא לחשב מסלול מחדש.

מיקי לוי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת איתן ברושי – לא נמצא.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מיקי לוי – חבר הכנסת מיקי לוי – –

מיקי לוי: כן, בבקשה.

אוסאמה סעדי: – – אתה ספרת את המשרדים שראש ממשלתנו מכהן בראשם: הוא ראש ממשלה, הוא שר חוץ, שר לפיתוח אזורי, שר כלכלה, שר תקשורת, זהו?

אוסאמה סעדי: מספיק.

אוסאמה סעדי: אבל אתה לא יודע למה הוא עושה את זה.

אוסאמה סעדי: הוא עושה את זה כי הוא חס על התקציב של המדינה.

אוסאמה סעדי: הוא פשוט חסכן מטבעו.

אוסאמה סעדי: ולכן, במקום שיהיו 30 שרים, הרי הוא רוצה ממשלה צרה, ואז בסגולות שלו, בסופרמניות שלו, הוא יכול ללבוש כמה כובעים, ואז לא צריך למנות את כל השרים האלה ולהעמיס ולהוות ולהוסיף נטל על הכלכלה של המדינה.

אוסאמה סעדי: ולכן הוא אומר: אני יכול למלא את כל התפקידים האלה בבת-אחת.

אוסאמה סעדי: ותראו, הוא רוצה גם לקחת חלק ממשרד התחבורה.

אוסאמה סעדי: אדוני שר התחבורה, הוא רוצה לקחת, גם לנגוס, בחלק מהסמכויות שלך.

אוסאמה סעדי: ולכן הוא מבין גם במוניות, ולכן הוא גם בונה, ויש לו תוכניות שהשר כץ לא יכול לקדם, אז הוא גם מקדם.

אוסאמה סעדי: ואלמלא היחסים שלו עם שר התחבורה, אז הוא היה יכול גם למלא גם את התפקיד של שר התחבורה.

אוסאמה סעדי: ואולי נגיע לממשלה שבסך הכול מורכבת מראש ממשלה שהוא כל השרים.

אוסאמה סעדי: ולכן, גם כשהוא נוסע – אמרת שהוא נוסע לקפריסין, אדוני היושב-ראש, הרי זאת בדיוק המטרה, במקום שייסעו עוד שישה, שבעה, שמונה שרים וצריך לקנות להם כרטיסים, וכל ההוצאות, תראה כמה הוא חוסך לקופת המדינה.

אוסאמה סעדי: זאת פארסה אחת גדולה.

אוסאמה סעדי: לא יכול להיות.

אוסאמה סעדי: אצלנו יש משל, שמי שרוקד על כמה חתונות, אז הוא לא יודע לרקוד באף חתונה.

אוסאמה סעדי: ולכן, זה המצב של המדינה שראש הממשלה הוא גם שר החוץ – ואין שום מדיניות חוץ, הכול קיפאון אחד גדול.

אוסאמה סעדי: אין שום מדיניות; שר התקשורת – אנחנו רואים מה יש בתקשורת; שר לפיתוח אזורי – אין, לא פיתוח ולא יחסים עם שום מדינה באזור.

אוסאמה סעדי: זאת ממשלה קטסטרופלית, שטוב שתלך כמה שיותר מוקדם.

אוסאמה סעדי: לכן צריך לא לאשר את המינוי של ראש הממשלה כשר כלכלה.

אוסאמה סעדי: הרי הוא היה שר כלכלה.

אוסאמה סעדי: אתם זוכרים שהצבענו על מינויו כשר זמני כדי להפעיל את סעיף 52?

אוסאמה סעדי: אז הוא הפעיל את סעיף 52.

אוסאמה סעדי: למה שלא ימנה שר כלכלה?

אוסאמה סעדי: הרי משרד הכלכלה הוא משרד כל כך חשוב, שיש לו הרבה סמכויות, תקציבים.

אוסאמה סעדי: במקום שימנה את אחד מהשרים – אבל כנראה הוא לא מצליח להגיע להבנות בתוך הקואליציה, ולכן הוא ימשיך – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: – – לכהן גם בכובע הזה.

אוסאמה סעדי: הממשלה הזאת צריכה ללכת כמה שיותר מוקדם.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת עמר בר-לב – לא נמצא.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת מנו טרכטנברג.

מאיר כהן: עד שמנו יעלה, חבר הכנסת יעלה, אני מזכיר לכולם שבסעיף – סליחה, שבפרק 6, התנהגות במליאת הכנסת, בסעיף 41(ח), כתוב כך: "חבר הכנסת לא ישוחח במליאת הכנסת בטלפון, ויקפיד שמכשיר הטלפון או מכשיר אחר שברשותו לא ירעיש".

מאיר כהן: אז אני אומר את זה לכל האנשים שיושבים במליאה – ומכאן זה נראה רע – ומדברים בטלפון, אדוני השר.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמענו את הדברים הנוקבים של הדוברים השונים, שבעצם יש כאן תמונה עגומה של ריכוז בלתי סביר של תפקידים בידי אדם אחד, וחשבתי לעצמי אם יש תקדימים היסטוריים לדבר כזה.

מנואל טרכטנברג: התשובה היא כן.

מנואל טרכטנברג: כן, יש תקדים אחד מאוד בולט, וזה המקרה של לואי ה-14 בצרפת, שקראו לו "מלך השמש", והוא אמר את המשפט המכונן: L'etat, c'est moi – המדינה זה אני.

מנואל טרכטנברג: זה סינדרום מסוכן ביותר, שהשליט, מגיע רגע שהוא לא יודע להבחין בינו לבין המדינה שעליה הוא מופקד.

מנואל טרכטנברג: זה קורה – עלול לקרות – גם בדמוקרטיה, וזה מה שקורה כיום, וצריך להתריע על כך, כי זה מסוכן.

מנואל טרכטנברג: אבל אני רוצה בעניין הזה להסתמך על ספרות אחרת, ספרות ילדים.

מנואל טרכטנברג: יש שורה של ספרים נפלאים, "הרפתקאות דוד אריה", שכיום הם להיט בין הילדים.

מנואל טרכטנברג: המחבר הוא ינץ לוי.

מנואל טרכטנברג: הוא כתב ספר, בין הספרים האלה, שנקרא: "הרפתקאות דוד אריה במדבר השוויצרי", ושם יש קטע שנכתב לפני שנים מספר.

מנואל טרכטנברג: זה לא נכתב לרגל האירוע הזה.

מנואל טרכטנברג: תקשיבו היטב, אני מצטט – קשה להאמין שזה ציטוט, אבל זה ציטוט מדויק.

יעל גרמן: דוד אריה?

מנואל טרכטנברג: כן, דוד אריה.

מנואל טרכטנברג: "בבוקר הלכתי אל מעון ראש הממשלה" – אומר הדוד אריה – "רק ראו אותי ראש הממשלה ואשתו, ומייד אמרו: דוד אריה, מפורסמנו היקר, החלטנו למנות אותך לשר הבריאות, לשר החינוך, לשר האוצר ולשר התיירות.

מנואל טרכטנברג: אבל, ראש הממשלה, אמרתי" – אומר הדוד אריה – "אני לא יכול להיות שר בממשלה.

מנואל טרכטנברג: אני לא מתמצא בדברים האלה.

מנואל טרכטנברג: לא מתמצא?

מנואל טרכטנברג: ברצינות?

מנואל טרכטנברג: חי, חי, חי, חי, חי, צחקו ראש הממשלה ואשתו.

מנואל טרכטנברג: ואז ראש הממשלה אמר: דוד אריה, כוכבנו הנהדר, אתה מיוחד, אתה חשוב לנו, אתה מפורסם.

מנואל טרכטנברג: אזרחי כלומניסטן" – אזרחי כלומניסטן – "כל כך אוהבים אותך.

מנואל טרכטנברג: אתה תהיה שר מעולה".

מנואל טרכטנברג: רבותי, אם זה לא היה נכתב לפני עשר שנים או משהו כזה, הייתי חושב שזה נכתב לרגל האירוע הזה.

יעל גרמן: לא כל כך – – –

מנואל טרכטנברג: ראש הממשלה, הדוד אריה – – –

זוהיר בהלול: הייתי מוחא כפיים, אבל אסור.

מנואל טרכטנברג: כן, אתה לא יכול.

מיקי לוי: גם אני.

מנואל טרכטנברג: רבותי, זה לא ייאמן, זה ציטוט.

מנואל טרכטנברג: לעתים קרובות בספר לילדים אפשר להגיד את מה שמבוגרים לא מסוגלים להגיד.

מנואל טרכטנברג: רבותי, מדינת ישראל צועדת לעבר כלומניסטן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מנואל טרכטנברג: והמעשה הזה הוא עוד נדבך בהליכה אל כלומניסטן.

מנואל טרכטנברג: מוטב לעצור כאן.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת באסל גטאס; בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – יחתום את הדיון חבר הכנסת פורר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כל פעם שהביאו לנו אישור למשרד נוסף לראש הממשלה, אני נזכרתי בבדיחה טכניונית טיפוסית, ונמנעתי מלספר אותה, אבל המשרד החמישי, התפקיד החמישי, הגדיש את הסאה, ואני מוכרח להגיד לכם את הבדיחה.

באסל גטאס: שלי, שלי יחימוביץ – זו בדיחה שלא כל יום מספרים אותה מעל הדוכן, במיוחד בדיחה מהטכניון, מהימים הטובים של הטכניון.

באסל גטאס: בדיחות בטכניון תמיד יש בהן חידה.

באסל גטאס: אז הבדיחה אומרת ככה: מה יותר קשה מלהכניס פיל בהיריון לתוך חיפושית פולקסוואגן?

באסל גטאס: אז הסטודנטים יושבים ועושים נוסחאות ודרגות קושי כדי לפתור את השאלה הזאת.

באסל גטאס: ומה התשובה?

באסל גטאס: התשובה היא: להכניס פיל להיריון בתוך פולקסוואגן.

באסל גטאס: מה שעושה ביבי נתניהו, הוא בעצם מכניס פיל להיריון בתוך פולקסוואגן.

באסל גטאס: איך הוא מצליח להביא למשטר דמוקרטי מצב של מלכות?

באסל גטאס: אני פעם כיניתי אותו פוטין, אחר כך ראיתי שהוא הולך יותר מפוטין, אז הכינוי המתאים הוא מהרג'ה.

באסל גטאס: אני הלכתי לחפש מה זה מהרג'ה.

באסל גטאס: אנחנו, בשפה שלנו, בפולקלור שלנו, יש מהרג'ה.

באסל גטאס: אז מהרג'ה, התברר שבשפה הסנסקריטית ההודית אלה שתי מילים: מהרט ורג'ה – המלך האדיר.

באסל גטאס: אז הוא מלך אדיר.

באסל גטאס: אבל אם רוצים לראות, יש עוד כינוי, זה: מהרג'ה הרג'ה.

באסל גטאס: מהרג'ה הרג'ה זה מלך המלכים האדיר.

באסל גטאס: בעצם, מישהו שמצליח לתמרן ולתכמן את השיטה, ולהיות שחקן יחיד במשטר דמוקרטי, ולהפוך לכול-יכול בעצם, לכול-יכול בממשלתו, במפלגתו, ולהביא את המצב לנקודה שאנחנו נמצאים בה, שאמרתי עליה בהצעת האי-אמון שזו תאוצה במדרון תלול לכיוון התהום.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, ואחריו יענה השר יריב לוין.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, כולם ככה ניסו לעשות ולהצחיק ככה את המצב שנקלענו אליו עם שרשרת המינויים של ראש הממשלה, אבל, לצערי, הבדיחה הזאת היא קצת על חשבוננו.

עודד פורר: היא על חשבוננו לא רק במדיניות הפנים, אלא היא משליכה גם על מדיניות החוץ.

עודד פורר: אני רוצה לשתף פה את חברי בחוויה שעברתי בשבוע שעבר כשנסעתי לסלובקיה לייצג את הכנסת יחד עם חבר הכנסת יצחק וקנין.

עודד פורר: סלובקיה, למי שלא יודע, היא מדינה ידידותית לישראל באירופה, היא מצביעה עם מדינת ישראל באו"ם, היא מתנגדת לחרם האירופי ומתנגדת באיחוד האירופי לחרם על מדינת ישראל, והיא גם הולכת להיות, מיוני, נשיאה תורנית של האיחוד האירופי.

עודד פורר: אבל כנראה הם לא חשובים לממשלת ישראל ולמדינת ישראל, ואף שר ואף נציג בכיר ממלכתי לא מוצא לנכון לבקר שם, למרות הזמנות חוזרות ונשנות.

עודד פורר: יצא לנו להיפגש עם שר החוץ הסלובקי, שביקש לפגוש אותנו, ובפתח הפגישה על זה הוא מלין.

עודד פורר: הוא אומר לנו: תשמעו, אני כבר הייתי פעמיים פה, בשנתיים האחרונות; הזמנו את ראש הממשלה, אנחנו רוצים לראות את ראש הממשלה פה.

עודד פורר: אז אתה אומר: תשמע, ראש הממשלה עסוק, הוא, באמת, זמנו קצוב, וכמובן מדינת ישראל מתמודדת עם בעיות מאוד משמעותיות.

עודד פורר: ואז אתה חושב: רגע, אומרים, אולי אנחנו לא כאלה חשובים לכם.

עודד פורר: נכון, אנחנו מצביעים אתכם, אבל כנראה אנחנו לא חשובים.

עודד פורר: אבל הזמנו גם – אולי ששר החוץ יבוא?

עודד פורר: אומרים לו: כן, אבל תראה, שר החוץ זה גם ראש הממשלה, וכנראה מבחינת לוחות הזמנים – ואז אנחנו אומרים בינינו לבין עצמנו שאנחנו מקווים שהוא לא יזמין גם את שר התקשורת לבוא ולבקר בסלובקיה, כי אז הוא יגלה שגם הוא ראש הממשלה; או את השר לשיתוף פעולה אזורי, שזה גם אותו אדם.

עודד פורר: ועכשיו, אני מקווה שהם לא ירצו גם אולי שיתופי פעולה כלכליים והם יבקשו להזמין את שר הכלכלה גם לסלובקיה, ויגלו שגם הוא ראש הממשלה.

עודד פורר: אז מעבר לפגיעה שזה גורם לתפקוד אותם המשרדים, למשרד הכלכלה ולפגיעה בפנים, חברים, זה גורם לנו לפגיעה בחוץ.

עודד פורר: רבותי השרים, אנחנו יכולים פה לצקצק בלשוננו ולכעוס על כך שהאירופים מתנהגים אלינו כך או אחרת, אבל התופעה הזאת שראש הממשלה מכהן גם כשר החוץ וגם כשרים נוספים פוגעת במדיניות החוץ של מדינת ישראל ולא מאפשרת לנו בסוף להיות ידידים לידידים שלנו.

עודד פורר: ומה שאנחנו עושים, לא מספיק שיש אנשים שהולכים נגדנו באירופה, ומדינות שהולכות נגדנו באירופה, אלא, לצערי, ממשלת ישראל גם מרחיקה מעלינו את הידידים ואת התומכים שלנו.

עודד פורר: אני חושב שהמינוי הזה ראוי שלא ייעשה, ושיימצא לפחות מבין חברי הקואליציה מישהו שאולי ראוי גם לכהן כשר הכלכלה.

עודד פורר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את השר יריב לוין – בבקשה – לענות בשם הממשלה ולסכם את הדיון.

מיקי לוי: אדוני השר, לבי לך.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: דואגים לך.

באסל גטאס: מזמן לא שמענו את השר.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, טוב, הפעם אני רואה איך ששני המסייעים הגדולים שלי – חבר הכנסת לוי מצד אחד, היושב-ראש נמצא בצד הזה, אז אני עכשיו אוכל לפנות פעם לכאן ופעם לכאן, זה יהיה יותר קל.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אם אתה לא מתכוון לפנות אלי, אני יוצאת.

יריב לוין: לא לא, אני בהחלט יכול, אבל אני דווקא רוצה להתחיל בחברי חבר הכנסת עודד פורר.

יריב לוין: אני מוכרח להגיד לך, חבר הכנסת פורר, אם המטרה שלך הייתה לבלבל אותי – הצלחת.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שאני רגיל לשבת כאן, ואחר כך גם לבוא לכאן ולענות על שורה ארוכה של טענות בדבר הבידוד המדיני המוחלט של מדינת ישראל והעובדה שכל העולם נגדנו ואף אחד לא רוצה לבוא עמנו במגע, והנזק הנורא שגורם ראש הממשלה וגורמת מדיניות הממשלה למעמד הבין-לאומי של ישראל, ואני מנסה כל הזמן להסביר: תשמעו, זה בכלל לא ככה.

יריב לוין: הנה, הגיעו לכאן תשעה נשיאים ו-25 ראשי ממשלות רק בשנת 2015, למעלה מ-80 שרים, אין-ספור משלחות, והאמת שאני מסביר, והם כולם אומרים אחרת.

יריב לוין: והנה פתאום קול חדש לחלוטין, אדוני היושב-ראש:

יריב לוין: פתאום כבר אין בידוד מדיני, פתאום הבעיה הפוכה – רוצים שנבוא, רוצים קשר עם ישראל, ואנחנו לא מסוגלים בכלל לעמוד בביקוש.

עודד פורר: הבעיה שאתם מנתקים את הקשר עם ידידות – – – השגרירות של בלרוס; יפסיקו להצביע אתנו – – – עכשיו סלובקיה תפסיק להצביע אתנו באו"ם.

עודד פורר: מה תגיד אז?

עודד פורר: מה תגיד אז?

יריב לוין: חבר הכנסת פורר, אז קודם כול אני שמח על התובנה שיש ידידים, ואני מאושר אפילו לדעת שרוצים אותנו ושיש כאלה שמצביעים אתנו אפילו במוסדות הבין-לאומיים.

יריב לוין: תשמע, אלה חדשות מדהימות.

יריב לוין: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, חבל שאין פרוצדורה שמאפשרת לי להחזיר את חבר הכנסת פורר לדוכן, כי אלה באמת – חברת הכנסת נחמיאס ורבין, הנה, תשמעי, זה כבר לא הממשלה, זה לא אני, חס וחלילה.

יריב לוין: אבל אני אגיד לך עוד דבר, חבר הכנסת פורר, אתה הצלחת לבלבל אותי בעוד היבט אחד, כי אני שמעתי את מה שאתה אומר ואמרתי לעצמי: אתם יודעים מה?

יריב לוין: יש בזה משהו.

יריב לוין: מדינת ישראל באמת זקוקה ויכולה בהחלט ליהנות למשל משירותיו של שר חוץ מנוסה, שיוכל לנסוע לסלובקיה ולהרבה מדינות חשובות אחרות ולעשות את התפקיד במשרה מלאה.

יריב לוין: ואמרתי, אדוני היושב-ראש, מי יכול להתאים לתפקיד הזה?

יריב לוין: והסתכלתי על חברי לשולחן הממשלה ואמרתי: באמת יש הרבה אנשים מתאימים, אבל נדמה לי שאין אף אחד שיש לו הניסיון העצום שיש, תאמין או לא, אדוני היושב-ראש, ליושב-ראש המפלגה של חבר הכנסת פורר – –

עודד פורר: – – –

יריב לוין: – – חבר הכנסת ליברמן.

יריב לוין: ואז אני פתאום שואל את עצמי: רגע, אם באמת צודק חבר הכנסת פורר, ואני דווקא חושב שבעניין הזה הוא צודק, למה אתם לא נכנסים לממשלה, חבר הכנסת פורר?

יריב לוין: תחשוב מה זה יעשה.

יריב לוין: אתה יודע, סיעה של שישה מנדטים שנכנסת לממשלה, והדרישה הראשונה שלה תהיה שלא תיסגרנה השגרירויות בבלרוס ובסלבדור ובמקומות אחרים – אני לא יודע, יש לי הרגשה – – –

סופה לנדבר: – – –

עודד פורר: – – –

יריב לוין: יש לי הרגשה – אני אומר לך, חבר הכנסת פורר, ניהלתי, הייתי שותף – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת פורר, אנחנו לא מנהלים משא-ומתן קואליציוני.

מאיר כהן: אנא מכם, תנו לשר להמשיך.

עודד פורר: – – –

יריב לוין: – – – מה אתה עושה לי.

מאיר כהן: חבר הכנסת עודד פורר, שמענו, תודה רבה.

יריב לוין: כשמישהו עונה, אז אני – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

עודד פורר: – – –

יריב לוין: אבל אני אומר, אני באמת אומר לך, חבר הכנסת פורר – חבר הכנסת פורר, שמע, אני ניהלתי, הייתי שותף לניהול המשא-ומתן הקואליציוני.

יריב לוין: זה באמת לא היה קל, ואני אומר לך שיש לי הרגשה שיש לנו על מה לדבר.

יריב לוין: זה יכול להיות רעיון לא רע בכלל, אתה יודע?

יריב לוין: זה כמעט מתבקש, כמעט מובן מאליו.

יריב לוין: ועכשיו יושבים בבית אנשים שצופים בנו, אדוני היושב-ראש, בטלוויזיה, והם שמעו את הדברים של חבר הכנסת פורר, והם שומעים עכשיו ממני שאני מסכים ואומר "בשמחה, טוב יהיה לעם ישראל", והם שואלים: למה?

יריב לוין: ואז הם מסתכלים – אולי הבמאי יראה ככה את שורת המושבים – והם רואים את סיעת ישראל ביתנו ואת הרשימה המשותפת זו בצד זו, והם מלאי תימהון, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: הם באמת לא מבינים.

יריב לוין: אמרתי לך, חבר הכנסת פורר, אתה פשוט הצלחת אותי לבלבל לחלוטין, ואני חושש שלא רק אותי.

עודד פורר: – – –

יריב לוין: אני חושש שלא רק אותי.

עודד פורר: – – –

יריב לוין: קודם כול, אני אשמח לקבל באופן רשמי את רשימת הדרישות, גם את זה אני מודיע לך.

איתן כבל: השר לוין, אני רוצה להבין: למה אנחנו מתעכבים?

איתן כבל: כל חמשת השרים יושבים אצל ראש הממשלה כבר?

רוברט אילטוב: – – –

יריב לוין: אותי הנחו לא לחתום על הסכם קואליציוני?

יריב לוין: אותי הנחו לא לחתום?

רוברט אילטוב: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת אילטוב, את ראשות הקואליציה הייתי מוכן להציע לכם, כמו שאתה יודע.

יריב לוין: אתה יודע שאפילו על ראשות הקואליציה היה מה לדבר.

יריב לוין: אתה אומר לי שאני, הנחו אותי לא לחתום על הסכם קואליציוני?

יריב לוין: חבר הכנסת פורר, אני באמת אומר לך, בוא תראה כמה זה הגיוני.

יריב לוין: קח את הנאום שלך, תחבר אותו לדברים שאני אומר, קח את הסיעה שלך, תחבר אותה לממשלה.

יריב לוין: קח את יושב-ראש המפלגה שלך, אביגדור ליברמן, ותשיב אותו למשרד החוץ.

יריב לוין: תראה כמה טוב, כמה הגיוני, כמה מתבקש.

יריב לוין: ואני שואל: במקום זה אתם יושבים שם?

יריב לוין: אני חושב שזה בלתי מתקבל על הדעת.

יריב לוין: אני אומר לך, אותי זה מבלבל, את הציבור זה מבלבל.

יריב לוין: אני חושב שלדבר הזה אין שום היגיון.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לחבר הכנסת כבל: זיכה אותי בורא עולם, אדוני היושב-ראש, ללמד את יסודות עבודת הכנסת לאחד מהוותיקים שבחברי הבית.

יריב לוין: עד היום אני רק למדתי ממנו, אבל הנה, חבר הכנסת כבל, לימדת אותי, נדמה לי, בשיעור שני לראשי קואליציה, שעד שכל חברי הקואליציה לא במליאה, השר האחרון שמדבר לא יורד.

יריב לוין: אז הנה, אני אגיד לך את האמת.

יריב לוין: אבל אני אגיד את האמת, אדוני היושב-ראש – – –

מאיר כהן: זה אתה אשם, כבל?

יריב לוין: אני אגיד את האמת, אדוני היושב-ראש, המזל הוא שבאמת מספקים לי כל כך הרבה חומר לדבר עליו; זה לא מאוד קשה.

יריב לוין: וכאן אני עובר לתימהון ולבלבול הנוסף שאחז בי.

יריב לוין: אני מוכרח לומר בעניין הזה, הוא אפילו עוד יותר גדול מהתימהון שהיה לי אחרי דבריו של חבר הכנסת פורר.

יריב לוין: אני פונה כאן – לא יודע, אני יכול לבחור, כמעט כל אחד בספסלי האופוזיציה רלוונטי לעניין.

יריב לוין: תראה, אדוני היושב-ראש, אני עמדתי כאן – כמדומני זה היה – – –

מאיר כהן: חברי הכנסת, אומנם מחכים ומחכים, אבל אנא מכם, להוריד את הווליום.

מאיר כהן: השר עונה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כמדומני, עמדתי כאן לפני כשבועיים, כאשר הבאנו לאישור הכנסת את מינויו של השר אריה דרעי לשר הפנים.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: הגיע.

יריב לוין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, אני משתדל לא לאכזב.

איילת נחמיאס ורבין: זהו, בדיוק.

יריב לוין: עכשיו, ישבתי פה, וחשבתי שתהיה שמחה גדולה: הנה, ראש הממשלה מוותר על תיק, מעביר את התיק לידיו של שר בעל ניסיון – התקפה שלמה.

יריב לוין: עליתי לדוכן ושאלתי אחד-אחד, מה אתם רוצים?

יריב לוין: אני לא מבין.

יריב לוין: אתם, תייעצו לי מה לעשות.

יריב לוין: תומכים במינוי של השר דרעי, קרי, בכך שראש הממשלה יוותר על התיק ויתמנה שר במקומו, או מתנגדים?

יריב לוין: לא הצלחתי לקבל תשובה.

יריב לוין: ישבתי במתח להצבעה.

יריב לוין: התברר שכאיש אחד האופוזיציה כולה מצביעה נגד המינוי של השר דרעי.

איילת נחמיאס ורבין: זה משחק – – –

יריב לוין: עכשיו תשמעי, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, אני אגיד לך משהו מדהים.

יריב לוין: ראש הממשלה שנכנס עכשיו לאולם – אדוני ראש הממשלה, אני חושב שאני יכול להעיד שאתה דווקא קשוב מאוד לרחשי הלב של האופוזיציה.

יריב לוין: כי אחרי שהייתה התנגדות כל כך גדולה לכך שאתה תעביר את תיק הפנים לידיו של שר אחר, אמרת: מה אני אעשה?

יריב לוין: אחרי שבועיים אני אעשה להם אותו דבר?

יריב לוין: איך אני יכול?

יריב לוין: הרי – כמה אפשר?

יריב לוין: אז ראש הממשלה, אחרי ששמע אתכם, אחרי שהקשיב לנאומים שלכם לפני שבועיים, אחרי שראה את ההצבעה שלכם – מגיע ראש הממשלה ואומר: רבותי, בסדר, בסדר.

יריב לוין: הסתיימו שלושה חודשים?

יריב לוין: אל בהלה, חבר הכנסת כבל, אל תדאג, חבר הכנסת שמולי, אפשר להמשיך לשבת בנחת, אני אמשיך לכהן כשר הכלכלה עוד תקופה.

יריב לוין: לא אדרוש מכם עכשיו לאשר מינוי של שר נוסף על חשבון אחד התיקים שאני מחזיק.

יריב לוין: והנה, אדוני היושב-ראש, לא מועיל; מה שאנחנו לא מנסים לעשות – לא מצליח.

יריב לוין: רצינו לפנות תיק שמחזיק ראש הממשלה ולהעביר אותו לשר אחר – מתנגדים; אמרנו: טוב, אז את התיק הבא נשאיר אצל ראש הממשלה, שלא יתנגדו.

יריב לוין: שוב מתנגדים.

יריב לוין: אז אני שואל אתכם – לא יודע, אולי חבר הכנסת בר, אולי חבר הכנסת בר-לב – מישהו יסביר לי – אם לפני שבועיים לא רציתם שראש הממשלה יעביר את התיק שהוא החזיק בו לידי השר דרעי, אז מה אתם רוצים שהוא יעשה היום עם תיק הכלכלה, כן יעביר אותו לשר אחר?

יחיאל חיליק בר: רק שיתפטר מכל התפקידים שלו, עם כל הכבוד.

יריב לוין: אה, הבנתי.

יריב לוין: זאת אומרת – – –

יחיאל חיליק בר: בקשה פשוטה, בקשה פשוטה.

יריב לוין: אוה.

יחיאל חיליק בר: אני מקצר לך את הרצונות – – –

יריב לוין: אני יודע למה פניתי לחבר הכנסת בר – כי ידעתי שהוא ייתן לי תשובה כנה.

יריב לוין: אם כן, אדוני היושב-ראש, אין כאן התנגדות אמיתית ולא לגופו של עניין.

יריב לוין: יש כאן רק איזה חלום להביא לכך שהממשלה לא תצליח לתפקד ולא תצליח לפעול ולא תצליח להעביר את ההחלטות שהיא צריכה להעביר.

יריב לוין: חבר הכנסת בר, בעניין הזה, בכל זאת, גם האחריות וגם הרוב הקואליציוני יאפשרו את אישור המהלך הנוכחי.

יריב לוין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה בדבר מינוי ראש הממשלה בנימין נתניהו לשר הכלכלה והתעשייה נוסף על תפקידיו כשר החוץ, שר התקשורת והשר לשיתוף פעולה אזורי.

מאיר כהן: אני מבקש לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 4 בעד הודעת הממשלה – 50 נגד – 46 נמנעים – אין הודעת הממשלה על שינוי בחלוקת התפקידים בממשלה נתקבלה.

מאיר כהן: 50 בעד, 46 נגד.

מאיר כהן: הודעת הממשלה אושרה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להודעת סגן מזכירת הכנסת.

מאיר כהן: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני-זוג שנפרדו (תיקון), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: [מס' מ/924; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ב, עמ' 1790; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק סליקה אלקטרונית של שיקים, התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים, ראש הממשלה, רשמת, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק סליקה אלקטרונית של שיקים, התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איתן כבל: בהצעת החוק המונחת בפניכם מוצע לקבוע כי על אף הוראות סעיף 44 לפקודת השטרות, המחייב להציג מקור של שטר לפירעון, הצגה לפירעון של צ'ק בין בנק גובה לבנק נמשך תיעשה באמצעות הצגת צ'ק ממוחשב.

איתן כבל: הכוונה היא לסריקה ממוחשבת של הצ'ק המקורי, משני צדיו, ושמירתו והעברתו בין הבנקים באמצעות תקשורת מחשבים.

מאיר כהן: אדוני יפסיק שנייה.

מאיר כהן: רבותי חברי הכנסת, מציגים הצעת חוק.

מאיר כהן: אני מבקש, מי שרוצה לדבר – בצד או בחוץ.

מאיר כהן: חבר הכנסת סמוטריץ, אני מבקש.

מאיר כהן: מציגים כאן הצעת חוק.

מאיר כהן: קדימה, חברים.

איתן כבל: מרגע הסריקה הממוחשבת של הצ'ק ושמירתו במערכת הבנקאית הממוחשבת, כעבור תקופה מסוימת, שיקבע נגיד בנק ישראל, בהסכמת השר לביטחון הפנים, בהתייעצות עם שר המשפטים ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת, הבנק יהיה רשאי להשמיד את הצ'ק המקורי, כך שלמעשה יישמר רק הצ'ק הסרוק.

איתן כבל: יש לציין כי סליקה אלקטרונית של שיקים תהיה אפשרית רק מקום שהצ'ק הופקד לגבייה בבנק הגובה, והבנק הוא זה שיסרוק את הצ'ק, או כאשר הלקוח סרק את הצ'ק והעביר לבנק לגבייה; זאת, רק אם הצ'ק הוא למוטב בלבד ואינו סחיר.

איתן כבל: הגבלה זו נוספה בשל החשש שהצ'ק המקורי יישאר בידי הלקוח ועלול להימסר לאחרים שלא ידעו שהצ'ק כבר נפדה.

איתן כבל: כתנאי לסליקה האלקטרונית בין הבנקים מוצע לקבוע הוראות לעניין סירוב הבנק הנמשך לפרוע צ'ק ממוחשב.

איתן כבל: קרי, מה קורה כאשר הצ'ק חוזר.

איתן כבל: בנושא זה, חברי הוועדה ואני סברנו כי ראוי שהבנקים יידעו את הלקוחות – גם מי ששילם וגם מי ששולם לו באמצעות הצ'ק – שהצ'ק חזר.

איתן כבל: לפיכך הוספנו הוראה שלפיה הבנקים, גם הגובה וגם הנמשך, ימסרו ללקוחותיהם הודעה על סירוב הבנק הנמשך לפרוע צ'ק ממוחשב ואת סיבת הסירוב.

איתן כבל: ההודעה ללקוח תימסר באופן שבו נוהג הבנק למסור לאותו לקוח הודעות.

איתן כבל: נוסף על כך, הבנק ימסור ללקוח הזכאי לכך, לפי דרישתו, פלט של הצ'ק הממוחשב שמצוינות בו סיבות הסירוב ושם הבנק הגובה, כדי לאפשר ללקוח לנסות לגבות את הצ'ק.

איתן כבל: זאת ועוד, מוצעות הוראות לעניין קבילות הפלט של צ'ק ממוחשב בהליך משפטי, למשל הליך בהוצאה לפועל.

איתן כבל: כמו כן, מוצע להטיל אחריות על הבנק לנזק שנגרם עקב אי-שמירת צ'ק שהגיע אליו ונסרק על-ידיו.

איתן כבל: לעניין התחילה, בשונה מהצעת החוק המקורית, שפורסמה, מוצע לקבוע כי התחילה תהיה בתוך שישה חודשים מיום פרסום החוק.

איתן כבל: כללים ראשונים לעניין חובת שמירת צ'קים וצ'קים ממוחשבים ייקבעו עד יום התחילה.

איתן כבל: עם זאת, בתקופת ביניים של 18 חודשים מיום התחילה, ומתוך מטרה לאפשר לכלל הבנקים להיערך למתכונת הסליקה החדשה, תתאפשר סליקה גם אלקטרונית וגם פיזית.

איתן כבל: בתום תקופת הביניים כאמור, אם נוכח שר המשפטים כי הבנקים אינם ערוכים ליישום החוק, הוא יהיה רשאי, בהסכמת הנגיד ובאישור ועדת הכלכלה, להאריך בצו את התקופה בשישה חודשים.

איתן כבל: עד כאן החלק הטכני של הצעת החוק.

איתן כבל: אני רוצה להוסיף שלמעשה מתכונת הסליקה האלקטרונית אמורה להביא לחיסכון במערכת הבנקאית, שכן לא תהיה יותר מערכת סליקה המבוססת על שליחים המעבירים את הצ'קים המקוריים בין הבנקים.

איתן כבל: אני מניח גם שביטול החובה לשמור את הצ'קים המקוריים לפרק זמן ממושך בארכיון הבנקים, גם הוא יביא לחיסכון מסוים.

איתן כבל: לפיכך, פניתי גם בדיון לנציגי הבנקים ונציגי בנק ישראל, לבחון כיצד ניתן יהיה להיטיב עם הלקוחות בשל המתכונת החדשה.

איתן כבל: עם זאת, לא רציתי לעכב את הצעת החוק ולא לאפשר את הקִדמה במערכת הבנקאית, ולכן הנחיתי את נציגי בנק ישראל לעדכן אותי כיצד הדבר יבוא לידי ביטוי.

איתן כבל: אני מצפה לקבל עדכון בזמן הקרוב, ומקווה לשמוע כי הצעת חוק זו תשפיע גם על משקי-הבית, אם בחיסכון בעמלות שהבנקים גובים או בכל דרך יצירתית אחרת.

איתן כבל: להצעת החוק, אדוני היושב-ראש, לא הוגשו הסתייגויות, אלא בקשות רשות דיבור בלבד.

איתן כבל: לפיכך, אני מבקש מהכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאות השנייה והשלישית.

איתן כבל: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אין הסתייגויות, אבל יש בקשות דיבור.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון – לא.

מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: – – – מוותר.

מאיר כהן: מוותרים על הבקשות לדיבור.

מאיר כהן: אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה בעד הצעת חוק סליקה אלקטרונית של שיקים, התשע"ו–2016.

מאיר כהן: אני חוזר, בקריאה שנייה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–8 – 67 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–8 נתקבלו.

מאיר כהן: ובכן, 67 בעד, אין מתנגדים, ואנחנו מוסיפים לפרוטוקול את חברת הכנסת יעל גרמן.

מאיר כהן: אנחנו, אם כן, עוברים לקריאה שלישית.

מאיר כהן: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה, ואנחנו עוברים לקריאה שלישית.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 61 נגד – אין נמנעים – אין הצעת חוק סליקה אלקטרונית של שיקים, התשע"ו–2016, נתקבל.

מאיר כהן: 61 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק סליקה אלקטרונית של שיקים, התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: [מס' מ/963; "דברי הכנסת", חוב' ב', עמ' 4982; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 5 והוראת שעה), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש – וואו, איזה רעש – אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי חברי הכנסת – –

מאיר כהן: אני מבקש מכולם, חברי הכנסת – סליחה, אדוני – מי שרוצה לדבר, שיצא החוצה.

מאיר כהן: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: – – ברצוני להציג בפניכם את הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 5 והוראת שעה), שבמילים פשוטות קוראים לו "חוק המישוש".

ניסן סלומינסקי: לפני שאני אכנס לפרטי החוק, אני רוצה רק להציג את המתודה שלפחות ליוותה אותי, ואני חושב שגם את רוב חברי בוועדה: מצד אחד אנחנו רוצים לתת כוח למשטרה להילחם באלימות.

ניסן סלומינסקי: אנחנו הרבה פעמים פונים בטרוניות למשטרה ואומרים לה: איפה הביטחון האישי?

ניסן סלומינסקי: איך זה קורה שיש כל כך הרבה רציחות ופגיעות?

ניסן סלומינסקי: – אז אנחנו רוצים לתת להם כוח.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, עיקרון חשוב לא פחות מהנושא הזה, לפחות אצלי, זה הרצון לשמור על כבודו של האדם ועל הפרטיות שלו.

ניסן סלומינסקי: אז כל זמן ששני העקרונות האלה הולכים ביחד, הכול טוב ויפה, אבל מגיע רגע שהאחד בא קצת על חשבון השני.

ניסן סלומינסקי: כדי לתת יותר כוח למשטרה, יכול להיות שצריכים קצת לפגוע בכבודו של אדם או להתערב בפרטיות שלו.

ניסן סלומינסקי: כל המטרה שלנו בוועדה הייתה למצוא את שביל הביניים, שבו מצד אחד אנחנו כן נותנים את הכוח, ואני חושב שכולנו כאן בכנסת, קואליציה כאופוזיציה, רוצים שהמשטרה תילחם בהצלחה באלימות, אבל מצד שני שתהיה הפגיעה המינימלית בכבודו של האדם.

ניסן סלומינסקי: אני חושב – באשר להצעת החוק שהגיעה אלינו בהתחלה אני הרגשתי, ואני חושב שכל חברי, שיש בה אומנם סמכויות למשטרה, אבל מהצד השני יש בה פגיעה לא מידתית בכבודו של האדם, ולכן דחינו את זה על הסף וניהלנו משא-ומתן, או שיחות ודיונים ארוכים עם כל המערכת המורכבת, עד שמצאנו בסופו של דבר את שביל הביניים, שאני חושב שהוא נכון והוא טוב, והוא מהצד האחד ייתן את הכוח למשטרה, אבל מהצד השני הפגיעה בכבודו של האדם תהיה מינימלית.

ניסן סלומינסקי: מאחר שאף אחד לא שומע, אני יכול בכלל להגיד שסיימתי, נכון?

מאיר כהן: אדוני יחליט.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אני אדבר, כי זה חשוב.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה חוק מאוד חשוב, אז אני אתחיל את הפירוט שלו אחרי שנתתי את הרקע הכללי.

ניסן סלומינסקי: בהצעת החוק הממשלתית המקורית, כפי שהובאה לפתחנו לאחר הקריאה הראשונה, הוצע להרחיב את סמכויות החיפוש של שוטר על הגוף, חיפוש שמטרתו לתפוס כלי נשק ובעיקר סכינים שאנשים נושאים שלא כדין.

ניסן סלומינסקי: ברור שהמטרה המרכזית היא לסלק מהרחובות כלי נשק מסוכנים, והמטרה הזו היא חיונית ואנחנו רוצים שאכן המשטרה תשיג אותה.

ניסן סלומינסקי: זמינות של כלי נשק ושל סכינים מביאה לסכנה של הפיכת תגרה או קטטה למעשה אלימות חמור ואף לרצח.

ניסן סלומינסקי: אני אתן פה, רק לדוגמה, שלוש דוגמאות שאספתי ככה במקרה: בן 18 נדקר למוות מחוץ למועדון ברעננה.

ניסן סלומינסקי: יפתח גריידי.

ניסן סלומינסקי: קטטה במוקד בילויים הסתיימה ברצח.

ניסן סלומינסקי: יפתח גריידי, חייל צה"ל בן 18 מגבעתיים, נדקר למוות הלילה, יום ב' – בתאריך אחר – סמוך למועדון "שש" ברחוב היצירה ברעננה.

ניסן סלומינסקי: דוגמה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים דבר כזה?

ניסן סלומינסקי: חס ושלום.

ניסן סלומינסקי: דוגמה שנייה – אני אביא רק שלוש דוגמאות – רצח בחיפה.

ניסן סלומינסקי: לקחתי רעננה, חיפה וירושלים.

ניסן סלומינסקי: רצח בחיפה – בן 23 נדקר והתמוטט בפתח מועדון.

ניסן סלומינסקי: הצעיר, תושב קריית-אתא, נדקר בפלג גופו העליון בקטטה שפרצה באזור צומת השיק-פוסט והתמוטט מחוץ לאחד המועדונים במקום.

ניסן סלומינסקי: דוגמה שלישית – צעיר נרצח וחברו נפצע בקטטה מחוץ למועדון בירושלים.

ניסן סלומינסקי: ויכוח בין שתי צעירות במועדון לילה ברחוב כורש הוביל לקטטה אלימה, שבה לקחו חלק חבריהן, ובמהלכה נדקרו שני צעירים.

ניסן סלומינסקי: אחד הנדקרים פונה במצב אנוש לבית-חולים ומת מפצעיו.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שאף אחד מאתנו פה לא רוצה שדבר כזה יקרה, ואנחנו מוכנים לעשות הרבה מאוד כדי שהמשטרה תצליח להשתלט על הדברים האלו.

ניסן סלומינסקי: ואפילו אם נציל צעיר אחד, זה שווה את הכול.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, אני אומר: רצינו כן לשמור על כבודו של אדם.

ניסן סלומינסקי: לכן, כשההצעה הראשונה הגיעה אלינו מהמשרד לביטחון פנים – טוב, בכל אופן, התוצאה מכל הדברים האלה היא התלהטות רוחות במקומותינו, שתלויה פעמים רבות בהימצאות כלי נשק או סכין ביד מי מהצדדים המתקוטטים.

ניסן סלומינסקי: לכן, בוועדה נוכחנו שהסמכות בחוק הנתונה היום בידי המשטרה היא צרה מדי; לשוטר מותר לחפש בגופו או בכליו של אדם רק אם יש לו יסוד סביר להניח שהאיש נושא נשק.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אם השוטר רוצה לפעול ברצינות, הוא חייב – הוא רוצה שזה יעמוד במבחן של בג"ץ – הוא חייב שיראו שלאותו צעיר שהוא ניגש לחפש עליו יש איזו בליטה שמסמנת שיש כאן סכין או אקדח או משהו מסוכן.

אילן גילאון: או שהוא שמח לראות אותך.

ניסן סלומינסקי: מי שרוצה בהגינות להפעיל את הסמכות צריך לחכות למשהו שנראה לעין כדי שיתעורר אצלו חשד סביר שאדם נושא נשק, ורק אז אפשר לעצור אותו.

ניסן סלומינסקי: ברוב הפעמים אתה לא רואה את זה.

ניסן סלומינסקי: הסכין לא בולט, הוא נמצא בכיס ואתה לא יכול לראות את זה.

ניסן סלומינסקי: ואז מה עושים?

ניסן סלומינסקי: – מה שנקרא במשטרה חיפוש בהסכמה.

ניסן סלומינסקי: פירוש הדבר, שהשוטר, שלא יכול לחפש עליך, אבל הוא חושד, אומר לך: אתה מסכים שאני אחפש עליך?

ניסן סלומינסקי: האיש המסכן, הצעיר, אין לו ברירה, הוא אומר כן, כי הוא מפחד שאם הוא יגיד לא, עוד יאשימו אותו בדברים אחרים.

ניסן סלומינסקי: זה נקרא כביכול חיפוש בהסכמה, דבר שגם אליו אנחנו מאוד לא רוצים – כי באמת זאת לא הסכמה אמיתית.

ניסן סלומינסקי: רק למי ששוטר או ששוטרים מגיעים אליו – נראה אותנו עומדים ואומרים שאנחנו לא מוכנים; מייד יגידו עלינו: אתם בטח מסתירים וכו'.

ניסן סלומינסקי: לכן האיש על-כורחו מסכים, אבל זאת לא הסכמה באמת, ואנחנו לא רוצים שזה יהיה.

ניסן סלומינסקי: מה עושים, אם כך, כדי כן לתת למשטרה את היכולת, מצד אחד, לנסות לעצור, ומצד אחר לא להשתמש בטריק של חיפוש בהסכמה, שאנחנו יודעים שהוא לא בהסכמה?

ניסן סלומינסקי: לכן השתכנעתי גם אני, וגם רוב חברי הוועדה, שחיוני שהמחוקק יהיה זה שיקבע את גדרי הסמכות לחיפוש על הגוף.

רויטל סויד: אף אחד מחברי הוועדה שנכח בכל הדיונים לא השתכנע.

מיכל רוזין: – – –

רויטל סויד: מי שנכח בכל הדיונים מחברי הוועדה לא השתכנע.

קריאה: כל הדוגמאות שנתת זה – – –

ניסן סלומינסקי: מה?

רויטל סויד: מי שהצביעו בעד אלה רק חברי הכנסת שהגיעו באותו יום, אז אל תגיד שחברי הוועדה השתכנעו.

ניסן סלומינסקי: מה זה קשור?

ניסן סלומינסקי: רגע, רגע.

חיים ילין: כל מה שאמרת זה חוק הפאב.

ניסן סלומינסקי: מה אתם מקשים – –

מאיר כהן: אדוני, תמשיך.

מאיר כהן: יש דיון, וכמעט כל אחד מהדוברים יוכל להגיב.

ניסן סלומינסקי: – – אני רק רוצה להזכיר לכם שבהתחלה כמעט כולכם השתכנעתם, רק לאט-לאט – לאט-לאט זה התחיל לנוע.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: חיים, הרי אני זוכר את השיחות שלנו.

ניסן סלומינסקי: אמרת לי – – –

חיים ילין: אמרתי: תפצל, לא יהיו לך הסתייגויות.

קריאה: – – – אחד החוקים האומללים – – –

ניסן סלומינסקי: לא, זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: זה הביטחוני – זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: טוב, בכל אופן, אני אומר, להצעת החוק שהגיעה אלינו גם אני לא הסכמתי.

ניסן סלומינסקי: לכן לא הלכנו על זה.

ניסן סלומינסקי: הסכמתי – אתם לא שומעים אותי מההתחלה, אתם צריכים לשמוע מההתחלה.

רויטל סויד: היית צריך לקחת את זה עוד צעד.

רויטל סויד: היית צריך לקחת את זה צעד נוסף.

ניסן סלומינסקי: דקה, דקה.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אז – קודם כול, אחד ההישגים הגדולים שאני חושב שיש בהצעת החוק שאנחנו מגישים עכשיו זה דווקא הנושא הזה, שהגענו להסכמה שכשהחוק הזה יעבור – הממשלה התחייבה בוועדה שיותר אין חיפוש בהסכמה, נקודה.

ניסן סלומינסקי: אין מושג כזה.

רויטל סויד: תכף תקשיב מה אני אומר, ואתה תבין איך עשו עליך תרמית גדולה, כי לא צריך יותר חיפוש בהסכמה; יהיה הכשר לכל החיפושים מעכשיו.

ניסן סלומינסקי: לא, לא יהיה הכשר לכל הדברים.

ניסן סלומינסקי: באמת, עשי לי טובה.

רויטל סויד: היית צריך לעשות את מה שביקשנו ולפצל את החוק הזה.

מאיר כהן: חברת הכנסת סויד, יש דיון ארוך.

ניסן סלומינסקי: מה היה עוזר שהייתי מפצל?

ניסן סלומינסקי: היית משאירה את האלימות?

מאיר כהן: אדוני, יש דיון ארוך, של חמש שעות.

מאיר כהן: אנא מכם, תאפשרו להציג את כל הצעת החוק, ונעבור לדיון.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, יש חמש שעות, אני יכול לדבר.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, בגלל זה אני חושב שזה הישג גדול מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, רגע, תסביר לנו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא היינו בוועדה, כי אנחנו לא חברים בוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא יהיה חיפוש בהסכמה, אז מה יהיה במקום?

ניסן סלומינסקי: הנה, אני עכשיו רוצה להסביר.

ניסן סלומינסקי: קודם כול, אני אומר מה השגנו.

מאיר כהן: אדוני, אי-אפשר לקבל בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: אם תרצה לעיין, בברכה, זה – – –

ניסן סלומינסקי: אורלי, אני מסביר.

ניסן סלומינסקי: קודם כול הגענו – החוק הזה, ברגע שהוא יתקבל, המשרד לביטחון הפנים, המשטרה, כולם התחייבו שיותר אין חיפוש בהסכמה, נקודה.

אורלי לוי אבקסיס: אם הורדתם את הצורך בהסכמה של החשוד, השארתם פתוח חיפוש בכלל.

ניסן סלומינסקי: דקה, דקה, לא, מה פתאום?

ניסן סלומינסקי: ממש לא.

ניסן סלומינסקי: הרי חיפוש בהסכמה זה שניגשים לאדם נורמטיבי בלי שום סיבה ואומרים לו: אתה מסכים שאני אחפש עליך?

ניסן סלומינסקי: מה אותו אחד יגיד לשלושה שוטרים שבאים אליו?

ניסן סלומינסקי: אין לו ברירה, נעבעך, הוא מפחד שאם הוא יגיד לא, מי יודע מה יחשבו עליו, אז הוא אומר כן, גם אם אין לו.

ניסן סלומינסקי: אם היה לו אומץ להגיד לא, לא היו יכולים לערוך עליו חיפוש, כי אין להם שום סיבה.

ניסן סלומינסקי: אבל חיפוש בהסכמה היום – וראינו את הדוגמאות, ועוד מעט אתייחס אליהן – המושג הזה, שלמעשה, להערכתי, זה לא באמת בהסכמה, רק האיש אין לו ברירה; שלושה שוטרים מגיעים אליו, מה הוא יגיד, לא? זה לא יהיה יותר, כי זה לא בהסכמה אמיתית.

ניסן סלומינסקי: קודם כול הורדנו את זה, שזה הישג חשוב כשלעצמו.

ניסן סלומינסקי: הלאה – – –

אורלי לוי אבקסיס: אבל הם יוכלו לעשות חיפוש – – –

ניסן סלומינסקי: בטרם אפרט את ההסדרים שאליהם הגענו, אני מבקש לומר משהו כללי בנוגע למשטרה, וזה בנוגע לכל מה שהתקיים – הדיון שהיו שותפים לו גם גל גבאי ואחרים.

ניסן סלומינסקי: במסגרת דיוני הוועדה, ראינו דוגמאות – גל גבאי הופיעה אצלנו, וגם הייתה כנראה תוכנית בעניין – איך המשטרה, איך אומרים, לא עומדת במימוש החוק עצמו, הקיים היום, עוד לפני החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: היא לא עומדת, והיא יכולה להתחיל לעשות חיפוש על אנשים גם אם אין לה חשש או חשד סביר ולא כלום.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שהדבר הזה כשלעצמו הוא חמור מאוד, והודעתי – הודעתי, אבל הוא לא קשור לחוק הזה.

רויטל סויד: הוא מאה אחוז קשור לחוק הזה, ניסן.

רויטל סויד: גל גבאי הגיעה לוועדה כדי לזעוק על החוק הזה, בוורסיה הזאת, שעולה היום.

מאיר כהן: חברת הכנסת סויד, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: הנושא הזה לא קשור לחוק, כי הוא קיים.

ניסן סלומינסקי: הרי עשו את זה היום.

ניסן סלומינסקי: הרי עשו את זה היום, כשהחוק הזה לא קיים.

ניסן סלומינסקי: יש לנו בעיה שיכול להיות שחלק – אני אומר חלק, כי אני חושב שרוב-רובם של השוטרים מקיימים את החוק כפי שצריך, אבל יש אולי כאלה שלא.

ניסן סלומינסקי: אמרנו שעל זה, על אי-ציות לחוק – אפילו החוק של היום, עוד בלי החוק החדש, אנחנו נעשה דיון עם כל צמרת המשטרה ועם אנשי השטח של המשטרה, כדי לוודא אתם ולחדד שגם שוטר, שהוא אמון על אכיפת החוק, גם הוא נמצא תחת החוק, ואסור לו לעשות דברים בניגוד לחוק.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שזה דבר חמור, לא קשור לנושא שלנו.

ניסן סלומינסקי: הראיה, שזה מתבצע היום, כשהחוק שלנו עוד לא קיים.

יעל גרמן: איפה מופיע סדר הדוברים?

מאיר כהן: אנחנו מנסים להזין אותו למחשב.

ניסן סלומינסקי: בעניין ההצעה הממשלתית, הקושי המרכזי שהתעורר, אני חושב שלטעמם של כל חברי הוועדה, ואני בתוכם, נבע מכך שהפתרון שהציעה הממשלה לבעיית האלימות הקטלנית היה לא מידתי.

ניסן סלומינסקי: מה שהמשטרה ניסתה להציע בהצעה שעברה בקריאה ראשונה בכנסת זה שלמשטרה יש יכולת או סמכות לעשות חיפוש; אדם נורמטיבי עובר באזור מסוים, נניח באזור הברים, המשטרה יכולה לבוא ולעשות עליו חיפוש.

ניסן סלומינסקי: אנחנו – אני יכול להגיד בשמי, אבל אני חושב בשם כולם – אמרנו שלא יעלה על הדעת.

ניסן סלומינסקי: זאת פגיעה קשה מדי בכבודו של אדם, ואני לא מוכן לתת את הכוח הזה למשטרה.

ניסן סלומינסקי: מכאן התחלנו לחפש את שביל הביניים, שמצד אחד אני אתן כוח למשטרה כן לשמור שלא תהיה אלימות, אבל מצד שני – שהפגיעה בכבודו של אדם תהיה מינימלית, ואני חושב שהגענו לתוצאה טובה מאוד, ובסוף דברי אני אבקש מכולכם גם להצביע בשבילה.

ניסן סלומינסקי: החוק, כפי שאנחנו יודעים, נחלק לשני חלקים; חלק שמדבר על הרקע הפלילי וחלק שמדבר על הרקע הביטחוני.

ניסן סלומינסקי: אני אקרא את הרקע הפלילי: מוצע להרחיב את סמכות החיפוש גם למקרים שבהם יש לשוטר – במילים פשוטות, במקום שאני אקריא: הגענו למסקנה, וזה מה שמופיע בחוק, ששוטר יכול לחפש על אדם אך ורק אם יש לו חשד סביר.

ניסן סלומינסקי: לא הסכמנו – – –

אורלי לוי אבקסיס: מה זה "חשד סביר"?

ניסן סלומינסקי: אני אגיד.

ניסן סלומינסקי: זה מה שקיים גם היום, חשד סביר שיש לו.

ניסן סלומינסקי: מה שכן, חשד סביר – בתי-המשפט כבר קבעו את זה, והסברתי את זה בהתחלה.

ניסן סלומינסקי: בחוק הרגיל זה אם יש בליטה, או יש משהו שאתה רואה.

ניסן סלומינסקי: דברים אחרים, בית-המשפט אמר:

ניסן סלומינסקי: אני לא יכול לאשר, אלא אם כן המחוקק יאשר את זה.

ניסן סלומינסקי: פה באנו לקראתם ושאלנו אותם: תגידו לנו באמת, באיזה מצבים אתם באמת נתקלים בסיטואציה שאתם בטוחים – בטוחים, מה שנקרא – שמהסיטואציה הזאת תפרוץ קטטה ויכול להיות גם רצח?

ניסן סלומינסקי: תגידו לנו, ונראה אם אנחנו יכולים להגדיר את זה כחשד סביר.

ניסן סלומינסקי: באמת, מצאנו ועשינו את זה.

ניסן סלומינסקי: הוועדה כאן עשתה באמת עבודה נפלאה, ושינתה, ושינינו בהתאם לזה.

ניסן סלומינסקי: בהקשר זה, יצוין שהוועדה סברה שביחס לחיפוש, ראוי שחשד סביר יתקיים גם במקרה של התנהגות בריונית במקום ציבורי, ובכלל זה נקיטת אלימות מילולית – איומים או התנהגות מרתיעה ומפחידה אחרת – –

אורלי לוי אבקסיס: מה זה "התנהגות מרתיעה ומפחידה אחרת"?

ניסן סלומינסקי: – – שכן זו עלולה להתפתח לעימות אלים.

ניסן סלומינסקי: ואני רוצה להדגיש שוב – – –

אורלי לוי אבקסיס: רגע, אני מבינה שהבלונדינית עם העיניים הכחולות לא – – – הבנתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי, אנא ממך.

מאיר כהן: רבותי, זה לא דיון בוועדת החוקה, זה במליאה.

מאיר כהן: אנא תמשיך.

ניסן סלומינסקי: אנחנו אומרים עוד פעם: צריכה להיות אלימות מילולית בקשר, בנסיבות, של התנהגות בריונית, בשל חשש לביצוע עבירות אלימות.

ניסן סלומינסקי: לכן נקטה הוועדה את הביטוי "אלימות מילולית", ושינתה את הביטוי "גידופים" ל"אלימות מילולית".

ניסן סלומינסקי: בנוסף הציעה הוועדה שבסמכות חיפוש, גם ביחס לאנשים שחברו יחד בהקשר זה ויוצרים מערכת של אלימות, הפחדה והטרדה – אני חושב שאם כל אחד יחשוב בינו לבין עצמו וישכח אם הוא קואליציה או אופוזיציה, הוא יבין טוב מה הכוונה.

ניסן סלומינסקי: אני אולי בסוף אחזור עוד פעם על הדוגמאות שקראתי איך רצח ועוד רצח ועוד רצח נוצרו כתוצאה מהתלהטות רוחות ודברים כאלו, והלוואי שבאותו מקום היה שוטר שהיה עושה את החיפוש ומוצא את הנשק, והיינו חוסכים לאימא של ולדימיר או לאימא של יפתח את אובדן הבן שלה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזו הצעה טובה ומכובדת.

ניסן סלומינסקי: אז זה לגבי אלימות.

ניסן סלומינסקי: בקשר לחלק השני, ביחס לחיפוש על רקע ביטחוני – הוועדה סברה כי המצב הביטחוני מחייב מתן סמכות נוספת למשטרה לחפש נשק על אדם, גם כאשר אין חשד סביר שהאדם מושא החיפוש נושא עמו נשק שלא כדין, במקומות שעליהם הכריז מפקד מחוז.

ניסן סלומינסקי: יחד עם זאת סברה הוועדה כי נדרש רף של חשש ממשי שעלולה להתבצע באותו מקום פעילות חבלנית עוינת.

ניסן סלומינסקי: מאחר שזה רקע ביטחוני, וכולנו מקווים שהנושא הביטחוני ייעלם בבוא היום, את החלק הזה הפכנו להוראת שעה לשנתיים, בתקווה שלא יהיה צורך בהמשך בחלקים האלו.

ניסן סלומינסקי: נוסף על כך הציעה הוועדה גם כמה מנגנוני בקרה לצורך פיקוח על אופן הפעלת הסמכות: ראשית, מוצע כי ההכרזה של מפקד המחוז תיעשה בכל פעם לתקופה שאינה עולה על 21 ימים, וכן תתחייב בדיקה אטית, כלומר, מבחינת הזמן של ההכרזה; שנית, מוצע כי הארכה לתקופה של למעלה מחודשיים תחייב את אישורו של המפכ"ל, כלומר, לא מפקד המחוז, אלא המפכ"ל כבר צריך להיות בתמונה ולאשר; שלישית, מוצע שהשר לביטחון פנים ידווח לוועדת החוקה, חוק ומשפט בכל שנה על מספר ומיקום ההכרזות וההשפעה שהייתה להן, באופן שניתן יהיה לפקח על הפעלת הסמכות; רביעית, נקבעה חובה כי החיפוש ייעשה בהתאם לנוהל שיקבע המפכ"ל, כדי להבטיח שהשימוש בסמכויות לפי חוק זה ייעשה בדרך שתבטיח שמירה מרבית על כבוד האדם, פרטיותו וזכויותיו.

ניסן סלומינסקי: הוועדה קיבלה הבטחה מנציגי המשרד לביטחון פנים והמשטרה, כי הנוהל יונח בטרם יופעל על שולחנה של ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ניסן סלומינסקי: בנוסף קיבלה הוועדה את הצעת התיקון לחוק בתי-המשפט לעניינים מינהליים, כך שהליך ההשגה על הכרזת מפקד מחוז יהיה באמצעות עתירה מינהלתית לבית-המשפט המחוזי בשבתו כבית-משפט לעניינים מינהליים, במקום לבג"ץ.

ניסן סלומינסקי: זה יחסוך הרבה כסף וגם פרוצדורה.

ניסן סלומינסקי: בעניין זה נפלה שגגה בנוסח החוק, ולכן מונח בפניכם גם לוח התיקונים שעניינו הבהרה כי אף הוראה זו היא הוראת שעה לשנתיים.

ניסן סלומינסקי: להצעה זו יש הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה ומבקש מחברי מהאופוזיציה: עברנו דיונים ארוכים, עברנו תהליך ארוך מאוד ושינוי דרמטי בחוק שהוגש לנו בהתחלה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שאחרי הכול, אם באמת נשים את הכול ונהיה אמיתיים ואובייקטיביים, ונראה נגד עינינו את אותם צעירים שנרצחו, מצד אחד, ואת הרצון שלנו שזה ייפסק, ומצד שני את המאמצים שנעשו לשמור על כבודו של האדם – ועשינו מאמצים מאוד גדולים, ומצאנו באמת דרך ביניים, ובסופו של דבר אני מצפה שגם חברי באופוזיציה יצטרפו כדי שנוכל לאשר את זה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לדיון סביב הצעת החוק.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת מיכל רוזין.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך, גברתי.

מיכל רוזין: חבר הכנסת סלומינסקי, כבוד השר, כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, אני אשמח אם תקשיב לי כפי שהקשבתי לך.

מיכל רוזין: אני חושבת שהדברים חשובים.

מיכל רוזין: קודם כול, אני חייבת לומר בהקדמה, אני רוצה לצטט מעמוס פרק ג', שם נאמר: "הילכו שנַיִם יחדו בלתי אם נועדו".

מיכל רוזין: אתה אמרת ששני הדברים הולכים יחד, השאלה אם הם צריכים ללכת יחד.

מיכל רוזין: ומהרגע הראשון הדרישה שלנו, אופוזיציה וקואליציה – אופוזיציה וקואליציה – הייתה: תפרידו את החוק, תפרידו את הנושא הביטחוני מהנושא הפלילי.

מיכל רוזין: אל תרכבו על גל הטרור, אל תביאו עכשיו על בסיס המלחמה בגל הטרור גם את הנושא הפלילי.

מיכל רוזין: כולנו חוששים גם מהסכינאות בין בני-הנוער, ועדיין אנחנו גם יודעים בסופו של דבר מה קורה בפועל.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא לכם: "הם רואים שחור, פושע ועבר פלילי.

מיכל רוזין: זה מה שהם רואים" – כך מצד מהרי אמרה, אזרח ישראלי ממוצא אתיופי, כשהוא נשאל כיצד אנשים אחרים רואים אותו.

מיכל רוזין: ואליו מצטרפים, כמובן, גם אזרחים ואזרחיות, בעיקר אזרחים גברים בעלי חזות מזרחית, ערבים ועוד בני ובנות קבוצות מוחלשות בישראל – כל אלה הם החשודים המיידיים.

מיכל רוזין: זה כמובן מהתחקיר המצוין והמדאיג מאוד של מיקי חיימוביץ וגל גבאי.

מיכל רוזין: אנחנו היום בעצם מתירים את העובדה שלא צריך חשד סביר לנשיאת כלי נשק, אלא בעצם – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

מיכל רוזין: תסלח לי, ישבתי בכל הוועדות, כפי שאתה יודע, ואני אומרת בצורה חד-משמעית: אנחנו היום בעצם מתירים לשוטרים לחפש על אדם אם הוא נראה מפחיד, אם הוא נראה – אפילו לא מאיים, כל מיני מילים: בריונות, מגדף – דברים שלא קיימים אפילו בפסיקה, לא קיימים בשום מקום אחר בחוק; אמירות שהן סובייקטיביות לחלוטין, הן אפילו לא אובייקטיביות, אפילו לא נאמרה לגביהן איזו אמירת פרשנות בחוק אחר, בפסיקה אחרת.

מיכל רוזין: מה שנראה לי מפחיד – לי נראה – גם חבורת נערים של הבן שלי שעומדת ברחוב בחושך, גם אני חוצה את הכביש, כי אני לא יודעת מי הם.

מיכל רוזין: לכן החשש הוא חשש סובייקטיבי שלא ניתן לכמת אותו, ובעצם יש פה התרה ונתינת אפשרות לשוטרים בעצם לבריונות המשטרתית שלהם.

מיכל רוזין: ואני רוצה לומר לך, ואמרתי את זה גם בוועדה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – גם מפחיד בעיני – – –

מיכל רוזין: בוודאי.

מיכל רוזין: תכף אני אגע בנושא החבורה, שזה עוד דבר מאוד חמור שמעלים בחוק הזה.

מיכל רוזין: בעצם, כשאני באה להחריף חקיקה, כשאני באה להגיד: החיפוש על-פי החוק הקיים אינו מספיק, הענישה אינה מספיקה – אני חייבת לפני הכול, לא אחרי, ניסן – אני יודעת שבעקבות לחץ של חברי וחברות הוועדה אתה רוצה לקיים דיון על המשטרה, על האכיפה וכיצד מתנהגים השוטרים.

מיכל רוזין: אבל לפני שמחוקקים חוקים, צריך קודם כול לבחון כיצד החוק שקיים היום מיושם.

מיכל רוזין: הרי כל מי שאני מדברת אתו אומר לי: תגידי, מה השינוי הגדול?

מיכל רוזין: כבר היום הם מחפשים עלינו וממשמשים אותנו, ועוברים על החוק.

מיכל רוזין: וכבר היום יש בריונות, והם משתמשים בכל עילה כדי לחפש, גם אם הם לא חושבים שיש נשק.

מיכל רוזין: גם היום קיימת כבר אלימות ובריונות משטרתית כלפי מיעוטים – ואני לא עושה הכללה של כולם, אבל התופעה הזאת קיימת, ואנחנו מכירים אותה.

מיכל רוזין: להגיד שהיא לא קיימת זו גזענות, כי מי שלא אומר: כן, אני גזען, וכן, אני רואה צבע – הוא הגזען הכי גדול.

מיכל רוזין: ולכן, כמו בכל מדינה בעולם, גם השוטרים פועלים על-פי סטריאוטיפים, וגם הם עושים את זה ועל-פי profiling, והם אומרים את זה בעצמם גם בכתבה המצוינת הזאת.

מיכל רוזין: הם אומרים בעצמם: כן, אנחנו יודעים שיושבים חבורה של יוצאי רוסיה, או יושבים חבורת יוצאי אתיופיה, או כמובן ערבים, ברור לנו שיש חשש לאלימות מצדם.

מיכל רוזין: ואני חושבת שהאמירה הזאת, צריך להביא אותה בחשבון.

מיכל רוזין: אי-אפשר למחוק אותה.

מיכל רוזין: אי-אפשר להגיד: הם אנשים רעים והם גזענים.

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: ככה זה עובד, ככה זה קיים, כולנו בני-אדם, אבל המשטרה צריכה להכיר בזה.

מיכל רוזין: היא צריכה קודם כול לבחון את עצמה, לפני שהיא באה ומבקשת כלים חדשים.

מיכל רוזין: שני מקרים מאוד מאוד כואבים שקרו בשנתיים האחרונות: יוסף סלמסה, בן 22, שנאזק וחושמל בידי שוטרי סיור לאחר שישב בגינה עם חבריו, ללא עבר פלילי.

מיכל רוזין: הוא הובא לתחנת המשטרה, שם הוא עוכב.

מיכל רוזין: ארבעה חודשים אחרי מעצרו הוא נמצא מת בבנימינה.

מיכל רוזין: גם אלי סהבט, ילד מחונן בן 16, מצא את עצמו במעצר בנסיבות דומות, ולאחר שנלקח על-ידי המשטרה הוא התאבד, והוא כתב במכתב שהוא השאיר אחריו: השוטר החליט להתנקם בי רק בגלל שאני שחור.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שאף שאוכלוסיית יוצאי אתיופיה היא פחות מ-2% באוכלוסייה, בכלא הנערים – ואנחנו היינו שם יחד וביקרנו, ושמענו את זה מהצוות שזעק: אל תיתנו להם להגיע אלינו.

מיכל רוזין: טפלו בדברים באופן של רווחה, של חינוך, לפני שהם מגיעים אלינו.

מיכל רוזין: המשטרה זה לא הפתרון.

מיכל רוזין: המשטרה רק מובילה אותם לכאן – קרוב ל-40% מהכלואים בכלא "אופק" הם ממוצא אתיופי.

מיכל רוזין: מחקר נוסף, שנעשה באוניברסיטת בן-גוריון, אומר שיותר משליש מהעדה האתיופית בארץ, אין להם אמון במשטרה.

מיכל רוזין: וכמובן, גם שיעור דומה בקרב אזרחי המדינה הערבים.

מיכל רוזין: גם חברי הכנסת החרדים שהגיעו לוועדה אמרו: אנחנו הראשונים שיפעילו את זה נגדנו.

מיכל רוזין: הראשונים שיתפסו אותנו ויחפשו עלינו.

מיכל רוזין: גם הם סובלים מאלימות משטרתית.

מיכל רוזין: גם 40% מהם אומרים שאין להם שום אמון במשטרה.

מיכל רוזין: אני באמת שואלת את עצמי, למה אנחנו מעבירים הצעת חוק באופן כזה, כאשר יושבים חברי כנסת וחברות כנסת מהאופוזיציה ומהקואליציה ימים שלמים, שעות על שעות, ולכולם יש אי-נוחות, בלשון המעטה, מחוק מיותר, מחוק שלא יוביל למה שאנחנו רוצים?

מיכל רוזין: חוק שלא בא להציל את הנוער שלנו, וחוק שלא בא להציל אותנו מגל הטרור.

מיכל רוזין: חוק שנותן כלים מופרזים לשוטרים כדי, לצערי הרב, לעשות profiling ולהטיל כתם על חלק גדול מאוד מהאוכלוסייה.

מיכל רוזין: 40% מהקהילה האתיופית בטוחים שלעתים קרובות מאוד המשטרה עוצרת בסביבתם אנשים ללא סיבה מוצדקת.

מיכל רוזין: אנחנו רואים את זה.

מיכל רוזין: אומר שוטר בתוכנית – באותה תוכנית מצוינת של גל גבאי: אני יודע באיזה גינות הם יושבים.

מיכל רוזין: אני הולך לשם, ואני יודע בדיוק, ומצדי, שלא ישבו בגינה.

מיכל רוזין: איפה הם ישבו?

מיכל רוזין: אין להם וילות לשבת בחצר, אין להם מרתף בבית פרטי של מישהו לשבת בו.

מיכל רוזין: זה המקום שבו הם יכולים לשבת ולשוחח.

מיכל רוזין: אז אחרי כל החקיקה הזאת אנחנו גם מוסיפים בחוק את הנושא של חיבור אנשים, של חבורת אנשים – כלומר, אם עומדת חבורת נוער, ואחד מהם מגדף או נראה מאיים, או נראה אלים, או בריון, וכו', אנחנו יכולים לבדוק את כולם, כי אם הם עומדים יחד, כנראה הם תומכים בו ועוזרים לו, וזה אומר שמותר לי לבדוק חיפוש גופני על כולם, ללא שום חשש לנשיאת נשק.

מיכל רוזין: יש בזה באמת אבסורד והגזמה מיותרת.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר עוד, כיוון שאני העליתי שוב ושוב בוועדה, וזה חשוב ביותר – הנושא של נשים.

מיכל רוזין: אני הבאתי עדויות – ואקריא גם פה – עדויות של נשים שמשתתפות בהפגנות, שנמצאות במקומות שיש מרי אזרחי, שנתקלות בהטרדות מיניות מצד שוטרים.

מיכל רוזין: אני דרשתי שבחוק הזה תהיה אמירה מפורשת לגבי חיפוש רק על-ידי אותו מין, ולצערי הרב, כל הזמן נאמר לי: בחוק המקורי נאמר שצריך להשתדל שזה יהיה מאותו מין, אבל כשצריך להשתדל, לרוב זה לא יקרה.

מיכל רוזין: ואני חוששת שבמקרה הזה – – –

אורלי לוי אבקסיס: איפה החרדים?

קריאה: גם אני חשבתי על זה.

מיכל רוזין: החרדים – מקלב היה אתי בעניין הזה.

זהבה גלאון: מקלב הוא חבר קואליציה.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לך יותר מזה, כמנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בעבר, אני הגעתי לדיונים בכנסת – – –

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עכשיו מבינים – – –

מיכל רוזין: – – – הגעתי לדיונים בכנסת עם נוער הגבעות, עם נערות הגבעות שנעצרו במאחזים בלתי חוקיים, ואי-אפשר לחשוד בי, מה אני חושבת על מה שהן עושות במאחזים הבלתי-חוקיים.

מיכל רוזין: והגעתי לכנסת להגן עליהן, כיוון שמה שהן עברו בידי השוטרים – גברים – שעצרו אותם, גם במעצר וגם אחר כך בחקירה במשטרה, היה פשוט הטרדות מיניות.

מיכל רוזין: ואני חושבת שהתופעה הזאת – את יודעת, מיותר לציין שהמשטרה היום לא פועלת כנדרש.

אורלי לוי אבקסיס: – – – יכול להגיד שוטר שאני או את או כל אחת, אנחנו מאיימות, יש לנו חזות מאיימת.

מיכל רוזין: והוא יכול למשמש אותך ולבדוק אותך.

מיכל רוזין: בהחלט.

מיכל רוזין: עדות.

מיכל רוזין: קריאות: – – –

רויטל סויד: – – –

מאיר כהן: חברי הכנסת, אנא תאפשרו לחברת הכנסת רוזין לסיים את דבריה.

מאיר כהן: בבקשה.

מיכל רוזין: ואני רוצה להקריא לך בדיוק – בדיוק את הדוגמה, את העדות של כרמן וספיר, שהגיעו לכאן לכנסת עם החבלות עליהן, והם הראו לנו את החבלות שלהן, איך השוטר שאל אותן – השוטר שאל אותנו אם באנו לחפש בולבולים – ותסלחו לי על השפה, אבל כך הוא דיבר אליהן.

מיכל רוזין: ואחר כך הוא כמובן – הם המשיכו ופגעו בהן פיזית, וכמובן בהטרדה ובמשמוש ובמישוש – – –

אורלי לוי אבקסיס: הם גם שברו את הטלפון.

מיכל רוזין: כמובן, כאשר הן ניסו לצלם, הם כמובן קפצו עליהן מאחורה ונתנו להן אגרוף.

מיכל רוזין: ממשיכות גם ספיר וגם כרמן לספר את הסיפורים הנוראים – איך הם מתיישבים עליה וכדומה.

מיכל רוזין: אנחנו מכירים את זה היטב, בכל קבוצות האוכלוסייה, ובוודאי בקבוצות האוכלוסייה של המיעוטים, ודאי שנשים עוברות פגיעה מינית על-ידי שוטרים.

מיכל רוזין: אני דרשתי שקודם כול יהיה – כמובן – רק שוטרת תוכל לבדוק על אישה, אבל יותר מזה, לא יכול להיות שאנחנו נותנים את הסמכות הזאת בלי לקיים הכשרות לשוטרים בנושא הטרדות מיניות, בלי לדווח לוועדה אם היו בשנה האחרונה, כיצד מתמודדים עם זה, איך מכשירים את השוטרים בעניין הזה.

מיכל רוזין: דרשתי בחוק – תדעי, עאידה תומא סלימאן, חברת הכנסת – דרשתי שיהיה דיווח לוועדה לקידום מעמד האישה; שכל שנה המפכ"ל יגיע וידווח אם היה קושי בעניין הזה ואם קיבלו הכשרות, הדרכות, ואם הם יודעים כיצד – – –

מאיר כהן: גברתי, זמנך תם לפני דקה.

מיכל רוזין: אני מסיימת.

מיכל רוזין: קצת הפריעו לי.

מיכל רוזין: אני אסיים.

מאיר כהן: אני מבקש לסיים.

מיכל רוזין: אין ספק שאחריות הממשלה היא לדאוג לאזרחים שלה, אבל החוק הזה מבטא שוב עיוורון מצד הממשלה למגוון האנשים שחיים פה במדינה, ויותר אנשים ייפגעו מהחוק הזה מאשר אנשים ייהנו מהביטחון שהוא מייצר.

מיכל רוזין: התחלתי בעמוס ג', אז אסיים בעמוס ג', על עניין הבריון, מאיים: "הישאג אריה ביער וטרף אין לו", כלומר אריה ששואג – זה אומר שהוא עומד לטרוף?

מיכל רוזין: אני לא יודעת מה זה בריון, מה זה אלים, מה זה מאיים.

מיכל רוזין: לצערי הרב, אפשר להשתמש במילים האלה.

מיכל רוזין: מגדף – כל אחד, היום, שמגדף, אפשר לחפש עליו גופנית – אני חושבת שהחוק הזה מרחיק לכת, ואסור לנו לתמוך בו.

מיכל רוזין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת רויטל סויד.

מאיר כהן: בבקשה.

זהבה גלאון: – – – מ"בני עקיבא" – – – אף אחד לא יבוא לחפש – – –

קריאה: בגלל זה מעבירים את החוק אולי.

זהבה גלאון: ברור.

זהבה גלאון: אף אחד לא – – –

מאיר כהן: 15 דקות לרשותך, גברתי.

רועי פולקמן: כל מה שאתם – – – זה קיים היום – – –

קריאה: לא.

קריאה: לא לא.

רועי פולקמן: מה זה חשוב – – –?

זהבה גלאון: אתה נותן לגיטימציה – – –

רועי פולקמן: – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: רבותי, אני מבקש שקט.

מאיר כהן: חברת הכנסת.

מאיר כהן: אני מבקש.

מאיר כהן: בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, לפני כמה חודשים החל גל טרור, וכשהחל גל הטרור עמד השר ארדן, השר לביטחון פנים, ופנה אלינו כאן, במליאה, לחברי הכנסת, ואמר לנו: תנו לנו כלים להתמודד עם גל הטרור.

רויטל סויד: תנו לנו כלים להתמודד עם מפגעים בודדים, שאין עליהם מידע מודיעיני, שלא יודעים שצריך לערוך עליהם חיפוש, כי הם מגיעים משום מקום.

רויטל סויד: אנחנו חייבים לאפשר למשטרה – לתת לה כוח – להתמודד עם גל הטרור.

רויטל סויד: ואנחנו ישבנו כאן ואמרנו: ברור, להתמודד עם גל טרור?

רויטל סויד: בוודאי, אנחנו רוצים לתת כוח לכל מי שהוא שוטר או באיזה אופן בכוחות ההצלה להתמודד עם גל הטרור.

רויטל סויד: ואז מה קרה?

רויטל סויד: הוציאו ממרתפי המשרד לביטחון הפנים חוק ישן, חוק שכתבו עוד הרבה לפני שמישהו בכלל ידע לאיזה חודשים ניכנס עכשיו, עם פיגועים וגל טרור, חוק שכל-כולו נועד בכלל להרחיב את סמכויות השיטור והחיפוש, חוק שהקשר בינו לבין גל הטרור מקרי בלבד.

רויטל סויד: והגיעו לוועדת החוקה.

רויטל סויד: ואני מסכימה שהחוק בהתחלה היה בכלל הזוי, ומפליג, אבל זה חוק שהכנסת לא אפשרה לחוקק מ-2013.

רויטל סויד: והיום, במשמרת שלנו, אנחנו הולכים להעביר אותו.

רויטל סויד: ויש פה חברי כנסת שבכלל אינם מבינים על מה הם הולכים להצביע.

רויטל סויד: ולמה אני מתכוונת?

רויטל סויד: החוק הזה נחלק לשני חלקים: החלק הביטחוני, שנועד באמת להתמודד עם גל הטרור, ועל החלק הזה אין לנו כמעט הערות, ואם הוא היה עומד פה היום, לא היינו מתנגדים לו, והיינו מצביעים בעדו, כי החוק הזה קובע שהוא הוראת שעה לשנתיים ימים בלבד, והוא פוקע בסוף 2017.

רויטל סויד: והחוק הזה, שנועד להתמודד עם ענייני הביטחון, קובע שמפקד מחוז יכול לקבוע מקום, ובמקום הזה אפשר לערוך חיפוש על אדם שיש חשד שהוא עומד לבצע עבירות אלימות, וכל 21 יום המפכ"ל כבר צריך לחדש את זה.

רויטל סויד: תראו כמה הגבלות: על אזור מסוים, רק מפקד מחוז, אחר כך המפכ"ל, כל 21 יום, וזו הוראת שעה ומדובר על גל טרור ועל ענייני ביטחון.

רויטל סויד: אבל מה עומד לעבור פה בדלת האחורית?

רויטל סויד: מה עומד לעבור כאן וקשור לכל אחד מאתנו כאן, במיוחד אלה עם החזות המזרחית, עם העור השחום, עם העור הכהה, יוצאי העדה האתיופית, בני מיעוטים, חרדים, כל מי שיש לו, בנסיבות מסוימות, חזות מרתיעה, או חזות זרה, או חזות שבעיני מסוימים היא מאיימת?

רויטל סויד: אני מכירה אנשים שכשהם רואים אדם עם חזות מזרחית או כהה, אז יש לו חזות מאיימת, במיוחד אם הוא עם ידיים בכיסים וחשוך בחוץ.

רויטל סויד: אתם יודעים מה יקרה באותו הרגע?

רויטל סויד: תהיה לשוטר סמכות לערוך עליו חיפוש, כי יש חשד סביר שהוא עומד לבצע עבירות אלימות.

רויטל סויד: תשאלו אותי: איך?

רויטל סויד: נו, באמת, רויטל, רק כי יש לו חזות כזו וכזו?

אוסאמה סעדי: בדיוק.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: כי, בין היתר, הסעיף שחבר הכנסת סלומינסקי מנסה להעביר עכשיו מגדיר – בין היתר, הוא קובע מה ייחשב חשד סביר שאדם עומד לבצע עבירת אלימות: אדם שמתנהג באופן מרתיע או מפחיד אחר.

רויטל סויד: אז אותי מאוד מאוד מפחיד, כשאני עומדת ברחוב, ויש בן-אדם עם חזות מסוימת והידיים שלו בכיסים; הוא אחר.

רויטל סויד: ומיקי זוהר, בנסיבות מסוימות יכול להיות שגם אתה תיראה מפחיד ומרתיע.

מכלוף מיקי זוהר: לא, לא.

רויטל סויד: ואני רוצה לומר לכם שבנסיבות מסוימות כל אחד מאתנו יכול להיראות מפחיד ומרתיע.

רויטל סויד: אבל מה עוד?

רויטל סויד: מה עוד נחשב חשד סביר לביצוע עבירת אלימות?

רויטל סויד: כל מי שמתנהג באופן בריוני, ובכלל זה, נוקט אלימות מילולית – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת, את הכנסת את חבר הכנסת מיקי זוהר לחששות.

מאיר כהן: הכול בסדר?

מכלוף מיקי זוהר: אני אפסיק לגדל זקן.

רויטל סויד: מיקי זוהר יודע שעליו לא יערכו חיפוש.

רויטל סויד: – – – נוקט אלימות מילולית או איומים.

רויטל סויד: אתם יודעים מה זה אלימות מילולית?

רויטל סויד: תארו לעצמכם אדם שעומד ומדבר בטלפון – תנסו להיזכר כמה פעמים עברנו ברחוב, ראינו אדם מדבר בטלפון, וצועק, וצועק, וצועק – אני תמיד מסתכלת ואומרת: מה, הוא לא שם לב שכולם מקשיבים?

רויטל סויד: לא, אבל זאת גם אולי בדיוק אותה אלימות מילולית, אולי זאת בדיוק אותה התנהגות בריונית.

רויטל סויד: או כשיושב מישהו ברכב בחניה ומדבר עם הידיים ומתלהב, אבל מבחוץ, לשוטר, הוא ייראה מוזר.

רויטל סויד: ואם הוא יהיה באיזה אופן גם בן העדה האתיופית, או בן מיעוטים, או מזרחי, או שחום עור, או אולי חרדי, או אולי עולה חדש עם חזות אחרת – –

אורלי לוי אבקסיס: או היפסטר.

רויטל סויד: – – או היפסטר.

רויטל סויד: או עם עגיל באוזן, נכון, או עם לבוש אחר – –

אילן גילאון: או היפסטר שלא מתנצל.

רויטל סויד: – – תארו לעצמכם מה עומד לקרות.

רויטל סויד: אני רוצה לומר לכם, זה לא חשד סביר לביצוע עבירת אלימות, שמאפשר חיפוש.

רויטל סויד: זה לא ימנע את אותן אימהות – ואנחנו רוצים באמת למנוע, ואתה ניסית פה לזרות כאן איזה רגשות, אצל כולנו, שלא יהיו יותר מקרי רצח – והלוואי.

רויטל סויד: זה לא ימנע את זה, אבל יהיה הרבה רצח אופי, ורצח אישיות, ורצח דימוי עצמי של אנשים, שאחר כך ימצאו את עצמם עצורים לשווא.

רויטל סויד: ומה אנחנו הצענו?

רויטל סויד: ומה אני מציעה גם היום וקוראת לחברי בקואליציה?

רויטל סויד: בואו נפצל את החוק.

רויטל סויד: בואו נצביע כולנו על החלק המאוד-מוגדר, שבא להתמודד עם ענייני ביטחון הפנים שלנו היום, במובן הביטחוני, ובואו נניח לכל מה שקשור לחיפוש הזה, שאתם רואים שהוא לא הגיוני.

רויטל סויד: היה בתשדיר של גל גבאי – הראו איך לקחו שלושה נערים אתיופים ושמו אותם בשכונת מגורים שאינה מקום שבו נראים הרבה כהי עור, בוודאי לא יוצאי העדה האתיופית.

רויטל סויד: והזמינו ניידת.

רויטל סויד: וישבו ממול נערים בהירים.

רויטל סויד: למי הגיעה הניידת מייד?

רויטל סויד: למי היא הלכה?

רויטל סויד: את מי היא עיכבה?

רויטל סויד: את מי היא עצרה?

רויטל סויד: לזה אנחנו רוצים לתת יד?

רויטל סויד: לדבר הזה?

רויטל סויד: יותר מזה, הרי מה עומד לקרות פה עוד מעט, שאתם גם לא יודעים?

רויטל סויד: עומד להגיע לשולחנה של ועדת החוקה חוק חיפוש נרחב, חדש – –

אוסאמה סעדי: כללי.

רויטל סויד: – – כללי, מקיף.

רויטל סויד: ואני רוצה לומר לכם משהו.

אורלי לוי אבקסיס: אז למה צריך את זה עכשיו?

רויטל סויד: בדיוק.

רויטל סויד: אז למה צריך את זה עכשיו?

רויטל סויד: למה החקיקה הנמהרת הזאת?

רויטל סויד: חקיקה נמהרת להתמודד עם מצב ביטחוני – אני מבינה.

רויטל סויד: חקיקה נמהרת שאומרת: יש לנו גל טרור, בואו תעזרו לנו לתת יותר סמכויות לשוטרים – אני מבינה; ומצדדת גם.

רויטל סויד: אבל לבוא בחקיקה נמהרת בדלת האחורית של חוק שבמשרד לביטחון פנים, השר אהרונוביץ לא העביר אותו ולדעתי גם לא ניסה להעביר אותו בכנסות קודמות, ועכשיו, כאן, לעשות את זה כשוועדת החוקה עומדת לשבת עוד מעט על חוק חיפוש כללי, חדש, מודרני?

רויטל סויד: אני רוצה לומר לכם משהו על המחוקק, שבמקרה הוא אנחנו.

רויטל סויד: יושבים אחר כך אנשים בבתי-משפט, עורכי-דין, שופטים, תובעים, סנגורים, ואומרים: מה זה המחוקק הזה?

רויטל סויד: עושה טלאי על טלאי על טלאי.

רויטל סויד: יש בחוק הזה סמכויות חיפוש פה, ובחוק הזה קצת סמכויות חיפוש פה.

רויטל סויד: למה המחוקק הזה לא מחוקק אחת ולתמיד חוק כמו שצריך?

רויטל סויד: עכשיו, אני לא מדברת רק על חוק החיפוש.

רויטל סויד: אני מדברת על הרבה מאוד חוקים.

רויטל סויד: והנה פה אנחנו יודעים – ודנו על זה בוועדת חוקה – שעומד להגיע חוק חיפוש כללי לשולחן ועדת החוקה.

רויטל סויד: מה אצה הדרך להכניס את הסעיפים האלה, שפוגעים בזכויות הפרט, ועושים שיטור יתר, ויעשו profiling, ויפגעו בדיוק באוכלוסייה שאנחנו לא רוצים לפגוע בה – לא בעבריינים, לא במי שניסן סלומינסקי, חבר הכנסת, דיבר עליהם; אותם תופסים במסגרת החוק בדברים אחרים.

רויטל סויד: כל אותם ילדים שאחר כך אנחנו רואים שנפגע להם הדימוי העצמי, והם מתאבדים, והם לא מתגייסים לצבא – אותם אנחנו רוצים ללכוד?

רויטל סויד: אותם אנחנו רוצים לקחת?

רויטל סויד: איך זה יכול להיות?

רויטל סויד: חרדים בהפגנות – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – בהסכמה.

רויטל סויד: כן.

רויטל סויד: עכשיו, מה אמרו פה?

רויטל סויד: באמת, בעיני – אני לא אגיד שזה לזרות חול, אותו ביטול של החיפוש בהסכמה, כי אני באמת מאמינה שכך חושב יושב-ראש ועדת חוקה.

רויטל סויד: אני רק חושבת שזרו חול בעיניו, שהטעו אותו.

רויטל סויד: מה זה לבטל את החיפוש בהסכמה?

רויטל סויד: חבר'ה, אתם יודעים מה אנחנו הולכים לקבל פה?

רויטל סויד: אנחנו הולכים לקבל פה הכשר לכל חיפוש בדיעבד.

רויטל סויד: היום יש הלכה, קוראים לה "הלכת בן חיים", וההלכה הזאת קובעת שכשחיפוש היה שלא כדין, מה שנמצא לא קביל, אי-אפשר להשתמש בו.

רויטל סויד: קחו את ההגדרות של החוק הזה: "מתנהג באופן בריוני" – מה ייחשב כחשד סביר לביצוע עבירת אלימות?

רויטל סויד: גם מי שמתנהג באופן בריוני, נוקט אלימות מילולית.

רויטל סויד: "אלימות מילולית" – אני לא רוצה לומר, אבל הרבה חברי כנסת מדברים פה במליאה, ולפעמים זה נשמע כמו אלימות מילולית.

רויטל סויד: איומים, או מתנהג באופן מרתיע או מפחיד אחר.

רויטל סויד: יעשו חיפוש, ימצאו דברים שבכלל לא קשורים לנשק.

רויטל סויד: ואז יבוא שוטר ויגיד: הייתה לו התנהגות מרתיעה ומפחידה.

רויטל סויד: וזה סובייקטיבי, גמרנו, אין איך להתווכח עם זה.

רויטל סויד: למי יאמינו?

רויטל סויד: לבחור שיעמוד שם עם החזות – חזרנו כבר, ואני לא אחזור – הייחודית, או לשוטר שיגיד שהייתה לו התנהגות מפחידה ואלימה?

רויטל סויד: אתם מבינים שבדיעבד הולכים להכשיר פה חיפושים?

רויטל סויד: אז מה צריך לעשות?

אורלי לוי אבקסיס: – – – צריך להיזהר – – –

רויטל סויד: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

רויטל סויד: נכון.

רויטל סויד: כל אחד צריך להיזהר.

אורלי לוי אבקסיס: אני שומעת חברים מהקואליציה על – – – בכל מה שנוגע לשימוש בגראס.

אורלי לוי אבקסיס: החוק הזה הולך לחפש אותם.

רויטל סויד: נתת דוגמה מצוינת.

רויטל סויד: כל מי שיש עליו 5 גרם של סם מסוג קנאביס לצריכה עצמית; כל מה שחברי כנסת מנסים להעביר, שיהיה בהיתר, מותר ועל-פי חוק; כל מי שיימצא עליו, בדיעבד אפשר יהיה להגיד: נכון, היה לו עגיל פה ועגיל שם, וחזות מרתיעה, ועמד בנסיבות חשודות, והסתודד ודיבר, וזה לא נראה בשום דרך וצורה שהיא.

רויטל סויד: אז מה אנחנו צריכים לעשות פה היום?

רויטל סויד: אנחנו צריכים להיות מאוד ברורים.

רויטל סויד: אגב, אני רוצה לומר משהו: הציבור בכלל לא מבין שהחוק הזה עומד לעבור.

רויטל סויד: כי כשאני מדברת עם אנשים והם פונים אלינו, הם אומרים: חוק המישוש הזה, הוא לא יעבור; מי יעביר דבר כזה הזוי בכנסת?

רויטל סויד: אנחנו, היום, הערב, אם לא יתעוררו.

רויטל סויד: ואין פה קואליציה ואופוזיציה; יש פה רק אנשי ציבור, נבחרי ציבור, שאמורים לדאוג לציבור.

רויטל סויד: לציבור כולו.

רויטל סויד: לציבור הרחב.

רויטל סויד: לביטחון מפני טרור נדאג, נעביר את הסעיפים.

רויטל סויד: אבל תשימו לב שיש יותר הגבלות על כל הנושא של ההתמודדות עם הטרור בחוק – זה מוגבל כל 21 יום, ולהאריך את הצו, ואחר כך צריך מפקד מחוז, ואחר כך המפכ"ל צריך לאשר, ואזורים מוגדרים – לעומת כל הנושא של חוק המישוש האזרחי הכללי, הפוגעני, שפוגע בזכויות הפרט, שיחול על כל קרן רחוב.

רויטל סויד: לא על מועדונים, לא על מקומות בילויים, לא בסביבות שבהן יש אלכוהול – לא.

רויטל סויד: על כל מקום ומקום.

רויטל סויד: וכל מי שיעמוד במקרה ליד, וייראה כמי שחבר, יחפשו גם עליו.

רויטל סויד: אני קוראת לחברי היום לפצל את החוק, להצביע כאשר החוק מפוצל.

רויטל סויד: וכל מה שקשור לחיפוש שאיננו עניין של ביטחון הציבור, המדינה, במובן של התמודדות עם גל טרור – להצביע נגד.

רויטל סויד: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה לך.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

מאיר כהן: חבר הכנסת חנין, לרשותך 30 דקות.

קריאה: כמה?

מאיר כהן: 30 דקות.

מאיר כהן: אכן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, החוק שאנחנו דנים בו הוא חוק רע, חוק מזיק, חוק פוגע, חוק מיותר.

דב חנין: ולכן ההתנגדות לחוק הזה כל כך רחבה.

דב חנין: לכן ההתנגדות לחוק הזה מקיפה חברי כנסת מהאופוזיציה ומהקואליציה.

דב חנין: לכן ההתנגדות לחוק הזה כל כך רחבה בזירה המשפטית, כוללת משפטנים, מומחים, עורכי-דין, אנשים שמכירים את המאטריה היטב.

דב חנין: תשאלו את השאלה: איך קרה שחוק כל כך בעייתי, שחוק כל כך מסוכן, חוק כל כך מזיק, חוק כל כך פוגעני, חוק כל כך מיותר – איך קרה שחוק כזה מגיע לכנסת לקריאה שנייה ושלישית?

דב חנין: התשובה היא מאוד פשוטה: הביטחון הוא התירוץ האחרון של מי שאין לו תשובות אמיתיות.

דב חנין: וגם כאן, היוזמה לחוק הזה לא נולדה בגל האירועים האחרון.

דב חנין: החוק הזה המתין שנים רבות, ארב במסתרים ובחשכה, וחיכה לרגע מתאים שבו יהיה אפשר להתגבר על מנגנוני החיסון וההגנה של הכנסת, שבו יהיה אפשר להתגבר על ההתנגדות העמוקה שחקיקה כזו עוררה כל כך הרבה שנים.

דב חנין: והנה, הנה הגיעה שעת הרצון.

דב חנין: שעה קשה.

דב חנין: וכמו שאנחנו תמיד אומרים: hard cases make bad law.

דב חנין: והחוק הזה הוא באמת באמת bad law.

דב חנין: אני אנסה לעבור, בזמן הקצר שיש לרשותי בדיון הזה, על כל אחד מעיקרי הבעיות שעומדות מאחורי החוק.

דב חנין: אנסה להראות כמה הוא מזיק, כמה הוא פוגע.

דב חנין: אבל צריך להתחיל, עמיתי חברי הכנסת, בכמה החוק הזה מיותר.

דב חנין: החוק הזה מיותר מכיוון שלמשטרת ישראל יש כבר היום כל הסמכויות הנדרשות כדי לבצע חיפושים.

דב חנין: למשטרת ישראל יש כבר היום כל הסמכויות הנדרשות כדי לבצע חיפוש במי שיש חשד סביר שיש לו כלי נשק כלשהו, מחזיק כלי נשק כלשהו, כולל סכין.

דב חנין: זה נמצא כבר היום בחוק.

דב חנין: הסמכויות שמשטרת ישראל צריכה – גם בהיבט הפלילי, וגם בהיבט הביטחוני – נמצאות כבר בידי המשטרה.

דב חנין: האם המשטרה מתפקדת נכון?

דב חנין: נראה שהיא לא מתפקדת נכון.

דב חנין: נראה שיש בעיות בתפקוד המשטרה.

דב חנין: אבל הבעיות בתפקוד המשטרה לגמרי לא קשורות לשאלת הסמכויות.

דב חנין: כי סמכויות, עמיתי חברי הכנסת, יש למשטרה בעודף.

דב חנין: בואו נסתכל על הנתונים.

דב חנין: מהי הבעיה?

דב חנין: האם הבעיה היא שהמשטרה מחפשת פחות מדי?

דב חנין: לא.

דב חנין: אנחנו רואים שהתמונה הפוכה.

דב חנין: אנחנו רואים תמונה שבה מכל הכיוונים אנחנו שומעים שהמשטרה מחפשת יותר מדי.

דב חנין: אגב, היא לא מחפשת אצל כולם בצורה שוויונית.

דב חנין: אמרו את זה כבר חברות הכנסת שדיברו לפני.

דב חנין: היא מחפשת יותר אצל יוצאי אתיופיה.

דב חנין: והוזכרו כאן המקרים הקשים, שהובילו אפילו למוות, של התעללות וחיפוש מיותר ופוגעני ביוצאי אתיופיה.

דב חנין: אותו דבר, המשטרה מחפשת יותר אצל מזרחים; גם על זה יש לנו נתונים.

דב חנין: המשטרה מחפשת הרבה יותר אצל ערבים; גם על זה יש לנו נתונים.

דב חנין: המשטרה, אגב, אדוני היושב-ראש, מחפשת יותר גם אצל יוצאי רוסיה וחבר המדינות.

דב חנין: יש כנראה פרופילים שנתפסים על-ידי המשטרה כפרופילים חשודים.

דב חנין: זה אולי קשור לגון עור, אולי קשור למבטא בשפה, אולי קשור למראה.

דב חנין: הדבר הזה הוא הבעיה.

דב חנין: הדבר הזה יוצר נזק חברתי ממשי.

דב חנין: אבל במקום לצמצם את התופעה הזו, מה שמציעים לנו כאן יוביל להרחבה דרמטית של החיפושים המיותרים, של החיפושים חסרי ההצדקה, של החיפושים חסרי הבסיס, של החיפושים שהדבר היחידי שעומד מאחוריהם הוא צבע עורו, השתייכותו הלאומית, העדתית, של מי שאצלו מחפשים.

דב חנין: אני רוצה להביא בפניכם דברים שנאמרו על-ידי המשנה ליועץ המשפטי (פלילי) במסגרת הדיון בחוק.

דב חנין: אני מביא לפה ציטוט: הם לא מפגעים, ובכל זאת נבדקים יותר, בגלל הסימן של חזות מזרחית.

דב חנין: זה מחיר שהחברה משלמת בביצוע חיפושים.

דב חנין: אלה דברים של המשנה ליועץ המשפטי (פלילי).

דב חנין: בדברים האלה ביקשה אותה נציגה של משרד המשפטים אולי להרגיע אותנו, חברי הכנסת וחברות הכנסת, שעסקנו בחוק סמכויות החיפוש.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, זאת רק הראיה לכך שהחוק הזה יוביל לפגיעה משמעותית בזכויות היסוד הבסיסיות ביותר, פגיעה שתיגרם על-ידי אותן סמכויות חיפוש מרחיקות לכת שהחוק יקנה למשטרה, ובמיוחד שמודה אותה נציגה בכירה של משרד המשפטים, שסמכויות מהסוג הזה פוגעות בעיקר בבני ובבנות קבוצות המיעוט.

דב חנין: חוק המישוש, עמיתי חברי הכנסת, מקנה למשטרה סמכות לבצע חיפושים שרירותיים וסלקטיביים, ללא אותם מנגנונים מאזנים שנקבעו בחוק ומכל הנתונים אנחנו רואים שהם לא הספיקו, כי כל המקרים הקשים שהתעוררו כאן, של חיפושים מיותרים, נעשו עם החוק הקיים.

דב חנין: אבל כאשר יורידו את המנגנונים המאזנים שנקבעו בחקיקה הקיימת, כאשר יאפשרו הרבה יותר חיפושים שרירותיים, הפגיעה באזרחים, הפגיעה באזרחים ערבים, יוצאי אתיופיה, יוצאי חבר המדינות, מזרחים, תהיה הרבה הרבה יותר גדולה.

דב חנין: אנחנו לא מדברים פה על חששות בעלמא.

דב חנין: רק לפני חודשים כל הארץ געשה לקול מחאתם של יוצאי אתיופיה, שהעלו עובדות, טענות, סיפורים קשים ביותר בדבר שיטור יתר ואכיפה סלקטיבית נגד בני ובנות העדה.

דב חנין: ההטיה האתנית בשיטור נגד ערבים מתועדת בדוחות רשמיים.

דב חנין: אגב, גם הניסיון של מדינות אחרות מלמד שכאשר שוטרים מוסמכים לעכב אדם ולערוך עליו חיפוש על סמך תחושת בטן וללא אותם מנגנוני הגנה שהיו קיימים בחוק עד היום, הדבר הזה מזמין שרירותיות, אפליה ושימוש יתר בסמכות הפוגענית.

דב חנין: כך קבע, למשל, בית-הדין האירופי לזכויות האדם, שפסל חוק שהקנה למשטרה הבריטית סמכויות חיפוש גורפות – בית-הדין הצביע על נתונים המראים שימוש מוגבר בסמכויות החיפוש כלפי אנשים בעלי חזות אפריקנית ואסיאתית, ומקרים רבים שבהם נעשו חיפושים גם אצל אנשים אחרים, רק כדי לאזן את הסטטיסטיקה.

דב חנין: בית-הדין האירופי מצא עוד, שככל שחלף הזמן, השימוש בסמכויות רק הלך וגבר, גם אם, אגב, עמיתי חברי הכנסת, במקביל הצטברו עוד ועוד נתונים שהטילו ספק גדול באפקטיביות של החיפושים להשגת מטרתם המוצהרת.

דב חנין: אירופה – אותם ממצאים נאספו ונמצאו גם בארצות-הברית – – –

מאיר כהן: אלה ממצאים של הזמן האחרון?

מאיר כהן: זו החלטה – – –?

דב חנין: כן, כן, כן.

דב חנין: כן, בהחלט.

דב חנין: אני מדבר על Gillan and Quinton v United Kingdom.

דב חנין: זה פסק-דין של ה-European Court of Human Rights מ-2009.

דב חנין: אותם ממצאים יש לנו גם מארצות-הברית.

דב חנין: פשוט במסגרת הזמן הקצר שיש לי אני לא יכול להביא את כל הממצאים האלה, אבל אני אשמח להעביר אותם לכל חבר כנסת שמתעניין בכך.

איתן כבל: אז תקצר.

דב חנין: אני מקצר, אני רק בחצי שעה, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה.

דב חנין: אתה יודע כמה קשה פה להביא את כל ההנמקות.

דב חנין: אני רוצה לחזור בכל זאת לביטוי של המשנה ליועץ המשפטי (פלילי) על המחיר שהחברה משלמת, ואני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, ודאי שזה מחיר שהחברה משלמת, אבל זה בראש ובראשונה מחיר שמשלמים יוצאי אתיופיה, ערבים, מבקשי מקלט, בעלי חזות מזרחית, יוצאי חבר המדינות.

דב חנין: וכן, כמובן, יש גם מחיר חברתי כללי, כי הדבר הזה גורם בסופו של דבר לירידה באמון הציבור במשטרה, לפגיעה ביחסי המשטרה עם קהילות מיעוט, ובסופו של דבר גם לפגיעה ביעילות של מאמצי המשטרה להגן על שלום הציבור.

דב חנין: אז מה עושים בעולם?

דב חנין: בעולם הגישה המקובלת היא להטיל מגבלות ותנאים מאוד מפורטים על ההפעלה של סמכויות החיפוש המשטרתיות.

דב חנין: בין היתר, חובה לתעד כל מקרה של שימוש בסמכות, חובה לרשום את המוצא האתני של מי שעברו חיפוש, מעקב ופיקוח על הרישומים האלה.

דב חנין: זה מה שהיה צריך לעשות בחוק שלנו – לייצר מנגנונים שיצמצמו את הפגיעות המיותרות.

דב חנין: זה מה שצריך היה לעשות אצלנו, אבל במקום זה הולכים בדיוק בכיוון ההפוך.

דב חנין: אני רוצה להגיד מילה על הזכות לפרטיות של כלל האזרחים והאזרחיות.

דב חנין: כאן יש פגיעה קשה בפרטיות.

דב חנין: הוזכר כאן העניין של מה קורה לאותו אזרח שבמקרה מצאו עליו 5 גרם של קנאביס.

דב חנין: זו לא מטרת החוק, אבל אם כבר מצאו, ואם כבר הסמכויות מאפשרות למצוא, אז הנה, הפללנו בן-אדם ופגענו בזכותו לפרטיות.

דב חנין: והוזכרה כאן – אמרה את זה חברת הכנסת רוזין, ואני חושב שזאת נקודה מאוד מאוד כואבת, ואני מצטער ולא מצליח להבין איך אנחנו לא הצלחנו לפחות בנקודה הזאת לשכנע את חברות הקואליציה לתמוך בנו – הפגיעה המיוחדת בנשים.

דב חנין: אומנם החוק אומר שככלל, החיפוש ייעשה על-ידי שוטרת, אם זה חיפוש באישה, אבל ברוב המקרים אין די שוטרות שיעשו את החיפוש על גופה של האישה, ולכן, חברות וחברי הכנסת שדנו בחוק, לדעתי בשנת 2005, סברו שאת היוצאים מן הכלל שמאפשרים לשוטר גבר לחפש על גופה של אישה צריך לעגן בחקיקה בצורה מאוד מאוד ספציפית, עם אמות מידה יותר מחמירות, כדי למנוע את האינפלציה של חיפוש על גופן של נשים באמצעות גברים.

דב חנין: אם עכשיו נאשר את הסמכויות החדשות, שיהפכו את החיפוש לדבר אינפלציוני הרבה הרבה יותר מאשר בעבר, קיים כאן חשש מאוד כבד להטרדה פיזית של יותר נשים.

דב חנין: וכפי שבצדק אמרה חברת הכנסת רוזין, אנחנו לא מדברים פה על תיאוריה, אנחנו מדברים על מציאות ועל ניסיון.

דב חנין: חברת הכנסת לוי אבקסיס זוכרת את הסיפור הקשה של אותן שתי פעילות, שהן גם נשים וגם אזרחיות – – –

אורלי לוי אבקסיס: ובסך הכול הם איימו על זכותן למחות ולהפגין.

דב חנין: להפגין.

דב חנין: בסך הכול רק רצו להפגין, ולכן הפכו להיות – – –

אורלי לוי אבקסיס: אבל הן היו שחומות באזור הלא-נכון.

דב חנין: היו שחומות באזור הלא-נכון, והיו נשים עם השוטרים הלא-נכונים, ולכן הפכו לקורבנות.

דב חנין: והדבר הזה, כאשר אנחנו נאשר את החוק האינפלציוני הזה, ואין מילים אחרות אלא חוק אינפלציוני – הדבר הזה יהיה הרבה הרבה יותר שגרתי.

דב חנין: וכאן הזכירה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס את העובדה שכאשר אנחנו מזכירים את אותן שתי נשים אנחנו מדברים על מפגינות; גם נשים מזרחיות וגם מפגינות.

דב חנין: ואחד הנזקים הגדולים של החוק הזה יהיה הפגיעה שהוא ייצר בחופש הביטוי והמחאה.

דב חנין: הסמכויות החדשות של החיפוש, עם השימוש האינפלציוני בכלי הזה, הקשה כל כך, של חיפוש משטרתי, ישמשו גם ככלי להרתעה ולהטרדה של מפגינות ומפגינים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כל הפגיעות האלה בזכויות הפרט אינן מידתיות.

דב חנין: הרי אנחנו לא באים כאן – אף אחד מאתנו, חברי הכנסת, לא בא לכאן ואומר שאין מצבים שבהם מותר לחפש.

דב חנין: אני נכנס למקום ציבורי, אז באופן שוויוני, כל מי שנמצא בתור עובר חיפוש, וזה בסדר, זה קיים היום בחוק, ואני לא חושב שמישהו מאתנו מתלונן על הדבר הזה.

דב חנין: אבל יש הבדל גדול בין זה שאני נכנס למקום ציבורי ואני עובר חיפוש באופן שוויוני יחד עם כל האחרים בלי פגיעה בכבוד האדם – – –

אורלי לוי אבקסיס: החיפוש בדרך כלל הוא או במיטלטלין שלך או באמצעות איזה מכשיר שאמור לצפצף – – –

דב חנין: גם זה, כמובן.

אורלי לוי אבקסיס: – – – החיפוש ייעשה פה.

אורלי לוי אבקסיס: מישוש?

אורלי לוי אבקסיס: באזורים אינטימיים גם?

דב חנין: נכון.

דב חנין: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

דב חנין: נכון, נכון.

דב חנין: נכון.

דב חנין: נכון מאוד.

דב חנין: יש פה שתי בעיות.

דב חנין: יש כאן הבעיה של ההבדל הגדול בין המצב של הכניסה שלי למקום לבין מצב שאני בסך הכול הולך ברחוב ואני לא רוצה להיכנס ולא רוצה לצאת, ואני בסך הכול הולך לי לדרכי, אבל פתאום החליטו שאני בעצם חשוד, או החליטו – ואני אגיד על זה מייד, אדוני היושב-ראש, כמה מילים – שאני חלק מאיזו חבורה שבכלל לא התחברתי אליה, אבל מה לעשות, אולי כולנו ביחד מזרחים, ואנחנו נראים שבאנו ביחד לאיזה מקום.

דב חנין: אולי.

דב חנין: אז כולנו הופכים לחשודים באופן אוטומטי ואפשר לחפש אצל כל אחד מאתנו במסגרת החוק הזה.

דב חנין: וגם, כמובן, מהותו של החיפוש הזה – – –

איתן כבל: אין ברירה אלא לשים לנו, המזרחים, שבב.

דב חנין: לדעתי, השבב – אתה אומר את זה – – –

איתן כבל: – – – כל פעם יהיה – – –

דב חנין: מכובדי יושב-ראש ועדת הכלכלה – –

איתן כבל: – – – נורית כזאת – – –

דב חנין: – – יש סכנה גדולה – –

איתן כבל: – – – ואז ידעו שלא – – –

דב חנין: – – יש סכנה גדולה בכך שאתה אומר את הדברים האלה בקול רם בכנסת.

דב חנין: אומנם הקואליציה לא נמצאת אתנו כאן – –

אורלי לוי אבקסיס: אל תיתן להם רעיונות.

אורלי לוי אבקסיס: אל תיתן להם רעיונות.

דב חנין: – – אבל מישהו עוד עלול לאמץ את הרעיון שלך.

איתן כבל: אל תיתן רעיונות.

דב חנין: – – – עוד עלול לאמץ את הרעיון שלך.

דב חנין: הניסיון שלי בכלל בכנסת מלמד שכל רעיון מופרע, מגיע זמנו, ובסוף, איזושהי ממשלה ואיזושהי קומבינה של קואליציה הופכת את הרעיון הזה מסתם רעיון מטורף להצעת חוק שאנחנו צריכים להתווכח עליה כאן.

איתן כבל: טוב, נשתוק.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להתקדם ולומר – – –

אורלי לוי אבקסיס: רגע, מה זה "חבורה"?

אורלי לוי אבקסיס: – – – בצוותא, אוכלוסייה מסוימת – – –

דב חנין: כן, כן, יש פה, גברתי, יש פה סעיף מפורש שאומר לנו – – –

יעל גרמן: זה לא חבורה.

יעל גרמן: אנשים שחברו יחד – – –

דב חנין: יש לנו סעיף מפורש שאומר, שאם התעורר חשד לגבי אנשים שחברו יחד, תחול סמכות החיפוש לגבי כל אחד מהם.

דב חנין: עכשיו, אני בדיון הוועדה שאלתי את נציגי המשטרה: איך אתם יודעים מי חבר יחד?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

דב חנין: הרי הסעיף הזה מנוסח בצורה כל כך כושלת וכל כך מטומטמת, שאם זה היה אצל אחד הסטודנטים שלי בשנה א' של לימודי משפטים, אני לא הייתי מעביר אותו את הבחינה.

דב חנין: זה ניסוח שאי-אפשר לחיות אתו מבחינה משפטית, עזבו את כל הוויכוח.

דב חנין: מה זה "התעורר חשד לגבי אנשים שחברו יחד"?

דב חנין: עומד שוטר – איך הוא יודע שהאנשים האלה חברו יחד או לא חברו יחד?

דב חנין: איזה אינדיקציות יש ל"חברו יחד" הזה?

דב חנין: ופה החשש שלי, חברת הכנסת לוי אבקסיס – מאיפה אני יודע שהם חברו יחד?

דב חנין: אם יש כמה יוצאי אתיופיה, אז הם מבחינתי חברו יחד – אני לא יודע, אין לי שום אינדיקציה אחרת – או כמה יוצאי חבר המדינות שנמצאים ביחד, אז כנראה הם ביחד, או כמה ערבים שנמצאים ביחד.

דב חנין: זה ניסוח מופקר.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על חקיקה פלילית, על זכויות – – –

אורלי לוי אבקסיס: וזה יצא ממשרד המשפטים.

דב חנין: כן, זה עבר את משרד המשפטים.

דב חנין: אני אומר את הדברים בכאב גדול.

דב חנין: היו ימים שבמשרד המשפטים ידעו לעצור כזו חקיקה, והיו ימים שגם כאשר חקיקה כזאת כבר עברה את משרד המשפטים – והזכרתי פה את 2005 – הכנסת ידעה לעצור את החוקים האלה.

דב חנין: הכנסת ידעה לעצור את החוקים האלה.

דב חנין: אני רוצה להתקדם ולומר לכם שיש הרי כל מיני אמצעים משטרתיים שאפשר להשתמש בהם באופן סביר – כולל, אגב, חיפושים.

דב חנין: יכול להיות שיש מקומות שבכניסה אליהם צריך לעשות חיפושים שגרתיים.

דב חנין: אני לא בא פה בשם איזו עמדה קיצונית ומוחלטת שאומרת: בשום מקום ובשום מצב אי-אפשר לחפש.

דב חנין: יש מקומות שבהם אפשר לחפש, וזה סביר לחפש, אבל, עמיתי חברי הכנסת, אינפלציה כזו בחיפושים זה דבר שיועיל לנו?

דב חנין: למשל, הצעת החוק הזו, בזמנה ניסו לקדם אותה כמענה לאלימות במועדונים.

דב חנין: פעם זה היה כאילו התשובה הקלאסית לאלימות במועדונים.

דב חנין: אז עכשיו זנחו את האלימות במועדונים, עכשיו אנחנו מדברים על שיקולים ביטחוניים.

דב חנין: אבל הביאו לנו את אותה הצעת חוק של אלימות במועדונים, חיפשו אותה קצת אחרת, בישלו אותה, צבעו אותה, נימקו אותה קצת אחרת, ועכשיו אנחנו אמורים לבלוע אותה, אף שקודם אנחנו לא הסכמנו לקדם כזו הצעה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, חיפושים חסרי עילה וגבולות לא שומרים על שלום הציבור ועל ביטחונו.

דב חנין: יותר מזה – אני אומר לכם, הרי כולנו יודעים שמשאבי המשטרה הם לא בלתי מוגבלים.

דב חנין: כל פעם שאנחנו באים בטענות, אז אומרים לנו: מה אתם רוצים?

דב חנין: משאבי המשטרה מצומצמים.

דב חנין: עכשיו אנחנו פורסים את המשטרה לבצע חיפושים מיותרים, בסיטואציות מיותרות ולא חוקיות.

דב חנין: אנחנו מפזרים את מעט משאבי המשטרה על כל העולם ועל כל מרחביו.

דב חנין: והדבר הזה לא יקנה ביטחון, אבל מאוד יעמיק את הפגיעה בזכויות הפרט, ומאוד מאוד יעמיק את משבר האמון של אוכלוסיות מאוד גדולות בארץ הזאת ביחס למשטרת ישראל.

דב חנין: היו גם המון פגמים בדיון שאנחנו ניהלנו בוועדה.

דב חנין: למשל, אמרו לנו במשרד המשפטים, שהמשטרה העבירה להם מידע מפורט ואמין של נתונים שהביאו את היועץ המשפטי לממשלה לתמוך בהצעת החוק.

דב חנין: אנחנו לא קיבלנו את הנתונים המפורטים האלה; לא קיבלנו.

דב חנין: אנחנו קיבלנו פירורי מידע שיצרו תמונה חלקית, תמונה שעלולה להטעות.

דב חנין: לא ברור אם יש ירידה במספר התיקים שנפתחו בשל נשיאת סכין.

דב חנין: להפך, פרסומי המשטרה מראים לנו בדיוק את הנתונים האחרים: לא רק שאין ירידה במספר התיקים הכולל, אלא יש עלייה ניכרת במספר התיקים שנפתחו לבני-נוער, וזו בדיוק הקבוצה שהמשטרה מסמנת כיעד מרכזי של החוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: זה להסליל אותה – – – נוער בסיכון – – –

דב חנין: ממש, בדיוק.

דב חנין: כמו שאת אומרת, חברת הכנסת לוי אבקסיס, עוד מסלול הסללה.

דב חנין: עוד מסלול הסללה, והפעם לא הסללה במערכות חינוך אלא הסללה במערכות משטרה.

דב חנין: הדוגמאות שהביאו לנו כדי לשכנע אותנו בהמחשת הנחיצות של חוק המישוש, כמו אותו רצח מזעזע של נער בקריית-גת, מראות בדיוק את ההפך – שהחוק ממש לא היה מונע את המקרים האלה.

דב חנין: אני קיבלתי את הרושם שהביאו לנו פשוט כל מיני דוגמאות שהמטרה העיקרית בהבאתן לא הייתה בכלל להיות רלוונטית לחוק או לדיון, אלא פשוט להכניס אותנו לאיזו אווירה של זעזוע ולהגיד: אוקיי, באמת רצחו נער בקריית-גת וזה מקרה מאוד קשה, אז בואו נאשר חוקים, בלי קשר לשאלה אם החוקים רלוונטיים או לא רלוונטיים, תורמים, היו תורמים או לא היו תורמים למניעה של הרצח הזה.

דב חנין: במקום לתפור חקיקה מהודקת, שתיתן למשטרה את הסמכויות שהם צריכים באמת – ואני מוכן להיכנס להידברות, כולנו היינו מוכנים להיכנס להידברות עם המשטרה, ושתביא לנו נתונים אמיתיים ורציניים על מה באמת חסר ואיפה באמת הבעיות, והיינו מוכנים להיכנס לדיאלוג כזה.

דב חנין: אבל במקום דיאלוג כזה הביאו לנו פה חבילה מיותרת, מופקרת, פוגעת, מזיקה, וכל הדבר הזה הוא לא חוק פלילי.

דב חנין: זה מין – עשו פה איזה מין תרגיל שהוא באמת מאוד מאוד בעייתי: לקחו חוק פלילי, עטפו אותו בעטיפת ביטחון והעבירו אותו אלינו בתור חקיקת חירום.

דב חנין: עכשיו, אנחנו בוועדה, גברתי היושבת-ראש, אמרנו – לפחות, אתם יודעים מה?

דב חנין: יש פה שני דיונים: אתם טוענים שיש פה חוק ביטחוני וחוק פלילי – בואו נפריד בין שני הדברים ונקיים על כל חוק דיון בנפרד.

דב חנין: למה לערבב את הכול ביחד, לעשות עיסה אחת דביקה משני דברים שאתם בעצמכם מודים שהם לא שייכים?

דב חנין: אפילו לזה, לצערי הגדול, הממשלה לא הסכימה.

דב חנין: אז אנחנו לא קיבלנו את הנתונים.

דב חנין: לא קיבלנו נתונים לא על אלימות, לא על אירועי אלימות ולא על מקומות שבהם החוק הזה היה פותר את הבעיה.

דב חנין: לא קיבלנו נתונים על מספרי תיקים, מספרי תיקים שנפתחו.

דב חנין: להפך, אנחנו ראינו שמספר התיקים שנפתחו לא רק שלא הצטמצם, אלא לאורך השנים אפילו עלה.

דב חנין: אז איפה הבעיה?

דב חנין: לכאורה, יש לכם אמצעי כל כך אפקטיבי ויעיל.

דב חנין: הטענה: היינו יכולים למנוע פגיעה נוספת לו היה לנו חוק המישוש – תביאו לנו ראיה אחת, דוגמה אחת.

דב חנין: הרי יש היום בחוק, שוטר שחושד שמישהו מחזיק בידיו סכין – חשד סביר, מספיק חשד סביר, הוא לא צריך להוכיח שום דבר – יכול לחפש אצלו.

דב חנין: מה הבעיה?

דב חנין: מה חסר לכם?

דב חנין: לא קיבלנו תשובות ענייניות על אף אחת מהטענות הענייניות שאנחנו העלינו.

אורלי לוי אבקסיס: כל הנושא הוא בעצם – – – את השוטרים בהליך המשפטי לשימוש מוגזם בכוח שיש להם בידיהם, כי עכשיו חשד סביר או לא חשד סביר – – – מבחינתי?

אורלי לוי אבקסיס: הוא יהיה, הוא היה עם חזות מאיימת.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו יכול להעלות אותו למשפט אם אחר כך סתם הוא הטריד בחורה?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

דב חנין: חברת הכנסת לוי אבקסיס, את צודקת, ואת מביאה אותי לנקודה הבאה שלי: אחד החששות הגדולים שלנו מהחוק הזה הוא האפקט הרטרואקטיבי שלו.

דב חנין: זאת אומרת, החוק הזה בעצם בא לייצר סוג של מעטפת חסינות ומסר מאוד מאוד בעייתי לשוטרי ישראל: אתם יכולים לפעול, אתם יכולים למשש, אתם יכולים לעשות, אתם יכולים לחפש, הקריטריונים ממילא לא כל כך ברורים; לא כל כך ברור גם לנו, המחוקקים, מה בדיוק כתבנו שם, בחוק.

דב חנין: זה הרי חוק כל כך בעייתי מבחינת הניסוח שלו, ואני הזכרתי פה את הסיפור הזה של ה"חברו יחד", הבלתי-אפשרי, הניסוח המוזר והמטומטם הזה.

דב חנין: והתוצאה היא ששוטרים, תהיה להם הגנה נפלאה: מה אתם רוצים?

דב חנין: הכנסת חוקקה חוק, אנחנו בסדר, מיששנו, בסדר, זה נקרא לחפש היום, בעגה החדשה.

דב חנין: לכן הניצול לרעה של החוק הזה יהיה מאוד גדול ומאוד משמעותי.

דב חנין: אני חייב להתקדם לסיום, מסגרת הזמן שלי קצרה מאוד.

דב חנין: הערובות לזכויות הפרט שנמצאות בחוק לא מספקות, ואנחנו נגיע למצב שבו אנחנו לא רוצים להימצא, ותחת הכותרת של מאבק בטרור מקדמים פה חוק של מאבק באזרחי ישראל.

דב חנין: זה מה שקורה פה, בחוק הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, היה תחקיר מאוד מאוד קשה, של גל גבאי, שפורסם בטלוויזיה.

דב חנין: אני לתומי חשבתי שבעקבות התחקיר הזה תיעשה חשיבה מחדש בקרב חלק מתומכי החוק.

דב חנין: לצערי הגדול, שום דבר משמעותי לא קרה.

דב חנין: שום דבר משמעותי לא קרה, ואנחנו נשארנו עם אותם ניסוחים בעייתיים וקיצוניים ומופרזים שאנחנו מתריעים עליהם כאן.

דב חנין: בדיון שהיה בהצעת החוק התנגדו לחוק חברי כנסת מהקואליציה וגם מהאופוזיציה.

דב חנין: נכון שהצעת החוק הממשלתית במקור הייתה אפילו עוד יותר גרועה ועוד יותר מסוכנת.

דב חנין: נעשתה עבודה – ואני מברך עליה – על-ידי היועצת המשפטית של ועדת החוקה, שניסתה קצת לצמצם את הנזקים הקשים של הצעת החוק הזאת.

דב חנין: אפילו יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת סלומינסקי, אפילו הוא עם חלק מהדברים לא יכול היה לחיות, הם היו באמת מופרזים ומוגזמים.

דב חנין: אבל זה מה שקורה כשמביאים חוק כל כך גרוע – אפילו כשאתה קצת מתקן אותו, אתה נשאר עם חוק מאוד גרוע.

דב חנין: כל נוסח הכביכול-פשרה הזה, שנוצר בסופו של דבר, הוא נוסח שאין בו דברי הסבר מספיק מחודדים.

דב חנין: לא כל כך ברור מה הם המושגים שאנחנו הכנסנו.

דב חנין: מה זה "התנהגות בריונית"?

דב חנין: האם התנהגות בריונית זה באמת מושג משפטי אובייקטיבי, או שהתנהגות בריונית זה משהו שנותן פתח לפרשנות סובייקטיבית ששוב מסמנת ומסמלת קבוצות אוכלוסייה מסוימות?

דב חנין: יש לי תחושה שהתנהגות של קבוצת סטודנטים באוניברסיטה תיתפס פחות בריונית מאשר התנהגות של קבוצת אוהדי כדורגל.

דב חנין: אבל חוק לא יכול להיכתב כך.

דב חנין: חוק צריך לייצר מונחים אובייקטיביים שניתנים להגדרה ברורה ושהם לא תלויים בתחושות הבטן או בתחושות הראש, אפילו, של איזה שוטר והמושגים שיש לו בראשו.

דב חנין: אנחנו מכירים, עמיתי חברי הכנסת, איך חיים של בני-אדם נהרסו, נהרסו, מהתיוג החברתי הזה, ששיטור יתר יכול ליצור.

דב חנין: אנחנו שמענו, כאן, בכנסת, מקרים קשים מאוד של אזרחים ערבים, של יוצאי אתיופיה, של יוצאי חבר המדינות, של צעירות וצעירים מזרחיים ומזרחיות; שמענו מקרים כל כך קשים, ואנחנו עכשיו את התיוגים האלה הולכים ומרחיבים בצורה כל כך ניכרת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד כמה מילים על ההסתייגויות.

דב חנין: אנחנו הצענו, בסעיף 1 של החוק – (ב1)(1) המוצע – להוריד לגמרי את אותו רעיון של חשד כלפי אנשים שחברו יחד, שממנו נוצרת סמכות חיפוש לגבי כל אחד ואחד.

דב חנין: זה דבר מופרך, מיותר, ואסור שהוא ייכלל בחקיקה.

דב חנין: אנחנו הצענו להוריד את ההגדרה הזאת של "אופן בריוני", דבר שלא קיים בחקיקה, והוא מושג מאוד מאוד בעייתי.

דב חנין: הצענו להוריד את כל ה"לרבות", לרבות אם במקום ציבורי אדם מדבר באיומים או מתנהג באופן מרתיע.

דב חנין: השאלה שצריכה להישאל היא שאלה אחת פשוטה: האם יש חשד סביר שהאדם עומד לבצע עבירת אלימות?

דב חנין: אם יש חשד סביר שהאדם עומד לבצע עבירת אלימות, בסדר, תבצע בו חיפוש.

דב חנין: ומי שקובע את החשד הסביר הזה זה אותו שוטר שנמצא באותה סיטואציה ואצלו צריך להתעורר החשד הסביר הזה.

דב חנין: אנחנו, גברתי היושבת-ראש, מציעים לפצל לחלוטין את סעיף 2, את כל הוראת השעה עם המנגנונים הפליליים שיש בה, ששם בכלל אפילו לא צריך את החשד הסביר; ואותו סעיף ביטחוני של הוראת השעה.

דב חנין: אנחנו מציעים להגדיל את חובת הדיווח שיש בנושא הזה לוועדת החוקה.

דב חנין: למה רק אחת לשנה?

נורית קורן: נא לסיים, תם הזמן.

דב חנין: אני מסיים.

נורית קורן: משפט אחרון.

דב חנין: אמרתי מראש שחצי שעה זה זמן קצר.

נורית קורן: משפט אחרון, אין מה לעשות.

דב חנין: אני רק אומר, גברתי היושבת-ראש – – –

איתן כבל: מה את לוחצת אותו?

דב חנין: הייתי רק בעלייה לקראת ההנמקות.

נורית קורן: חברים.

נורית קורן: משפט אחרון.

דב חנין: אני אומר לך, גברתי, אני אסכם בזה, אני חושב, לפחות מנגנונים של דיווח אפקטיבי ושיטתי לוועדת חוקה של הכנסת חייבים להיכלל בחוק הזה.

דב חנין: לא דיווח של אחת לשנה שבו מביאים לנו כמה נתונים כלליים.

דב חנין: דיווח שיטתי, עקרוני.

דב חנין: ואני, גברתי היושבת-ראש, מצטער שמסגרת הזמן כל כך קצרה – –

נורית קורן: עשית ניתוח מדויק.

דב חנין: – – אבל אני מקווה שחברי כנסת נוספים יוכלו להמשיך ולהעמיק בביקורת הזאת.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

נורית קורן: עשר דקות לרשותך.

נורית קורן: אחריה – חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: אני פה.

נורית קורן: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני אשתדל מאוד שלא לחזור על דברי קודמי.

יעל גרמן: אני חושבת שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו מה גורם לחברי האופוזיציה להתנגד כל כך לחוקים מסוימים; הרי לא לכל חוק אנחנו מתנגדים.

יעל גרמן: אני חושבת שבמרבית החוקים אנחנו מצביעים בעד, כי יש באמת חוקים טובים, שאין שום סיבה להצביע נגדם, אבל יש חוקים שפשוט מאיימים על אופייה של החברה שלנו, וזה אחד מהם.

יעל גרמן: אני חושבת שיש כמה קווי דמיון בין חוק העמותות לחוק החיפוש שנקרא חוק המישוש.

יעל גרמן: בשניהם אנחנו – לא אנחנו, מנסחי החוק – מנסים לתייג קבוצות מסוימות.

יעל גרמן: בחוק העמותות מנסים לתייג את הקבוצות, שרחמנא ליצלן, שומרות על זכויות האזרח, ואולי גם מעבירות ביקורת על הממשלה.

יעל גרמן: נו, אז מה, מה, הממשלה לא מספיק חזקה כדי לקבל ביקורת?

יעל גרמן: לא, אבל מתייגים אותם.

יעל גרמן: ודרך התיוג מנסים ליצור איזה רושם שזה רע, הם שתולים, הם נגד המדינה, הם אולי אפילו בוגדים.

יעל גרמן: כאשר בוודאי אין לזה שום שחר, מפני שבחוק העמותות שמו את כל העמותות יחד, גם כאלה שפועלות למען קידום מעמד הנשים, וגם כאלה שפועלות למען הסביבה, וגם כאלה שפועלות למען זכויות האזרח, והן נאמנות והן פטריוטיות.

יעל גרמן: ויש בזה סכנה, כי תיוג הוא סכנה.

יעל גרמן: כי תיוג זה סממן של משטרים אפלים, שגם אנחנו, היהודים, סבלנו מהם.

יעל גרמן: גם כאן, בחוק הזה, בחוק שאנחנו קוראים לו חוק המישוש, יש למעשה תיוג.

יעל גרמן: כי מה זאת אומרת אדם שמשתמש באלימות?

יעל גרמן: כמו חברי, אני רוצה לצטט ולומר: אדם שמתנהג באופן בריוני במקום ציבורי, נוקט אלימות מילולית – אני רוצה לומר לכם, מי פעמים רבות נוקט אלימות מילולית ולפעמים אולי גם נראה בריון?

יעל גרמן: כל אדם שקצת שותה, אפילו לא הרבה, ואולי אדם שמתווכח, ותעלו בדעתכם, אולי בעת הפגנות, מה קורה בהפגנות?

יעל גרמן: בהפגנות נגד מתווה הגז, בהפגנות על הצדק החברתי, מתלהטים היצרים, אנחנו כועסים, משתמשים במה שניתן לומר, אולי אלימות מילולית, ואולי אפילו איזה תנועות בידיים, ואז אנחנו נראים בריונים.

יעל גרמן: האם אנחנו רוצים שבמדינת ישראל יהיה חוק שמאפשר למשטרה בכל המקרים האלה, במקרים שאנחנו יוצאים מפאב ואנחנו קצת אולי מבוסמים, ואולי קצת צועקים; במקרים שאנחנו מפגינים; במקרים – אתן דווקא דוגמה מהימין: לאחרונה היו חבורות של בני-נוער שבאו להגן על חברם שנאסר, והם הפגינו; הפגינו במקומות מסוימים והשמיעו קולות.

יעל גרמן: אז מה?

יעל גרמן: זו סיבה לחפש עליהם?

יעל גרמן: הרי מישהו מעלה בדעתו שאם מישהו מפגין אז יש לו סכין והוא כבר רוצה להרוג?

אורלי לוי אבקסיס: קחי קונצרט רוק אפילו, כמה שזה נשמע – – –

יעל גרמן: אפילו קונצרט רוק, נכון מאוד.

יעל גרמן: אבל אתן לכם עוד דוגמה: כאשר שוטר בא ומבקש סתם להזיז את הרכב, והבן-אדם מתעצבן, אני לא יודעת למה, והוא מתנהג בבריונות; השוטר לא יחשוד בו באמת שהוא הולך להוציא סכין, אבל יש לו כבר סיבה לבדוק אותו.

יעל גרמן: וברגע שאתה בודק בן-אדם אתה מחליש אותו, אתה מקטין אותו, אתה מדכא אותו.

יעל גרמן: וזו המטרה של החוק הזה: לדכא את מי שהמשטרה לא חפצה ביקרו, לדכא את מי שאולי מתנגד למשטרה, לדכא גם את מי שאולי מתנגד למשטר או מתנגד למדיניות, כמו שאמרתי, למדיניות של מתווה הגז.

יעל גרמן: שערו בנפשכם כמה הרבה אפשר יהיה לעצור.

יעל גרמן: האם מישהו מכם כאן, חבורת חברי הכנסת שלנו, יודע כמה כתבי-אישום הוגשו כנגד אותם מפגינים בהפגנות של שנת 2011, הפגנות שהיו למען צדק חברתי?

יעל גרמן: עשרות כתבי-אישום.

יעל גרמן: האם מישהו מוכן לנחש כמה מכתבי-האישום האלה יצאו בסופו של דבר – כמה נאשמים?

יעל גרמן: אעזור לכם: אפס.

יעל גרמן: אפס נאשמים מעשרות כתבי-אישום.

יעל גרמן: המשטרה נטפלה למפגינים.

יעל גרמן: אנחנו כאן נותנים license, פשוט מאוד.

יעל גרמן: אנחנו היום, בחוק הזה, אם נעביר את החלק הראשון שלו – מייד אגיע לחלק השני – אם נעביר את החלק הראשון שלו, אנחנו נותנים רישיון למשטרה להיטפל לכל מי שהיא רוצה.

יעל גרמן: ובתירוץ של בדיקה, על סמך זה שיש לה חשד סביר – וחשד סביר הוא באמת ממש סובייקטיבי ולא אובייקטיבי – בתירוץ הזה לגרום לכך שאותו אדם שאולי מפגין ומביע את דעתו, יפחד.

יעל גרמן: כי אף אחד לא רוצה שייטפלו אליו, ואף אחד לא רוצה שיחפשו אצלו, בוודאי אם אולי יש אצלו, אולי יש עליו גם 5 גרם של חומר מסוים שהוא מחוץ לחוק.

יעל גרמן: אבל לא רק, אפילו אם אין לו כלום, אף אדם לא רוצה שיבואו ויחפשו.

יעל גרמן: זאת הרגשה של השפלה.

יעל גרמן: וכאן אני רוצה לבוא ולומר: אין לנו בכלל בעיה עם החלק השני של החוק, אותו חלק שבא ואומר – – –

אוסאמה סעדי: יעל, יש לנו.

אוסאמה סעדי: לך אין.

יעל גרמן: נכון, אתה צודק.

יעל גרמן: אתה צודק בהחלט – לי.

אוסאמה סעדי: בזה אנחנו חלוקים.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: מותר.

אורלי לוי אבקסיס: – – – מישהו חשב איפה עושים את זה, איפה – – –

יעל גרמן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, את צודקת, ואקריא לך: היה לשוטר חשד סביר שאדם עומד לבצע עבירת אלימות נגד אחר, רשאי הוא לערוך חיפוש על גופו של האדם.

יעל גרמן: מה זה "רשאי לעשות חיפוש על גופו של האדם"?

יעל גרמן: תסבירי לי.

יעל גרמן: דמייני לעצמך, ותחשבי איזו השפלה זו.

אורלי לוי אבקסיס: גם במקום ציבורי לעיני העוברים ושבים.

יעל גרמן: בוודאי.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור את זה.

יעל גרמן: איפה החבורה הזאת נמצאת?

יעל גרמן: בדרך כלל היא נמצאת במקום ציבורי.

יעל גרמן: זאת יכולה להיות, דרך אגב, חבורה שכרגע יצאה מבית, מאיזו מסיבה, וכמו שאמרתי, אולי קצת שתתה, ואולי אפילו לא שתתה אלא קיימה ויכוח רציני מאוד, ויכוח על ימין ועל שמאל, ויכוח על חוק העמותות, על כל דבר אחר, הרימו את הקול, אפילו אולי קיללו.

יעל גרמן: זו הסיבה לחפש?

אורלי לוי אבקסיס: על כולם.

יעל גרמן: על כולם.

יעל גרמן: אחד הרים את הקול, וכולם, כל החבורה אשמה.

מיקי לוי: – – –

יעל גרמן: אז אם באים בחוק – אבל, מיקי, אני יודעת שיש לך עבר משטרתי, ואתה בוודאי תביע דעה שונה.

יעל גרמן: מיקי, יש כאן רישיון, יש כאן היתר לבוא ולחפש על גופו של אדם בגלל שהוא קצת קילל.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מיקי לוי: אף אחד מכם לא אומר שצריך אישור של ניצב.

אורלי לוי אבקסיס: – – – אתה מבין מה קורה פה עכשיו?

מיקי לוי: את מבינה שמפקד מחוז בדרגת ניצב צריך לאשר את זה?

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: לא, מיקי, סליחה, אני מצטערת מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יעל גרמן: חברי היקר והאהוב מאוד, חבר הכנסת מיקי לוי, הרשה לי להקריא לך רק את הסעיף שלו אנחנו מתנגדים.

יעל גרמן: אנחנו – אני מתכוונת ליש עתיד בכלל ולי באופן אישי – אנחנו לא מתנגדים לסעיף השני, לחלק השני, של הטרור, שבו באמת רק מפקד מחוז עד 21 יום, ואחרי 21 יום רק מפכ"ל, וכל 21 יום צריך לחדש.

יעל גרמן: לא מתנגדים לזה.

יעל גרמן: אם באמת יש אזור שבו יש חשש לטרור – בבקשה.

יעל גרמן: אבל שם צריך להודיע לכל האוכלוסייה שהכריזו על האזור הזה, ומי שלא רוצה להיכנס, לא יעשו עליו חיפוש.

יעל גרמן: שם, במקרה זה, שהוא מקרה קיצוני ומוצדק, שמו איזשהו מחסום, באו ואמרו: קודם כול מפקד מחוז, אחר כך מפכ"ל.

יעל גרמן: וגם כאן וגם כאן כל הציבור צריך להיות מיודע.

יעל גרמן: אבל פה, תקשיב לי היטב, תקשיב באיזו קלות אפשר יהיה לחפש על הילדים שלך ועל הנכדים שלי: היה לשוטר חשד סביר שאדם עומד לבצע עבירת אלימות נגד אחר – אני לא יודעת מה זה חשד סביר ואיך יש לו – רשאי הוא לערוך חיפוש על גופו של האדם כדי לבדוק אם הוא נושא עמו שלא כדין נשק – שוטר, לא מפקד, לא קצין; לעניין סעיף זה יראו חשד סביר כאמור, בין היתר, אם במקום הציבורי אדם מתנהג באופן בריוני – מה זה בריוני?

יעל גרמן: כשאני עושה ככה אני בריונית?

יעל גרמן: – ובכלל זה נוקט אלימות מילולית או איומים.

יעל גרמן: שמעתם על האלימות המילולית והאיומים שהיו בחניה של הכנסת בין שני חברי כנסת?

נורית קורן: נא לסיים.

יעל גרמן: זאת הייתה אלימות מילולית.

יעל גרמן: האם הייתה הצדקה לחפש?

יעל גרמן: האם מישהו חושב שעל איילת ורבין או אפילו על אורן חזן – –

נורית קורן: נא לסיים.

יעל גרמן: – – היה איזה כלי נשק?

יעל גרמן: חברים יקרים, החוק הזה – אני מסיימת – החוק הזה, ניסו להעביר אותו בארבע השנים האחרונות, והוא לא עבר, ולא בכדי.

נורית קורן: תודה.

יעל גרמן: הוא לא עבר, מפני שבכנסת ישבו חברי כנסת שהבינו שזה חוק גרוע.

נורית קורן: נא לסיים.

יעל גרמן: היום, על גב גל הטרור – – –

נורית קורן: חברת – – –

יעל גרמן: אני מסיימת.

יעל גרמן: – – – על גב גל הטרור, מנסה המשטרה להעביר חוק שאין לו הצדקה – –

נורית קורן: תודה.

יעל גרמן: – – חוק שיתייג אנשים – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

יעל גרמן: – – שיפגע בהם – –

נורית קורן: אבקש לסיים.

יעל גרמן: – – ויפגע שוב באופייה הדמוקרטי של מדינת ישראל.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, אני מבקשת לרדת מהדוכן.

נורית קורן: אני מבקשת לרדת.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

איתן כבל: חיים, תתחיל לדבר מכאן, כי אתה – – –

נורית קורן: לא, אתן לו את הזמן שלו, אבל היא גנבה.

איתן כבל: לא, אני מכיר אותו, הוא יעבור, אז שיתחיל לדבר מכאן כבר.

נורית קורן: מי, הוא?

נורית קורן: הוא יכול, כן.

נורית קורן: זה אתה צודק.

נורית קורן: אבל יש לרשותו חמש דקות.

חיים ילין: אנחנו מהזן שתמיד חסרה איזו דקה קטנה.

נורית קורן: כן, ואני מבקשת רק לעמוד בזמנים ולסיים בזמן.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, תודה, כנסת נכבדה, אני חייב להגיד שהחוק הזה הוא חוק פוליטי, אבל לא של ניהול; חוק פוליטי נטו.

חיים ילין: מה זאת אומרת חוק פוליטי נטו?

חיים ילין: בנימין נתניהו, בשביל להראות לעם שהוא עושה משהו נגד הטרור, אז הוא מתחיל עכשיו בחוק המישוש.

חיים ילין: עכשיו, מה זה חוק המישוש?

חיים ילין: בוא, שנבין את זה, זה שני חוקים: האחד, אני קורא לו חוק הפאבים – אם אפשר לקרוא לזה חוק המישוש, אז אני יכול לקרוא לו חוק הפאבים – שכבר כמה שנים טובות נמצא בכנסת, עוד לפני שהגעתי לפה, בעקבות רציחות ואלימות מסביב לפאבים.

חיים ילין: חוק שלא עבר, שום ממשלה לא הצליחה להעביר אותו.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי הוא פוגע בצנעת הפרט ובפרטיות של כל בן-אדם ובן-אדם.

חיים ילין: וזאת שיטה, תסלחו לי, של משטרים אפלים.

חיים ילין: לדוגמה, בארגנטינה, כשהייתי צעיר, היו תוקעים את המקלות איפה שאתם אפילו לא רוצים לשמוע, בשביל לבדוק מה קורה אתנו.

חיים ילין: זו דיקטטורה של משטר צבאי.

חיים ילין: ויש חוק הטרור, שאנחנו כולנו, אופוזיציה וקואליציה, הסכמנו עליו פה-אחד.

חיים ילין: רק מה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ילין, אתה לא צריך להתאמץ, כי יש פיצוץ בין ראש הממשלה לבין שר הפנים.

מיקי לוי: הוא עזב את המשכן כי הוא אמר שהוא גונב לו קרדיטים.

מיקי לוי: אז אולי הדיונים הלילה ייגמרו מוקדם.

מיקי לוי: אולי קרה נס.

חיים ילין: רגע, שנייה.

חיים ילין: רגע, שנייה.

חיים ילין: מיקי – – –

יעל גרמן: אולי – – –

מיקי לוי: – – – שוטף פלוס 30, ועל המים הוא אמר: זה אני.

מיקי לוי: אז דרעי מצא קיזוז והלך הביתה.

מיקי לוי: השר דרעי.

חיים ילין: מיקי, מיקי, רגע, שנייה.

חיים ילין: אבל מה שטוב פה, שהשר התורן הוא ישראל כץ, ואנחנו מאוד אוהבים אותו.

חיים ילין: הוא מאוד מאוד מצליח, ואנחנו מאחלים לו שהוא ימשיך להצליח, וזה מה שחשוב.

מיקי לוי: חבר הכנסת ילין, דקה לזכותך.

נורית קורן: כשאתה תנהל את המליאה אז אתה תיתן לו.

נורית קורן: עכשיו הוא יסיים לפי הזמן שלו.

חיים ילין: אני מבקש מכבוד היושבת-ראש – אני מבקש דקה אחת על המחמאות שנתתי ועל זה שמיקי הפריע לי.

נורית קורן: אני לא – יש זמנים, וצריך לעמוד בזמנים.

נורית קורן: מצטערת.

חיים ילין: לקחו שני חוקים, הלבישו אותם בלי סיבה.

חיים ילין: עכשיו בואו נראה מה קורה: חוק הטרור – דנים בוועדת החוקה על חוק טרור מורחב יותר.

חיים ילין: גם יושב-ראש הוועדה הודיע שיש חוק בקנה.

חיים ילין: בקצב העבודה שאנחנו עובדים שם, אני מודיע לכם שתוך חודשיים-שלושה החוק הזה כבר מבושל.

חיים ילין: אבל אנחנו הולכים לאשר עכשיו את חוק המישוש, שיש בו חלק קטן מאוד מחוק הטרור.

חיים ילין: וכשיעבור חוק הטרור, מה יקרה?

חיים ילין: תהיה סתירה לוגית בין שני החוקים, כמו שאנחנו יודעים לעשות.

חיים ילין: זה נקרא ניהול פוליטי כושל; זה להראות לעם שאנחנו רוצים, אבל – שום דבר.

חיים ילין: ומי שיהיה פה מסכן, ואני מרחם עליו, זה השוטר.

חיים ילין: אני מרחם על השוטר, שבסופו של דבר הוא שיצטרך לעשות את העבודה, וברגישות ובנחישות, כמו שאנחנו יודעים, לבצע את הפקודות.

חיים ילין: אבל אנחנו תמיד יודעים שלפעמים, בעומס העבודה, יש פתיל קצר.

חיים ילין: ובצד השני, באוכלוסייה, מי שהולכים לאכול אותה אלה כל האתיופים והרוסים.

חיים ילין: חד-משמעית.

חיים ילין: אבל עוד משהו: לפני חודש וחצי – –

אלעזר שטרן: יוצאי אתיופיה ויוצאי ברית-המועצות.

חיים ילין: כן, יוצאי אתיופיה ויוצאי ברית-המועצות.

נורית קורן: לשעבר.

חיים ילין: לשעבר.

חיים ילין: – – מגיעים אלי שני אנשים, ליכודניקים שמגיעים למשכן הכנסת, ואומרים לי: חיים, החוק הזה שהקואליציה רוצה להעביר, מחזיר אותנו 40 שנה אחורה.

חיים ילין: הם אומרים לי – אני לא הייתי פה, אני לא יודע על מה הוא דיבר – כמזרחיים, אתה לא יודע איך השפילו אותנו, ועכשיו ישפילו את הילדים שלנו.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי בחזות שלנו אנחנו אנשים שיכולים להיות טרוריסטים.

חיים ילין: אז, חברים יקרים, אנחנו מנסים באמת לעזור לקואליציה להעביר את החוקים שהם צריכים למען ביטחון במדינת ישראל, אבל אנחנו נגד פגיעה חברתית בעם הזה.

חיים ילין: חוקים נועדו לשמור על העם, הם לא נועדו לפגוע בו.

חיים ילין: זה אלף-בית של יסוד דמוקרטי במדינה, שראש הממשלה גאה כל כך, יום ולילה, בכל עולם, להגיד: אנחנו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

חיים ילין: אז אני מודיע לכם: החוק הזה כנראה יעבור, אבל הוא לא יהפוך אותנו לדמוקרטיה נאורה – –

נורית קורן: נא לסיים.

חיים ילין: – – הוא יהפוך אותנו לדרך למשטר דיקטטורי, יחד עם כל השתולים ויחד עם כל הנאמנות של מדינת ישראל.

חיים ילין: ואנחנו יום ולילה צריכים להוכיח שאנחנו פטריוטים, אוהבים את מדינת ישראל, אוהבים את המקום שאנחנו חיים בו – –

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת ילין.

חיים ילין: – – ואנחנו לא פחות פטריוטים וישראלים מכל הקואליציה ביחד.

חיים ילין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אלעזר שטרן: זו לא חוכמה, הם לא פה.

חיים ילין: אני דיברתי – יש שם כמה עוזרים נחמדים שאני אוהב אותם.

קריאה: מי עכשיו?

נורית קורן: אתה צריך כנראה לחזור.

אלעזר שטרן: גברתי סגנית היושב-ראש, זה לא כבוד הכנסת ככה?

חיים ילין: מה אתם באים אליה בטענות?

נורית קורן: עשר דקות לרשותך.

נורית קורן: בבקשה.

אילן גילאון: תודה, גברתי.

אילן גילאון: אשתדל לעשות את זה בתמצות יותר מזה.

נורית קורן: אני אשמח.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הבעיה המרכזית בחוק הזה, בחוק מן הסוג הזה, לפני שאני נכנס לפרטים, היא שזה מנציח וממשיך, גברתי, את התפיסה האומרת שכל אזרח הוא בגדר נאשם כל עוד לא הוכחה חפותו; בדיוק הפוך מאשר הדין הפלילי צריך להיות.

אילן גילאון: הוא צריך להיות שכל אזרח בגדר חף מפשע כל עוד לא הוכחה אשמתו.

אילן גילאון: תפיסת העולם הזאת של: הילכו שניים יחד בלתי אם נועדו כדי להוות סכנה – ושניים, גברתי, הם סכנה, ושלושה הם חוליה, על-פי רוח החוק הזאת – והיא בעצם אומרת שאנחנו רוצים לעשות מעשה שהוא מעשה של over doing בחוק הזה, שהוא חוק לשמירת ביטחון הציבור.

אילן גילאון: גברתי, אני תמיד מפחד כשאומרים לי ביטחון הציבור, שלום הציבור.

אילן גילאון: אני תמיד מפשפש ומחפש מה כוונת המכוונים בסופו של דבר, ואין כאן רק מקרה, כמובן.

אילן גילאון: חוק המישוש הוא, שוב, המשך של אותה נטייה להרוג את היתושים, וגברתי, לא לייבש בשום פנים ואופן את הביצה, ולהראות שעשינו משהו מבלי שהדבר הזה בכלל נדרש.

אילן גילאון: אנחנו חיים, גברתי, בחברה שהיא קלת הגה, קלת להב, קלת הדק, קלת דעת וקלת חשד.

אילן גילאון: ומה הדבר הזה אומר מבחינת הלגיטימציה שאנחנו נותנים למשטרה, שלא חסר היום שום דבר מבחינת סמכויות השיטור שלה והחקירה שלה?

אילן גילאון: מה זה אומר לרמת הלגיטימציה שאנחנו נותנים בסופו של דבר?

אילן גילאון: אנחנו לא אחת, גברתי, אומרים: מדינת משטרה.

אילן גילאון: יש גם מי שמתכוון שתהיה כאן מדינת משטרה, שתהיינה לה סמכויות נרחבות יותר, כדי שאפשר יהיה לאיים, כדי שאפשר יהיה להפחיד, כדי שכל אזרח ידע שבסופו של דבר ימצאו אצלו משהו, אם ג'וינט או דבר אחר.

אילן גילאון: הרי אצל כל אחד מאתנו, אם מישהו ייכנס הוא ימצא – – –

יעל גרמן: – – –

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: הוא ימצא תואנה מספיקה, גברתי, כדי למצוא בדיוק מה שנדרש למשטרה כדי לעשות את הדבר הזה.

אילן גילאון: לכן אני אומר לך: המשטרה איננה חסרת סמכויות, לא חסר לה כלום.

אילן גילאון: אני רוצה לתת, גברתי, ציטוט של חאדר אבו סייף.

אילן גילאון: ביום שבת האחרון הוא כתב בפייסבוק, ואני מצטט: בדרך הביתה מפגישה בתל-אביב חוסמים אותי שני יס"מניקים על אופנוע כבד.

אילן גילאון: איך קוראים לך?

אילן גילאון: שואלים השוטרים.

אילן גילאון: אני: חאדר.

אילן גילאון: השוטרים: חאדר, תניח את התיק על הרצפה ותתרחק ממנו בבקשה.

אילן גילאון: אוקיי, אני עונה.

אילן גילאון: השוטרים: תוריד את המעיל, תוריד את החולצה.

אילן גילאון: אני עונה: אני אוריד את המעיל, אבל לא נוח לי להוריד את החולצה.

אילן גילאון: השוטרים: לא נחזור על זה שוב.

אילן גילאון: אל תתחכם.

אילן גילאון: בתוך חמש דקות, מספר חאדר, הייתי חצי עירום בלב פלורנטין פינת סלמה, כשידיים דוחות ממששות לי את הגוף, כי הם חשבו שהתיק של המחשב הנייד שלי גדול מדי.

אילן גילאון: ככה נהרס כל הסופ"ש שלי, חנוק מדמעות, מושפל, ועם ההבנה שאני אחיה את זה, כנראה, עד סוף חיי ואצטרך לקבל את זה בהבנה.

אילן גילאון: סוף ציטוט, גברתי.

אילן גילאון: חאדר הזה – ואני יודע מי הוא – שהוא איש סופר-נורמטיבי, כמו שאנחנו היינו קוראים לו, נתקל בדבר הזה כמו שייתקל בו בעתיד כל אחד ששייך לקבוצה, שהוא מסומן או מסומן לא טוב או נראה לשוטר פשוט לא בסדר.

אילן גילאון: מדבר אתך אדם שנעצר לא אחת בהפגנות, ולא תמיד בצדק.

אילן גילאון: פעם אף נעצרתי כי נכנסתי אל תוך ביתי דרך המרפסת – אני, שלי.

אילן גילאון: לכן, הקלות הבלתי-נסבלת הזאת, יש בה מגמה ברורה – ולא לתת כלים למי שנמצא במצב של פצצה מתקתקת.

אילן גילאון: אי-אפשר, גברתי, בחסות החשכה של התואנה הביטחונית, ללכת ולהעמיס את כל הסמכויות האלה; פשוט הדבר הזה איננו ניתן.

אילן גילאון: כדי להגיד: שופוני יא נאס, אנחנו עושים כאן דברים; אנחנו מקיימים כאן ביטחון, אנחנו מחמירים כל הזמן את הכלים, אנחנו מחריפים אותם.

אילן גילאון: לא החמרת הענישה, מסתבר, בסופו של דבר, עוזרת, ולא הרחבת הכלים כדי לפתור את הבעיה הזאת, שהיא בעיה שיש בה סכנה, ואנחנו כל הזמן במחשבה שככל שנוכיח יותר פעילות, נרחיב יותר את האופרציות שאנחנו מבצעים, ניתן יותר סמכויות למשטרה, שלא עלינו – איך אני אגיד לכם?

אילן גילאון: היא לא נמצאת בדיוק במצב מזהיר במיוחד, ולא הייתי רוצה לשפות אותה בעוד זכויות ובעוד אפשרויות לחקור.

אילן גילאון: אבל התובנה המרכזית, גברתי, בחברה קלת-הדק וקלת-דעת וקלת-להט וקלת-הגה וקלת-חשד, היא שפתרון לבעיות של אלימות בתוכה, הן ביטחוניות והן אלימות פנים – בסופו של דבר הן נובעות בדיוק מאותו שורש, מכך שאנשים לא אוהבים מספיק את החיים שלהם – הוא לא, גברתי, בהשקעה בכלים נוספים לשיטור ולכל מה שמסביב לשיטור; הוא לא בכך שאנחנו משקיעים יותר בשערים מגנטיים בבתי-ספר, גברתי, אלא בתובנה המאוד-מאוד מיוחדת, שההשקעה צריכה להיות בעיקר במנדולינות, בחינוך, דווקא באזור היותר-חופשי ויותר ליברלי, כי מסתבר שמדינות מתמודדות באופנים אחרים ובצורות אחרות עם אלימות שאיננה פחות גדולה וחריפה משלנו.

אילן גילאון: ולכן אני אומר, גברתי, שוב, חוק מיותר.

אילן גילאון: כי רבים מן החוקים האלה שרוצים לסמן את השטח – אני חושב שזה מביע עוד חולשה של השלטון, של הממשלה.

אילן גילאון: ומהו הביטוי החזק ביותר לחולשה, גברתי?

אילן גילאון: הרצון לרכז כוח.

אילן גילאון: כל הזמן לרכז כוח וכל הזמן לתת יותר כוח בידי השלטון.

אילן גילאון: לא, לא נוחה לי המדינה הזאת שבה למשטרה יש סמכויות של חשד סביר, שהוא נתון לפרשנות של כל שוטר ושוטר מקוף שאני אמור להיתקל בו.

אילן גילאון: ולכן, זה חוק רע.

אילן גילאון: הוא חוק מיותר.

אילן גילאון: הסבירו פה ארוכות מדוע, מה הן ההשלכות שלו, מה זה יכול לעשות, אבל בסופו של דבר, החמור ביותר, שהוא נותן לגיטימציה, גברתי, להצרת הבסיס של החיים הדמוקרטיים שלנו כאן.

אילן גילאון: ככל שהם מוגבלים היום, אנחנו כל הזמן מנסים להגביל אותם יותר ויותר.

אילן גילאון: אני יודע, ואמרתי גם כאן לא פעם, שדמות ההתייחסות של ראש הממשלה ושל אלה שנוהים אחריו או יחד אתו היא אולי דמות ההתייחסות לפוטין ברוסיה או לארדואן בטורקיה, ואלה הם כלים שונים במסגרת כלל הכלים שצריכים האנשים הללו, ששולטים, כדי למשול טוב יותר, על-פי דעתם: לצמצם את התקשורת, לצמצם את הזכות שלנו להפגין, לצמצם את הזכות שלנו לבטא את עצמנו, ובעיקר להפחיד אותנו בכל דרך אפשרית, כי כידוע – ואני אומר לך בוודאות – שיטת ההפחדה, גברתי, כנראה באמת עובדת, וזה חלק ממנה.

אילן גילאון: ואם בכלל הולך להיות עכשיו חוק משודרג של החקירה, וחוק הבדיקות, הרי החוק הזה מיותר לגמרי, בפעם השלישית, ואני אומר את זה.

אילן גילאון: אני מקווה מאוד שאנשים יתעשתו בעניין הזה ולא ילכו לפי משמעת קואליציונית, וכולם יצביעו באמת על מה שטוב כרגע לנו ולמה שאנחנו צריכים.

אילן גילאון: את יודעת, אני לעולם לא אומר לאנשים "תסתפקו במועט", ואני לא אומר את זה גם למשטרה.

אילן גילאון: אני רק אומר: תסתפקו במה שאתם צריכים, וזה הדבר הנכון לומר בכל תחום ותחום מהחיים שלנו.

אילן גילאון: תודה, גברתי.

אילן גילאון: אפילו חסכתי דקה.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

נורית קורן: עשר דקות לרשותך.

נורית קורן: בבקשה.

זוהיר בהלול: כנסת כמעט ריקה, גברתי ראשת הישיבה, הלכתי בסקרנותי כי רבה היא לבדוק מהי משמעות המילה מישוש.

זוהיר בהלול: חזרתי עד לשנת 322 לפני הספירה ובדקתי באמצעותו של אחד מהוגי הדעות שהטביעו את חותמם עלי, ועל חברי בוודאי, והוא אריסטו.

זוהיר בהלול: להלן, גבירותי ורבותי בכנסת ישראל, מה שאמר אריסטו 322 שנים לפני הספירה: חוש המישוש הוא חרפה לנו, משום שנובעים ממנו תחומים כמו ארוטיקה, פעילות מינית ועונג מיני.

זוהיר בהלול: בא הרמב"ם הידוע לכולכם, ואתם הרי הצאצאים של משנתו של הרמב"ם או משנותיו, וב"מורה נבוכים" שלו, חלק ב', פרק מ', הסכים עם האמרה הזאת בדיוק כפי שאמר אותה ופירש אותה אריסטו.

זוהיר בהלול: אז אם גדולי האומה הללו פירשו את המישוש כמשהו ארוטי – ושלא תגידו לי שבאסוציאציה, כאשר אתם משתמשים במילה הזאת, אתם לא חוברים לעניין הזה; אז אם שם אמרו את הדברים האלה, הכיצד ממשלת ישראל, בחלוף כל כך הרבה שנים, מאמצת את מה שהם לא אימצו?

זוהיר בהלול: ואגב, הרמב"ם נולד ב-1135 אחרי הספירה.

זוהיר בהלול: כלומר, זה היה לפני הספירה, וזה היה אחרי הספירה.

זוהיר בהלול: אני הלכתי, גברתי היושבת-ראש, לבדוק נוסף על כך את הדנ"א של המישוש.

זוהיר בהלול: בדקתי ומצאתי שבדומה לחוש הראייה והשמיעה, גם חוש המישוש מסוגל לספק מידע מרחבי אודות מיקומם היחסי של עצמים במרחב.

זוהיר בהלול: מידע זה מאפשר את התגבשותה של התפיסה המרחבית.

זוהיר בהלול: יש הבחנה בין – שימו לב, חברי וחברותי – יש הבחנה בין תפיסה מישושית סבילה לבין תפיסה מישושית פעילה, אקטיביסטית.

זוהיר בהלול: התפיסה הסבילה, גברתי היושבת-ראש, אומרת שהמידע עובר דרך העור, אבל הוא מעובד ומאוחסן במוח אבל בלי הדים קוגניטיביים משמעותיים.

זוהיר בהלול: כלומר, המישוש הסביל הוא מישוש לא כל כך אפקטיבי.

זוהיר בהלול: המישוש היותר-אפקטיבי הוא המישוש הפעיל, שם התפיסה אומרת שהיא מתפעלת, המישוש הזה מתפעל את איברי הגוף במגע עם חפצים.

זוהיר בהלול: הכיצד יבחינו שוטרי ישראל במדינת המשטרה שלנו במצבו הסביל או במצבו הפעיל של הממושש?

זוהיר בהלול: האם מישהו מחברי הכנסת שאמורה לחוקק את החוק הזה ולהעבירו לשוטרי ישראל, האם הם מבינים ששוטרי ישראל צריכים להיות בעלי IQ של 185 כדי לעשות את ההבחנה בין מישוש סביל לבין מישוש פעיל?

זוהיר בהלול: האם הם יכולים לחבור אל הקלסתרון, שבעצם עכשיו, בעיני רוחי בניתי אותו, כדי שלשוטרי ישראל יהיה יותר קל להבחין בפוטנציאל החשוב של אותו איש שאמור להיות ממושש במדינת כל ממוששיה או במדינת כל ממששיה?

זוהיר בהלול: הקלסתרון מורכב כדלקמן מעשר תכונות מהפנטות, כדי שלשוטרי ישראל יהיה יותר קל לתפוס את אותו חשוד ולממש – ולמשש, סליחה, אלה מילים קשות – ולמשש את גופו.

יחיאל חיליק בר: – – –

זוהיר בהלול: א.

זוהיר בהלול: חיליק בר, הוא צריך להיות שחום עור, על כך אין ויכוח.

זוהיר בהלול: אבל שימו לב לתשע התכונות הבאות, שבעצם גם "מורה נבוכים" של הרמב"ם לא יכול לפענח את החידה הזו: החשוד העתיד להיות פוטנציאל למישוש צריך להיות עם ידיים בכיסים, או שמא הוא צריך להיות עם ידיים משוחררות, כי הוא מתכוון להזים את החשד מעצמו; 3.

זוהיר בהלול: הוא צריך להיות איש עם פנים זועפות.

זוהיר בהלול: הפנים שלו צריכות להיות זועפות.

זוהיר בהלול: או שהפנים שלו צריכות להיות קוּליות.

זוהיר בהלול: אגב, זה גם זכר וגם נקבה – פנים זועפים ופנים קוליות.

עיסאווי פריג': – – –

זוהיר בהלול: כי אם הפנים שלו זועפים – סליחה?

עיסאווי פריג': זה יותר מדי.

קריאה: תתרגם, תתרגם.

עיסאווי פריג': תתרגם.

עיסאווי פריג': זה יותר מדי.

זוהיר בהלול: כן, אבל השוטרים צריכים להצטייד בכלים.

זוהיר בהלול: אני מנסה להקל עליהם.

עיסאווי פריג': יא מועלם.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי מבקש שתדבר בעברית, זוהיר.

יחיאל חיליק בר: הוא מבקש שתדבר בעברית.

עיסאווי פריג': תתרגם לעברית בבקשה.

זוהיר בהלול: התכונה הרביעית בקלסתרון של החשוד הממושש – התנועות העצבניות שלו, או שמא הוא בעצם עושה תנועות נון-שלנטיות כדי לבלבל את האויב; 5.

זוהיר בהלול: הוא אורב בצד.

זוהיר בהלול: בדרך כלל הממושש העתידי הפוטנציאלי אורב בצד, ואז השוטר תופס אותו ויודע שהוא אורב בצד, או שמא הוא מתמזג בתוך ההמון כפעולת הסוואה.

זוהיר בהלול: תכונה נוספת, עיסאווי: אם הוא מלחשש בצד, אז הוא פוטנציאל חשוד, אבל הוא גם יכול לדבר בקולניות – –

עיסאווי פריג': אההה.

זוהיר בהלול: – – גם כדי לבלבל את השוטר שבא למשש אותו.

זוהיר בהלול: תכונה נוספת: הוא צריך ללבוש מעיל, כיוון שמתחת למעיל הוא מסתיר משהו בוודאי.

זוהיר בהלול: אבל הוא גם יכול לא ללבוש מעיל, מכיוון שהוא מנסה להסתיר את העובדה שאיננו מסתיר שום דבר.

זוהיר בהלול: תכונה נוספת: הוא צריך למהר.

זוהיר בהלול: ברגע שמישהו ממהר, אז הוא חשוד פוטנציאלי, אבל גם זה שמאט הוא חשוד פוטנציאלי, מכיוון שהוא מנסה להסתיר את ההליכה המהירה שלו.

זוהיר בהלול: ותכונה אחרונה: הוא צריך להיראות או כערבי, או כאתיופי, או כרוסי, או מנסה שלא להיראות כרוסי, כערבי או כאתיופי.

זוהיר בהלול: אלו הן התכונות שמהוות את הקלסתרון שיביא את שוטרי ישראל לידי פעולת אינוס האזרח להיות ממושש בחסות החוק.

זוהיר בהלול: אינני מבין מדוע ממשלת ישראל זו תומכת במשנתו של ג'ורג' אורוול משנת 1984.

זוהיר בהלול: חשבתי לתומי שממשלת ישראל מאמצת – – –

יעל גרמן: הוא כתב ב-1948.

זוהיר בהלול: סליחה?

יעל גרמן: ג'ורג' אורוול כתב ב-1948 על 1984.

זוהיר בהלול: על 1984.

יעל גרמן: על 1984.

זוהיר בהלול: כן.

זוהיר בהלול: אם הייתי אומר 1948, כערבי, הייתי חשוד למישוש, מכיוון שיגידו שאני מכניס את העניין של הנכבה.

זוהיר בהלול: אז דיברתי על 1984, זה יותר סובלימטיבי לאוזן של היהודים.

זוהיר בהלול: ולכן, אני באמת מנסה ככה להיות יותר עדין נפש, אפילו בלקסיקון המילולי שלי.

זוהיר בהלול: ג'ורג' אורוול דיבר על "האח הגדול", ודיבר על כך שהוא חוזה שעד 1984 כל העולם יהיה חשוף, חושפני, משהו כזה בערך.

זוהיר בהלול: מה שקרה, שמדינת ישראל מלאה במצלמות, אבל מדינת ישראל איננה מסתפקת במצלמות, רחמנא ליצלן, כדי לאכוף את הרגולציה על האזרחים, בעידן שבו האזרח חסר, הייתי אומר, זכות של צנעת הפרט.

זוהיר בהלול: אלא מאי?

זוהיר בהלול: היא מוסיפה גם את פעולת המישוש של השוטרים, כדי להפוך את ג'ורג' אורוול ליקיר ההמונים בפעם האחרונה בעידן הזה.

זוהיר בהלול: ממשלתו של בנימין נתניהו רוצה להקל על שוטרי ישראל.

זוהיר בהלול: זה בא על חשבון הפקעת זכויותיו של האזרח במדינת המשטרה.

זוהיר בהלול: תבורכו, גבירותי ורבותי, בחוק הזה.

זוהיר בהלול: הוא יעבור, כן יעבור, תיהנו ממנו, תתענגו ממנו, ותבלו אתו, מכיוון שבכך תמה תקופת צנעת הפרט במדינת ישראל.

קריאה: – – –

קריאה: יפה מאוד.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

עיסאווי פריג': – – –

קריאה: עוד מעט לא תוכלו.

קריאה: לא תוכלו עוד מעט.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רשמת פרלמנטרית, חברי הכנסת, חברותי וחברי חברי הכנסת שמפריעים לי עכשיו, תודה רבה לכם.

זוהיר בהלול: סליחה, כבל, סליחה.

איתן כבל: תודה, תודה.

יעל גרמן: אנחנו אתך, כבל, לאורך כל הדרך.

עיסאווי פריג': אבל עכשיו, אתה בא אחרי זוהיר, אתה צריך – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: מורי ורבי, יקירי, לעולם לא אתיימר.

איתן כבל: אני אסקופה נדרסת למרגלותיו של חברי זוהיר בהלול.

זוהיר בהלול: מורי ורבי – – –

איתן כבל: מורי ורבי, מה.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה להתחיל ולומר את הדבר הבא.

איתן כבל: חבר הכנסת זוהיר בהלול, איך הגענו למצב שהכנסת, גם בעניין כזה, מוצאת את עצמה – –

איימן עודה: – – –

איתן כבל: – – חבר הכנסת איימן עודה, מתפלגת גם על עניין כזה.

איתן כבל: אני לא מדבר עכשיו על הצד המדיני, אם יש כאן, וערבים ויהודים.

איתן כבל: הנושא לכאורה אמור להיות ביטחון, כולם אמורים להתרכז סביבו – בסדר, יותר, פחות, כמו כל הוויכוחים, את יודעת, הענייניים, כמו שרוב הדברים נעשים פה – ופתאום אנחנו מוצאים את עצמנו – ואני שואל את עצמי: מה הם חושבים להם?

איתן כבל: שהם רוצים פה ביטחון יותר מאתנו?

איתן כבל: על מה הוויכוח בכלל?

איתן כבל: מה הסיפור הזה, למען השם?

יעל גרמן: זה לא עניין של ביטחון.

איתן כבל: הרי ברור לי, זה הרבה מעבר.

איתן כבל: הרי זה ברור לי.

איתן כבל: זה הכול תכסית.

איתן כבל: כי בסופו של עניין, חברת הכנסת יעל גרמן, כשאני מתייחס לדברים האלה ומסתכל פנימה, מנסה להבין, אני מנסה לראות בעיני רוחי מה הולך להיות.

איתן כבל: בסוף צריך לשים את הדברים, ואני אומר את זה פה למפלגה שחלק ניכר ממצביעיה הם מזרחיים, כמוני.

איתן כבל: אני לא מצביע עבורם – אבל מזרחיים כמוני.

איתן כבל: לא כל בני משפחתי דומים לי בצבע.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: ממש לא.

איתן כבל: והאם יש לך כלים – כשאני באתי ואמרתי שלחברי המזרחיים נצטרך לשים שבב, זה נשמע כמו איזו בדיחה, בדיחה רעה.

איתן כבל: אבל איזו דרך עומדת בפנינו להתמודד עם השאלות האלה?

עיסאווי פריג': מייקל ג'קסון החליף את עורו.

איתן כבל: אני אומר את זה, זה באמת, זה לא – אתה מתייג.

איתן כבל: זאת אומרת, אני אומר את זה כאיש שעמד במצבים כאלה, ויש פה אנשים שעמדו במצבים כאלה המון פעמים.

איתן כבל: ולפעמים אתה לא יודע.

איתן כבל: אתה לא יודע.

איתן כבל: אתה באמת מוצא את עצמך במצבים מאוד לא נעימים.

איתן כבל: אתה לא יודע, לגשת, לא לגשת, כי אין לך כוונה לעלוב.

איתן כבל: ובשורה התחתונה, על מה אנחנו מדברים?

איתן כבל: בשם הביטחון הכול מותר?

איתן כבל: וכמו תמיד, בסוף זה חוזר אלינו, וזה יכה בנו בפרצוף.

איתן כבל: אני רואה כבר חוליות מישוש.

איתן כבל: אפשר לחשוב, אפשר לחשוב, יקימו עכשיו – תהיה יחידת מישוש בצה"ל, יאמנו חיילים למשש.

זוהיר בהלול: אחרי הגישוש, מישוש.

איתן כבל: חיילות ממששות, חיילים ממששים.

עמר בר-לב: יהיה גישוש-מישוש.

איתן כבל: או גישוש-מישוש.

איתן כבל: ובטח זאת תהיה יחידה מובחרת, כי יהיו כאלה שידעו למשש ממרחק מסוים, וידעו להבין ולהבחין.

זוהיר בהלול: הערבים יהיו טובים לגישוש, אבל לא למישוש.

איתן כבל: כן, בסדר, כל אחד ותפקידו.

איתן כבל: יש הטובים לגישוש, והטובים למישוש.

יעל גרמן: – – –

זוהיר בהלול: הגששים.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: זה פשוט.

איתן כבל: זה איום.

איתן כבל: זאת אומרת, בסופו של עניין, כל החוקים שמי שחושב – זה הקטעים האלה כאילו אתה – עכשיו יהיה חוק, כולם ייבהלו מהמישוש, זה יגרום לכך שהמתח, שהסכינאות או כל פעילות הפח"ע תרד ב-50%.

איתן כבל: איך שהחוק ייכנס לתוקפו, החיילים יתאמנו בלמשש, בזמן שאנחנו עוברים את תקופת הביניים הזאת, חיילים צריכים להתאמן, צריך לקחת אותם לבסיסים מיוחדים לאימונים.

איתן כבל: מה, כל אחד יקבל הכשרה למשש?

אלעזר שטרן: איתן, יש איזה אירוע – – –

עמר בר-לב: כנפי מישוש.

איתן כבל: כנפי מישוש.

איתן כבל: אתה יצירתי היום, עמר.

אלעזר שטרן: איתן, יש איזה אירוע דקירה בארבעת החודשים האחרונים שהיה נמנע כי מישהו רצה למשש והוא לא היה יכול?

איתן כבל: אפילו לא אחד.

איתן כבל: נהפוך הוא, אני אומר לך, נהפוך הוא.

איתן כבל: אתה ואני ישבנו קודם מאחור, ואמרתי לך: תראה איך בדיוק ניגשים לבצע בידוק.

איתן כבל: זה מה שגורם, בסופו של עניין – דהיינו, הרי אם כבר הגיע מישהו והחליט לפגע בך, הרי אם אתה מגיע אליו למשש אותו, הוא כבר יבצע את זממו.

איתן כבל: הרי זה קורה כל יום.

איתן כבל: אין מקרה – שתביא מערכת הביטחון, המשטרה – שיביאו, חבר הכנסת שטרן, מקרה אחד שהיה נמנע אילו חוק המישוש היה בתוקף.

איתן כבל: זה הסיפור.

איתן כבל: חוקים חסרים?

איתן כבל: אנחנו פה מחוקקים את עצמנו לדעת, כולנו, כל יום מהבוקר.

איתן כבל: מה אנחנו עושים עכשיו עד 04:00-03:00, לפנות בוקר?

איתן כבל: מחוקקים.

איתן כבל: כל יום שני – – –

יעל גרמן: לא כולנו, איתן – – –

איתן כבל: לא, הם כבר הלכו להתאמן במישוש.

איתן כבל: זה הרי לא מעניין אותם.

זוהיר בהלול: סדנאות ליליות?

איתן כבל: כן.

איתן כבל: סדנאות.

איתן כבל: הם עכשיו בסדנאות.

עיסאווי פריג': אין אף אחד מהקואליציה.

נורית קורן: למה?

נורית קורן: אני מהקואליציה.

נורית קורן: הנה, יושבת פה.

איתן כבל: היושבת-ראש, היושבת-ראש.

נורית קורן: מעניין היה לשמוע אתכם אם הייתם בצד השני.

איתן כבל: אמרו ליושבת-ראש שמחר – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: – – –

נורית קורן: היום, היום, היום.

איתן כבל: היושבת-ראש קיבלה למחזר מה שנקרא שיעור פרטי, אתה מבין, מה שהיא לא תספיק היום.

איתן כבל: הם כולם בהדרכה קבוצתית.

נורית קורן: אנחנו נבוא.

איתן כבל: אצל חמישה שרים.

איתן כבל: כולם אצל ראש הממשלה ועוד חמישה שרים.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר לכם, תראו, איך עניין שהוא אמיתי, ביטחון אזרחי ישראל, הופך לסוג של ביזוי; ביזוי בשם הדבר שהוא הכי, שהוא נורא, כי כולנו יודעים, כשאנחנו מדברים על ביטחון, חברת הכנסת יעל גרמן, כולם עומדים בדום.

איתן כבל: תאמיני לי, הממשלה הזו יותר מכל ממשלה אחרת משתמשת פעם אחר פעם במילה הזו, ביטחון, כדי לבצע פעולות איומות ונוראות.

איתן כבל: הם כבר לקחו את זה לכלכלה, במתווה הגז, ועשו שימוש נורא ואיום בשם הביטחון.

איתן כבל: הם נושאים פעם אחר פעם את שם הביטחון לשווא.

איתן כבל: הם לא באמת מגינים על אזרחי ישראל.

איתן כבל: צה"ל עושה כמיטב יכולתו, מערכת הביטחון, ועוד לפני שהפלגנו, כן שלום, לא שלום, כל הדיבורים האלה, אלא – – –

אלעזר שטרן: מה שהם עשו לנאמנות – – –

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: כי זו הדרך היחידה.

איתן כבל: תשמע, אני אומר תמיד שקשה לאהוב; לשנוא – קל מאוד.

איתן כבל: זה הכי קל.

איתן כבל: עכשיו, אם הוא צריך היה לבוא לפה ולתת הסבר מנומק שכולו מלא אהבה וניסיון לחבר, מי היה – – –

זוהיר בהלול: מישהו היה מתייחס?

איתן כבל: מישהו היה מתייחס?

איתן כבל: התקשורת, מישהו מהעיתונים היה כותב על זה?

איתן כבל: כשאתה שונא, אתה מייצר את כל היצרים, אתה מוציא פה את כל הרוע ושם פה על השולחן, חבר הכנסת שטרן.

איתן כבל: יש לך חגיגה.

איתן כבל: יושבים אנשים בבתים, אומרים: הוא צודק, צריך להראות להם, צריך וזו הדרך.

איתן כבל: אף אחד לרגע לא יושב ושואל את עצמו את השאלה הפשוטה: האם חוק המישוש, שחלק ניכר מאזרחי ישראל היהודים יהיו הממוששים הראשונים – אף אחד לא שאל את עצמו את השאלה הפשוטה: האם זה יעצור?

איתן כבל: האם זה יבלום?

איתן כבל: האם זה ישנה את המצב המדיני או את המצב הביטחוני בכל הנוגע לאשר קורה לאחרונה?

איתן כבל: ממש לא.

איתן כבל: אף אחד לא שואל, כי כשאתה שונא אתה לא עוסק בשאלות החשובות.

איתן כבל: אתה עוסק בשנאה.

איתן כבל: וזה מה שיש לנו כאן.

איתן כבל: לכן, זה לא ביטחון.

איתן כבל: אני לא צריך לתת פה כל שני וחמישי, לעלות ולהישבע מחדש שאני אוהב את המדינה ואני בעד ביטחונה.

איתן כבל: לא צריך מאף אחד מהם הכשר.

איתן כבל: לא מעניין אותי מה הם חושבים בעניין הזה.

איתן כבל: די, נמאס כבר.

איתן כבל: מה כן?

איתן כבל: אני רוצה שכן יגנו על אזרחי ישראל כולם, אבל שיעשו זאת בכלים הנכונים, לא בדיבורי סרק.

איתן כבל: תודה.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

נורית קורן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

נורית קורן: לרשותך חצי שעה, חבר הכנסת סעדי.

נורית קורן: חצי שעה, אבל בחצי שעה הזאת, שלא נירדם.

אוסאמה סעדי: אני מקווה שלא.

אוסאמה סעדי: ואם תירדמו, אנחנו נחטוף הצבעה.

אוסאמה סעדי: גברתי, זה 20 דקות.

נורית קורן: הנה, בבקשה.

קריאה: – – –

אוסאמה סעדי: לא, היא ישנה, ואז נחטוף ישר הצבעה – אני אשב במקומה ונכריז על הצבעה – –

נורית קורן: כשתהיה אחמד טיבי, אולי תוכל לעשות את זה.

אוסאמה סעדי: – – ונגיד שאנחנו הריבון.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לפני שאני אתחיל לדבר על החוק הספציפי הזה, חוק המישוש, שנקרא בלשון משפטית חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 5 והוראת שעה), התשע"ו–2016, אני מוצא שמחובתי לדבר על נושא כאוב מאוד, הומני מאוד, מהמדרגה הראשונה.

אוסאמה סעדי: מדובר בחיי אדם, באסיר שובת רעב, עצור מינהלי, שהיום הוא היום ה-69 לשביתה שלו.

אוסאמה סעדי: אסיר, עיתונאי בשם מוחמד אלקיק, תושב הכפר דורא, שעצור מאז 21 בנובמבר 2015, והוא שובת רעב מ-25 בנובמבר ועד היום.

אוסאמה סעדי: אתמול יצא לי לבקר אותו בבית-החולים "העמק" בעפולה, ואני אומר לכם, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני 25 שנה עבדתי כעורך-דין וייצגתי הרבה אסירים, וגם מאז נבחרתי לכהן כחבר כנסת, גם בחודשים האחרונים, ליוויתי עם חברי כמה עצורים מינהליים שפתחו בשביתת רעב, ובהם אלה שהתפרסמו – חאדר עדנאן ומוחמד עלאן – אני אומר לכם שזו הפעם הראשונה שאני חוויתי מראות קשים ביותר.

אוסאמה סעדי: לראות אדם על מיטתו בבית-החולים, ששותה אך ורק מים, ומסרב לכל טיפול רפואי, ומסרב לקבל ויטמינים ואפילו מלח, והוא איבד את הכושר ואת הכוח שלו לדבר, חברת הכנסת גרמן, הוא לא מסוגל לדבר.

יעל גרמן: 45 יום – – –

אוסאמה סעדי: אני תקשרתי אתו רק בכתב; היה כותב לי דברים והייתי כותב לו ושואל אותו.

אוסאמה סעדי: המראה הזה הוא מראה באמת קשה מאוד.

אוסאמה סעדי: אני פניתי היום לסגן שר הביטחון, שהיה פה בכנסת, וגם למשנה ליועץ המשפטי, ואמרתי שצריך לעשות מעשה, כי בית-המשפט העליון, שדן בעתירה שלו, בינתיים קבע שהעתירה תהיה תלויה ועומדת וביקש לקבל דוח רפואי מדי יום ביומו.

אוסאמה סעדי: ואתמול, אחרי שבית-המשפט העליון קיבל את הדוח הזה, החמור, שנכתב בו במפורש שחלה החמרה וחלה הידרדרות במצבו הרפואי, הוא ביקש את עמדת התביעה הצבאית – שלאור מצבו הרפואי הקשה, ולמעשה כבר לא נשקפת ממנו כל סכנה לביטחון המדינה – האם יש שינוי בעמדת התביעה הצבאית.

אוסאמה סעדי: והפרקליטות היום, לפני כמה שעות, מסרה את עמדתה לבית-המשפט העליון ואמרה: אין כל שינוי בעמדתנו, ואנחנו עומדים על הצו המינהלי לשישה חודשים במלואו.

אוסאמה סעדי: ובית-המשפט העליון הזדעק וקבע דיון ליום חמישי הקרוב, ואמר שאם תחול הידרדרות במצבו, אז הדיון יוקדם לאלתר.

אוסאמה סעדי: אנחנו מבקשים באמת לעשות מעשה, והמעשה הנכון בנסיבות העניין, ועל מנת להציל חיים של אדם שלא הוגש נגדו כתב-אישום, וכל מה שיש נגדו זה צו מעצר מינהלי, אבל כאשר עומדת מול זה האפשרות של אובדן חיים, המעשה שצריך להיעשות זה לבטל לאלתר את צו המעצר המינהלי ולתת לו את האפשרות לסיים את שביתתו ולהורות על שחרורו של מוחמד אלקיק.

אוסאמה סעדי: לעניין החוק שמובא היום, גברתי היושבת-ראש, אני וחברותי בוועדת החוקה, יעל גרמן שנמצאת פה, רויטל סויד וגם מיכל רוזין, דנו בחוק הזה בכמה פגישות, אבל האמת שגם בפגישות האלה והישיבות האלה של ועדת החוקה לא ניתנה לנו ההזדמנות להציג את העמדה שלנו ואת ההסתייגויות לגופם של דברים.

אוסאמה סעדי: אני סבור שמבחינה משפטית – ותכף נגיע לעניין השאלה הפוליטית והכדאיות הפוליטית של החוק הזה – אבל גם מבחינה משפטית, אין שום סיבה ואין שום עילה לחוק הזה.

אוסאמה סעדי: ואני מדגיש את הדברים שאמרו חברי וחברותי לפני פה, שלמעשה, החוק הזה נחלק לשני חלקים: החלק הראשון הוא החלק הכללי, שלמעשה מדובר בסמכות חיפוש כללית, סמכות חיפוש פלילית; והחלק השני הוא החלק שמדבר על סמכות החיפוש הביטחונית.

אוסאמה סעדי: ואין טבעי מלהפריד, חבר הכנסת פריג', את שני החוקים האלה – החוק הפלילי, שלמעשה ולאמיתו של דבר אנחנו כאופוזיציה היינו מוכנים לבוא לקראת הממשלה ומשרד המשפטים, וקיבלנו את התיקון שהביאו לנו ואמרנו: אנחנו מוכנים – נכון, חברת הכנסת גרמן?

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, ואת כמשפטנית וכעורכת-דין – אמרנו:

אוסאמה סעדי: אנחנו מוכנים לקבל את ההרחבה, ומדובר בהרחבה משמעותית.

אוסאמה סעדי: אבל אל תערבבו מין בשאינו מינו, ואל תערבבו את הנושא של סמכות החיפוש הפלילית בסמכות חיפוש ביטחונית.

אוסאמה סעדי: אפילו חברי מהמחנה הציוני ומיש עתיד וממרצ אמרו: אנחנו מוכנים בחלק השני של סמכות החיפוש הביטחונית ללכת עם הממשלה, עם הקואליציה.

אוסאמה סעדי: ואז אני הייתי היחיד באופוזיציה, ואנחנו היחידים.

אוסאמה סעדי: אבל בסדר, אנחנו התרגלנו לזה שאנחנו בכמה חוקים, לצערנו הרב, אנחנו נמצאים יחידים.

אוסאמה סעדי: אבל תראו עד איפה היו החברים שלנו באופוזיציה מוכנים ללכת, גם בחלק הראשון, גם בחלק השני, אבל הקואליציה הלכה עם ראש בקיר, והיא רוצה להעביר את החוק הזה עם שני החלקים שלו.

אוסאמה סעדי: לא מוכנה לשמוע הסתייגויות הגיוניות שאנחנו מציעים.

אוסאמה סעדי: נכון שבסופו של דבר בחלק השני – ואני כבר אקדים את המאוחר – בחלק השני ביקשנו ותיקנו את המילה "אזור" ל"מקום", שכאילו ההכרזה תהיה על מקום מסוים ולא על אזור, כי אזור זה יותר רחב, לא מוגדר, ומקום זה מקום מוגדר, קטן.

אוסאמה סעדי: אבל אם היו שומעים לנו החוק הזה היה עובר בהסכמה של כמעט 95% מהכנסת בחלק השני, ובחלק הראשון, אם היו מקבלים גם את ההרחבה שאנחנו הצענו ושהסכמנו לה, אז גם, אני חושב שהיה עובר פה-אחד במסגרת החוק הכללי של החיפוש.

אוסאמה סעדי: למה אני מתכוון?

אוסאמה סעדי: כאשר הסעיף שאנחנו מבקשים לתקן, שזה סעיף 3(ב), הסעיף המקורי, גברתי היושבת-ראש, סעיף 3(ב) לחוק קובע כי לשוטר, לחייל וגם למאבטח יש סמכות חיפוש על גופו של אדם, או בכלי תחבורה, כאשר עולה חשד לנשיאת נשק או כוונה לעשות שימוש בנשק – זה הסעיף המקורי שהממשלה והמשרד לביטחון הפנים רצו לתקן.

אוסאמה סעדי: במשך שנים, מאז הכנסת הקודמת ואפילו לפני, ביקשו לתקן את הסעיף הזה, כי אמרו: החוק הזה, הסעיף הזה, לא נותן מענה לתופעת האלימות, העבריינות של בני-נוער צעירים ליד מועדונים, פאבים, דיסקוטקים, ואז הביאו את החוק הזה שנקרא חוק המישוש.

אוסאמה סעדי: הגרסה הראשונה שלו הייתה להיאבק בתופעה הזאת, ולכן הביאו לנו את ההצעה הזאת, גברתי היושבת-ראש.

אוסאמה סעדי: כשהביאו אותה לקריאה הראשונה, באו ואמרו שהיה לשוטר חשש סביר – חשש סביר – שאדם עומד לבצע עבירת אלימות נגד אחר, רשאי הוא לערוך חיפוש על גופו של האדם לשם בדיקה אם הוא נושא עמו שלא כדין נשק.

אוסאמה סעדי: ואז אני, בקריאה הראשונה, עמדתי כאן ואמרתי שאתם למעשה מבלבלים את חברי הכנסת שהם לא משפטנים ולא מבינים את הדקויות של המושגים, כאשר אתם מדברים על חשש סביר לעומת חשד סביר, ואנשים חושבים שזה אותו דבר.

אוסאמה סעדי: אבל למעשה יש הבדל משמעותי בין שני המושגים: החשד הסביר – בית-המשפט העליון קבע שלמעשה המבחן הוא מבחן אובייקטיבי של שוטר אובייקטיבי, לעומת החשש הסביר, שזה מושג של האדם הסובייקטיבי.

אוסאמה סעדי: וקבע בית-המשפט העליון, שלמעשה המבחן הוא מבחן חשד סביר, שהמבחן הוא מבחן של אדם אובייקטיבי.

אוסאמה סעדי: ואז אמרתי שאנחנו עומדים על כך שהעניין הזה של החשש הסביר ישתנה, ובאמת, הייתה התנגדות כמעט מקיר לקיר לעניין הזה של החשש הסביר, ואפילו היועצת המשפטית של ועדת החוקה הסכימה אתנו, וגם חבר הכנסת בני בגין, ולכן הלכו והביאו לנו נוסח אחר, מעודכן, ואמרו: נכון, אתם צודקים, חברי הכנסת, אנחנו לא נרצה לשנות את המושג הזה, חשד סביר; אנחנו נבטל ונשנה את המושג חשש סביר, ונשאיר את החשד הסביר.

אוסאמה סעדי: אבל באו ואמרו: אנחנו נרחיב את ההגדרה, שההגדרה לא תהיה "חשד סביר שהאדם נושא נשק" – באמת, איך אפשר לדעת אם האדם נושא נשק אם לאו?

אוסאמה סעדי: – ואמרו: אנחנו רוצים להרחיב את ההגדרה ל"חשד סביר שאדם עומד לבצע עבירת אלימות".

אוסאמה סעדי: אני וחברתי חברת הכנסת יעל גרמן וחברות הכנסת סויד ומיכל רוזין אמרנו: אתם יודעים מה?

אוסאמה סעדי: אף שמדובר בהרחבה משמעותית ביותר לעומת המצב הקיים, אם זה יכול למגר או לתרום או לסייע בצמצום התופעה של אלימות ושל עבריינות, אנחנו מוכנים ללכת כברת דרך ולהסכים עם ההרחבה הזאת.

אוסאמה סעדי: אבל לא.

אוסאמה סעדי: לא די, באו אמרו: אנחנו רוצים שהחשד הסביר הוא חשד סביר – תכף אני אקרא לכם את הנוסח – חשד סביר שאדם עומד לבצע עבירת אלימות, רשאי הוא לערוך חיפוש על גופו של האדם כדי לבדוק אם הוא נושא עמו שלא כדין נשק.

אוסאמה סעדי: אבל הוסיפו: לעניין סעיף זה, יראו חשד סביר, כאמור, בין היתר, אם במקום ציבורי האדם מתנהג באופן בריוני, ובכלל זה משמיע גידופים – אז מחקו את זה – נוקט אלימות מילולית או איומים או מתנהג באופן מרתיע או מפחיד אחר; ואז הוסיפו את סעיף 2: התעורר חשד סביר, כאמור בפסקה (1) לגבי – היה "חבורת אנשים", ואמרו שהמילים האלה נשמעות לא בסדר, אז שינו את זה ל"אנשים שחברו יחד" – תחול סמכות החיפוש גם לגבי כל אחד מהם.

אוסאמה סעדי: ואז באנו ואמרנו, גברתי היושבת-ראש, הרי העניין הזה של חשד סביר, כבר יש פסיקה ענפה של בית-המשפט העליון מה זה חשד סביר, מה הם התנאים, ואלה הם התנאים – – –

יעל גרמן: תשימו נקודה וזהו.

אוסאמה סעדי: תשימו נקודה.

אוסאמה סעדי: אמרנו שהסעיף יהיה – וזו ההסתייגות שהגשנו: היה לשוטר חשד סביר שאדם עומד לבצע עבירת אלימות נגד אחר, רשאי הוא לערוך חיפוש על גופו של האדם כדי לבדוק אם הוא נושא עמו שלא כדין נשק; נקודה.

אוסאמה סעדי: ואז לא צריך את כל הסיפה של סעיף 1, ולא צריך את סעיף 2 על כל העניין הזה של חבורה, שבאמת מקומם הרבה חברות וחברי כנסת: מה זה חבורה?

אוסאמה סעדי: למה אם חמישה-שישה אנשים צעירים עומדים יחד, ואחד מהם מתנהג באופן אלים מילולית, או התחיל לגדף – אז מה, צריך לערוך חיפוש על כולם?

אוסאמה סעדי: למה, כולם חשודים?

אוסאמה סעדי: אבל אף אחד לא שומע.

אוסאמה סעדי: לא.

אוסאמה סעדי: עומדים על זה שזה יהיה ככה.

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: כי אנחנו רוצים את זה ככה.

אוסאמה סעדי: אבל תשכנעו אותנו שמבחינה משפטית זה בסדר, זה נכון – לא מוכנים לשמוע.

אוסאמה סעדי: גם העמדה של לשכת עורכי-הדין, שהוגשה גם בדיון שהיה בוועדת החוקה – אני מקריא את עמדת לשכת עורכי-הדין – גברתי היושבת-ראש, את חברה כמוני בלשכת עורכי-הדין.

אוסאמה סעדי: אמרו בעניין סמכות החיפוש הפלילי, בחלק הראשון, אמרו: זה המקום לציין כי סמכויות החיפוש בכללותן נמצאות בתהליך של הסדרה כוללת במסגרת הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה, חיפוש ותפיסה).

אוסאמה סעדי: מדובר בהצעת חוק שבמסגרתה עתידים להיות מוסדרים כל סוגי החיפושים והעילות והתנאים לקיומם.

אוסאמה סעדי: לכן ברור כי קיימת מגמה לרכז את סוגיית החיפושים תחת מטרייה נורמטיבית קוהרנטית אחת, אם מדובר בחיפוש לצורך בירור פלילי ואם מדובר בחיפוש שעילתו היא ביטחונית.

אוסאמה סעדי: לפיכך ראוי שהצעה לתיקון שתכליתה להעניק עזרה ראשונה לאור מצב ביטחוני קשה תהיה נקודתית, תכליתית ומינימליסטית, ולא הרחבת חזית גורפת.

אוסאמה סעדי: מכאן נולדה ההצעה להפריד את שני החלקים.

אוסאמה סעדי: אמרו בעיקר חברי מהאופוזיציה שהם מסכימים לחלק השני של החיפוש עקב המצב הביטחוני.

אוסאמה סעדי: אמרו: בואו נפריד – את החלק הראשון נשאיר להצעת החוק הממשלתית שמתגבשת, הכוללת, שיביאו לוועדת חוקה, ואז נכניס את התיקונים האלה באופן קוהרנטי, שלא תהיינה סתירות בין הצעת החוק הזאת או החוק הזה לבין הצעת החוק הממשלתית הכוללת.

אוסאמה סעדי: אם אתם חושבים שהמשטרה חסרת סמכויות, ידיה קשורות, אין לה דרך להילחם בתופעת הסכינאות, ואתם רוצים לתת לה עזרה ראשונה מיידית להילחם בתופעת הסכינאות – תפרידו.

אוסאמה סעדי: זה לא כל כך אקוטי ודחוף, החלק הראשון.

אוסאמה סעדי: בואו תשאירו את זה לחלק הכולל, ובואו נדון בחלק השני.

אוסאמה סעדי: ואמרתי, יש לכם רוב מוחץ, רוב עצום.

אוסאמה סעדי: אבל לא שומעים.

אוסאמה סעדי: לכן, לסיכום החלק הראשון, אני חושב שראוי וצודק לפצל את הסעיף הראשון ולהשאיר אותו לדיון במסגרת החוק הכללי של סמכויות החיפוש הכלליות, שלא תהיינה כל סתירות ביניהן, ושתהיה קוהרנטיות בין כל החוקים של החיפוש.

אוסאמה סעדי: לגבי החלק השני – וכאן אני שמעתי את חברי וחברותי חברי הכנסת שאומרים: אין לנו בעיה עם החלק השני.

אוסאמה סעדי: אני אומר לכם, החוק במתכונתו המקורית לא דיבר בכלל על מצב ביטחוני.

אוסאמה סעדי: החוק לפני שנים, שהיה מיועד לפאבים ולדיסקוטקים, בכלל לא נכנס לעניין הזה של ביטחון.

אוסאמה סעדי: רק עכשיו מנצלים, לטענתנו ניצול ציני, את המצב הביטחוני הקיים.

אוסאמה סעדי: מנסים להלביש עכשיו על החוק הזה את המטרייה הביטחונית, על מנת להעניק לו גושפנקה בין חברי הכנסת, וכביכול לתת הצדקה לשר לביטחון הפנים, לממשלה ולעומד בראשה, שלמשטרה חסרות סמכויות, ולכן אנחנו צריכים לתת להם סמכויות על מנת להיאבק.

אוסאמה סעדי: תראו מה אומר ומה אמר השר לביטחון הפנים כשהציג את החוק בפעם הראשונה – חברת הכנסת גרמן הייתה שם.

אוסאמה סעדי: השר לביטחון פנים גלעד ארדן, שיזם את התיקון, אמר: היום, כשאנחנו רואים מה מחיר הדמים של חוסר הסמכויות – – –

יעל גרמן: יש שר?

אוסאמה סעדי: יש שר?

אוסאמה סעדי: אז אני אדבר, והשעון לא – – –

מרב מיכאלי: זה גם לא בחשבון – – –

אוסאמה סעדי: לא בחשבון שלי, לא בזמן שלי.

אוסאמה סעדי: אז אני אמשיך?

נורית קורן: – – –

אוסאמה סעדי: אני אמשיך.

אוסאמה סעדי: תראו מה אמר השר לביטחון הפנים גלעד ארדן – כשהוא הציג את החוק הוא אמר: היום, כשאנחנו רואים מה מחיר הדמים של חוסר הסמכויות, אני מקווה שהכנסת מבינה את חשיבות התיקון.

אוסאמה סעדי: לאור המצב הביטחוני הייחודי שאתו מתמודדת מדינת ישראל, נוצר צורך דחוף לתת למשטרה כלים להתמודד עם המצב.

אוסאמה סעדי: אני שואל, ושאלתי בוועדת חוקה, וגם היו השוטרים, נציגי המשטרה, שבאו ודיברו והציגו את הנושא הזה – שאלנו אותם: האם באמת חסרות לכם סמכויות?

אוסאמה סעדי: האם באמת ביקשתם סמכויות ואמרתם שהידיים שלכם כבולות?

אוסאמה סעדי: זה מזכיר לי, חבר הכנסת גטאס, את התעמולה של המתנחלים שהייתה כל הזמן: "תנו לצה"ל לנצח".

אוסאמה סעדי: כביכול מישהו קושר את הידיים לצה"ל, וכאילו לצה"ל חסרות סמכויות, או שצריך לתת לו יותר סמכויות, ואז אומרים "תנו לצה"ל לנצח" – כביכול מסכן, אין לו סמכויות.

אוסאמה סעדי: וגם כאן אומרים: המשטרה חסרת סמכויות, ומחיר הדמים – השר לביטחון פנים מדבר על מחיר דמים, ולכן הוא צריך את החוק הזה.

אוסאמה סעדי: אבל גם שמענו עכשיו, רק לפני כמה דקות, את חבר הכנסת איתן כבל – כל הכבוד, איתן – שאמר:

אוסאמה סעדי: תנו לי מקרה אחד מתוך מאות המקרים שהיו בחודשים האחרונים שהיה נמנע עקב חוק המישוש.

אוסאמה סעדי: מקרה אחד.

עיסאווי פריג': הכוונה למישוש אחרי הירי.

אוסאמה סעדי: יכול להיות.

אוסאמה סעדי: אתם יודעים, אני אקריא לכם איזה מקרה הביא נציג המשטרה שבא להציג את החוק הזה.

אוסאמה סעדי: הוא הביא את המקרה של האירוע בשער שכם, ששוטרים ניגשו לבחור בשער שכם וביקשו ממנו להזדהות, ואז הוא שלף סכין והתחיל לדקור את השוטרים.

אוסאמה סעדי: זה מקרה שהיה, של השוטר שנדקר בשער שכם לאחר שביקש תעודת זהות מחשוד.

אוסאמה סעדי: ואז ניצב-משנה יוסי שפרלינג אמר:

אוסאמה סעדי: אם השוטר היה מוודא קודם כול שהבחור הזה אינו נושא נשק, היינו יכולים למנוע פגיעה נוספת.

אוסאמה סעדי: זה מה שהוא אמר.

אוסאמה סעדי: אני זוכר את המקרה הזה, ואני עניתי לו ואמרתי לו: כיצד החוק הזה, אדוני השוטר, היה יכול למנוע את המקרה הזה?

אוסאמה סעדי: כי השוטר חשד בו שהוא נושא נשק, ניגש אליו ורצה לערוך חיפוש עליו, ואז החשוד שלף סכין והתחיל לדקור אותו.

אוסאמה סעדי: אלה בדיוק המקרים של החשד הסביר שהחוק הקיים נותן את התשובה לשוטרים ולמשטרה.

אוסאמה סעדי: אבל תראו מה הלכו ועשו בחוק הזה – ויתרו על כל המקרים של הפאבים, של הדיסקוטקים, של אזורי הבילוי, ועכשיו הלכו – וזה לא מופיע בקריאה הראשונה ולא בהצעת החוק הממשלתית, מכיוון שאמרו: מסכנים השוטרים, והמשטרה אין לה סמכויות, ואנחנו רוצים לתת לה אפשרויות.

אוסאמה סעדי: אז הלכו ביחד עם היועצת המשפטית של הוועדה והמציאו נוסח חדש לגמרי, שונה לחלוטין מההצעה המקורית, חבר הכנסת אבו מערוף, ואמרו: אנחנו עכשיו נותנים סמכויות למפקד מחוז להכריז קודם כול על אזור מסוים שיש בו פעילות חבלנית עוינת, פח"ע, ובאזורים האלה השוטר, כל שוטר, יכול לערוך חיפוש על כל אדם שנמצא באזור הזה.

אוסאמה סעדי: תראו עד לאיפה, חבר הכנסת פריג'.

אוסאמה סעדי: יעני, הם רוצים עכשיו, הכוונה שלהם להכריז למשל על העיר העתיקה בירושלים שהיא אזור שמתקיימת בו פעילות חבלנית עוינת, ואז גם יכריזו שהאזור הזה הוא אזור שיש בו פעילות חבלנית עוינת – אני ממשיך לדבר, יש לי חמש דקות עד שהשר יגיע.

אוסאמה סעדי: אני מושך.

נורית קורן: – – –

אוסאמה סעדי: – – – אז יכריזו על האזור של העיר העתיקה בירושלים כאזור שיש בו פעילות חבלנית עוינת, ואז יכריזו גם, לא יודע איפה, באמצעי התקשורת, באיזה שפות, איך יכריזו בכלל, שכל מי שיימצא באזור הזה הוא עלול להיות חשוף לכך שיערכו עליו חיפוש בלי כל חשד שהוא, אפילו לא חשש סביר – פה ביטלו גם את החשש הסביר, גם את החשד הסביר – לא צריך שום חשד ושום חשש; כל מי שנמצא באזור הזה מסומן כחשוד, ולכן הוא – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, השרה הגיעה, אז תשתדל לסיים בבקשה.

אוסאמה סעדי: איפה השרה?

נורית קורן: פה.

סתיו שפיר: בכמה מהנאום שלו לא נכח פה שר?

אוסאמה סעדי: חמש דקות.

סתיו שפיר: חמש דקות?

סתיו שפיר: בתחילת הנאום היה שר?

נורית קורן: כן.

נורית קורן: את רוצה שנתחיל מחדש?

נורית קורן: היו לו 30 דקות.

סתיו שפיר: גם ככה נראה שלא מכבדים את המליאה.

נורית קורן: אנחנו מכבדים ואנחנו עושים מה שצריך.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: משפט אחרון, תשתדל.

אוסאמה סעדי: לכן, העניין הזה מאוד חשוב, כי למעשה מפקיעים את כל זכויות האדם, את כל הזכויות הבסיסיות, זכויות היסוד של הגנה על פרטיות.

אוסאמה סעדי: אז יש התופעה הזאת של profiling, שלמעשה כולם באזור הזה הם חשודים, ומי עושה את זה?

אוסאמה סעדי: מפקד מחוז, למשך 21 יום.

אוסאמה סעדי: אנחנו לפחות בהסתייגויות אמרנו: אם צריך לעשות – אז שיעשה את זה מפכ"ל, ואם צריך לאשר את זה – שהממשלה תאשר את זה.

אוסאמה סעדי: אבל זה למקרה חירום, לשבעה ימים.

אוסאמה סעדי: אבל לא שומעים שום דבר.

אוסאמה סעדי: אומרים: 21 יום, ואז אפשר גם, חבר הכנסת חאג' יחיא, להאריך את זה.

נורית קורן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, נא לסיים.

אוסאמה סעדי: יותר חמור, ובזה אני מסיים, גברתי היושבת-ראש, שלמעשה נותנים סמכויות למפכ"ל, שהוא יקבע – תראו מה כתוב בחוק, זה בחוק: המפקח הכללי – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שורה אחרונה.

אוסאמה סעדי: שורה אחרונה.

אוסאמה סעדי: – – – המפקח הכללי של המשטרה יקבע בנוהל הוראות בדבר אופן ביצוע החיפוש.

אוסאמה סעדי: יעני, לא ועדת החוקה, לא החוק, אלא המפכ"ל יקבע את הנהלים ואת ההוראות של החיפוש שייעשה על הבן-אדם באזור הזה.

אוסאמה סעדי: אנחנו אמרנו שלפחות ההוראות האלה והנוהל הזה שיקבע המפכ"ל יובאו לאישור ועדת החוקה.

נורית קורן: תודה.

אוסאמה סעדי: משפט אחרון, גברתי היושבת-ראש.

אוסאמה סעדי: אומרים אצלנו משל בערבית – איך אומרים, עבדאללה אבו מערוף?

אוסאמה סעדי: (בערבית: התלם העקלקל – מהשור הגדול.

אוסאמה סעדי: ) גברתי, השורה העקלקלה זה מהעומד בראש.

אוסאמה סעדי: וכאשר העומד בראש – הממשלה הזו – כל הזמן מסית, כל הזמן מסית נגד ציבור הערבים, אז אין פלא שמביאים חוקים שהם כתם שחור על מה שנשאר מהדמוקרטיה הישראלית.

אוסאמה סעדי: תודה.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

נורית קורן: 15 דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה בא להחזיר את המשטר הצבאי ליישובים שלנו, שעד שהסתיים אחרי 27 שנים – אחרי 17 שנים, סליחה – מהקמת המדינה, מחזירים אותו דרך החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני נזכר בסיפור שאבא, זיכרונו לברכה, סיפר לי, שמי שהיה אחראי – המושל הצבאי בטייבה, קראו לו בלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בלום הזה, אם אתה עובר לידו ואתה אומר לו שלום, הוא מתחיל להרביץ לך, הוא והעוזרים שלו – מאיפה אני מכיר אותך כדי שתגיד לי שלום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם אתה עובר ואתה לא אומר לו שלום, אז הוא גם מרביץ לך, כי לא אמרת שלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בדיוק החוק הזה: בא, בלי שום חשד ובלי כלום, השוטר הזוטר שמגיע לאזור; הוא יש לו שיקול הדעת, הוא צריך להחליט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא יכול להחליט ולבוא ולהגיד לך: תעמוד בצד – אם בכלל "תעמוד בצד"; יכול להיות שהוא ייקח אותך מבין האנשים כדי להשפיל אותך ולהתחיל למשש ולערוך חיפוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה הנשאלת, האם הכוונה היא ביטחונית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שקר וכזב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא ביטחונית וזה לא כלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי איפה שזה ביטחוני, יש הצבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו יכול להראות לי דוגמה אחת מאז 1967, מאז הכיבוש של מדינת ישראל בשטח הפלסטיני, מאז, האם יש חייל שנשפט או שהוגש נגדו כתב-אישום על זה שהוא ערך חיפוש על עובר אורח, על זה שהוא בדק מישהו, אפילו השפיל מישהו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא נכון, שקר וכזב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם היה יכול להימנע פיגוע אם היו ממששים מישהו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז עכשיו, במישוש הזה התכוונו נגד האוכלוסייה הערבית, חד-משמעית, אבל בפועל הוא לא יהיה רק נגד האוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רק אזכיר שבחודשים האחרונים יהודים פגעו ביהודים כי הם חשדו שהם ערבים – זו עובדה; שוטרים הרגו יהודי כי היה לו סכין והם התבלבלו, לא ידעו עם מי יש להם עסק, והרגו אותו – זו עובדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: מי יכול לסרטט את הגבול לחיילים, לשוטרים הזוטרים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה הגבול בין צנעת הפרט, החופש של הבן-אדם, הזכויות שלו, חוק-היסוד: כבוד האדם וחירותו, לעניין של המישוש – לא צריך להיות חשד או חשש סביר לפיגוע, אפילו למשהו ביטחוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: האם החוק הזה יכול למנוע גם את כל הרציחות בעולם התחתון, או שזה בכלל לא מכוון לשם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך נדע אם השוטר מילא את תפקידו, או שהוא השתמש בסמכות הזאת בשיקול דעת שלו כדי להטריד מינית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו יכול להגיד את הגבול?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי יש לו הסמכות הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם – ואנחנו יודעים מה יש לנו במשטרה, ואין לנו הרבה צדיקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, יש לנו לא מעט לא-צדיקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי לדייק, יש לנו לא מעט אנשים שהם לא צדיקים; יש הרבה חקירות, יש הרבה הדחות, וזה גם בקודקוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא יודע, יכול להיות שמדיחים שוטרים זוטרים בלי לפרסם ובלי שאנשים ידעו, כי אנשים יודעים מהתקשורת מה שקורה רק בקודקוד, בצמרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם יכול להיות שמישהו יבוא וישתמש בסמכות הזו כדי להטריד מינית צעירות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני אומר לכם, אם שוטר ינסה לעשות את זה מול אישה ערבייה, אז אני אומר לכם פה, דמו בראשו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שינסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי כולם יודעים ומבינים כמה זה חמור מבחינת הדת ומבחינת המנטליות הערבית.

מיקי לוי: גם היום זה לא קורה.

מיקי לוי: לפי – – – חיפוש ומעצר, גם היום שוטר לא מחפש על אישה, לא יהודייה ולא ערבייה.

מיקי לוי: זה לא בסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מיקי, אלה הנחיות ולא חוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה הנחיות ולא חוק.

מיקי לוי: זה לא קורה, זה משפט מיותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מיקי, אלה הנחיות וזה לא חוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אפילו דיברתי אתך לפני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה הנחיות במשטרה, ויכולים גם לעבור על ההנחיות או לא לתת אותן.

עיסאווי פריג': המשפט "דמו בראשו" הוא משפט גס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע שהוא קצת גס, ואני התכוונתי – – –

נורית קורן: זה אפילו קצת מראה שאתה מתיר את דמו של שוטר, וזה לא טוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מתיר את דמו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מתריע – – –

נורית קורן: את זה אולי היית צריך לתקן.

נורית קורן: צודק חבר הכנסת מיקי לוי שגם היום אישה עושה חיפוש על אישה, ולא גבר על אישה.

נורית קורן: אז חבל.

נורית קורן: זה לא – זה מיותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מתריע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני ראיתי סרטונים ממזרח-ירושלים – – –

נורית קורן: סרטונים ממזרח-ירושלים; אז אנחנו יודעים שאולי זה לא נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו ראינו אותם וראינו – – –

נורית קורן: טוב, אני לא רוצה – – –

מיקי לוי: אין דבר כזה.

מיקי לוי: אם יש שוטר שסרח – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: מיקי, אנחנו ראינו מה עשו לנשים.

עיסאווי פריג': יש בעייתיות בזה, אבל המשפט זה לא – – –

נורית קורן: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה החידוש בחוק, ואיזה סמכויות רוצים היום לתת מעבר למה שיש לשוטרים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה כדי לשמור על הביטחון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי אנחנו רואים, וההנחיות וההוראות, גם לצבא: אם אתה חושד במישהו מרחוק, אתה מבקש ממנו לעצור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מבקש ממנו להרים את הבגדים ולפעמים גם להתפשט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא ממשש אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם יש לך חשד, אתה גם יורה בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו גם ראינו ורואים את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הוא לא צריך את המישוש כדי למנוע פיגוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין לו הצורך הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא צריך את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מרחוק, מכמה מטרים, אם הוא זז, יורים בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזו עובדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר שדברים כאלה צריכים לשקול במשנה זהירות, כי זה כבודם של אנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לדעת, מתי אפשר להגיש תלונה נגד שוטר למח"ש אם מאפשרים לו את מרחב התמרון הגדול הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק לפני שלושה שבועות היה מידע שגוי של פיגוע, ועל זה דיברתי גם פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חשד לניסיון פיגוע, או אפשרות לפיגוע, בנהריה, ודיברו על אישה מטייבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה בסוף התברר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שהיא מסוכסכת עם בעלה, והיא הודיעה שהיא הולכת לעשות פיגוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל המדינה קמה על רגליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז יכול להיות שמפני שמישהו הודיע הודעה שקרית על מישהו, לפגוע בכבודו, לפגוע בזכות שלו, בחירות שלו, כי מישהו קבע או רצה להפליל אותו, רצה לפגוע בו – אז אנחנו לא יכולים להסכים לחוק דרקוני כזה, חוק שפוגע באזרחים, גם הערבים וגם היהודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם התכוונו לערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשטחים הוא לא יופעל, כי שם מופעל צבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נגדנו, ערבים אזרחי המדינה – זה לא יופעל רק נגדנו, זה יופעל גם נגד היהודים, ואנשים יסבלו מזה, והסבל הזה ייגרם אך ורק בגלל הממשלה ובגלל ראש הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל: האם החוק הזה הוא באמת חוק שהממשלה רוצה אותו, או שהחוק הזה נכפה עליה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם ראש הממשלה, השרים, חברי הכנסת בקואליציה מאמינים שזה החוק המתאים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם מאמינים שחוק כזה יכול לתרום להרגשת הביטחון של האנשים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים לא ירגישו ביטחון, אנשים ירגישו מושפלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אם גם החוק הזה בא אחרי אזהרה של כדור בין העיניים, אז צריך לשקול את זה מחדש, ופעם אחת להיות אמיץ ולהגיד: האיומים האלה פוגעים במדינה ולא פוגעים בראש הממשלה לבד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז, אנחנו רוצים לשאול ולראות אם מישהו מהמשטרה או מהצבא ינסה לבצע את זה נגד מה שנקרא נערי הזוועות, ולא הגבעות – אלה שרוצים את הזוועות – מישהו ישתמש בחוק הזה נגדם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני בטוח שלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום כמעט 70 יום לשביתת האסיר, שביתת הרעב של האסיר מוחמד אלקיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום אנחנו מתבשרים שאחד מהעצורים המינהליים של הימין משתחרר; אחד מאריכים לו, ואחד משתחרר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי 70 ימים, עיתונאי, שכל מה שהוא עשה – הוא סיקר אירועים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אי-אפשר, ואני פונה לממשלה, אי-אפשר להסתיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום כל ילד יש לו את המכשיר הנייד שלו, יכול לצלם ולהעביר לעולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל אחד יכול להראות את העובדות, והעובדות נראות, ומי שטומן את הראש שלו בחול ואומר "לא רואים אותי", אז הוא לא יודע כלום, והוא רק משקר לעצמו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספיק לדעת מה המצב של המדינה בין אומות העולם, את האנשים, את העמדות שלהם, את הממשלות, את ההצעות – שגם באות מהחברים של מדינת ישראל, לא מאחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר, חוק כזה, אין לו זכות קיום במדינה מתוקנת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספיק שאני אזכיר נושא אחר, שהוא לא רחוק: היום היה דיון בשדולה למען הכפרים הלא-מוכרים בנגב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במיוחד היה דיון על אום-אלחיראן ועתיר, שרוצים לעקור אותם בפעם השלישית כדי להקים במקומם כפר או עיר יהודית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה אם המישוש הזה גם יבוצע נגד הנשים ונגד הגברים של אום-אלחיראן, אנשים שבסך הכול, כל הבדואים – וזה השקר של הממשלה הרבה זמן, מראים לציבור כאילו הבדואים השתלטו על הנגב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני אומר לכם עובדות, ותבדקו אותן: הבדואים מהווים 32% מהאזרחים שנמצאים בנגב, והם יושבים, עם כל מה שהם עושים, רק על 3% מהשטח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך להפסיק את השקר הזה, כאילו הבדואים משתלטים לנו על הנגב, משתלטים לנו על אדמת מדינה, ואדמת מדינה, כי אנשים לא רשמו לפני קום המדינה, כי השטח היה חקלאי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש מקומות, במיוחד של אום-אלחיראן, שהיום, על אדמתם שהייתה רשומה, ממוקם קיבוץ שובל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עקרו אותם משם, עקרו אותם פעם שנייה, ועכשיו רוצים לעקור אותם בפעם השלישית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא מה תעשה המשטרה ביום, שאני מקווה שזה לא יגיע, שינסו לעקור את היישוב הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

נורית קורן: עשר דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר – אני מקווה שיש שר.

נורית קורן: כן, נמצאת השרה.

עיסאווי פריג': השרה נמצאת.

עיסאווי פריג': חברים, אני לא יודע, לא השארתי דברים להגיד.

נורית קורן: למה?

נורית קורן: יש עוד הרבה על מה לדבר.

עיסאווי פריג': יש הרבה מה לדבר.

עיסאווי פריג': אני שמעתי חלק ניכר מהדוברים, ובאמת, התייחסו לכל החוק מכל זווית.

עיסאווי פריג': אבל לשם שינוי אני עומד עכשיו להגיד כמה דברים, ויש לי חברת כנסת מהקואליציה שגם מקשיבה לנו, זה חידוש מעניין.

עיסאווי פריג': הספסלים היו ריקים.

עיסאווי פריג': לא, מכוח התפקיד את כאן, לא מתוך בחירה.

נורית קורן: באוזן אחת אני מקשיבה כקואליציה, ובאוזן השנייה – ניהול ישיבה.

עיסאווי פריג': חברים, אני רוצה להתייחס לחוק מזווית קצת שונה, ולשם כך אני רוצה לקבל עזרה מחבר.

עיסאווי פריג': חברי חבר הכנסת מיקי לוי, ברשותך, בכנסת התשע-עשרה, בשיחה שהייתה בינינו – היו בכנסת ארבעה ניצבים, נכון?

עיסאווי פריג': זה כבודו, היה משה מזרחי, דוד צור והשר בעצמו, השר היה ניצב; נכון?

עיסאווי פריג': אתם באתם מתוך המערכת.

עיסאווי פריג': וידוע לנו שהחוק הזה, מנסים כמה שנים טובות לקדם אותו ללא הצלחה.

עיסאווי פריג': וידוע, וזה לא סוד, שהשר אהרונוביץ לא רצה לקדם את החוק.

עיסאווי פריג': אמר: זה חוק מיותר, יש לכם מספיק כלים כדי להתמודד.

עיסאווי פריג': נכון, אדוני חבר הכנסת לוי?

עיסאווי פריג': אני שואל אותך בתור ניצב לשעבר: אתה כשוטר, החוק הזה, מה יוסיף לשוטר?

עיסאווי פריג': אילו סכנות הוא יפחית מפיגועים ומכל המעגל האלים שאנחנו נמצאים בו?

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, זה יוסיף לנו משהו?

עיסאווי פריג': אני מביך אותך.

מיקי לוי: לו יש הכלים המתאימים, ואני אצביע בעדו.

עיסאווי פריג': יש להם הכלים המתאימים ולא צריך את החוק, ואתה מצביע בעדו.

עיסאווי פריג': אתה לא חייב להגיד את זה.

עיסאווי פריג': למה?

מיקי לוי: אני אמרתי.

עיסאווי פריג': יפה, אמרת.

עיסאווי פריג': אתה מבין?

עיסאווי פריג': כשאמרתי קודם שאנחנו מדינה יותר מושחתת, יותר ענייה ומאושרת, חוסר ההיגיון הזה גם מקבל ביטוי במה שאמרת עכשיו – זה מיותר, אבל אני אצביע בעדו.

עיסאווי פריג': אתה רואה?

עיסאווי פריג': זה – – –

מיקי לוי: לא אמרתי "מיותר", עם כל הכבוד.

עיסאווי פריג': זה לא מוסיף להם כלים – ואני אצביע בעדו, זה מה שאמרת, חבר הכנסת מיקי.

מיקי לוי: חבר הכנסת פריג' – –

עיסאווי פריג': הפכנו את כל ההיגיון, וזה חלחל.

מיקי לוי: – – מכיוון ששיתפת אותי בדו-שיח, יש לי גם זכות להשיב לך.

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': כי זה בא לתת הגנה לשוטר כביכול.

מיקי לוי: מה שאמרתי, שיש להם הכלים המתאימים.

עיסאווי פריג': יש להם הכלים המתאימים והמספיקים.

מיקי לוי: לא אמרתי שהחוק מיותר, אמרתי שיש הכלים המתאימים.

עיסאווי פריג': ובכל זאת נצביע בעד.

עיסאווי פריג': אתה רואה, השינוי הזה שאנחנו עוברים חלחל אפילו אליכם, לכל מי שהעז וישב בספסלי הקואליציה, וכאן הסכנה.

עיסאווי פריג': הסכנה היא לא היום, הסכנה בעוד שנים רבות.

עיסאווי פריג': לחוק הזה המציאו שם, חוק המישוש.

עיסאווי פריג': ואני שואל, למה אתם אומרים חצאי משפטים?

עיסאווי פריג': זה חוק למישוש ערבים.

עיסאווי פריג': למה אתם אומרים חצי?

עיסאווי פריג': תגידו את המשפט המלא, זה החוק.

עיסאווי פריג': אני כערבי, וכל ערבי אחר שהולך לשדה התעופה, המאבטח וכל הכלים – הערבי חשוד, צריך לעבור בדיקת רכב, צריך לעבור תשאול.

עיסאווי פריג': עכשיו הבאנו להם חוק – לא, צריך גם לחפש על גופו, כי הערביות שלו חשודה.

עיסאווי פריג': הערביות שלו חשודה, אבל היום הערבים, ומחר כל מי שנראה ערבי.

עיסאווי פריג': ואם פעם חשבנו ואמרנו, אם אני אומר למישהו "אתה נראה ערבי" זו אמירה גזענית?

עיסאווי פריג': היא לא גזענית על-פי החוק.

עיסאווי פריג': אומנם היא משפילה – אתה נראה ערבי, אני יכול להפעיל את החוק לגביך, למשש אותך.

עיסאווי פריג': זה מה שהחוק בא ואומר.

עיסאווי פריג': תראה, אנחנו למדנו שחוק צריך לבוא מתוך רעיון שאני הולך לשנות משהו – יצירה, חוק.

עיסאווי פריג': ויושבים כאן שרי ממשלה, שמצביעים פה-אחד – פה-אחד – בעד חוק חסר תכלית, מביך ומשפיל, שמחזיר אותך למדינות העולם השלישי.

עיסאווי פריג': אין אף מדינה מתקדמת, שאנחנו מתיימרים להיות, שיש בה דבר כזה.

עיסאווי פריג': זה חוק של עולם שלישי – חוק של עולם שלישי.

עיסאווי פריג': וכל שרי הממשלה, כמו רוח המפקד, "יס-מנים", 61 חברי כנסת, כולל השרים, יש להם ראש ממשלה – בשם הכיסא הופכים להיות ז'יטונים, "יס-מנים".

עיסאווי פריג': "יס-מנים".

עיסאווי פריג': וזה מה שקורה.

עיסאווי פריג': כולל השרה, שרת התרבות – שרת התרבות – כולל ה"יס-מנית" שרת התרבות, רצים האחד ליד השני, מי יותר "יס-מן", מי יותר מחבק את המפקד.

עיסאווי פריג': נכון, חבר הכנסת אלאלוף?

עיסאווי פריג': נכון, חבר הכנסת אלאלוף וחברי הכנסת של כולנו?

עיסאווי פריג': היום, בשם הביטחון, בשם אווירת הפיגועים, האלימות, הכול מותר.

עיסאווי פריג': יאללה, על הדרך – על הדרך בואו נכניס חוק שחמש שנים חיכינו – חיכינו חמש שנים כדי להעביר – בוקר טוב, חבר הכנסת זוהר.

עיסאווי פריג': ואללה, ישנתם טוב, הספסלים ריקים.

עיסאווי פריג': תראה, אנחנו רוצים שותפים, שב, חיכיתם חמש שנים, ניצלתם הזדמנות כדי להעביר חוק – אפילו לא בהוראת שעה, אפילו לא בתקנה.

עיסאווי פריג': ואני אומר לכם, המצב יירגע, האלימות תיפסק, הפיגועים ייגמרו, והחוק יישאר, ואוי למי שנראה כמו ערבי; אוי לאתיופי, אוי לתימני, ואוי למרוקאי, שנראה כמו ערבי.

עיסאווי פריג': דיר באלכ.

עיסאווי פריג': דיר באלכ.

עיסאווי פריג': החוק יישאר.

עיסאווי פריג': החוק הוא לא הוראת שעה.

עיסאווי פריג': החוק ירוץ אתנו.

עיסאווי פריג': בעוד חמש שנים ובעוד עשר שנים תהיה בכייה לדורות.

עיסאווי פריג': בשם הפיגועים אנחנו הורסים כל חלקה טובה, כל מה שמתפארים בו.

עיסאווי פריג': דמוקרטיה.

עיסאווי פריג': ומה אומרים לך – אנחנו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

עיסאווי פריג': מדברים על זה ומתגאים בזה, אבל בשיטה שלכם אתם הורסים כל חלקה טובה.

עיסאווי פריג': בשם ה"יס-מנים" שלכם אתם תובילו אותנו למקום הכי מסוכן שיכול להיות, כי המדרון חלקלק.

עיסאווי פריג': המדרון חלקלק, והשיטה שאתם מובילים בכל החקיקה חסרת האחריות הזאת, חקיקה שלא רואה שום אינטרס אלא להראות: אני השליט – המדרון הזה יוביל אותנו למקומות נוראיים, למקומות שלא נרצה להיות בהם.

עיסאווי פריג': אני מסיים, אין לי מספיק זמן.

עיסאווי פריג': אני פונה אל אזרחי מדינת ישראל – לא אליכם, חברי הכנסת, כי מכם אני לא מצפה לכלום.

עיסאווי פריג': אני רואה איך אתם מתנהלים.

עיסאווי פריג': הכנסת הזאת מתנהלת – איך אמר חברי חבר הכנסת איתן כבל – יש בזאר שמתקיים פה, כל המניין, שהוא גם ראש הממשלה – זאת הכנסת העשרים.

עיסאווי פריג': המניין מתקיים באיש אחד, והשאר ז'יטונים, ז'יטונים ו"יס-מנים".

עיסאווי פריג': אתם רק כיסא.

עיסאווי פריג': איש ישב על כיסא, ואין לו חוץ מהיד המורמת לפי הצורך.

עיסאווי פריג': אני פונה אל אזרחי מדינת ישראל: מוכרים אתכם.

עיסאווי פריג': מוכרים אתכם, תת-עו-ררו.

עיסאווי פריג': מה שקורה – החקיקה האנטי-דמוקרטית והגובלת בפאשיזם הזאת תוביל אותנו למקומות שלא נרצה להיות בהם.

עיסאווי פריג': תענישו אותם, והם יענישו אתכם.

עיסאווי פריג': לשם כך, חברים, תחשבו שנית, ואתה, חברי חבר הכנסת מיקי לוי, הניצב לשעבר, לך עם האמת של עצמך.

עיסאווי פריג': תלך עם האמת של עצמך, אתה באת לכאן, נבחר ציבור, כדי לייצג וללכת עם האמת של עצמך, ולא ללכת על-פי שיקולים שאין להם מקום בבית הזה ולא מתאימים לחבר כנסת כמוך.

עיסאווי פריג': האמת שלך היא לא ככה – –

מיקי לוי: זאת האמת שלי, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

מיקי לוי: זאת האמת שלי, ואני אצביע בעד.

עיסאווי פריג': – – ארבעה ניצבים הייתם, ולא העזתם להעביר את זה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מיקי לוי: – – –

עיסאווי פריג': לא העזתם להעביר את זה.

מיקי לוי: – – –

עיסאווי פריג': באו הז'יטונים, באו ה"יס-מנים" עכשיו – אין.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה שכולו מניין.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: אני מבין שעשר דקות לא מספיקות לך.

עיסאווי פריג': לא.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: גם לך יהיו עד עשר דקות.

עמר בר-לב: אני נותן 30 שניות לחברי עיסאווי פריג' מהזמן שלי.

יחיאל חיליק בר: אז תשע וחצי.

יחיאל חיליק בר: אין בעיה.

עמר בר-לב: חוק המישוש.

עמר בר-לב: כאילו זאת הבעיה, אדוני היושב-ראש, זאת הבעיה של משטרת ישראל.

עמר בר-לב: כמה שאני יודע, בחודשים – בשנים האחרונות הייתה תופעה של אלימות שוטרים כתוצאה ממישוש יתר, לא כתוצאה ממישוש חסר.

עמר בר-לב: ולכן אני חושב שבשביל להתמודד באמת עם תופעות האלימות בחברה הישראלית, אני חושב שהדרך הנכונה כמובן היא שלא לאשר את החוק הזה.

עמר בר-לב: אני חושב שהחוק הזה גורם לתופעה הפוכה, יגרום לתופעה הפוכה, יגרום לאלימות שוטרים, אפילו שלא ברצונם ושלא במתכוון, כי ממישוש אתה גולש לגישוש, ומגישוש אתה גולש להתגוששות, ולצערי, המקרים שאנחנו פוגשים הם כמעט אחת לחודש.

עמר בר-לב: אני לא יכול לשכוח, שוב, את הסיפור של ידידי עודי זמורה, שנסע לאילת, ואיך שהוא מגיע למחסום – אני כבר סיפרתי את זה כאן, מעל הבמה, אבל זה כל כך מזעזע, אני אספר את זה שוב – הוא מגיע למחסום באילת ורואה בחור כהה עור שוכב על הרצפה ושוטר מג"ב מכה אותו.

עיסאווי פריג': הוא ערבי?

עמר בר-לב: לא, הוא לא היה ערבי.

עמר בר-לב: הוא לא היה ערבי, הוא סתם היה לא עם צבע העור שלי.

עיסאווי פריג': נראה כמו ערבי.

עמר בר-לב: והוא נסע עם אשתו לאילת – הוא נסע עם אשתו לאילת לחגוג את יום הנישואים שלהם.

עמר בר-לב: אז עכשיו רוצים גם להוסיף חוק מישוש שיהפוך לגישוש שיהפוך להתגוששות?

עמר בר-לב: לפני – כמה זה היה?

עמר בר-לב: אני חושב פחות מחצי שנה – היה קטע הווידיאו הזה שכולנו הזדעזענו ממנו, שראו את דמאס פיקדה, בן העדה האתיופית, מוכה על-ידי שוטרים.

עמר בר-לב: הם לא היו צריכים שום חוק מישוש בשביל להחליט שהם לוקחים את החוק לידיים.

עמר בר-לב: ושוב, אפשר תמיד להאשים את הש"ג, אבל הבעיה כידוע היא לא הש"ג; הבעיה היא הנורמות, והנורמות שאנחנו מרגילים בהן את הציבור.

עמר בר-לב: וכאן יש חוק שייתן לגיטימציה לנורמות שכולנו מתעבים, שכולנו מחפשים דרכים כאלה ואחרות לשים להן קץ, והחוק הזה יגרום לתופעה ההפוכה.

עמר בר-לב: ובמקרה או שלא במקרה, או יותר נכון ממש לא במקרה, תופעות האלימות שאנחנו נתקלים בהן הן בדרך כלל – אמרתי את זה כבר קודם, ידידי פריג' – הן לא נגד אנשים עם צבע עור בהיר, חיוור, כמו שלי.

עמר בר-לב: אני מתנצל, אתה יודע, בקיץ אני מנסה להשתזף, אבל זה לא ממש הולך.

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: עיסאווי אומר שלא כדאי לך להשתזף, כי זה, אתה יודע – – –

עיסאווי פריג': אשכנזי במדינה צריך לבקש סליחה על צבע עורו הבהיר.

עמר בר-לב: אתה צודק, אתה צודק.

קריאה: צריך – – –

עמר בר-לב: אז היה לנו המקרה שהזכרתי קודם, של דמאס פיקדה, שבעקבות זה בני העדה האתיופית, בעיקר הצעירים שבהם, אמרו: די לגזענות, לא מוכנים להמשיך לסבול אותה, ויצאו לרחובות.

עמר בר-לב: ואני מאוד מקווה שהמחאה שלהם, המחאה נגד הגזענות בחברה הישראלית, לא תסתיים באותם אירועים שהם לקחו בהם חלק והוציאו את הכעס שלהם לרחובות, כי אם זה יסתיים בכך, כחברה אנחנו נלך ונידרדר למקומות שאנחנו ממש לא רוצים.

עמר בר-לב: כולנו זוכרים גם את המקרה של יוסף סלמַסה, שנהרג, מת.

מנואל טרכטנברג: סלמְסה, סלמְסה.

עמר בר-לב: סלמְסה – שעד היום לא ברור – חלק אומרים בלשון המעטה – מה עלה בגורלו, ורק ממה שאנחנו ראינו בטלוויזיה, מהתיעוד החלקי שנעשה למקרה שלו אנחנו רואים מקרה של התעללות חוזרת ונשנית בבחור שאין לי מושג אם הוא עשה איזה משהו לא נורמטיבי, אבל גם אם מישהו עושה מעשה לא נורמטיבי – ושוב, אני לא אומר שזה היה במקרה הזה, ממש אין לי מושג – זה לא נותן זכות לשימוש באלימות.

עמר בר-לב: ולכן, חוק המישוש הזה מוריד אותנו ומדרדר אותנו עוד מדרגה במדרון החלקלק שהחברה הישראלית כבר נמצאת בו זה זמן רב; מדרון חלקלק של גזענות, של אלימות, ופה זה המקום לעצור את זה, ולצערי, הקואליציה, במקום לעצור את זה, נותנת לחברה הישראלית עוד דחיפה למטה בכיוון של המדרון החלקלק.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: נברך את ראש המועצה קריית-עקרון אריק חדד, ואורחו, חיים ויצמן, שנמצאים פה.

יחיאל חיליק בר: כבוד השרה, אם תקציבי תרבות לקריית-עקרון עוד לא סגרת, אז ראש המועצה פה, בסדר?

באסל גטאס: אין בעיה של נאמנות שם.

יחיאל חיליק בר: אין בעיה?

מירי רגב: שם אין בעיה של נאמנות.

מירי רגב: אתה צודק.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני חשבתי לעצמי, לגבי החוק הזה, למה אני לא מרגיש – איך אומרים – intimidated, לא מרגיש שהחוק הזה קשה עלי; לא רגשות התנגדות עזים.

עיסאווי פריג': כי אתה חי עם זה יום-יום, כי אתה לא צריך חקיקה.

באסל גטאס: וגם מישוש, מה זה מישוש?

באסל גטאס: מישוש, לגבינו הערבים, שנתקלו בשוטרים בחיים שלהם, מישוש נראה לי כמו משהו כזה סימפתי, עדין.

עמר בר-לב: מישוש קליל, מישוש קליל, סימפתי ועדין.

באסל גטאס: מישוש, מישוש, חיפוש ומישוש – ערבי שהיה נתקל בשוטר, בכל צורה שהיא, עבר השוטר – הרבה לפני שחשב על מישוש – עבר לכאפות, עבר למעצרים.

באסל גטאס: אני זוכר פעם שחברים שלי, צעירים שעברו בטעות – הם היו סטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון, והאוטובוס – לא ידעו שהוא עובר בנמל התעופה בדרכו צפונה – נכנס לנמל התעופה.

באסל גטאס: שוטרים עלו, הורידו את כל הסטודנטים הערבים; אני מדבר על שנות ה-80, ה-90 – אז היה בן-גוריון מקום מאוד מסוכן לערבי שעובר בו.

באסל גטאס: אז הורידו את כולם, ואחרי שעשו את כל החיפושים הם פשוט העמידו אותם ואמרו להם: תקפצו.

באסל גטאס: מה זה?

באסל גטאס: הם נשארו חצי שעה – שעה בחוץ, קופצים.

באסל גטאס: המילה הטובה ביותר לתיאור כל קשר שהיה בין ערבי בהפגנה למשהו שהחשיד אותו לכאורה אצל השוטר, הייתה התעללות.

באסל גטאס: זו המילה הנכונה, ולא מישוש.

באסל גטאס: כמובן, החוק הזה בא לתת עוד יותר גושפנקה לפעילות האמיתית שנעשית בידי שוטרים לגבי חשודים שנראים מבחוץ כערבים, והוא לא מוסיף ולא מוריד, לדעתי, מבחינת ההתנהלות המשטרתית שוועדת אור תיארה במאורעות 2000 כהתנהגות של המשטרה כלפי אויב; כל ערבי הוא אויב בפוטנציה, ולכן מתנהגים אתו כמו עם אויב.

באסל גטאס: כפי שהזכיר אחד החברים, בכל המאורעות האחרונים קודם ירו, קודם הרגו, לא חשבו על מישוש בשביל לגלות אם מי שנורה היה בכיסו סכין או לא.

באסל גטאס: לכן, כמובן, החוק הזה ייכנס לאותה מסכת חוקים שהממשלה הרעה הזאת מביאה, ובסוף, התוצאה – עוד הידרדרות במדרון שאני מדבר עליו, שממשלת נתניהו מובילה את האזור כולו, וזה רק עוד צעד, גברתי השרה, לכיוון של ענישה, סנקציות וחרם בין-לאומי.

באסל גטאס: אתם עוזרים, אתם מקרבים, אתם מקצרים – מאיצים את התהליך הזה.

באסל גטאס: וחוק העמותות, שמתוכנן לשבוע הבא, והחוק הזה, אם יעבור הערב, רק יוסיף עוד אבן או עוד צעד בכיוון הזה.

באסל גטאס: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת באסל גטאס.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לרשותך עד עשר דקות.

עאידה תומא סלימאן: – – –

יחיאל חיליק בר: מה?

יחיאל חיליק בר: לא לא, רשום: קסניה, מיכל בירן ועאידה תומא סלימאן.

יחיאל חיליק בר: לא, לא רשמו לי.

יחיאל חיליק בר: בסדר, לא רשמו לי, אז – מתנצל.

יחיאל חיליק בר: טעות ברישום.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרה, מוזר לי ביותר שהממשלה מחליטה דווקא בעת הזאת להביא את החוק – מה שמכונה בעם חוק המישוש – לדיון והצבעה במליאת הכנסת.

קסניה סבטלובה: כי אפשר לחשוב שבאמת טיפלנו בכל הבעיות האחרות במדינה שלנו – אין לנו ילדים שנולדים חולים במפרץ חיפה בגלל זיהום אוויר; אנחנו כבר סגרנו את הפערים החברתיים וצמצמנו את הפערים הכלכליים במדינת ישראל; ניצחנו את הטרור, השגנו שלום עם הפלסטינים, יצאנו מהבידוד הבין-לאומי, מצאנו פתרון לבעיות הפנסיה של כל אלה שהם מחוסרי פנסיה ובקושי סוגרים את החודש; עוד פעם, טיפלנו בבעיה של הילדים העניים, של הקשישים העניים, של ניצולי השואה העניים, וכרגע אנחנו באמת הגענו רק לבעיה היחידה: לתת לשוטרים אפשרות נוספת לחדור לפרטיותו של בן-אדם; למנוע, בעצם, כל אפשרות להתנגד – ללא חשד – ללא חשד, רבותי וגבירותי.

קסניה סבטלובה: כן, זה דבר שבכלל לא יעלה על הדעת שללא חשד, כל שוטר יבוא לכל אזרח ואזרחית ויבצע חיפוש גופני על גופו או על גופה, בעצם בלי שהיה חשד סביר או חשד כלשהו כלפי מה שהם עשו.

קסניה סבטלובה: אז החוק הזה הוא מסוכן; מסוכן לדמוקרטיה שלנו, מסוכן לשקיפות.

קסניה סבטלובה: הוא מסוכן להתנהלות תקינה של המשטרה, הוא פוגע באמון הציבור במשטרת ישראל, ובהחלט, אני חושבת שאנחנו, נוסף על חוקים שהם בעלי ערך רב למדינתנו – החוקים האחרים, כמו למשל החוק שעבר פה לא מזמן, כששינינו את שמו של המדען הראשי, הסטטיסטיקאי הראשי, לסטטיסטיקאי העיקרי, או כבר אנחנו לא זוכרים אפילו איך קוראים לו – אז זה עוד חוק שמתווסף לסדרה של חוקים חסרי תועלת ואפילו מזיקים, מזיקים ביותר, למדינה שלנו, לדמוקרטיה שלנו וליחסי העדות והכוחות שנמצאים כאן, בארץ, ערעור היחס והאמון הבסיסי בפועלה של משטרת ישראל.

קסניה סבטלובה: אני אסיים בסיפור קצר.

קסניה סבטלובה: לפני כמה חודשים אישה צעירה בשם מרגריטה שולמן נפגעה באשקלון מאלימות שוטרים.

קסניה סבטלובה: ללא כל חשד סביר, על סמך, בעצם, מראית עין בלבד, שוטרים לא רק פרצו לרכב שלה, שבו היא נסעה עם בן-זוגה, אלא גם פתחו בפטישים את ראשה של בחורה זו, שבעקבות המקרה הגיעה לבית-החולים ברזילי, התאשפזה, ועד עכשיו סובלת מכאבי ראש רבים.

קסניה סבטלובה: עד היום לא ניתנה תשובה על-ידי משטרת ישראל – לא קיבלנו תשובה ממשטרת ישראל, לא קיבלנו תשובה גם ממח"ש, שלשם פנינו כבר יותר משלוש פעמים, ואפילו לא ממשרדו של מבקר המדינה, שאמור היה לטפל בעניין הזה – מדוע הוכתה מרגריטה שולמן.

קסניה סבטלובה: מדוע הבחורה הזאת, ללא כל חשד – ולא נמצא שום דבר ברכב, ולדעתי אפילו לא ניסו למצוא שום דבר ברכב – מדוע יישמו אלימות כל כך קשה כלפיה?

קסניה סבטלובה: ומי צריך לטפל?

קסניה סבטלובה: מי צריך להיות אחראי למחדל העצום הזה כלפי אזרחית במדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: אז החוק הזה רק יאפשר לשוטרים לפעול באלימות כלפי מגזרים שונים, כלפי חלשים במדינת ישראל, שגם ככה סובלים מאפליה, מאפליה רצינית מאוד, ובמקום לסמוך על משטרת ישראל הם בעצם מפחדים ממנה.

קסניה סבטלובה: אז החוק הזה הוא חוק ההפחדה, הוא חוק הפחד משוטרים.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו רוצים להשניא את המשטרה שלנו על הציבור, אז תצביעו בשביל החוק הזה.

קסניה סבטלובה: אם אתם רוצים שהיחסים בינינו לבין המשטרה, שהיא בסך הכול הגוף שצריך להיות אחראי לאמון הציבור, היחסים האלה ישופרו והיחס יישאר תקין, אנא התנגדו לחוק הזה.

קסניה סבטלובה: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת סבטלובה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לרשותך עד 20 דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, האמת, רציתי להתחיל במשהו אחר, אבל אי-אפשר להתעלם מהעובדה שנתנו לחוק הזה, עוד פעם, שם כזה שנכנס לתוך מכבסת המילים שבתקופה האחרונה אנחנו רואים על כל מיני פעילויות מאוד קשות, מאוד אנטי-דמוקרטיות, לפעמים מאוד לא אנושיות, שנותנים להן שמות כאלה שאפשר לחשוב שאנחנו מדברים על תופעה קלה, ועצם העובדה שהרבה מהחברים, מחברי הכנסת, התחילו להסביר את הסיטואציה שעולה לראש מהמילה מישוש, וכל ההסברים שניתנו, זה לא משקף, זה שם שניתן כדי להטעות את הציבור, כי בעצם לא מדובר פה על מישוש, אלא מדובר על רמיסת כבוד האדם, מדובר על חדירה לפרטיות של האדם, מדובר על profiling, על זיהוי ועל סימון חלק מהאוכלוסייה בצורה הכי מכוערת.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להקריא לכם פוסט שפרסם צעיר יפואי בשם חאדר לפני תקופה מסוימת.

עאידה תומא סלימאן: חאדר אומר: בדרך הביתה מהפגישה בתל-אביב, חוסמים אותי שני יס"מניקים על אופנוע כבד.

עאידה תומא סלימאן: היס"מניקים אומרים: איך קוראים לך?

עאידה תומא סלימאן: אני: חאדר.

עאידה תומא סלימאן: חאדר, תניח את התיק על הרצפה ותתרחק ממנו בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: תוריד את המעיל, תוריד את החולצה.

עאידה תומא סלימאן: אני אוריד את המעיל, אבל לא נוח לי להוריד את החולצה באמצע הרחוב.

עאידה תומא סלימאן: אני לא אחזור על זה שוב, אל תתחכם.

עאידה תומא סלימאן: בתוך חמש דקות, מספר חאדר, הוא היה חצי עירום בפלורנטין פינת סלמה, כשידיים דוחות ממששות לו את הגוף, כי הם חשבו שהתיק של הלפטופ שלו גדול מדי.

עאידה תומא סלימאן: חאדר מוסיף כי אף-על-פי שהוא היה מנומס עם היס"מניקים, הם הפשיטו אותו באמצע הרחוב, דווקא, לאחר שאמר את השם שלו.

עאידה תומא סלימאן: חאדר סיפר עוד כי אירוע זה הרס לו את כל סוף השבוע.

עאידה תומא סלימאן: הוא היה חנוק מדמעות, מושפל, ועם הבנה שהוא יחיה את זה כנראה עד סוף חייו, וקיבל את זה בהבנה.

עאידה תומא סלימאן: רבותי, יכול להיות שרבים מכם לא מכירים את ההרגשה הזאת; לא יודעים את הפחד שמלווה לפעמים הרבה צעירים כשהם יוצאים מהבית, או מגיעים לשדה התעופה, והפחד האמיתי שלהם והמחשבות העיקריות שעוברות להם בראש: אני אעבור את זה עכשיו, או לא?

עאידה תומא סלימאן: אני אהיה מאלו שיחליטו להכניס אותם לחדר ההוא מאחור ויבקשו מהם להוריד את כל הבגדים שלהם, ואז שוב הידיים המכוערות ימששו את הגוף, ויצטרכו לשתוק על זה, ויצטרכו לקבל את זה?

עאידה תומא סלימאן: כי הם עד עכשיו לא ידעו אם הם יכולים להתנגד, או לא להתנגד לזה.

עאידה תומא סלימאן: בעצם, זה היה קיים; בעצם, המשטרה עשתה את זה בלי החוק.

עאידה תומא סלימאן: אבל עכשיו מה שידעו כולם, שאפילו אי-אפשר להתנגד; שהמחשבה הזאת, שתעבור בראש של מישהו, שאולי יש לי זכות להגן על הגוף שלי ועל הכבוד שלי – היא כבר לא קיימת במדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אחרי שבעוד שעה אולי נצביע, ואחרי שהכנסת הזאת תחוקק את החוק הזה, כדאי מאוד שתדעו שחלק גדול מהאוכלוסיות שחיות בתוך מדינת ישראל, ובעיקר הערבים – אבל דיברו חברי הכנסת לפני גם על האתיופים, גם שחומי העור, המזרחים, המרוקאים, מה שתרצו – ידעו דבר אחד, שאין להם זכות להתנגד, ואין להם זכות להגן על הפרטיות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: כי כל כיס נפוח קצת, או תיק שנראה חשוד, או סתם שוטר שיש לו דעות קדומות וגישה גזענית עוינת כלפי האוכלוסייה הערבית, יכול לבצע את מה שהוא רוצה, ואף אחד לא יוכל להתנגד.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: כי אומרים שיש לו, לשוטר הזה, יכולת לזהות בנקודת זמן מסוימת מי הם המאיימים על ביטחון המדינה והציבור.

עאידה תומא סלימאן: אז שוב אני שואלת את השאלה: עד מתי יהלכו עלינו אימים בפרה הקדושה הזאת שנקראת ביטחון?

עאידה תומא סלימאן: עד מתי?

עאידה תומא סלימאן: עד מתי אפשר?

עאידה תומא סלימאן: מדברים על מדרון חלקלק שיורדים בו?

עאידה תומא סלימאן: מזמן עברנו את המדרון החלקלק.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בדרך לתהום עמוקה.

עאידה תומא סלימאן: מדברים על "נוהרים", אז כל המדינה נוהרת לתהום הזאת.

עאידה תומא סלימאן: התהום הזאת, שמסבירים אותה על-ידי ביטחון, שצריך לשמור על הביטחון – ביטחון של מי?

עאידה תומא סלימאן: מה עם הביטחון של האזרחים הרגילים?

עאידה תומא סלימאן: מה עם הביטחון של הצעירים?

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לספר לכם שבהרבה מקומות, כבר, גברים צעירים, נשים עם חיג'אב – עם כיסוי ראש – מפחדים להסתובב, מפחדים לצאת למקומות מסוימים.

עאידה תומא סלימאן: אני לא אדבר על זה שיש גילויי גזענות נגדם במקומות העבודה, וזה לפי סקר שעשתה הרשות לשוויון הזדמנויות – זה לא לפי הדברים שלי, אלא לפי סקר שנעשה על-ידי גוף ממשלתי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מדברים על כל זה, אנחנו מדברים על פחד להסתובב ברחוב, כי הם יודעים מה מחכה להם שם.

עאידה תומא סלימאן: ובכנסת, במקום להגביל את הפעולות האלה שהן מחוץ לחוק, ששוטרים עושים, במקום לשים נהלים מאוד ברורים ולהעניש את מי שעובר על החוק, נותנים גושפנקה ויד חופשית לבצע את הפעילויות האלה, ועוד לפי החוק.

עאידה תומא סלימאן: אז גם זה בשם הביטחון.

עאידה תומא סלימאן: כנראה אנשים הפסיקו להבין שהביטחון מתחיל מהביטחון הבסיסי של חופש תנועה, ביטחון בסיסי של ההרגשה שהביטחון הראשוני של הגוף שלך, יש להגן עליו.

עאידה תומא סלימאן: גברים ערבים או שנראים כמו ערבים, נשים מוסלמיות עם כיסוי ראש, צעירים אתיופים או בעלי חזות ערבית – כולם עוברים חיפוש ללא הסכמה ובניגוד לחוק הקיים היום.

עאידה תומא סלימאן: אז הקואליציה רוצה לחוקק את עצמה לדעת, כל יום מביאה לנו עוד חוק ועוד חוק, ואנחנו עדיין מדברים על זה שכאילו אנחנו לאט-לאט עוברים תהליך של פאשיזציה.

עאידה תומא סלימאן: האם מישהו מנה את כל החוקים שחוקקו בקדנציה הזאת של הכנסת והם חוקים שבטבעם אנטי-דמוקרטיים, חוקים שמביאים רק מגבלות על האפשרות של הציבור הרחב לחיות בשקט?

עאידה תומא סלימאן: אז הקואליציה מחוקקת את עצמה לדעת, ועוד תיתן לשוטרים שימששו את עצמותינו לדעת.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה לספר לכם שכבר העלו את כל הנושא – חברת הכנסת מיכל רוזין הזכירה את זה לפני.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לספר לכם שב-30 בנובמבר 2013 השתתפתי בהפגנה בחיפה נגד מתווה פראוור.

עאידה תומא סלימאן: אז הייתי עורכת ראשית של עיתון, והשתתפתי שם לא רק כעיתונאית, השתתפתי כי כל האוכלוסייה הייתה נגד המתווה הזה.

עאידה תומא סלימאן: ובאיזה שלב שעה וחצי עמדתי בין המפגינים לבין השוטרים וניסיתי להרגיע את הרוחות, עד לשלב מסוים שראיתי שוטרים ממששים צעירות מפגינות, אבל לא כדי לחפש עליהן משהו, אלא כדי להטריד אותן מינית, והתחלתי לצעוק – – –

מירי רגב: – – –

עאידה תומא סלימאן: זה נמצא בתלונה במח"ש, אל תגידי לי די.

מירי רגב: אי-אפשר לשים כזה שם על השוטרים במדינת ישראל – –

עאידה תומא סלימאן: אל תגידי לי די.

מירי רגב: – – יש לנו שוטרים מצוינים.

עאידה תומא סלימאן: אל תגידי לי די.

עאידה תומא סלימאן: זה קרה.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי עדה – –

מירי רגב: – – – מספיק כבר.

עאידה תומא סלימאן: – – ועוד תגידי לי שהמכות שקיבלתי מהשוטרים היו הזיות משלי.

מירי רגב: כן, הזיות.

מירי רגב: לך יש הזיות.

מירי רגב: אולי לך יש הזיות.

עאידה תומא סלימאן: אני, אין לי הזיות.

עאידה תומא סלימאן: את חיה באשליה – – –

מירי רגב: תפסיקי כבר לקרוא בשם רע ולהשחיר כאן את השם של השוטרים שלנו.

עאידה תומא סלימאן: כבוד השרה, את חיה באשליה.

עאידה תומא סלימאן: את רוצה לבנות לעצמך חומה ולהתחפר ולא לשמוע את האמת – –

מירי רגב: – – – שוטרים – – – נשים ערביות.

עאידה תומא סלימאן: – – ותפסיקי לקטוע אותי.

עאידה תומא סלימאן: ואני מבקשת מהיושב-ראש להגן על הזכות שלי.

יחיאל חיליק בר: תודה, כבוד השרה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מירי רגב: – – – באמת, אבל סליחה.

יחיאל חיליק בר: לא לא לא.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מתקבל על הדעת.

יחיאל חיליק בר: אמרת.

יחיאל חיליק בר: אמרת מה שאמרת.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

מירי רגב: – – – עם כל הכבוד, צריך לשמור על השם של השוטרים.

יחיאל חיליק בר: בסדר, אז אמרת.

יחיאל חיליק בר: השרה רגב, תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מתקבל על הדעת להפסיק – – –

מיקי לוי: אז מה אם יש תלונה?

מיקי לוי: את מכפישה סתם.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי לוי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: כל התלונה שלי במח"ש, לך תבדוק.

מיקי לוי: לא אמרתי שעשתה – – –

עאידה תומא סלימאן: תפסיק, מיקי.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי לוי, יש שלושה אנשים במליאה.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה לצאת בשלושה אנשים?

יחיאל חיליק בר: נו, באמת.

עאידה תומא סלימאן: תפסיקו עם זה.

מיקי לוי: את סתם מכפישה.

מיקי לוי: בושה וחרפה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא סתם.

עאידה תומא סלימאן: אתה סתם פותח את הפה.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא היית שם.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא יודעים מה קרה – –

קריאות: – – –

מירי רגב: – – –

יחיאל חיליק בר: בסדר, נתתי לך להגיב.

עאידה תומא סלימאן: – – תפסיק להגן.

מיקי לוי: – – – זה בא לבית-משפט.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עאידה תומא סלימאן: עוד פרה נשחטת.

עאידה תומא סלימאן: עוד פרה קדושה אצלך נשחטת.

מירי רגב: מספיק כבר.

עאידה תומא סלימאן: אני התלוננתי במח"ש – –

מירי רגב: אז תתלונני במח"ש.

עאידה תומא סלימאן: – – המכות שקיבלתי שברו לי את העצמות.

מיקי לוי: השוטרים עשו עבירות סקס?

מיקי לוי: באמת, את לא מתביישת?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי, אתה עולה לדבר יותר מאוחר.

יחיאל חיליק בר: אני מתאר לעצמי שאתה תגיב על הדברים, וגם השרה תמיד יכולה להגיב על הדברים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד לך, אם את לא יודעת, לא רק נשים ערביות התלוננו על זה.

עאידה תומא סלימאן: גם נשים יהודיות, אם אכפת לך מהן – גם התלוננו על זה.

עאידה תומא סלימאן: מפגינות – – –

מירי רגב: אכפת לי מכל הנשים.

מירי רגב: אני לא מוכנה שיוציאו שם בצורה כזאת לשוטרי מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: שיפסיקו להתנהג ככה.

מסעוד גנאים: לא צריך, השם כבר יצא.

מסעוד גנאים: לא צריך להוציא.

מירי רגב: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, השרה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חלק מהם כן עושה את זה.

עאידה תומא סלימאן: חלק מהם מתנהג ככה.

עאידה תומא סלימאן: והגיע הזמן, אם אכפת לך ממשטרת ישראל – – –

מירי רגב: אם מישהו התנהג כך, נא להתלונן עליו במשטרה – –

עאידה תומא סלימאן: אם כולכם, אכפת לכם ממשטרת ישראל, תבדקו מה קורה – – –

מירי רגב: – – אבל לא להכפיש את שם המשטרה כולה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – – תבדקו מה קורה.

עאידה תומא סלימאן: תתקנו את המצב במקום לתת להם יד חופשית.

עאידה תומא סלימאן: תפסיקו לשחק כאילו אתם המגינים הראשונים על מוסדות, כאשר אתם יודעים – –

מיקי לוי: הם השכפ"ץ כנגד אזרחי מדינת ישראל – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת לוי, תודה לך.

עאידה תומא סלימאן: – – שיש תלונות, והיו דיונים בוועדות פה בכנסת על זה.

מיקי לוי: – – –

עאידה תומא סלימאן: מספיק עם זה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת לוי, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

יחיאל חיליק בר: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יחיאל חיליק בר: באמת.

מירי רגב: אכפת להם?

מירי רגב: הם צריכים למשש כדי למצוא מטען חבלה שמישהו הולך להרוג אתו ילד ברחוב, בין שהוא יהודי ובין שהוא ערבי.

יחיאל חיליק בר: תודה, השרה.

עאידה תומא סלימאן: יהיה לך זמן להגיב.

מירי רגב: מספיק כבר – – –

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, השרה.

יחיאל חיליק בר: השרה רגב, תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: יהיה לך זמן להגיב.

מירי רגב: אבל יש גבול, כבוד היושב-ראש – – –

עאידה תומא סלימאן: אין גבול.

עאידה תומא סלימאן: אני על הדוכן – –

יחיאל חיליק בר: אבל בסדר, אמרת, אמרת את הכול – –

עאידה תומא סלימאן: – – ואני אגיד מה שאני רוצה.

יחיאל חיליק בר: – – אמרת והגנת.

מירי רגב: – – – להשחיר את שוטרי מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: את לא תשימי לי גבולות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מירי רגב: ודאי שכן.

עאידה תומא סלימאן: את לא תשימי לי גבולות, תשכחי מזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חברת כנסת – –

מירי רגב: אז מה?

עאידה תומא סלימאן: – – ויש לי זכות להתבטא – –

מירי רגב: אז מה?

עאידה תומא סלימאן: – – ויש לי זכות להגיד מה שאני רוצה – –

מירי רגב: בגלל זה את צריכה להכפיש את שוטרי מדינת ישראל – –

עאידה תומא סלימאן: – – ויש לך זכות לענות.

מירי רגב: – – כי את חברת כנסת?

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, מה קורה פה?

יחיאל חיליק בר: תודה, השרה.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק למצב הזה רוצים שנגיע.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק למצב הזה.

עאידה תומא סלימאן: קודם כול שר אומר, חבר כנסת מהשורות האחרונות – יש חברי כנסת שהם פריבילגיים ויש חברי כנסת שהם פחות, הם נחותים, ואין להם זכות להביע את דעתם, ויש מי שמעמיד להם גבולות.

עאידה תומא סלימאן: תשכחו מזה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נבחרנו על-ידי ציבור, ואנחנו מייצגים דעות פוליטיות, ואנחנו נמשיך לדבר על זה.

עאידה תומא סלימאן: ואתם יכולים למשש כל מי שאתם רוצים לדעת עליו, אבל אנחנו נמשיך לפחות להשמיע את הצעקה.

עאידה תומא סלימאן: אולי מחוץ לבית הזה יתעורר הציבור בחוץ וידע לאן אתם מובילים אותו ולאן אתם מובילים אותנו אתכם.

עאידה תומא סלימאן: אז שתדעו, הנה אמרנו: החוקים האלה יובילו את המדינה לפאשיזם מובהק.

עאידה תומא סלימאן: תתעוררו כבר ותצביעו נגד החוק הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת תומא סלימאן.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

קריאות: – – –

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת לוי, תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות.

מיכל בירן: – – החוק שעל הפרק, שזכה לכינוי חוק המישוש, הוא דוגמה מצוינת לדרך שבה פועלת ממשלת נתניהו – הכול עקום.

מיכל בירן: הרי אם הייתם מבקשים להעביר כאן רק סמכויות רלוונטיות למצב הביטחוני הנוכחי, התמיכה שהייתם מקבלים הייתה חוצה מפלגות וכמעט מוחלטת מקיר לקיר.

מיכל בירן: אבל שוב אתם מנסים באופן ציני לנצל את המצב הביטחוני.

מיכל בירן: המצב הביטחוני שמדינת ישראל מצויה בו – דקירות, פיגועי ירי, נרצחים ונפגעים על בסיס יומיומי – הוא מזעזע.

מיכל בירן: אין בכך ספק.

מיכל בירן: אין ספק גם על מי מוטלת האחריות להגנה על ביטחונם של אזרחי ישראל ומי נכשל בכך שוב ושוב יום אחר יום כשהדם ממשיך להישפך ברחובות.

מיכל בירן: אבל הניסיון של הממשלה להגיע כעת, ובאמתלה של התמודדות עם המצב הביטחוני לקדם הרחבת סמכויות שיטור באופן בלתי מידתי, שמאפשר לעשות חיפוש על כל אדם, הוא פשוט מבזה.

מיכל בירן: profiling, אכיפה סלקטיבית וגילויי גזענות מצד גורמים בעלי כוח הם תופעות שקורות בכל מדינה בעולם.

מיכל בירן: ואף שברור שרוב השוטרים מבצעים את תפקידם נאמנה, יש לנו כאן רגישות נוספת: בחברה הישראלית יש לא-מעט קבוצות שמרגישות שהן מודרות, שיש כלפיהן אכיפה סלקטיבית, שצעיריהן מפחדים מכל מפגש עם שוטרים.

מיכל בירן: התחושה הזאת מחייבת אותנו להיות רגישים וזהירים במיוחד בפגיעה שלנו בזכויות האדם ובהפרה של החירויות.

מיכל בירן: נכון, לגורמי אכיפת החוק צריכים להיות מספיק כלים על מנת לאכוף חוק במדינת ישראל, אך בעיות השיטור במדינה אינן מחסור בסמכויות, הן מחסור במשאבים.

מיכל בירן: רוצים לשפר את עבודת השיטור?

מיכל בירן: אני אתכם – שלמו לשוטרים יותר; רוצים אכיפה יותר טובה של החוק?

מיכל בירן: אני אתכם – תוסיפו תקנים של שוטרים והעבירו להם השתלמויות משמעותיות; רוצים למנוע פשיעה?

מיכל בירן: אני אתכם – תשקיעו יותר במערכת החינוך הפורמלית ויהיו לנו פחות נושרים.

מיכל בירן: תשקיעו יותר במסגרות החינוך הבלתי-פורמלי ובמסגרות לנוער נושר, ויהיו לנו פחות נערים משוטטים ברחובות שמוסללים בעל-כורחם לחיים שאף אחד מאתנו לא היה מאחל לעצמו או לבני משפחתו.

מיכל בירן: תנו לנערים הללו עוד אפשרויות – לא לשוטרים עוד סמכויות.

מיכל בירן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת מיכל בירן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד חמש דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדיון הזה, הנושא הזה לגבי המשטרה – אני חושב שלא צריך חוק, לא של מישוש ולא של גישוש.

מסעוד גנאים: ממילא המשטרה מגששת, מחפשת, ממששת.

מסעוד גנאים: ונכון, מעגל החשודים התרחב – של כהי העור ושל אתיופים ואחרים – אבל החשוד העיקרי היה הערבי בהתחלה, וכל ערבי היה בעיני המשטרה חשוד.

מסעוד גנאים: בצעירותי, כאשר עבדתי בבניין, בטיח, היינו הולכים ככה ביחד בהסעה, מחסום של משטרה – אתה תרד – הייתי תמיד החשוד – תעודת זהות.

מסעוד גנאים: אז זה עבר על כולנו.

מסעוד גנאים: אני לא יודע למה היום צריך את החוק הזה.

מסעוד גנאים: וגם הוויכוח הסוער של כבוד השרה ומיקי וכולם על מה שאמרה עאידה – זה להפך, אתם צריכים לקבל את זה ובואו נבדוק.

מסעוד גנאים: המשטרה, ידוע מה מצבה היום, אין צורך.

מסעוד גנאים: אומרים "להוציא שם רע" – כבר יש שם רע.

מסעוד גנאים: כל הפדיחות, כל ההטרדות, מראש הפירמידה עד הסוף, כל אלה מה?

מסעוד גנאים: זה לא שם רע?

מסעוד גנאים: רק העניין והעיקר – שכאשר איזה ערבי מתלונן, תבדקו, אולי יש איזו הטרדה.

מסעוד גנאים: זהו?

מסעוד גנאים: מלחמת עולם?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, פה אני רוצה לנגוע בנקודה מאוד חשובה.

מסעוד גנאים: כאשר אנחנו ניגשים למשטרה ולמשרד לביטחון פנים ומבקשים את עזרתם והתערבותם בכל מה שקורה בחברה הערבית, אם בעניין של הפשיעה, של הסמים, של הכול, אנחנו אומרים להם: אם אנחנו נראה את הרצינות הזו, את הכנות הזו, אתם תמצאו שיתוף פעולה ועזרה.

מסעוד גנאים: אבל עד היום יש בין המשטרה לבין החברה הערבית את החששות, את החשדות, וזה טבעי, משום שלערבי משטרה זה רק עניין ביטחוני.

מסעוד גנאים: אפילו מבלי שהוא יעשה שום דבר הוא כאילו חשוד, מחפשים אותו, עושים מה שהם רוצים.

מסעוד גנאים: לכן, יש להם – יכולים לשפר, יכולים לשפר אם באמת אנחנו נראה שהם בכנות, ברצינות, פועלים כדי למגר את האלימות, את הפשיעה, את הסמים, את כל התופעות השליליות האלה בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: יש תופעה לאחרונה, זה חודש המשטרה והשב"כ שולחים לצעירים ערבים חקירות, הפחדות, כל זה על רקע ביקורים לתפילה במסגד אל-אקצא.

מסעוד גנאים: אני כבר לא מדבר, אפילו אנשים שלא משתייכים לשום תנועה, הם אנשים רגילים, עצמאים; הולכים ביחד, מארגנים איזה אוטובוס כל יום שישי.

מסעוד גנאים: הם מזמינים אותם, מפחידים אותם – מה?

מסעוד גנאים: מו?

מסעוד גנאים: למה?

מסעוד גנאים: מה אתם רוצים בסוף?

מסעוד גנאים: מה, אין חופש פולחן לפחות?

מסעוד גנאים: זו לא זכותי ללכת להתפלל, להתפלל לפחות ביום שישי?

מסעוד גנאים: אני מדבר על אנשים – אני אמרתי – אנשים שהם עצמאים, בכלל לא משתייכים לשום תנועה.

מסעוד גנאים: מזמינים אותם לחקירות, מפחידים אותם.

מסעוד גנאים: למה?

מסעוד גנאים: מה זה "למה"?

מסעוד גנאים: זה מקום קדוש, אני רוצה ללכת להתפלל, נקודה.

מסעוד גנאים: גם זה אסור?

מסעוד גנאים: והתופעה הזאת מתרבה.

מסעוד גנאים: אז אני אומר, ככה המשטרה וכוחות הביטחון, ככה בונים את האמון?

מסעוד גנאים: ככה בונים את האי-אמון, שהוא ממילא ישנו.

מסעוד גנאים: לכן אני מזהיר, ואני שלחתי לשר לביטחון פנים – אל תדחפו אותנו לפינה.

מסעוד גנאים: זכותנו לארגן קבוצות של מתפללים, של מאמינים, ללכת ולהתפלל במסגד אל-אקצא.

מסעוד גנאים: אין לכם זכות לרדוף צעירים ואנשים שמארגנים ביקורים כאלה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני חבר הכנסת גנאים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת זחאלקה, אם יהיה.

יחיאל חיליק בר: עד 15 דקות.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השרה, החוק המוצע לקריאה שנייה ושלישית הוא חוק אנטי-דמוקרטי, לא אנושי, פוגעני וגזעני.

עבדאללה אבו מערוף: כן, גזעני.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר לדבר שעות על-גבי שעות על אי-חוקיות החוק הזה ועל כמה החוק הזה לא מוסרי ולא מתאים למשטר דמוקרטי נאור.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה אופייני למשטרים של רודנים, משטרים שרודפים אזרחים, משטרים שההיסטוריה גינתה אותם, משטרים שאזרחים החליפו אותם למשטרים דמוקרטיים.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה מתאים למשטרים שהשאירו כתם שחור על האנושות ועל ההיסטוריה.

עבדאללה אבו מערוף: זה חוק אנטי-דמוקרטי, שמתחיל דרך לכיוון פאשיזציה של החברה.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא שביל ביניים, זה פותח אוטוסטרדה גדולה לפגיעה בכבוד האדם וחירותו.

עבדאללה אבו מערוף: דוגמא אחת, והזכירו אותה לפני – מה שמתרחש בשדה התעופה בן-גוריון.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא אפרט ואני לא מאחל לאף אחד ממציעי החוק או מי שמתכוון לתמוך בחוק שיהיה במצבים המשפילים האלה בשדה התעופה, ואני מציע שאכן תלכו ותבדקו ותראו איך מושפלים האזרחים – לפי צבעם, לפי שפתם, לפי לאומם.

עבדאללה אבו מערוף: וכאן קבור הכלב – לחוקק את החוק הזה, שאכן תהיה לגיטימציה להמשיך את ההשפלה והחיפוש על אזרחים שאין להם שום כוונה לפגיעה כלשהי.

עבדאללה אבו מערוף: ומה אם שוטר חשד?

עבדאללה אבו מערוף: על איזה קריטריון ואיזה מדדים השוטר יחשוד?

עבדאללה אבו מערוף: יש לו עיניים של רנטגן?

עבדאללה אבו מערוף: הוא פסיכולוג?

עבדאללה אבו מערוף: הוא מבין במוחות של בן-אדם שהוא חשוד?

עבדאללה אבו מערוף: על סמך מה?

עבדאללה אבו מערוף: מה זה חשד?

עבדאללה אבו מערוף: חשד סביר – איזה מילים.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה פוגע קשות בחירותו של בן-אדם.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה מסמיך שוטר לערוך חיפוש על גופו של אדם, שיש חשד סביר שהאדם הזה יבצע עבירה – עבירת אלימות או עבירה אחרת כלשהי – תחת תירוץ ביטחון, "מיסטר ביטחון", וללא שום קשר לביטחון.

עבדאללה אבו מערוף: למרות כל מה שהקדים מציע החוק, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט ניסן סלומינסקי, שיש דוגמאות לצערנו הרב, אבל זה לא הסיבה כמובן.

יחיאל חיליק בר: סליחה, אפשר לשמור שם על השקט קצת?

יחיאל חיליק בר: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: לפי כל המחקרים הדמוקרטיים – אמרתי, אפשר להרחיב – הבין-לאומיים, החוק הזה הוא חוק גזעני לחלוטין, חוק שלא צריך לחוקק אותו, ואני מצטט כמה משפטים: ועדת האו"ם בדבר ביעור כל הצורות של אפליה גזעית קוראת למדינות לנקוט צעדים הנחוצים כדי למנוע חקירות, מעצרים וחיפושים המבוססים למעשה אך ורק על מראה חיצוני של אדם ומאפייניו החיצוניים או שפתו.

עבדאללה אבו מערוף: הוועדה של המועצה האירופית נגד גזענות וחוסר סובלנות הגדירה קטלוג, מדדים מסוימים מה זה גזענות, וכאן היא מתארת בדיוק את החוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, זה יהיה כתם שחור ויום שחור אם החוק הזה יחוקק ויעבור בכנסת.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת וקנין, אתם באמת מפריעים שם.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: לרשותך, אדוני, עד 20 דקות.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מראש אני אומר שאדבר פחות, כי חלק גדול מהדברים שרציתי להגיד נאמרו כבר, ככה שאוסיף כמה דברים ואחדד אולי כמה נושאים שהועלו גם על-ידי חברים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: האמת היא שאנחנו עדים לתופעה בכנסת הנוכחית, שחוקים שלא עברו בעבר עוברים כאן.

ג'מאל זחאלקה: מה שהיה לא אפשרי להעביר בשנים עברו, עם הממשלה הזאת אפשר להעביר.

ג'מאל זחאלקה: יש תזזית של חקיקה אנטי-דמוקרטית, יש קלות דעת בממשלה ובוועדות של הקואליציה, כולל ועדת החוקה – מעבירים הכול.

ג'מאל זחאלקה: הכול עובר, חביבי.

ג'מאל זחאלקה: כל דבר שנותן סמכויות יתר לכוחות הביטחון, כל דבר שנותן סמכויות יתר לשלטון על חשבון האזרח – עובר.

ג'מאל זחאלקה: לא הייתה בכנסת הנוכחית אף חקיקה שמגינה על זכויות אזרח.

ג'מאל זחאלקה: לא הייתה אף חקיקה שמגינה על האדם הפשוט מפני עריצות של השלטון או שרירות לבו של השלטון.

ג'מאל זחאלקה: מה עושים כאן בחוק הזה?

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה מעביר מסר לשוטרים: תעשו מה שאתם רוצים, מה שבא לכם.

ג'מאל זחאלקה: רציתם לחפש?

ג'מאל זחאלקה: תחפשו, תערכו חיפוש, תעכבו אדם.

ג'מאל זחאלקה: לא צריך שום קריטריונים, לא צריך שום דבר, בדיעבד אפשר לאשר הכול.

ג'מאל זחאלקה: כי יש סעיפים בחוק שהם כל כך כוללניים, שאפשר לפרש אותם – חשדתי, ראיתי שההתנהגות שלו היא בריונית, ראיתי שהוא הרים קללות – או שמעתי שהוא הרים קללות; ראיתי שיש כאן חבורה – אפשר הכול.

ג'מאל זחאלקה: יש מגוון רחב של אפשרויות שנותנות לשוטר את האפשרות לערוך חיפוש – – –

יחיאל חיליק בר: עליזה, אתם ממש מפריעים שם, אני ממש מבקש.

יחיאל חיליק בר: באמת.

ג'מאל זחאלקה: במקום לבוא עם חקיקה מרסנת – – –

יחיאל חיליק בר: חבר כנסת אלי כהן, אפשר לנהל את זה בחוץ?

יחיאל חיליק בר: אתם ממש ממש מפריעים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ג'מאל זחאלקה: חקיקה מרסנת, מגבילה, כאשר נטייתו של השוטר המצוי או איש הביטחון המצוי היא לעכב ולחפש ולעשות מה שהוא רוצה.

ג'מאל זחאלקה: ואז המחוקק צריך להגיד לו: עצור כאן, אתה לא יכול לעשות מה שאתה רוצה.

ג'מאל זחאלקה: יש מגבלות, יש לאזרח זכויות, ואתה לא יכול לפעול בשרירות לב, אתה לא יכול לעשות מה שאתה רוצה.

ג'מאל זחאלקה: לב-לבו של החוק הנוכחי זה התרת הרסן.

ג'מאל זחאלקה: יגידו כך, יגידו אחרת – הנה, למשל, השוטרים לא רק לוקחים מה שהחוק מאפשר להם, הם אפילו מוכנים לעבור על החוק.

ג'מאל זחאלקה: עובדה שהעניין של חיפוש בהסכמה, שחבר הכנסת ניסן סלומינסקי תקף אותו, גינה אותו, המשטרה השתמשה בזה כל הזמן.

ג'מאל זחאלקה: וכשזה הגיע לבג"ץ, היא הגנה עליו.

ג'מאל זחאלקה: אז מה עושה החוק הנוכחי?

ג'מאל זחאלקה: אותו דבר, רק לא צריך הסכמה.

ג'מאל זחאלקה: המצב הקודם הלא-החוקי טוב לאין שיעור מהחוק הנוכחי.

ג'מאל זחאלקה: לפחות קודם היו צריכים לקבל הסכמה של האדם שעורכים עליו את החיפוש; עכשיו לא צריך את ההסכמה שלו, וזה החידוש הגדול של החוק.

ג'מאל זחאלקה: ומתפארים: ביטלנו את החיפוש בהסכמה.

ג'מאל זחאלקה: מה זה "ביטלנו את החיפוש בהסכמה"?

ג'מאל זחאלקה: ביטלנו את ההסכמה, אבל נשאר החיפוש.

ג'מאל זחאלקה: קודם האזרח יכול היה להגיד: לא, אני לא מסכים; עכשיו הוא לא יכול להגיד לא.

ג'מאל זחאלקה: לכן יש כאן החמרה, לא הטבה.

ג'מאל זחאלקה: שלא יספרו לנו סיפורים ויעבדו עלינו בעיניים שהעניין של חיפוש והסכמה זה התקדמות או שיש שיפור במצב.

ג'מאל זחאלקה: במקומות שחוקקו חוקים שהרחיבו את סמכויות החיפוש, נעשה בזה שימוש לרעה.

ג'מאל זחאלקה: והרחיבו עוד יותר את הסמכויות, והשתמשו בזה דווקא נגד אנשים, נגד מיעוטים, על-פי שיוך אתני, על-פי צבע עור, וזה מה שייעשה כאן.

ג'מאל זחאלקה: ברור שהצעת החוק הזאת תביא לכך שכל שוטר, יהיה לו מגוון של אנשים, לפי ראות מסוימת, לפי גיל מסוים, שהוא פשוט יעצור, יערוך חיפוש, יערוך מישוש עליהם ועל גופם ועל רכושם.

ג'מאל זחאלקה: הצעת החוק הזאת באה ועוברת עכשיו בגלל המצב הביטחוני הקיים.

ג'מאל זחאלקה: ותמיד אמרנו, כבוד היושב-ראש, ש-hard cases make bad laws.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר: לא תמיד, לפעמים יש hard cases, מצבים קשים, בלי חוקים.

ג'מאל זחאלקה: החוקים לא נובעים מהמצב הקשה; יש אנשים בשר ודם שמביאים חוקים, מנצלים את המצב הקשה כדי להעביר חקיקה תמידית.

ג'מאל זחאלקה: זו הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: לא מצב קשה מביא חוקים רעים, אלא אנשים מרושעים, שיש להם כוונות רשע, יש להם – לא שמים, לא סופרים את האזרחים ואת זכויות האדם, ובאים עם החקיקה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: רק ראש חצי קרימינלי יכול להביא חוק כזה.

ג'מאל זחאלקה: קודם היה חיפוש בהסכמה, שהיה פסול, אבל עכשיו באים לחיפוש בלי הסכמה.

ג'מאל זחאלקה: עוד יותר גרוע.

ג'מאל זחאלקה: היינו רגילים להגיד: hard cases make bad laws.

ג'מאל זחאלקה: יש hard cases ולפעמים אין bad laws.

ג'מאל זחאלקה: bad laws מביאים bad people, לא ככה בא.

ג'מאל זחאלקה: זה לא כמו גשם מהשמים, יש אנשים שעושים חקיקה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: וכפי שאמרתי בהתחלה, מכובדי היושב-ראש, היום אפשר להעביר בכנסת חקיקה שהייתה לא אפשרית בעבר.

ג'מאל זחאלקה: וזה הסימן המובהק להתבהמות, לצפצוף על זכויות האדם, לצפצוף על זכויות האזרח, למשב של גזענות, של אנטי-דמוקרטיה, של קיצוניות ימנית בתוך הממשלה הזאת, שמעבירה כל יום בעצם חקיקה אנטי-דמוקרטית.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נצביע נגד החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: ואני קורא לכל חברי הכנסת להצביע נגד החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה הוא מתכון לפגיעה בזכויות אדם, הוא מתכון אפילו לשימוש לרעה במישוש נשים על-ידי שוטרים גברים, שהחוק הזה מתיר עוד יותר, מרחיב את הסמכויות האלה, שקודם היו מצומצמות יותר.

זאב בנימין בגין: לא לא לא.

זאב בנימין בגין: למה?

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה, ייעשה בו שימוש לרעה.

ג'מאל זחאלקה: אפילו תמיד המשטרה תלך שני צעדים מעבר לחוק, והם יעשו את זה.

ג'מאל זחאלקה: אמרת להם: יש לכם עשרה צעדים – הם יעשו 12.

ג'מאל זחאלקה: ומזה אני מזהיר.

ג'מאל זחאלקה: צריך להגביל אותם.

ג'מאל זחאלקה: צריך שההגבלה על המשטרה ועל השוטרים תהיה הרבה יותר חמורה.

ג'מאל זחאלקה: לא לחוק כזה אנחנו זקוקים אלא לחוק שילמד שוטרים לכבד אדם, לכבד אזרח, ולא לערוך חיפושים לשווא, מתוך נקמנות, מתוך שרירות ומתוך שיקולים שאין להם שום קשר למטרת החוק – כפי שהוצג לנו, לפחות.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי יסכם בשם הקואליציה את הדיון בחוק הזה, ולאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה על החוק.

יחיאל חיליק בר: הוא מצפצף.

יחיאל חיליק בר: מפה שומעים את הצפצוף, תאמין לי.

עיסאווי פריג': לקחת את שעון הזמן אתך?

עיסאווי פריג': יש לך הרבה דפים להרבה זמן?

ניסן סלומינסקי: לא, זה לא דפים.

ניסן סלומינסקי: רציתי להביא את הרמב"ם, אבל – – –

עמר בר-לב: תביא משהו, שנלמד.

ניסן סלומינסקי: אין לנו שר פה?

ניסן סלומינסקי: אני יכול לדבר גם בלי שר?

יולי יואל אדלשטיין: לא, יש.

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב פה, אתה רואה אותה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני כבר צרוד, אז מה יהיה בעוד שלושת רבעי שעה?

עמר בר-לב: שלושת-רבעי שעה אתה הולך לדבר עכשיו?

ניסן סלומינסקי: לפחות, אני יודע, זה תלוי בי?

ניסן סלומינסקי: לפי מספר המושבים פה – אני לא רואה משהו, יותר – – –

עיסאווי פריג': אבל הבריאות יותר חשובה מזה.

ניסן סלומינסקי: בזה אתה צודק, אז תשאלו שאלות.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: שמעתי חלק מהדוברים.

ניסן סלומינסקי: נכון שחלק דיברו באמת לעניין, ויש לנו ויכוח.

ניסן סלומינסקי: חלק, לצערי, דיברו, ואני לא חושב שהם הבינו.

ניסן סלומינסקי: אולי הם הבינו מה שהם דיברו, אבל ודאי שהם לא הבינו את החוק.

ניסן סלומינסקי: אז לכן, בצער רב אני נאלץ לחזור על החוק ולהסביר אותו, כדי – – –

מיקי רוזנטל: ניסן, יש לכם רוב, יאללה, תצביעו.

ניסן סלומינסקי: אני בורג קטן עכשיו.

ניסן סלומינסקי: מה?

מיקי רוזנטל: אף פעם אל תגיד את זה, זה משפט נוראי.

מיקי רוזנטל: תגיד משהו אחר, זה לא טוב.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: אז אני אנסה שוב.

ניסן סלומינסקי: מאחר שראיתי שיש כאן חלק – בעיקר מהאופוזיציה, כי רק הם דיברו – שלא כל כך הבינו את החוק, ויכול שבגלל שהם לא הבינו את החוק הם יצביעו נגדו.

אילן גילאון: תסביר למה קוראים לך מכלוף.

ניסן סלומינסקי: אז זהו, אז עכשיו אני אנסה שוב להסביר את החוק גם לאותם – – –

עיסאווי פריג': תסביר למה קוראים לך מכלוף.

ניסן סלומינסקי: מכלוף, בסדר.

ניסן סלומינסקי: אז אני אנסה שוב להסביר את החוק בשפה ברורה – – –

עיסאווי פריג': יש לך כישרון לענות לו?

ניסן סלומינסקי: אתה תמיד יכול לענות, אתה אחי ורעי.

עיסאווי פריג': יש לך כישרון לענות לאילן?

ניסן סלומינסקי: יש לי תמיד.

ניסן סלומינסקי: אז אני אנסה להסביר שוב, בשפה קלה וברורה, נגיד ככה, את החוק, שאפילו מיכל תוכל להבין אותו, ואולי אני גם אוכל לשכנע אותה.

ניסן סלומינסקי: אז אני אתחיל שוב בכך שבאמת אף אחד מאתנו – אני חושב ומקווה – לא רוצה שהילד שלו יצא לבלות בערב שבת או במוצאי שבת או באמצע השבוע ולא יחזור הביתה, ויצטרכו לנסוע לבקר אותו בבית-חולים במצב הטוב או במקום יותר גרוע במצב הרע.

ניסן סלומינסקי: ומה עושים כדי שבאמת לא תהיה אותה אלימות שכל כך נפוצה, לצערנו, במקומות מסוימים?

ניסן סלומינסקי: אז אין לנו דרך אחרת.

ניסן סלומינסקי: אין מנדט לפקחים של העירייה לטפל בנושא, אז מי שצריך לטפל בנושא הזה זה משטרת ישראל.

ניסן סלומינסקי: ואנחנו נותנים כבוד גדול למשטרת ישראל.

ניסן סלומינסקי: יש לנו הרבה מאוד ציפיות מהמשטרה שאכן תוכל להחזיר את הביטחון העצמי לתושבים, ונדמה לי שבאחד הסקרים, לפני שנה או שנתיים, שאלו את האנשים מה הדבר שהכי מפריע לכם, אז הם לא אמרו המחבלים או המסתננים או אלה, אלא דיברו על הביטחון העצמי, הביטחון האישי שאיבדנו, שאין ביטחון אישי.

ניסן סלומינסקי: ולכן, אנחנו מאוד רוצים להחזיר את הביטחון האישי.

ניסן סלומינסקי: איך עושים את זה?

ניסן סלומינסקי: משטרת ישראל.

ניסן סלומינסקי: ומשטרת ישראל, כשהיא רוצה – ראינו אותה במאבק האחרון נגד שולפי הסכינים ואותם מחבלים מרצחים שמנסים עם הסכינים; ראינו שמשטרת ישראל לקחה את עצמה בידיים והצליחה להתמודד – לפחות בירושלים הצליחה להתמודד אתם יפה מאוד, יחסית.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, איך נותנים כוח למשטרת ישראל?

ניסן סלומינסקי: אז יש חוק, ומשטרת ישראל צריכה ללכת לפי החוק.

ניסן סלומינסקי: מתברר שהחוק שקיים היום, שנותן למשטרת ישראל את הכוח לעשות סדר ולטפל באלימות – החוק הזה לא מספיק.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה מאפשר להם לעשות חיפוש רק כשיש חשד סביר למציאת נשק.

ניסן סלומינסקי: ובדיונים שהיו בבתי-המשפט, בית-המשפט אמר:

ניסן סלומינסקי: בהיעדר הגדרה של המחוקק, מבחינתנו הפירוש הוא שאם אתה רואה בליטה שמסמנת שלאיש יש סכין או אקדח, אז אתה יכול לעשות עליו חיפוש.

ניסן סלומינסקי: כמובן, מבחינתנו זה לא מספיק, זה לא טוב, והרבה פעמים זה כבר מאוחר, כי כשמישהו לוקח סכין, הוא לא צריך לקחת את הסכין שיבלוט החוצה; הוא יכול לשים את זה בכיס ולשלוף מתי שהוא רוצה, וכנ"ל גם אקדח.

ניסן סלומינסקי: ולכן, צריכים לתת למשטרה, אם אנחנו רוצים שהיא תטפל בזה, משהו יותר מתקדם מהדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: קיבלנו הצעת חוק מהמשרד לביטחון פנים, שביקש לתת למשטרה אפשרות בלי סוף.

ניסן סלומינסקי: הכוונה היא שאם השוטר, נדמה לו או חושב שיש כאן בעיה – הוא יכול לטפל בזה.

ניסן סלומינסקי: פירוש הדבר הוא שאדם נורמטיבי יכול לעבור ליד בר או ברחוב בתל-אביב, וייגש אליו שוטר או ייגשו שוטרים ויערכו עליו חיפוש – דבר שאף אחד מאתנו לא רוצה שיקרה.

ניסן סלומינסקי: אם כך, מה אנחנו עושים?

ניסן סלומינסקי: הגענו לאותה דילמה שיש לנו בחוק הזה, ובמקרה, נכון לרגע זה, יש לנו ארבעה חוקים שונים בתחומים שונים שבהם יש לנו אותה דילמה: אנחנו רוצים לתת כוח, במקרה הזה למשטרה, להילחם נגד האלימות; בחוק המאבק בטרור – להילחם נגד הטרור; בשני חוקים שקשורים לרשות המסים אנחנו רוצים לתת כוח לרשות להילחם בהון השחור.

ניסן סלומינסקי: אבל מצד שני, יש לנו אלמנט, יש לנו עיקרון מאוד מאוד חשוב, וזה שמירה על זכויות הפרט ועל כבודו של הפרט.

ניסן סלומינסקי: וכל זמן ששני הדברים האלה – נתינת כוח לממלכה מצד אחד ושמירה על כבודו ופרטיותו של האיש מצד שני – הולכים ביחד, אין דילמה.

ניסן סלומינסקי: מה שקורה זה שברגע שיש דילמה, ונתינת כוח למשטרה כדי לעשות את מה שהיא צריכה לעשות ואנחנו הולכים לעשות תבוא קצת על חשבון כבודו של האדם – אנחנו נמצאים בדילמה.

ניסן סלומינסקי: זה מה שמלווה אותנו היום בארבעה חוקים שונים בוועדת החוקה, ואני אדבר על החוק הזה – – –

עיסאווי פריג': אני שואל: מביאים את ראש הממשלה להצביע על חוק כזה?

עיסאווי פריג': איפה האבסורד?

עיסאווי פריג': ראש הממשלה, בשעה כזאת מביאים אותו להצביע?

ניסן סלומינסקי: להפך, זה מראה לך שמדינת ישראל לוקחת את העסק הזה ברצינות מאוד גדולה.

זהבה גלאון: – – –

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ג'מאל זחאלקה: חלאס, חלאס.

ג'מאל זחאלקה: היא אמרה.

ניסן סלומינסקי: אז אם כך, אני רק רוצה, לכל חברי שבאופוזיציה – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול לדבר עוד.

ג'מאל זחאלקה: היא אמרה לך לא.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה, לכל חברי – –

ג'מאל זחאלקה: אסור, אסור להמשיך.

ניסן סלומינסקי: – – שבאופוזיציה, רגע לפני שאני מסיים לדבר, אני אחזור על מה שפתחתי בו בתחילת דברי – לא עכשיו, קודם.

ניסן סלומינסקי: רצח בחיפה – בן 23 נדקר והתמוטט בפתח ביתו; ולדימיר דרנוב נרצח.

ניסן סלומינסקי: ההורים שלחו אותו לבלות, והוא לא חזר הביתה; הוא נרצח בחיפה בפתח של מועדון.

ניסן סלומינסקי: צעיר נרצח וחברו נפצע בקטטה מחוץ למועדון בירושלים.

ניסן סלומינסקי: בן 18 נדקר למוות מחוץ למועדון ברעננה – יפתח גריידי.

ניסן סלומינסקי: מה נאמר לאימא של יפתח גריידי – ששיחקנו פה כשהיינו אופוזיציה?

ניסן סלומינסקי: מפני שאנחנו אופוזיציה לא רצינו לתת כוח למשטרה לעצור את אותם אלה שרצחו אותו?

ניסן סלומינסקי: זה מה שאתם רוצים שנעשה, בגלל כל מיני כאלה פלפולים?

ניסן סלומינסקי: כאן אנחנו רוצים לתת כוח למשטרה.

ניסן סלומינסקי: ואני אומר שוב: מצאנו את הנתיב הנכון, נתיב הביניים, כדי לא לפגוע בכבודו של האדם, ומצד אחר – שילדים כמו יפתח יוכלו לחזור הביתה בשלום.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחברי בקואליציה ובאופוזיציה להצביע בקריאה שנייה ושלישית, כי החוק הוא חוק מאוזן וראוי.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: חברי כנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר בהצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 5 והוראת שעה), התשע"ו–2016, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, כולל לוח התיקונים המצורף.

קריאה: מי צועק?

יולי יואל אדלשטיין: כן, חברים, מי מרכז את החוק?

מרב מיכאלי: אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו נתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: לחוק, כידוע, יש סדרה של הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט במהלך ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 יש הסתייגויות של חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ; חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת; וחברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1, בסעיף קטן (ב1) – להצביע, אדוני?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות שמספרה 1? נא להצביע, מי שמעוניין – הסתייגות מס' 1 לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וחברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 29, נגד – 38, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין – נצביע, אדוני?

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא שומע.

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא מצביעים על לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 2?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 2 לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לסעיף 1, של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וחברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 29, נגד – 38, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לסעיף 1 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3, אדוני?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 3.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 29, נגד – 38, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לסעיף 1 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: 4?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 לסעיף 1 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 38 נמנעים – 1 ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 27, נגד – 38, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: 5?

אוסאמה סעדי: 5, 6, 7 – לא.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות 5, 6 ו-7 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגות מס' 8 אנחנו מצביעים?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 לחוק – הסתייגות מס' 8.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 38 נמנעים – 1 ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8, בעד – 28, נגד – 38, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה, הסתייגות מס' 8 לסעיף 1. 9?

אוסאמה סעדי: 9 – לא.

אוסאמה סעדי: 10 – כן.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגות מס' 9 לא מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגות מס' 10, לעומת זה, כן מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10 לסעיף 1 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 27, נגד – 38, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: 11?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 12?

אוסאמה סעדי: כן.

קריאה: אישה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 12, כי הסתייגות מס' 11 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12 לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 37 נמנעים – אין ההסתייגות (12) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

קריאה: – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 29, נגד – 37, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: 13, אדוני?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 14?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 15?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: 13, 14 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגות מס' 15 מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 38 נמנעים – 2 ההסתייגות (15) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 27, 38 מתנגדים, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 15 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 16?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 17?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 17 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (17) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 30 בעד, 38 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות מס' 17 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: מה זה?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 18, אדוני?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 18.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 37 נמנעים – אין ההסתייגות (18) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: – – – למה אתם מתנגדים לדבר הזה?

יולי יואל אדלשטיין: ששש.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 30, נגד – 37, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 18 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: 19, אדוני?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 20?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 21?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: זהו.

יולי יואל אדלשטיין: אין עוד הסתייגויות לסעיף 1 – או הוסרו על-ידי המליאה או הוסרו על-ידי המציעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 41 נגד – 27 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם כן, יש 41 בעד, 27 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 אושר כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 – הסתייגות מס' 22, אדוני?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים, הסתייגות מס' 22, לסעיף 2 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (22) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן התוצאה: 29 בעד, 39 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 22 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין נצביע?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא נצביע לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: קבוצת מרצ מציעה – 23?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן, מצביעים על הסתייגות מס' 23.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות (23) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 29, נגד – 41, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 23 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: 24, אדוני?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 25?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 26?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 27?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור ל-28, אדוני?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע על הסתייגות מס' 28.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 40 נמנעים – 1 ההסתייגות (28) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 29, נגד – 40, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 28 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 29, אדוני – לא; 30 – לא; 31 – לא.

יולי יואל אדלשטיין: 32, 33.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 33, לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 40 נמנעים – 1 ההסתייגות (33) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו בעד – 29, נגד – 40, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, הסתייגות מס' 33 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34, אדוני?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: 35.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 35, של הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 40 נמנעים – אין ההסתייגות (35) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 30 בעד, 40 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 35 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין – נצביע, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: לא. 36.

יולי יואל אדלשטיין: 37.

יולי יואל אדלשטיין: 38?

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא שומע.

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 38 – לא. 39?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 40?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 41?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 42?

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 42, כי שאר ההסתייגויות הוסרו על-ידי המציעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 42, לסעיף 2 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 40 נמנעים – 1 ההסתייגות (42) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 29 קולות, נגד – 40, ויש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 42, לסעיף 2, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 43, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: לא מצביעים על הסתייגות 43?

קריאה: 43 – לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא מצביעים על הסתייגות 43.

יולי יואל אדלשטיין: 44?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 45?

אוסאמה סעדי: עד 50.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מסירים את ההסתייגויות עד להסתייגות שמספרה 50, ונצביע על הסתייגות מס' 50.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות מס' 50, לסעיף 2?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 40 נמנעים – אין ההסתייגות (50) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 30, נגד – 40, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 50 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51, אדוני?

אוסאמה סעדי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 52?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: 51 – גם לחלופין לא צריך, נכון?

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ו-52 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 52 לסעיף 2 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (52) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 52: 30 בעד, 39 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין – נצביע, אדוני?

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: 53?

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: 53 – לא.

יולי יואל אדלשטיין: 54?

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: 54 – אנחנו כן מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (54) של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 27 בעד, 39 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 54 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 55?

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין גם לא צריך, נכון, חבר הכנסת?

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: 56?

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: 57?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 57, לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 40 נמנעים – אין ההסתייגות (57) של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 30 בעד, 40 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 57 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: יש כוונה להצביע על 58?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו מצביעים כרגע על סעיפים 2 ו-3, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 28 בעד סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה – 38 נגד – 30 נמנעים – אין סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סעיפים 2 ו-3: בעד – 38, נגד – 30, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: התקבלו, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 58, לאחרי סעיף 3 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (58) של קבוצת סיעת מרצ לאחרי סעיף 3 לא נתקבלה.

אורן אסף חזן: – – – סליחה – – – לא נקלט אצלי – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא שמעתי.

אורן אסף חזן: – – – בהצבעה בעד.

אורן אסף חזן: בעד.

אורן אסף חזן: לא הצביע לי.

אורן אסף חזן: הצבעה קודמת.

אורן אסף חזן: בהצבעה הקודמת.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 32, 39 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 58, לאחרי סעיף 3, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, לא הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה הצבעת בטעות נגד?

אורן אסף חזן: לא, בסדר.

אורן אסף חזן: לא נקלט.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן הודיע שהוא התכוון להצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו הסרנו את כל ההסתייגויות ואישרנו את כל החוק, כולל לוח התיקונים, בקריאה שנייה, לכן נוכל לעבור גם לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 5 והוראת שעה), התשע"ו–2016, כולל לוח התיקונים, בקריאה שלישית – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 30 בעד החוק – 39 נגד – 31 נמנעים – אין חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 5 והוראת שעה), התשע"ו–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בקריאה שלישית, 39 בעד, 31 התנגדו, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר כנדרש בשלוש קריאות, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/607; "דברי הכנסת", חוב' י', עמ' 7712; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נעבור להצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 49), התשע"ו–2016, קריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי יציג את ההצעה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אייכה, חבר הכנסת סלומינסקי?

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 49), התשע"ו–2016.

ניסן סלומינסקי: כפי שמקובל בהוצאה לפועל, שלא לוקחים מאדם דברים שמיועדים למחייתו, כך גם מבית-הכנסת אי-אפשר לעקל דברים אם כתוצאה מזה בית-הכנסת לא יוכל לפעול.

ניסן סלומינסקי: חברי יואב בן צור הציע להרחיב במידת-מה את אותם אלמנטים שכתובים, והוסיף: כשהם חלק אינטגרלי.

ניסן סלומינסקי: כך שבמקום קדוש, לא רק בית-הכנסת, לא יהיה אפשר לעקל את אותם דברים.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, הוא תיקן שאם אדם – לדוגמה, אפילו ספר תורה.

ניסן סלומינסקי: הסופר כתב ספר תורה, התחייבו לו, יש חוב, חייבים לו כסף ולא שילמו, אז החוק הזה לא חל, והוא יוכל ללכת ולגבות, לעקל את אותו ספר תורה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהחוק הזה הוא חוק ראוי וטוב, ואני מבקש מחברי להצביע עבורו בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין הסתייגויות להצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 49), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 31 בעד סעיף 1 – 49 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 49, יש מתנגד אחד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 49) אושרה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים – – –

עמר בר-לב: אפשר להוסיף אותי?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב התכוון להצביע בעד החוק, אך לא הספיק.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא משנה את תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת סגן השר ירון מזוז מודיע שהצבעתו נגד הייתה בטעות ובתמימות.

יולי יואל אדלשטיין: הוא התכוון לתמוך בחוק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עכשיו יכולים לתקן את כל הטעויות בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע בקריאה שלישית על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 49).

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 32 בעד החוק – 51 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 49), התשע"ו–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את היוזם, חבר הכנסת יואב בן צור, לברך את העוסקים במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, בקצרה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה בסיומו של חוק זה להודות לעוזרי לשעבר, עורך-דין משה ארבל, ראש מטה שר הפנים היום, עוזרי הנוכחיים שעשו את המלאכה, יושב-ראש ועדת חוקה, היועצים המשפטיים, כל הצוות של ועדת חוקה וכל חברי.

יואב בן צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: גם חברת הכנסת מרב מיכאלי התכוונה לתמוך בהצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 49), אך לא הספיקה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/613; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 8975; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל – בבקשה, אדוני, תציג לנו את הצעת החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, השרים, חברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

איתן כבל: הצעת החוק היא פרי יוזמתו הברוכה של חבר הכנסת אלי כהן, יחד עם שורה ארוכה של חברי הכנסת מכל קצוות הקשת הפוליטית, ואנוכי ביניהם.

איתן כבל: המטרה היא לאפשר לדיירי הדיור הציבורי לרכוש את דירותיהם במחיר ריאלי העולה בקנה אחד עם עליות המחירים המשמעותיות שחלו בשנים האחרונות בענף הדיור.

איתן כבל: אסביר: חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה), התשנ"ט–1998, קובע כי דייר המתגורר בדירה ציבורית זכאי לרכוש את הדירה הציבורית בהתאם לתנאי הזכאות הקבועים בחוק.

איתן כבל: בהתאם להוראות החוק, מחיר הדירה הציבורית לשם רכישתה על-ידי הזכאים מחושב על בסיס מחיר הדירה בשוק החופשי, על-פי קביעת השמאי הממשלתי או שמאי שהוא הסמיך לכך.

איתן כבל: ממחיר זה, "המחיר הבסיסי" בלשון החוק, מופחת סכום ההופך למענק בתום חמש שנים ממועד חתימת החוזה לרכישת הדירה, בתנאי שהדירה הייתה בשימושו של הדייר שזכאי לרכוש אותה או של יורשו.

איתן כבל: דהיינו, מדובר במענק מותנה הממומן מאוצר המדינה, ומטרתו לאפשר לדיירים בדיור הציבורי – שעל-פי רוב אינם בעלי הון עצמי המאפשר להם לרכוש דירות בשוק החופשי, בוודאי נוכח עליות המחירים בשנים האחרונות – לרכוש במחיר מסובסד את הדירות הציבוריות שבהן הם מתגוררים.

איתן כבל: סכום המענק המותנה מחושב, לפי החוק, בהתבסס, בין היתר, על מספר הנפשות המתגוררות בדירה הציבורית, האזור שבו ממוקמת הדירה ומספר השנים שבהן התגורר הדייר באותה דירה, וכפוף לשתי הגבלות החלות במצטבר: הגבלה אחת נוגעת לקביעת תקרה לסכום המענק, והאחרת – לסכום המחיר הבסיסי, מחיר הדירה בשוק החופשי, המשמש לחישוב המענק.

איתן כבל: בעניין ההגבלה השנייה קובע החוק כנוסחו היום, כי סכום המחיר הבסיסי המשמש לחישוב המענק המותנה לא יעלה על 705,000 שקלים, ולגבי זכאים שנקבעה להם נכות רפואית לצמיתות של 100% בשל ריתוק לכיסא גלגלים או בשל עיוורון מלא בשתי העיניים – 881,250 שקל.

איתן כבל: כלומר, אם המחיר של הדירה בשוק החופשי גבוה מסכום זה, המענק המותנה יחושב כאחוז מאותו סכום ולא מעבר לכך.

איתן כבל: סכומים אלה נקבעו בתיקון לחוק בשנת 2008, ולא עודכנו מאז בהתאם לעלייה הניכרת שחלה במחירי הדיור, ולפיכך המענקים המחושבים על בסיסם אינם מאפשרים הלכה למעשה לדיירים רבים לרכוש את הדירות הציבוריות שהם מתגוררים בהן.

איתן כבל: הצעת החוק נועדה להגדיל את סכום המחיר הבסיסי המשמש לחישוב המענק המותנה, כך שיעמוד על סכום מקסימלי של 915,000 שקל, ולגבי זכאים שהם נכים כאמור – מיליון ו-91,250 שקל.

איתן כבל: תיקון נוסף הכלול בהצעת החוק נוגע למנגנון עדכון הסכומים הנקובים בחוק: סעיף 19 לחוק קובע היום כי הסכומים יעודכנו לפי שיעור העלייה במדד תשומות הבנייה, מהמדד שהיה ידוע במועד כניסתו לתוקף של החוק ב-1 בינואר 2013 ועד למועד שבו חתם זכאי מסוים על חוזה לרכישת הדירה הציבורית.

איתן כבל: הוראה זו מתייחסת רק לעדכון הנעשה במועד החתימה על חוזה הרכישה, כלומר לגבי הסכומים המשמשים לחישוב המענק המותנה כפי שציינתי, אך לא לגבי הסכום המשמש להגדרת מי שזכאי לרכוש את הדירה הציבורית לפי החוק.

מאיר פרוש: איתן, הבנו את החוק.

איתן כבל: אני מתעקש.

איתן כבל: לדעתי, לא הבנת את הכול.

מאיר פרוש: – – –

איתן כבל: אזכיר כי זכאי מוגדר בחוק כאדם שהתגורר בדירה ציבורית כדין או לפי חוזה במשך חמש שנים רצופות לפחות, ואין ולא היו בבעלותו, או בבעלות קרובו, מהמועד שבו חתם על חוזה השכירות בדירה הציבורית, דירה או מקרקעין ששוויים עולה על 350,000 ש"ח.

איתן כבל: לפיכך, מוצע להתאים את נוסח סעיף 19 כך שיתייחס גם לעדכון לפי מועד הגשת הבקשה לזכאות לפי החוק, ולא רק לפי מועד החתימה על חוזה הרכישה, וכן – ובלי לגרוע מהעדכון הנעשה לגבי כל זכאי ספציפי – לקבוע כי תפורסם אחת לשנה הודעה ברשומות ובאתר משרד הבינוי והשיכון על הסכום המעודכן הנקוב בהגדרה "זכאי".

איתן כבל: חברי הכנסת, אני מקווה שהצעת החוק המונחת בפניכם תביא לשינוי אמיתי וממשי ביכולתם של דיירי הדיור הציבורי לרכוש את דירותיהם בהתאם למטרות שעמדו ביסוד חקיקת החוק – צדק חלוקתי וצמצום הפערים החברתיים.

איתן כבל: אני מבקש להודות מעומק הלב לחבר הכנסת אלי כהן, שיזם וקידם את ההצעה, וליתר חברי הכנסת היוזמים.

איתן כבל: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

איתן כבל: אלי, אחר כך אני רוצה שתודה גם לייעוץ המשפטי של הוועדה ולכל הצוות.

איתן כבל: אני משאיר את זה לך, להודות להם.

איתן כבל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת איתן כבל.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 33

יחיאל חיליק בר: אופס, סליחה.

יחיאל חיליק בר: תבטלי את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: איך מבטלים?

יחיאל חיליק בר: סליחה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: אין.

יחיאל חיליק בר: זו טעות.

יחיאל חיליק בר: זה מבוטל.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 7).

יחיאל חיליק בר: אני עובר להצבעה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 34 בעד סעיפים 1–3 – 44 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 44 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 7) עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על החוק בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 35 בעד החוק – 43 נגד – אין נמנעים – אין חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 43 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אלי כהן מוזמן לומר כמה מילות תודה.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נעבור לחוק הבא.

אלי כהן: אומנם השעה מאוחרת, אבל החוק הזה חשוב, ולכן חייבים להגיד כמה מילים.

אלי כהן: אז באמת, אחרי עבודה מאומצת של כמה חודשים הצלחנו היום להביא את החוק.

אלי כהן: חברי חברי הכנסת, אישרתם את החוק שלמעשה מעלה את תקרת ההנחה מ-705,000 שקל ל-915,000 שקל – תקרת ההנחה שכאמור נקבעה בשנת 2008 ולא עודכנה עד היום.

אלי כהן: בהחלט מתבקש.

אלי כהן: הייתי שותף ללא מעט הצעות חוק, אולם ההצעה הזאת הייתה חשובה לי באופן אישי, ולא רק עבורי אלא גם עבור 60,000 משפחות שממש מחכות לעדכון, לראות שאחרי חוק המישוש, נוכל לעשות את אותו שינוי.

אלי כהן: חוק זכויות הרכישה שהעברנו היום למעשה נשען על עקרון הצדק החלוקתי ותיקון העיוות ההיסטורי.

אלי כהן: אין חולק שזאת זכותם הטבעית של הדיירים להיות הבעלים של הבית שבו חיו כל חייהם, גידלו את ילדיהם, וזהו ביתם היחיד, ולמעשה הם קשרו בו את גורלם.

אלי כהן: אם יש חוקים שמדברים על הצדק החלוקתי, חוק זה הוא הראוי שבהם.

אלי כהן: טבעם של החיים, שהמוחלשים הולכים ונעשים חלשים יותר, אך בחוק הזה אנחנו בהחלט באים ומחזקים את החלשים.

אלי כהן: עלות החוק נאמדת ב-250 מיליון שקל בשנה, אבל יש בלבי תקווה שהעלות שלו אפילו תגדל, כדי שיותר משפחות ינצלו את אותה הזכות ויהיו לבעלים של אותה דירה.

אלי כהן: הדיור, חברים, או למעשה היעדר הדיור, הוא מחולל העוני הגדול ביותר, וחוק זה נותן מענה.

אלי כהן: לא בכדי, אגב, ממשלת בריטניה בחרה שלא לקבוע תקרת הנחה, אלא פשוט לתת את הדירות לדיירי הדיור הציבורי, וזה הוכיח בצורה חד-משמעית שזה משנה לא רק את יחסם לרכוש, אלא גם את יחסם לחברה כולה.

אלי כהן: ללא ספק, החוק הזה יאפשר ניידות חברתית ויציאה של אותם אנשים ממעגל העוני.

אלי כהן: בימים שאנחנו מסייעים למעמד הביניים, בעיקר במסגרת תוכנית מחיר למשתכן, נכון שנסייע לדיירי הדיור הציבורי לממש את החלום להיות הבעלים של דירתם, לזכות בקורת גג, וכן, להשאיר גם משהו לילדיהם.

אלי כהן: בישראל, מי שאין בבעלותו דירה אין לו ביטחון קיומי לעת זיקנה, ודירה היא למעשה העוגן הכלכלי המרכזי.

אלי כהן: עם זאת, בימים אלו נעשית עבודה מאומצת, בהשקעה של סכומים גדולים מאוד, להגדיל את מלאי הדיור הציבורי, והכוונה היא להשתמש גם בתמורה מהחוקים האלה.

אלי כהן: לסיכום, חברים, אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה איתן כבל.

אלי כהן: אדוני, אני חושב שניהלת את הוועדה ביד רמה, בלוח זמנים קצר; הבאת בשורה חשובה לאותן עשרות-אלפי משפחות.

אלי כהן: הרגישות החברתית שלך ניכרה במהלך, ועל כך באמת תודתי לך.

אלי כהן: תודתי למנהלת הוועדה וגם לעורך-הדין איתי עצמון, שהיה אצלך בוועדה, על המקצועיות ועל הזריזות.

אלי כהן: אני רוצה להודות לחברי ושותפי המלא, שבלעדיו ההצעה הזאת לא הייתה יוצאת לפועל, לחבר הכנסת יואב בן צור.

אלי כהן: יואב, אני חושב שלולא הגיבוי המשותף שלנו יחד, זה לא היה קורה, וזו באמת בשורה ל-63,000 משפחות.

אלי כהן: תודה לך, חבר הכנסת בן צור.

אלי כהן: אני רוצה להודות לשר האוצר משה כחלון, שעל אף הקושי מול פקידי האוצר, הסכים לאשר את זה.

אלי כהן: גם לך, אדוני סגן שר האוצר, על התמיכה.

אלי כהן: אני חושב שכאן הוכחנו עד כמה חשוב שיהיו נבחרי ציבור שקרובים לשטח, שמכירים את המצוקות, מכירים את האנשים, ולא עובדים רק על בסיס מודלים כלכליים.

אלי כהן: אני רוצה להודות גם לשר יואב גלנט, וגם לסגנו ז'קי לוי – תודה רבה לך, אדוני, גם על התמיכה בחוק הזה וגם על כל הדברים; לחברים בשדולת הדיור הציבורי, שתמכו, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, חבר הכנסת שמולי, חבר הכנסת בר-לב ואחרים, וכמובן לעוזרות הפרלמנטריות שלי, יעל ואושרת.

אלי כהן: אני חושב שהיום זו בהחלט בשורה אמיתית שהבאנו לדיירים – צמצום פערים חברתיים הלכה למעשה.

אלי כהן: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני חבר הכנסת אלי כהן.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/999); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הדואר (תיקון מס' 12), קריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: תציג את החוק, בשם שר התקשורת, השרה מירי רגב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום 16 באוקטובר 2012 מינו שר התקשורת ושר האוצר דאז ועדה לבחינת תעריפי חברת הדואר ובנק הדואר ושירותיהם, היא ועדת רייך.

מירי רגב: ביום 8 באפריל 2014 הגישה הוועדה את המלצותיה לשרים, וביום 17 בנובמבר 2014 אימצו השרים את המלצותיה, בשינויים מסוימים.

מירי רגב: לשם יישום המלצות הוועדה מוצע לתקן את חוק הדואר, התשמ"ו–1986, וכן מוצעים כמה תיקונים נוספים לחוק.

מירי רגב: עיקרי התיקונים: 1.

מירי רגב: פתיחת כלל שירותי הדואר לתחרות החל ביום תחילתו של החוק.

מירי רגב: הרחבת התחרות בשוק הדואר, לפי דוח הוועדה, נועדה "לייעל, לחזק ולשכלל את שוק הדואר בכללותו ואת חברת הדואר בפרט, וזאת לרווחת המשק כולו".

מירי רגב: 2.

מירי רגב: במקביל לפתיחת שירותי הדואר לתחרות, הצעת החוק מצמצמת את התחום שבו נדרש רישיון או היתר לפי חוק הדואר, כך שייכללו בו שירותים שהתשלום בעדם הוא עד 5 שקלים ו-40 אגורות בלבד.

מירי רגב: שירותי דואר שמחירם מעל 5 שקלים ו-40 אגורות בלבד לא ייכללו בתחום זה, ועל כן אספקתם לא תהיה טעונה רישיון או היתר.

מירי רגב: תיקון זה יביא להפחתת הנטל על מתחריה של חברת הדואר.

מירי רגב: כדי לתת לשר גמישות מסוימת בקביעת הסכום האמור, בין השאר נוכח שינויים בענף הדואר ושחיקת מחירים, ככל שתהיה, מוצע כי הסכום האמור יהיה קבוע בתוספת השנייה לחוק, וכי השר יהא רשאי לשנותו בצו.

מירי רגב: 3.

מירי רגב: כדי לאפשר לשר להגיב בצורה מהירה במקרה של פעולה של בעל רישיון המעוררת חשש לפגיעה מיידית במתן שירותי דואר באופן תקין וסדיר, או חשש לגרימת נזק בלתי הפיך לדברי דואר, מוצע לקבוע, במסגרת הצעת החוק, כי במקרים כאמור יוסמך השר לתת הוראות לבעל רישיון שייכנסו לתוקפן באופן מיידי, לפני שניתנה הזדמנות לבעל הרישיון להשמיע את טענותיו.

מירי רגב: עם זאת, מוצע כי בהקדם האפשרי לאחר כניסת ההוראות לתוקף ייתן השר לבעל הרישיון הזדמנות להשמיע את טענותיו בעניין.

מירי רגב: 4.

מירי רגב: מוצע לאפשר לשר להגיב בצורה מהירה במקרה של פעולה של בעל רישיון המעוררת חשש לפגיעה משמעותית ומיידית בתחרות בתחום שירותי הדואר.

מירי רגב: מוצע כי במקרה מסוג זה יהיה השר מוסמך לתת הוראות לבעל רישיון לצורך מניעת הפגיעה האמורה בתחרות גם בלי שניתנה הזדמנות לבעל הרישיון להשמיע את טענותיו בעניין.

מירי רגב: עם זאת, מוצע לקבוע כי ההוראות האמורות ייכנסו לתוקפן בתוך שבעה ימי עבודה, שבמהלכם תינתן לבעל הרישיון הזדמנות להתייחס אליהן.

מירי רגב: מוצע כי בהקדם האפשרי לאחר כניסת ההוראה לתוקפה ייתן השר לבעל הרישיון הזדמנות להשמיע את טענותיו בעניין.

מירי רגב: ההוראות המוצעות מאזנות בין הצורך הרגולטורי לתגובה מיידית במקרה של פגיעות משמעותיות ומיידיות כאמור לבין זכות הטיעון של בעל הרישיון.

מירי רגב: 5.

מירי רגב: כדי שחברת הדואר תהיה רשאית לתת שירותים נוסף על השירותים המפורטים בחוק, שירותים נוספים, נדרש היתר מפורש ומראש מאת שר התקשורת ושר האוצר.

מירי רגב: כדי לייעל את ההליכים בכל הקשור למתן היתר כאמור לשירותים נוספים, מוצע לקבוע, בהתאם להמלצות הוועדה, כי יראו בקשה למתן שירות נוסף כמאושרת אם השרים לא הודיעו לבעל הרישיון על התנגדותם לבקשה בתוך התקופה הקבועה לעניין זה ברישיון הכללי של החברה.

מירי רגב: 6.

מירי רגב: כיום מוסדרות סמכויות הפיקוח של משרד התקשורת על תחום הדואר בתקנות רשות הדואר (הפיקוח על פעולותיה של הרשות), תשנ"ה–1995.

מירי רגב: תקנות אלה חלות על חברת הדואר בלבד.

מירי רגב: נוכח פתיחת כלל שירותי הדואר לתחרות, מוצע לקבוע בחוק הדואר פרק פיקוח, כמקובל בחקיקה עדכנית, כדי לאפשר למשרד התקשורת לפקח באופן יעיל על כלל השחקנים בתחום הדואר, היינו כל בעלי הרישיונות ובעלי ההיתרים לפי החוק, ובכללם חברת הדואר, ובכך להבטיח כי שחקנים אלה יפעלו בהתאם להוראות החוק בנוסחו המתוקן לפי הצעת חוק זו, וכי לא ייפגעו שירותי הדואר הניתנים לציבור.

מירי רגב: מוצע כי הפיקוח יהיה על ביצוע כל ההוראות לפי חוק הדואר, למעט בכל הקשור לשירותים הכספיים, שלגביהם חל פרק פיקוח אחר, נפרד, בחוק.

מירי רגב: אני חושבת שנתנו לי כאן להקריא את כל החוק, לא?

יחיאל חיליק בר: מה לעשות.

מירי רגב: מה תעשה ועדת הכספים?

יחיאל חיליק בר: את לא חייבת.

יחיאל חיליק בר: את לא חייבת.

מירי רגב: 7.

מירי רגב: העיצומים הכספיים נועדו להרתיע את בעלי הרישיונות ובעלי ההיתרים מלהפר את הוראות הדין החלות עליהם, לבטל את הכדאיות הכלכלית שבהפרה וכן להבטיח רמת שירות נאותה לציבור.

מירי רגב: סכומי העיצום הכספי הקבועים כיום בחוק, כמפורט לעיל, הם נמוכים ואינם מרתיעים דיים.

מירי רגב: מוצע על כן להגדיל סכומים אלה כך שיהיה בהם כדי להרתיע מפני הפרת הוראות החוק, וכן לקבוע הפרות נוספות בהמשך להוראות שמוצע להוסיף בהצעת חוק זו.

מירי רגב: 8.

מירי רגב: לצורך בירור יעיל ומהיר של הפרות, מוצע להסמיך את המנהל הכללי של משרד התקשורת, אם היה לו יסוד סביר להניח כי בעל רישיון הפר הוראה לפי החוק לעניין שירותים שהוא נותן, לזמן אליו נושא משרה בבעל הרישיון האמור ולשאול אותו שאלות בהקשר של אותה הפרה.

מירי רגב: 9.

מירי רגב: סעיף תשיעי ואחרון – מוצע להוסיף מנגנון של התראה מינהלית לחוק הדואר, כדי לאפשר למנהל שיקול דעת שלפיו בהפרה הראשונה לא יוטל עיצום כספי על בעל הרישיון, ואם חזר בעל הרישיון והפר את ההוראה, יוטל עליו עיצום כספי גבוה יותר, לפי המנגנונים המוצעים לעניין הפרה חוזרת ולעניין הפרה נמשכת.

מירי רגב: הצעת חוק זו היא אבן דרך משמעותית במהלכים הרגולטוריים שמשרד התקשורת מבצע לשיפור שירותי הדואר לציבור.

מירי רגב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זהו צעד נוסף שאנו עושים כדי שאזרחי ישראל יוכלו ליהנות משירותי דואר טובים יותר, בשל פתיחת התחום לתחרות, ובמקביל להגביר את הפיקוח על חברת הדואר ובעלי ההיתרים בתחום הדואר.

מירי רגב: לפיכך, אבקשכם לתמוך בהצעת חוק זו.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי השרה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אייכלר – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: – – –

יחיאל חיליק בר: מוותר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בר-לב.

יחיאל חיליק בר: בר-לב.

עמר בר-לב: – – –

יחיאל חיליק בר: מוותר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: – – –

יחיאל חיליק בר: מוותר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוזס – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', אתה עולה?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: סגן השר, אני מצטער לאכזב אותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, למה החלטתי לעלות?

עיסאווי פריג': אנחנו מצביעים נגד החוק, ואני עליתי להגיד למה אנחנו מצביעים נגד החוק.

עיסאווי פריג': יש מילת קסם שהולכת בשוק בחודשים האחרונים, תחרות.

עיסאווי פריג': תחת הגג הזה, המעטפה הזאת, תחרות, מותר הכול.

עיסאווי פריג': מילת הקסם: תחרות.

עיסאווי פריג': תראו מה קרה בחקיקה הזאת.

עיסאווי פריג': חברים, בשנת 2012, כששר התקשורת היה כחלון, מינו ועדה ושמה ועדת רייך.

עיסאווי פריג': ועדת רייך הגישה את המלצותיה.

עיסאווי פריג': ההמלצות אושרו על-ידי הממשלה בנובמבר 2014.

עיסאווי פריג': עד כאן טוב ויפה.

עיסאווי פריג': המלצות, ועדה באה, ובשם התחרות רוצה לפתור את הבעיה בענף הדואר – ויש בעיה, אמת.

עיסאווי פריג': מה החבר'ה עושים?

עיסאווי פריג': משכפלים כל מדד וכל חקיקה קודמת, והשליכו בחקיקה הזאת.

עיסאווי פריג': לקחו את ההמלצות, 90% כמעט מההמלצות שמו בסל, לקחו 10% מההמלצות – מתאים לנו, אבל על הדרך, אנחנו רוצים להשתלט.

עיסאווי פריג': ועל הדרך, אכן, החקיקה, החוק שמוצע כאן, הוא לא על-פי ההמלצות של ועדת רייך, זה בדוק.

עיסאווי פריג': ואני אתן כמה דוגמאות, חברים.

עיסאווי פריג': כמה דוגמאות.

עיסאווי פריג': נתחיל עם הדברים הפשוטים.

עיסאווי פריג': תראה מה כתוב בחקיקה, בחוק שמוצע לנו; אני רק אומר את זה, כדי שתיקחו לתשומת לבכם: כל שינוי, כל פעולה, שרשות הדואר צריכה לעשות, היא חייבת אישור משרד התקשורת.

עיסאווי פריג': אני אתן לכם דוגמה: רשות הדואר החליטה לשלוח מסרונים על קבלת דואר רשום – מסרונים.

עיסאווי פריג': בתוך המסרון יש קישורית, איך אתה קובע תור בדואר כדי לקחת את המכתב הרשום.

עיסאווי פריג': דבר כזה מחייב אישור פקידי משרד התקשורת, אתם מבינים?

עיסאווי פריג': אני אתן לכם דוגמה נוספת: רשות הדואר מחליטה להשאיר את המכתבים הרשומים אצלה לתקופה יותר ארוכה בקיץ.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אנשים נמצאים בחו"ל, היא צריכה להשאיר דברי דואר לפני שהיא מחזירה לנמען – דברי דואר שלא התקבלו.

עיסאווי פריג': על דבר כזה היא חייבת אישור, את האישור האח הגדול, האח הגדול הוא משרד התקשורת.

עיסאווי פריג': נושא נוסף בסוגיית הפיקוח – היום יש פיקוח על רשות הדואר, שהוא מטעם משרד התקשורת.

עיסאווי פריג': מה השינוי בחקיקה אומר?

עיסאווי פריג': מרחיבים את הפיקוח.

עיסאווי פריג': אני יכול להזמין כל עובד, כל סמנכ"ל, כל מנכ"ל, לשימוע ולחקירה.

עיסאווי פריג': הכול על הדרך.

עיסאווי פריג': עוד – סוגיית העיצומים הכספיים – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': אני מסיים.

עיסאווי פריג': סוגיית העיצומים הכספיים – החוק בא ומחמיר.

עיסאווי פריג': אנחנו יודעים שרשות הדואר, עם כל הקשיים שהיא נמצאת בהם, היא גוף לא רווחי – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': – – ואני בא ומעמיס עליו עיצום כספי, בשם הייעול ובשם התחרות.

עיסאווי פריג': חברים, יש דברים בחוק הזה שעל-פי המלצת ועדת רייך שאנחנו מקבלים, אבל על הדרך הממשלה, כהרגלה, מייבשת כדי להשתלט.

עיסאווי פריג': האח הגדול חייב להיות במשחק.

עיסאווי פריג': משום כך אנחנו מתנגדים לחוק.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: אני ממשיך: חברת הכנסת סויד – לא נמצאת.

יחיאל חיליק בר: מיכל רוזין?

מיכל רוזין: – – –

יחיאל חיליק בר: מוותרת.

יחיאל חיליק בר: יעל גרמן?

יעל גרמן: – – –

יחיאל חיליק בר: מוותרת.

יחיאל חיליק בר: זהבה גלאון?

זהבה גלאון: – – –

יחיאל חיליק בר: מוותרת.

יחיאל חיליק בר: טלב אבו עראר?

יחיאל חיליק בר: מאיר כהן?

יחיאל חיליק בר: עפר שלח?

יחיאל חיליק בר: איתן כבל?

יחיאל חיליק בר: מיכל בירן?

יחיאל חיליק בר: אוסאמה סעדי?

יחיאל חיליק בר: אורלי לוי אבקסיס – רוצה לדבר?

אורלי לוי אבקסיס: לא.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אורי מקלב – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 12) בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 36 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – 5 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 12), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 37 בעד, חמישה מתנגדים, נמנע אחד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 12) עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1003); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 219), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אם מישהו מהדוברים שרשום רוצה להוריד – שכבר עכשיו יבקש להוריד את שמו מרשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת הכנסה (מס' 219), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

יצחק כהן: בהצעת חוק זו מוצעות הבהרה והסדרה של מענקים בשל אי-תחרות, כך שיראו אותם כהכנסת עבודה והם יחויבו, בהתאם, במס בשיעור שולי ולא במס רווחי הון.

יצחק כהן: הסדרה זו כוללת גם קביעה כי במכירת מניות של בעל מניות מהותי, כל סכום שניתן לבעל המניות, לרבות כדי שלא יתחרה בחברה, ייחשב חלק מהתמורה.

יצחק כהן: עם זאת, מוצע לקבוע כי לעניין תשלום ביטוח לאומי, סכומים המשולמים לעובד כמענק פרישה עקב ניתוק יחסי עובד–מעביד או למרכיב הפיצויים בקופת הגמל, יהיו פטורים מדמי ביטוח לאומי, לעומת טובת הנאה המשולמת לעובד עבור אי-תחרות או פיצוי בגין מתן הודעה מוקדמת על פיטורין המהווים תחליף להכנסה, אשר יחויבו בתשלום לביטוח לאומי.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, עוד מוצע כי תשלומים שמוציאה חברת ביטוח לרכישת חוזים לביטוח חיים, לרבות תשלומים לסוכן של חברת ביטוח חיים, לא יותרו לניכוי כהוצאה שוטפת, אלא ייפרסו לפי כללי החשבונאות הרגילים והוראות המפקח על הביטוח על פני 15 שנים.

יצחק כהן: כמו כן מוצע לאפשר שינוי מבנה של שותפויות רשומות על מנת להקל תהליכים עסקיים המתרחשים במשק.

יצחק כהן: עוד מוצע כי הכנסותיה ורווחיה של קרן נאמנות פטורה שמקורם בהכנסה חייבת מעסק של שותפות נסחרת בבורסה בישראל, יחויבו במס חברות, שכן כיום הם מחויבים רק במס בשיעור של 25%, בעוד אם היחיד היה משקיע ישירות בשותפות הנסחרת הוא היה מחויב במס שולי.

יצחק כהן: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: אני הבנתי שכל הדוברים הסירו את – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא כל הדוברים; רוב הדוברים.

יחיאל חיליק בר: נשאל את מי שלא הסיר.

דוד ביטן: אני מבקש ועדת הכלכלה.

יצחק כהן: הוא מבקש ועדת הכלכלה.

יצחק כהן: אני ביקשתי כספים.

יחיאל חיליק בר: בסדר, זה יעבור לוועדת הכנסת אם – – – סיימת, אדוני?

יצחק כהן: כן.

יחיאל חיליק בר: אדוני סיים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אייכלר – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: עליזה לביא – אינה נוכחת.

יחיאל חיליק בר: איציק שמולי?

איציק שמולי: – – –

יחיאל חיליק בר: מוותר.

יחיאל חיליק בר: עמר בר-לב – אינו נוכח, מוותר.

יחיאל חיליק בר: מיקי לוי – מוותר.

יחיאל חיליק בר: מוזס.

יחיאל חיליק בר: סויד – אינה נוכחת.

יחיאל חיליק בר: גרמן?

יעל גרמן: – – –

יחיאל חיליק בר: מוותרת.

יחיאל חיליק בר: אורן חזן?

יחיאל חיליק בר: מאיר כהן?

יחיאל חיליק בר: עפר שלח?

יחיאל חיליק בר: כבל – מוותר.

יחיאל חיליק בר: אורלי אבקסיס, כן?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אורלי אבקסיס – אחרונת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: לאחר שלוש הדקות שלה אנחנו עוברים מייד להצבעה.

יחיאל חיליק בר: היא אחרונת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: יש לה עד שלוש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, תראה, מובאת בפנינו שוב הצעת חוק שמורכבת מכמה הצעות חוק.

אורלי לוי אבקסיס: שוב, יש פה שלושה סעיפים שונים שהכותרת היחידה שיכולה באמת לחבר ביניהם היא העלאת מסים.

אורלי לוי אבקסיס: מדובר פה על מס הכנסה שרוצה לבוא ובעצם להעמיס על אנשים שחלקם, נסיבות חיים מצערות, או אירוע מסוים בכלכלה הישראלית, הביאו לפיטורים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו משרד האוצר בא לבקש להטיל מסים, ושלא תגידו לי עכשיו, האם מנהלי הבנקים שיוצאים עכשיו, אחרי – או שמפוטרים, או שמתפטרים או שעוברים לתפקיד הבא – לא נמסה להם לא רק את התשלומים אלא גם את הדברים הנוספים שהם מקבלים כהטבות.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לתת דוגמה אחת אחרת, דווקא לנוכח האירועים שאנחנו חווים לאחרונה, וקחו לדוגמה את הפיטורים ב"מגה".

אורלי לוי אבקסיס: האם ייתכן שמדינת ישראל עכשיו תרצה לבוא ולמסות את אותו עובד פשוט, שמקבל בסך הכול 4,000 שקלים בחודש בחלק מהמקרים, וכאשר הוא מגיע לפיטורים, באים ומחשבים לו כל הטבה כזאת או אחרת, חבר הכנסת ביטן, כחלק מההכנסה המחויבת במס?

אורלי לוי אבקסיס: האם זה נראה לכם הגיוני?

אורלי לוי אבקסיס: היה ורוצה משרד האוצר למסות את הכרישים, את החזקים, את אלו שמרוויחים משכורות באמת מטורפות, את אלו שהפערים בינם לבין העובד החלש הם שמביאים עד כדי אבסורד את מבנה המשק המוזר שלנו, אז אני אומרת שמדינת ישראל יכולה לעשות איזה רף מסוים ולומר: מהכנסה מסוימת – נמסה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל פה יש לך, באופן מאוד מוסתר, מוחבא כמעט, מס על קופות הגמל – על קופות הגמל של כל העובדים שמגיעים דווקא ליום שבו מפטרים אותם.

אורלי לוי אבקסיס: אני אקריא לכם: מוצע לתקן את פקודת מס הכנסה.

אורלי לוי אבקסיס: התיקונים הבולטים: 1.

אורלי לוי אבקסיס: קביעה שסכום, מענק או טובת הנאה אחרת שאינם פיצויי פיטורים שהגיעו לידי יחיד אגב סיום יחסי עבודה, לרבות פרישה וכן סכום שהופקד בעבורו למרכיב הפיצויים בקופת הגמל, יבואו בחשבון בקביעת הכנסתו והוא יהיה חייב במס שולי בגינם.

אורלי לוי אבקסיס: מה, אתם השתגעתם?

אורלי לוי אבקסיס: אדוני סגן שר האוצר, חבר הכנסת איציק כהן, איך אתה נותן את ידך לכך?

אורלי לוי אבקסיס: השעה מאוחרת, גם אני כבר לא חדה.

אורלי לוי אבקסיס: גם אני כבר לא חדה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת מכם, כנראה זה יעבור.

אורלי לוי אבקסיס: יש לכם רוב בקואליציה גם בשעות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה יגיע לוועדה, ואני מבקשת ממשרד האוצר לבוא ולחזור בו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא רוצה למסות את האוכלוסיות החזקות, את אלו שמרוויחים מיליוני שקלים בשנה – בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל על אותה משקולת, או על אותם מאזניים, שמים לך את העובד המוחלש ביותר, ויחשבו לו כל שקל שקיבל כדי למסות אותו.

אורלי לוי אבקסיס: תעשו את מה שהשכל הישר דורש: תפרידו בין העובדים החזקים לעובדים החלשים, ובמיוחד אלו שמפוטרים פתאום, באמצע שום מקום, ואין להם אופק תעסוקתי, ואין להם יכולת לשדרג את עצמם.

אורלי לוי אבקסיס: ולעתים, באמת ההטבות האלה הן משהו שאמור להחזיק את הראש מעל המים עד אשר ימצאו מקום עבודה אחר.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת, ואם יותר לי – עוד דקה – אנחנו יכולים לראות שבאותו סעיף ממש אנחנו מוצאים פה גם החלת הוראות פקודת מס הכנסה לעניין שינוי מבנה ומיזוג לגבי שותפויות רשומות.

אורלי לוי אבקסיס: נשמע לך שזה אותו חוק?

אורלי לוי אבקסיס: זה לא אותו חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אני הצלחתי להביא לפיצול של מיני חוק הסדרים, וגם לאחר הפיצול, הוא עדיין מיני חוק הסדרים – עדיין שלושה חוקים בתוך חוק אחד שכל-כולו העלאת מסים.

אורלי לוי אבקסיס: תתעוררו.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 219).

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 37 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 נגד – 5 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 219), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 32 בעד, חמישה מתנגדים, שני נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 219) עברה בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: אני מבין שיש מחלוקת על הוועדה – בין כספים לבין – בין כלכלה לבין כספים.

יחיאל חיליק בר: מה אתה רוצה?

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: אני אומר: כלכלה, הוא – כספים.

יחיאל חיליק בר: בין כלכלה לבין כספים.

יחיאל חיליק בר: ההצעה תעבור לוועדת הכנסת ושם יוחלט היכן תידון.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1003); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 220).

יחיאל חיליק בר: יעלה להציג אותה סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 220), התשע"ו–2016.

יצחק כהן: הצעת החוק כוללת תיקונים חשובים שמטרתם מלחמה בהון השחור, מניעת תכנוני מס וגבייה יעילה יותר של מסים.

יצחק כהן: כך, מוצע לטפל בנושא תכנוני המס של חברת בית, חברת מעטים שכל רכושה ועסקיה הם החזקת בניינים, בדומה לאופן המיסוי שנקבע לגבי חברה משפחתית.

יצחק כהן: כיום הסעיף העוסק בחברות אלה הוא סעיף לקוני, שסביבו התפתחו פרשנות ונוהג, וכן תכנוני מס.

יצחק כהן: תכנונים אלה מבוצעים בעיקר בתפר שבין המעבר מהיות החברה חברת בית הממוסה במיסוי חד-שלבי לחברה רגילה הממוסה במיסוי דו-שלבי.

יצחק כהן: לאור האמור נקבע כי חברה תוכל לבקש להיות חברת בית רק בתוך שלושה חודשים מיום התאגדות החברה.

יצחק כהן: כמו כן, חברת בית קיימת תוכל לבקש לחדול מלהיות חברת בית, אולם אם חדלה כאמור, לא תוכל לחזור ולבקש להיות חברת בית.

יצחק כהן: על מנת להילחם בתופעת ההון השחור ולשפר את יכולתה של רשות המסים לגבות מס אמת, מוצע לקבוע הרחבה של חובת הדיווח באמצעות הגשת דוח שנתי, כך שהיא תחול גם על נהנה בנאמנות שסך כל נכסיה עומד על 100,000 שקל ולמעלה מכך, שהוא תושב ישראל בגיל 25 ומעלה, אלא אם כן לא ידע שהוא נהנה בנאמנות.

יצחק כהן: יחיד שחלה עליו חזקה שהוא תושב ישראל, בהתאם למספר הימים שהוא שוהה בארץ, אולם טוען שהחזקה נסתרת והוא אינו תושב, יהיה חייב בהגשת דוח אם הייתה לו הכנסה חייבת על מנת שפקיד השומה יוכל להתמודד עם הטענות האלה; על תושב ישראל שהעביר לחו"ל למעלה מחצי מיליון שקל במהלך שנת המס.

יצחק כהן: אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: אייכלר, לביא, שמולי, בר-לב – –

קריאה: איזו ועדה הוא ביקש?

יחיאל חיליק בר: ביקש כספים.

יחיאל חיליק בר: – – מיקי לוי, מוזס, סויד, גרמן, אסף חזן, מאיר כהן, עפר שלח, איתן כבל.

יחיאל חיליק בר: סיימנו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 220).

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 38 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 220), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: 36 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע שהצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 220) עברה בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: אני מבין שגם פה יש מחלוקת בין ועדת כלכלה לבין ועדת הכספים.

יחיאל חיליק בר: ביטן, יש מחלוקת?

דוד ביטן: – – –

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: אז יש מחלוקת בין ועדת כספים לוועדת כלכלה.

יחיאל חיליק בר: היא תועבר לוועדת הכנסת להכרעה על הוועדה שתדון בה.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1008); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק המים (תיקון מס' 27), לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק – השר דרעי רשום לי.

יחיאל חיליק בר: מי מציג?

יחיאל חיליק בר: חוק המים.

יחיאל חיליק בר: איציק כהן, אתה מציג?

יחיאל חיליק בר: – – –

יחיאל חיליק בר: אה, גלעד ארדן.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: השר גלעד ארדן יציג אותה בשמו של השר דרעי.

גלעד ארדן: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: לא?

יחיאל חיליק בר: בשם הממשלה.

גלעד ארדן: המים, ואחר כך את המסתננים, אם נמצא את הנאום.

יחיאל חיליק בר: את המים.

יחיאל חיליק בר: לא, כי גם את המים דרעי אמור להציג.

גלעד ארדן: דרעי?

גלעד ארדן: לא, דרעי היום בעומס גדול.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אז בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהתאם להוראות חוק המים, התשי"ט–1959 – להלן: חוק המים – היטלי הפקת מים הנגבים ממפיקי מים פרטיים מועברים כיום לאוצר המדינה.

גלעד ארדן: מבנה ההיטל יוצר עיוותים וחוסר יעילות בצריכה ובניהול של משק המים.

גלעד ארדן: עניין זה מתבטא, בין השאר, בהיעדר הלימה בין היטלי ההפקה לתעריפים הנקבעים בכללים, הגורם להבדל לא מוצדק בין מפיק מים לבין ספק מים אחר שאינו מפיק מים.

גלעד ארדן: יתרה מזאת, מנגנון הפקת חיובי ההיטלים מורכב מאוד, באופן שמקשה את השקיפות ומשפיע לרעה על האפקטיביות שלו ככלי הכוונה יעיל לפעילות ההפקה, כפי שתוכנן במקור.

גלעד ארדן: בנוסף, היטלי ההפקה הקבועים כיום קושרים בין פעילות ההפקה לפעילות ההספקה, ומחייבים לשייך כל כמות מים שהופקה למטרת הספקה מסוימת.

גלעד ארדן: קישור זה מקשה מאוד את ניהול המפיקים והספקים, וכן את ביצוע הפרדת הרישיונות לשני סוגים: רישיונות הפקה, הכוללים הוראות לגבי כמויות ההפקה, מיקומה ואופייה, ורישיונות הספקה, הכוללים הוראות לגבי כמויות ההספקה לצרכנים השונים והוראות ותנאים להספקה זו.

גלעד ארדן: בנוסף, הקישור בין פעילות ההפקה להספקה אינו מאפשר הוצאת חיובים סופיים לשנה שוטפת עד לקבלת דיווחי ההספקה כמה חודשים לאחר סיומה.

גלעד ארדן: בגופים מפוקחים, דוגמת תאגידי המים והביוב, המפיקים מים, הופרדו פעילות ההפקה ועלותה מהליך ההכרה בעלויות לשאר הפעילויות בחברה.

גלעד ארדן: זאת, בשל העובדה שההיטלים מועברים לאוצר המדינה ונקבעים כמס.

גלעד ארדן: מצב זה יוצר עיוותים שונים בהכרה בעלויות, ובעיקר – מביא לרווחיות בלתי סבירה.

גלעד ארדן: כדי לתקן עיוותים אלה ולהוביל להורדה של ממש בתעריפי המים, מוצע בהצעת חוק זו לבצע רפורמה כוללת בניהול משק המים, אשר במסגרתה יבוטל סימן ב' לפרק הרביעי לחוק המים, שבו נקבעו ההוראות לעניין היטלי ההפקה המועברים לאוצר המדינה, ובמקביל יבוצעו התאמות נדרשות בתעריפי המים כיום כדי להפחיתם על בסיס עקרון העלות.

גלעד ארדן: על-פי עיקרון זה, סך המקורות והשימושים של משק המים, כולל ההפקה וההספקה של המים, מכסים את עלות משק זה, לרבות מקטעי הייצור וההפקה, ההולכה, החלוקה והאיסוף.

גלעד ארדן: תכליתו של מהלך זה היא להביא לקידום ניהול משק המים כמשק כספים סגור כך שהתעריפים שייגבו בעד הפקה והספקה ישמשו את משק המים.

יצחק כהן: – – –

גלעד ארדן: שנייה, תן לי לעכל.

גלעד ארדן: אני מבין תוך כדי.

גלעד ארדן: זה חוק חשוב.

גלעד ארדן: כדי להשיג את התועלות האמורות, מוצע להפריד בין הליך הרישוי להפקת המים לבין הליך הרישוי להספקת המים ולהסמיך את מועצת הרשות הממשלתית לקבוע כללים למתן רישיון ולקביעת התנאים בו, לרבות חובות בעל הרישיון כלפי צרכניו, כלפי בעלי רישיונות אחרים וכלפי רשות המים הארצית.

גלעד ארדן: עוד מוצע לקבוע חובות שיחולו על בעל רישיון הפקה או בעל רישיון הספקה שהוא בעל רישיון הפקה, לפי כללים שתקבע מועצת הרשות הממשלתית, ובכלל זה כללים לעניין מדידת מים, ולהטיל תפקידים נוספים על רשות המים הארצית.

גלעד ארדן: מוצע לקבוע הסדר עיצום כספי על הפרה של החובות והכללים האמורים.

גלעד ארדן: דומני שביחס לשעה המאוחרת כיסיתי את כל העקרונות החשובים שמגולמים בהצעת חוק.

גלעד ארדן: לכן, אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעה בקריאה הראשונה, ולהעבירה – לאיזו ועדה, רשום לך?

יחיאל חיליק בר: כלכלה.

גלעד ארדן: – – – לוועדת הכלכלה לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

יצחק כהן: כספים.

יחיאל חיליק בר: יש ויכוח – אנחנו נעביר את זה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: גרמן.

יחיאל חיליק בר: אייכלר.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: יש רשימה.

יחיאל חיליק בר: אין רשימת דוברים במסך?

יחיאל חיליק בר: הרבה ביטלו.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, תנו לי.

יחיאל חיליק בר: בן ראובן, שמולי, שלח, לביא, חזן, בר-לב, לוי – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: כן, אבל הם מחקו הרבה.

יחיאל חיליק בר: תדאג שבחוק הבא יהיו דוברים.

יחיאל חיליק בר: – – כבל, סויד, אורלי לוי, מקלב ודוד ביטן – אחרון.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה?

חיים ילין: אני רשום.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה?

יחיאל חיליק בר: רגע, חזן, תעלה זריז, לפני.

חיים ילין: אני מחכה שתקרא לי.

יחיאל חיליק בר: רגע, איפה?

יחיאל חיליק בר: אתה לא רשום.

חיים ילין: – – –

יחיאל חיליק בר: רגע, סליחה, קראתי בשם שלך ולא ענית.

יחיאל חיליק בר: חיים ילין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חזן, ואחרון הדוברים – ביטן.

יחיאל חיליק בר: אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: שימו לב כשאנחנו קוראים לכם.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מבקשים שקט.

יחיאל חיליק בר: אנחנו רוצים לאפשר לילין להתחיל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, דוד ביטן, ביטן, תקשיב, כי אנחנו צריכים פה את העזרה שלך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש – אני לא מסוגל.

יחיאל חיליק בר: חברים, לא אתחיל את השעון עד שתהיה טיפה שקט באולם.

יחיאל חיליק בר: אני עוצר את השעון.

יחיאל חיליק בר: יש לנו זמן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סגן השר איציק, בואו נאפשר לו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יצחק כהן: כלכלה.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא עוד לא – תתווכחו אחר כך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, חברים, למרות השעה, כשמדברים על מים, אני מתעורר.

חיים ילין: וקנין גם, אנחנו אותו זן.

חיים ילין: אין מה לעשות, חקלאים בלי מים לא שווים כלום.

חיים ילין: תראו, יש פה סתירה בחוק; אני חייב לשים אותה פה על השולחן.

חיים ילין: מצד אחד, כולנו רוצים תחרות, והמשמעות של החוק היא שמעלימים את כל תאגידי המים ושמים אותם אצל "מקורות", זאת אומרת, אנחנו דרך החוק לוקחים ועושים את "מקורות" עוד יותר גדולה.

חיים ילין: זו תפיסה אחת.

חיים ילין: אין לי התנגדות אם בסופו של דבר הצרכן מקבל הנחה.

חיים ילין: מה זה הנחה?

חיים ילין: בעצם, כולנו משלמים – אנחנו לא מודעים – אבל משלמים היטל הפקה.

חיים ילין: היטל ההפקה, בהסכם שנעשה יחד עם השר דרעי, כולו הולך להנחה.

חיים ילין: אין מע"מ אפס; כידוע לכם, משפטית לא ניתן לעשות את זה.

חיים ילין: מה שקורה בפועל – עושים הנחה של 14.5%.

חיים ילין: אני מבקש לשים שתי הסתייגויות פה על השולחן.

חיים ילין: חבר הכנסת דוד ביטן, אני צריך אותך פה עכשיו: 1.

חיים ילין: שיבוא השר ויגיד שמדובר רק בצריכת מים – איפה השר?

יחיאל חיליק בר: איפה השר?

יחיאל חיליק בר: השר פה.

יחיאל חיליק בר: השר ארדן.

חיים ילין: אני צריך אותו.

חיים ילין: כבוד השר, כבוד השר, כבוד השר, כבוד השר ארדן, אתה כרגע ממלא-מקום של השר דרעי.

חיים ילין: מה שאני מבקש ממך – –

גלעד ארדן: שטייניץ.

חיים ילין: בסדר.

חיים ילין: – – זה לפצל את המים שהם הפקה לחקלאות – מפני שהם לא לשתייה והם רק לחקלאות.

חיים ילין: זה יכול להיות טיפול ראשוני, שניוני או שלישוני – מהמים לצרכנים.

חיים ילין: לפצל את זה.

חיים ילין: זה – 1. 2.

חיים ילין: אני צריך את דוד ביטן.

חיים ילין: יש ויכוח פה בין ועדת הכספים לוועדת הכלכלה, וגם ועדת הפנים, אני מודיע לכם.

חיים ילין: לכן, מה שאני מציע – בהוגנות, בשביל שלא נריב פה: יגיע לוועדת הכנסת.

חיים ילין: כל אחד יביע את דעתו שם.

חיים ילין: בוועדת הכנסת יחליטו לאיזה ועדה זה צריך להגיע.

חיים ילין: זה מה שאני מציע.

חיים ילין: אם זה מוסכם על כולם – אז אני חושב שגם החקלאים, גם הצרכנים, כולם יוכלו ליהנות מהחוק הזה.

חיים ילין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, חזן, אתה רוצה לדבר?

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: מוותר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ביטן?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אחרון הדוברים, ואחריו – – –

דוד ביטן: מוותר.

יחיאל חיליק בר: מוותר?

יחיאל חיליק בר: קצר.

יחיאל חיליק בר: מוותר?

יחיאל חיליק בר: הזדמנות אחרונה.

יחיאל חיליק בר: – – –

דוד ביטן: על חוק המישוש הרגתם אותנו.

דוד ביטן: הרגתם אותנו.

דוד ביטן: אי-אפשר דקה?

עיסאווי פריג': זה לא ייתן לך קולות בליכודיאדה.

דוד ביטן: חבר'ה, אל תדאגו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

דוד ביטן: הליכודיאדה לא קובעת כלום.

דוד ביטן: אין לכם מה לדאוג.

דוד ביטן: קודם כול, מה שאני רוצה לומר, שהאוצר, כדרכם בקודש, הם לוקחים הצעה טובה – להפחית את המע"מ ממחיר המים – וקושרים את זה במיליון דברים שלא קשורים בכלל להנחה עצמה.

מרב מיכאלי: זה מה שיש בהצעה הזאת.

דוד ביטן: מה שכתוב בחוק בעצם – הם מנסים לעשות רפורמה גדולה מאוד, שהם מנסים אותה שנים: להלאים את כל משק המים.

דוד ביטן: עד היום יש נושא ההפקה – הפקה, שכל תאגיד יכול להפיק.

דוד ביטן: למשל, בעיר מסוימת, אם ניתן להפיק מים מבארות קיימות במחיר מוזל, הם נותנים השלמה מסוימת לקרן שקשורה לאוצר.

דוד ביטן: מתברר שבקרן הזאת היו מאות מיליונים בלי שימוש, והם היו צריכים לקחת את הכסף הזה ולהפחית את מחיר המים ממילא, ללא קשר למע"מ.

דוד ביטן: עכשיו הם הכניסו את זה לתוך העניין הזה של המע"מ, ובעצם האוצר כמעט לא מממן דבר.

דוד ביטן: מה הם עשו?

דוד ביטן: הם אומרים עכשיו: כל החברות, כל ההפקות הפרטיות של הערים, שעושות את זה מכספן וממרצן, מה שנקרא, ימכרו את זה ל"מקורות", ו"מקורות" בעצם תמכור את זה חזרה לערים עצמן בסכום אחר.

דוד ביטן: יש פה גם הלאמה של משק המים, גם הלאמה של כל תאגידי המים.

דוד ביטן: על החקלאות אני לא יודע, אבל אין קשר בין ההצעה להפחית את מחיר המים לבין העניין הזה.

דוד ביטן: זה דבר שאנחנו לא ניתן לו לעבור בשום פנים ואופן.

דוד ביטן: נגמר הסיפור.

דוד ביטן: במקום שיבטלו את התאגידים, הם עושים תאגיד על תאגיד, ומשרד המים בעצם שולט על כל המגזר הזה.

דוד ביטן: בעצם רוצים להלאים את נושא המים, ואת זה אנחנו לא ניתן.

דוד ביטן: רוצים ש"ס לעשות את מה שהם עושים – זה דבר מבורך, אבל כמו שעשו בתחבורה הציבורית: חוק של ארבע שורות.

דוד ביטן: זה הכול.

דוד ביטן: לא צריך יותר מזה.

דוד ביטן: נעביר אותו ביומיים ונגמור את הסיפור.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: אני מבקש להעביר את זה לוועדת הפנים.

מיקי לוי: אבל 300 המיליון הולכים לממן את זה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה – תודה, מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק המים (תיקון מס' 27) בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע – מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 39 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המים (תיקון מס' 27), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 32 בעצם בעד, יחד עם חברי הכנסת אכרם חסון, עמר בר-לב ואיתן כבל, אחד מתנגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק המים (תיקון מס' 27) עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת – – –

דוד ביטן: מה הם אומרים?

יחיאל חיליק בר: מה אתם אומרים?

יחיאל חיליק בר: כספים?

יואב בן צור: כספים.

מיקי לוי: פנים, כלכלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, ההצעה תועבר לוועדת הכנסת שתחליט לאיזו ועדה עובר החוק להמשך טיפול.

יחיאל חיליק בר: בסדר, זה עובר לכנסת – עובר לוועדת הכנסת, מיקי.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1006); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לחוק האחרון היום – הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (תיקון מס' 5 והוראת שעה).

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק השר ארדן; בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת חוק למניעת הסתננות (תיקון מס' 5 והוראת שעה), התשע"ו–2016.

גלעד ארדן: בחודש אוגוסט האחרון ניתן פסק-דינו של בית-המשפט העליון בשבתו כבג"ץ בעתירה השלישית שהוגשה כנגד – השלישית ולא האחרונה, כנראה – שהוגשה כנגד תיקון החוק למניעת הסתננות.

גלעד ארדן: בית-המשפט קבע כי חלק מהתיקון חוקתי, אך בכל הנוגע לסעיפים הקובעים תקופת שהייה של 20 חודשים – חוק שאני, הייתה לי הזכות לחוקק אותו – במרכז השהייה "חולות" – – –

זהבה גלאון: זכות גדולה.

גלעד ארדן: לי הייתה הזכות ובג"ץ ביטל לי אותו, מה אני אעשה?

גלעד ארדן: נקבע כי הם לא חוקתיים.

גלעד ארדן: אבל כשחוקקתי אותו זה היה בתיאום עם היועץ המשפטי לממשלה, שסמך את ידו על החוק וטען שהוא חוקתי.

גלעד ארדן: כפי שאני שמעתי אותך מספר רב של פעמים בעבר, לפעמים בג"ץ טועה, לעמדתנו, אבל הוא הקובע בסוף.

גלעד ארדן: בית-המשפט השעה את הביטול עד ליום 11 בפברואר 2016, אם לא יתוקן החוק.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, אם הוא לא יתוקן, ייסגר מתקן השהייה "חולות" ו-3,000 השוהים בו יצאו חזרה למרכזי הערים.

גלעד ארדן: הנושא המרכזי בתיקון החקיקה שלפני

גלעד ארדן: כם הוא משך תקופת השהייה במרכז, אשר ייקבע ל-12 חודשים, מקסימלי.

גלעד ארדן: בנושא זה הייתה הסכמה לאורך כל הדרך בין שר הפנים הקודם ליועץ המשפטי לממשלה.

גלעד ארדן: לא הבנתי – כאילו הייתה להם ברירה.

גלעד ארדן: בחודשים האחרונים, לאחר פסק-הדין – – –

מיכל רוזין: זה לא נכון.

מיכל רוזין: עם הקודם לא הייתה הסכמה.

גלעד ארדן: אני מקריא את הנאום של שר הפנים.

מיכל רוזין: עם שר הפנים לא הייתה הסכמה.

גלעד ארדן: מי שואל אותם – הסכמה או לא?

גלעד ארדן: בג"ץ רמז שזה המקסימום.

גלעד ארדן: לא חשוב.

גלעד ארדן: טוב.

גלעד ארדן: בחודשים האחרונים, לאחר פסק-הדין של בג"ץ, אשר הכיר בחשיבות של הוצאת מסתננים ממרכזי הערים, וכן אישר את ההסדר של מרכז השהייה מלבד משך התקופה, נעשתה עבודה אינטנסיבית למלא את מרכז השהייה – זה נכון – על מנת ליישם את תכליות החוק ואת מדיניות הממשלה ביחס לתופעת ההסתננות לישראל.

גלעד ארדן: הגענו – חסר כאן "ברוך השם" – הגענו, ברוך השם, להישגים משמעותיים, ומרכז השהייה מלא – מלא עד כדי כך שאי-אפשר להעביר אליו עוד שוהים.

איתן כבל: אולי תבנו עוד אחד?

גלעד ארדן: מה?

איתן כבל: אולי תבנו עוד אחד?

גלעד ארדן: יש דיון על זה כרגע בממשלה.

גלעד ארדן: זה תלוי בקצב.

גלעד ארדן: אם תקשיב עד הסוף, זה יענה לך על כל ההצעות.

איציק שמולי: תזרקו עוד כמה מיליונים בדיונות.

גלעד ארדן: משכך, יש חשיבות עליונה בשלב הזה, בשל הדחיפות, להעביר הוראה שתקבע את משך תקופת השהייה במרכז, על מנת שנוכל להמשיך לעבוד והמרכז לא ייסגר.

גלעד ארדן: תזכיר החקיקה שהופץ היה רחב יותר וכלל תיקונים נוספים שהוצעו לצורך יישומו התקין של החוק, כגון מחיקה של הסעיף שמחריג הורה לקטין הסמוך על שולחנו משהייה במרכז השהייה "חולות", צווי עיכוב ביצוע, התייצבות ב"חולות" במסגרת הליכים משפטיים, תיקונים לעניין העברה למשמורת של מסתננים, וכן תיקוני חקיקה עקיפים בחוק עובדים זרים ובחוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם, וכן משך שהייה של מסתנן חדש.

גלעד ארדן: חלק מתיקוני החקיקה שהוצעו בתזכיר היו בנושאים מורכבים אשר היו במחלוקת, ונדרש פרק זמן נוסף על מנת ללמוד את הנושאים לעומק.

גלעד ארדן: אך כעת, הנושא החשוב והדחוף ביותר הוא עניין משך התקופה ב"חולות", נוכח פסק-הדין של בג"ץ.

גלעד ארדן: חשוב לזכור כי במקביל קיים האפיק של היציאה מרצון למדינות השלישיות שעמן יש לישראל הסכמים – הייתה לי הזכות לקדם את ההסדר הזה – ולמדינות המוצא של המסתננים.

גלעד ארדן: בחודשים האחרונים מספר היוצאים למדינות השלישיות עמד על כ-200 מדי חודש.

גלעד ארדן: בחודש אפריל התחיל יישומו של מתווה חדש מתוך מרכז השהייה "חולות", ולפיו מסתנן שיוצע לו לצאת לאחת מהמדינות השלישיות ויסרב, ייחשב למי שאינו משתף פעולה עם הרחקתו מישראל ויועבר למשמורת.

גלעד ארדן: כנגד המתווה הוגשה עתירה לבית-המשפט המחוזי בבאר-שבע, והיא נדחתה בחודש נובמבר על-ידי בית-המשפט המחוזי.

גלעד ארדן: על פסק-הדין הוגש ערעור, ניתן צו ביניים ונקבע דיון בבית-המשפט העליון בחודש מרס הקרוב.

גלעד ארדן: נושא היציאה למדינות שלישיות הוא חשוב מאוד והוא בעיני – גם בעיני, אבל את זה כתב שר הפנים הנוכחי – הפתרון הטוב ביותר להתמודדות המדינה עם תופעת ההסתננות.

גלעד ארדן: לכן, בכוונת שר הפנים להשקיע בכך את מרב המאמצים.

גלעד ארדן: אני חושב שזאת בשורה חשובה לתושבי תל-אביב ולהרבה פעילים חברתיים, כמו מאי גולן ואחרים, שפועלים רבות בנושא הזה.

מרב מיכאלי: מאי גולן – אתה נתלה באילנות חבל על הזמן.

גלעד ארדן: מה הבעיה?

גלעד ארדן: לא בסדר, מאי גולן?

מרב מיכאלי: כל אחד ומי שמייצג אותו.

מרב מיכאלי: אין שום בעיה.

גלעד ארדן: בנושא הזה אני חושב שהיא עושה עבודה חשובה, והיא פעילה שמובילה את המאבק.

גלעד ארדן: אני מניח שאם היו לה דפוסי הצבעה אחרים, אולי היית אומרת דברים אחרים – לא את; אולי הייתם אומרים דברים אחרים.

מרב מיכאלי: חד-משמעית, כל אחד ומי שהוא בוחר שייצג אותו – "אם תרצו", מאי גולן.

מרב מיכאלי: אין בעיה.

מרב מיכאלי: אם הייתה פועלת למען דברים אחרים, אין בעיה.

גלעד ארדן: חברי חברי הכנסת – עכשיו אני בשם שר הפנים – לא למותר לציין כי היום מלאו כמעט שבועיים לתפקידי – לתפקידו – כשר הפנים.

גלעד ארדן: בכוונתו של אריה דרעי, בעזרת השם, להשקיע מאמצים רבים – – –

עיסאווי פריג': בעזרת השם?

עיסאווי פריג': אולי בלי נדר?

גלעד ארדן: את זה הוא לא אמר.

אילן גילאון: מאי גולן – זה אתה אמרת או דרעי?

גלעד ארדן: – – – בעזרת השם, להשקיע מאמצים רבים בהתמודדות עם נושא המסתננים.

גלעד ארדן: אתה רואה?

גלעד ארדן: הוא עוסק בעיקר.

גלעד ארדן: הוא שולח אותי להקריא את זה והוא עוסק במסתננים נטו, לא בהקראת חוקים.

גלעד ארדן: היום – – –

אילן גילאון: מאי גולן זו – – – שלך או דרעי?

גלעד ארדן: היום כבר אין ספק בדבר שהנפגעים העיקריים בסוגיית המסתננים הם השכבות החלשות באוכלוסייה.

גלעד ארדן: אנו רואים זאת בעיקר ובאופן בולט בשכונות בדרום תל-אביב.

גלעד ארדן: מפאת קוצר הזמן, ועל מנת שיתאפשר ללמוד את הדברים לעומק, החליט שר הפנים לעת הזאת ומכורח הנסיבות להביא קודם כול את התיקון המתחייב, אך בהמשך הוא יפעל, בעזרת השם ובלי נדר, להביא לתיקונים נוספים, בהסכמת כל הגורמים הרלוונטיים.

גלעד ארדן: אתם זה לא רלוונטי.

גלעד ארדן: ולכן, הממשלה מבקשת את תמיכת הכנסת בהצעת החוק בקריאה הראשונה והעברתה – לוועדת הפנים?

יחיאל חיליק בר: והגנת הסביבה, כן.

גלעד ארדן: – – – הפנים והגנת הסביבה, לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים שלא ביטלו את בקשת הדיבור: מיקי רוזנטל, יואב קיש, רויטל סויד, אורן חזן – כן?

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: אני כבר אומר, אני אעמוד על הזמנים, עד שלוש דקות בדיוק.

יחיאל חיליק בר: מי שלא – ירד מהדוכן.

יחיאל חיליק בר: מי שרוצה לבטל ורשום, שילך כבר.

אורן אסף חזן: עוד לא התחלנו, היושב-ראש מאיים.

יחיאל חיליק בר: מי אני שאאיים עליך?

יחיאל חיליק בר: באמת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

אורן אסף חזן: לילה טוב, אדוני היושב-ראש, רבותי, חברי חברי הכנסת, תראו, זה מדהים אותי פעם אחר פעם, הסיפור עם המסתננים.

אורן אסף חזן: יש חלק מחברי הכנסת שיורדים לעם – או יותר נכון, כפי שאני אומר, עולים אל העם; אחרי הכול אנחנו משרתי העם – הולכים ברחובות, בסמטאות, במדרחוב, אלה שפעם היו שלנו ואיבדנו אותם.

אורן אסף חזן: אסור להתעלם מהעובדה שממשלת הימין – ראש הממשלה נתניהו – יצרה גדר, בנתה גדר, ועצרה את תופעת המסתננים ההזויה הזאת, שכן אין שום מדינה בעולם שהייתה מסכימה שהגבולות שלה יהיו פרוצים כמו כאן.

אורן אסף חזן: אבל יש דבר אחד שלא יוצא לי מהראש.

אורן אסף חזן: שוב, כמו במקרים נוספים רבים אחרים, אנחנו עוצמים את העיניים.

אורן אסף חזן: הרי הבעיה עם אותם מסתננים – חברים, צריכים להגיד את האמת כפי שהיא – שהם פורעי חוק, מסיגי גבול.

אורן אסף חזן: אנחנו לא מדברים על פליטים, על זכויות אדם.

אורן אסף חזן: מי שבאמת פליט – הרי אנחנו עם רחום וחנון, נאמר עלינו.

אורן אסף חזן: הראשונים שיקבלו אותם אל חיקנו אלה אנחנו.

אורן אסף חזן: אבל זה שיש פה אנשים, גם בבית הזה, שהתופעה המכוערת הזאת לא הגיעה לדלתם או לשכונתם או לשכונה הקרובה אליהם, ולכן באמתלה, במסווה של זכויות אדם, בלי להסתכל למציאות בעיניים, עומדים פה וכועסים במקום ליישר קו עם הקואליציה, בחקיקה אמיתית ונכונה, זה דבר שהוא לא נורמלי.

אורן אסף חזן: אני קורא לכם, המתנגדים, להצטרף אלי – כן מאי גולן, לא מאי גולן.

אורן אסף חזן: אגב, היא עושה עבודה נהדרת, אבל היא לא הנושא.

איציק שמולי: הליכודיאדה נגמרה.

אורן אסף חזן: כמוה גם עובד חוגי, אושרית ואחרים, סטודנטים למען דרום תל-אביב – אותה תל-אביב שגם חלק מהנוכחים פה גרים בה.

אורן אסף חזן: אני קורא לכם לבוא לסיור אתי ביחד, יד ביד, במקומות – – –

זהבה גלאון: יד ביד?

אורן אסף חזן: כן, זהבה, אני מוכן ללכת אתך יד ביד.

זהבה גלאון: אני אמות כבר עכשיו.

אורן אסף חזן: חס וחלילה, אל תמותי לנו.

אורן אסף חזן: עוד לא מצאו – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו נשמח לראות את המראה הזה.

אורן אסף חזן: חס וחלילה, שלא תמות לנו.

אורן אסף חזן: עוד לא מצאו לזה תרופה.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים אותך כאן.

אורן אסף חזן: אני מאחל לך – כבר איחלתי לך ביום-הולדת לא מזמן – אורך ימים.

אורן אסף חזן: זאת לא הנקודה.

אורן אסף חזן: יש מציאות שהיא נגע, וצריך להתמודד אתה.

אורן אסף חזן: ומה שכולם פה מפספסים – או הרוב המוחלט של אלה שעוצמים את העיניים ונאבקים בנו במקום בתופעה המכוערת – היא העובדה – לא הסכנה שאורבת וקיימת כיום, לא המציאות שאנשים קשה להם גם לצאת מהבית, אלא מה יקרה בעוד עשור – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – בעוד 15 שנים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

אורן אסף חזן: אני מסכם.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, משפט אחרון.

אורן אסף חזן: אני פונה אליכם בבקשה אמיתית מהלב: בואו, תצאו, תתבוננו לשכנים ולחברים, לאחים ולאחיות שלנו בעיניים, ותעזרו להביא פתרון, אם לא זה – אחר, אמיתי, כדי לעצור את הנגע הזה בקרבנו ולהחזיר גם כאן את תחושת הביטחון, תחושת השייכות, את הדאגה והערבות ההדדית לתושבי דרום תל-אביב ולכל מי שנפגע מהנגע המכוער הזה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לאורן אסף חזן.

יחיאל חיליק בר: תמר זנדברג.

יחיאל חיליק בר: יעל גרמן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – מיכל רוזין, זהבה גלאון, אייכלר ועוד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי, ראשית, אני רוצה להתחיל ולברך את שר הפנים הנכנס, שלמעשה זנח את ההצעה שהונחה בפניו, שהייתה לדעתי פשוט הצעה גרועה, נוראית, ואפילו אכזרית כלפי הורים עם ילדים, נשים עם ילדים, ושהביא לפנינו איזו הצעה מינימליסטית.

יעל גרמן: יש כאלה שחושבים שבית-המשפט המליץ והוא בעד 12 חודשי שהייה.

יעל גרמן: אני רוצה לומר לכם שבית-המשפט לא המליץ מעולם על 12 חודשים.

יעל גרמן: בלית ברירה, בצוק העתים, הוא בא ואמר שצריך למצוא פתרונות יצירתיים.

יעל גרמן: אבל האמת היא שאני רוצה לקרוא לכם מה אמרה השופטת נאור, הן בתפקידה כשופטת בית-המשפט העליון, ולאחר מכן, בפעם האחרונה, כשהיא כבר הייתה נשיאה.

יעל גרמן: וכך היא אמרה: "יכולה זאת להיות שעתה היפה של המדינה, שבמציאות שנכפתה עליה תשכיל למצוא פתרונות הומניים, פתרונות התואמים לא רק את המשפט הבין-לאומי אלא גם את התפיסה היהודית".

יעל גרמן: ובפסק-הדין האחרון, כשכבר הייתה נשיאה ציינה כאזרחית: "הייתי שמחה לראות את מדינתי שלי עם יותר חמלה, גם כלפי מי שחשוד בכך שהסתנן לישראל לשבור שבר".

יעל גרמן: ואני מצטרפת אל השופטת נאור.

יעל גרמן: גם אני הייתי רוצה שמדינתי שלי תעשה את התהליך המינימלי והמתבקש של בדיקת פליטות, ומי שהוא פליט – תעניק לו את מה שמגיע לפליט, תעניק לו שהות פה במדינה הזאת, שהות ארעית – – –

אורן אסף חזן: חברת הכנסת גרמן, מה קורה עם מי שלא פליט?

יעל גרמן: אני לא מתכוננת לדבר – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא, לא.

אורן אסף חזן: אני אשמח לקבל תשובה.

יעל גרמן: אני שותקת.

יחיאל חיליק בר: זה לא דיאלוג.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

אורן אסף חזן: לא.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: היא לא מעוניינת להשיב לך.

אורן אסף חזן: שאלה עניינית.

אורן אסף חזן: מאות-אלפי – – –

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה שאני אוסיף לה זמן?

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: להוסיף לי זמן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: יש לך עוד חצי דקה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

קריאות: – – –

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: עדיין הוא מפריע.

יעל גרמן: כל עוד הוא מדבר, אני לא מדברת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אתה מפריע לה.

יחיאל חיליק בר: היא לא רוצה לדבר כשאתה מדבר.

יחיאל חיליק בר: אתה מפריע למהלך הדיון.

מרב מיכאלי: תקרא אותו לסדר.

אורן אסף חזן: האמת כואבת.

אורן אסף חזן: זה לא שהיא לא רוצה לדבר.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה להישאר באולם?

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: אתה מאיים?

אורן אסף חזן: מה זה, איומים נהיה פה?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: זה לא איומים.

יחיאל חיליק בר: אני פשוט יכול להוציא – – –

אורן אסף חזן: – – – קריאות לסדר.

יחיאל חיליק בר: אז אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

איתן כבל: הוא לא הסתנן לרשימה?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף לך דקה.

יעל גרמן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: ואם באמת יכירו בחלק מ-47,000 המסתננים שנמצאים כאן כפליטים, הרי שיש פתרון הומני שהוא טוב קודם כול לתושבי דרום תל-אביב.

יעל גרמן: בואו, דבר ראשון, נקבל החלטה שלוקחים את תושבי דרום תל-אביב – ויש הצעה כזאת לחברת הכנסת מרב – – –

ירון מזוז: מתי ביקרת בדרום תל-אביב בפעם האחרונה?

יחיאל חיליק בר: די, מזוז, נו.

ירון מזוז: מתי ביקרת?

יחיאל חיליק בר: די.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: – – – ויש הצעה כזאת למרב מיכאלי.

יעל גרמן: בואו ניקח ונשקם את שכונת דרום תל-אביב, נכריז עליה כאזור עדיפות א', וניתן להם את כל התקציבים כדי להשתקם.

יעל גרמן: אבל לאחר מכן, נגרום לכך שכל הפליטים – –

ירון מזוז: מתי ביקרת בתל-אביב בפעם האחרונה?

יעל גרמן: – – יקבלו מקום עבודה – – –

ירון מזוז: מה, אתה יודע מה היא מדברת בכלל?

יחיאל חיליק בר: אז נותרה לה חצי דקה, תנו לה להגיד את הדברים שלה.

יחיאל חיליק בר: באמת.

יחיאל חיליק בר: אתה רשום, אתה תעלה לדבר, חבר הכנסת מזוז.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יעל גרמן: אבל לאחר מכן – –

זהבה גלאון: – – –

מרב מיכאלי: – – –

יעל גרמן: – – בו בזמן, ניתן לכל הפליטים – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מזוז, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

קריאות: – – –

יעל גרמן: – – – שאתה מוסיף לי, מגיע לי עוד שתי דקות.

יחיאל חיליק בר: אני אוסיף לה עוד דקה.

ירון מזוז: תוסיף לה עוד עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

ירון מזוז: תוסיף עוד 20 דקות.

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף לך עוד דקה.

יעל גרמן: תודה.

דוד ביטן: זה לא יעזור – – –

יעל גרמן: ועוד שתי דקות.

יחיאל חיליק בר: מאה אחוז.

יחיאל חיליק בר: אתם רוצים להישאר פה עד הבוקר – בכיף.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תיזהר.

יחיאל חיליק בר: תיזהר.

יעל גרמן: ובמקום לכלוא 4,000 או 3,000 – שזה לא פתרון, כי עדיין 43,000 נשארים ללא עבודה, לפעמים ללא פרנסה, ישנים ברחובות, ומציקים לפעמים גם לתושבים – במקום לעשות זאת, בואו נאפשר להם לעבוד.

יעל גרמן: נאפשר להם לעבוד, נאפשר להם לקבל ביטוח בריאות חינם; זה רק יהיה לטובת מדינת ישראל.

יעל גרמן: זה הפתרון ההומני שעליו חשבה הנשיאה נאור.

יעל גרמן: זה הפתרון ההומני שאני מצפה ממדינתי שלי לתת לפליטים.

נורית קורן: תסתכלי מה קורה בשבדיה עכשיו.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת גרמן.

מיכל רוזין: – – – כולאים אותם, זה מה שקורה – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין, רוצה?

קריאות: – – –

מיכל רוזין: לא כולאים – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: את צודקת.

אורן אסף חזן: שולחים אותם חזרה לבית שלהם – – –

יחיאל חיליק בר: חברים, תקשיבו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו בשעה מאוחרת, ויש לכל אחד שלוש דקות דיבור.

יחיאל חיליק בר: אני אומר: יפריעו להם – אנחנו נוסיף להם זמן.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לתת להם לדבר, אז די.

דוד ביטן: – – –

ירון מזוז: – – –

מיכל רוזין: אני אשמח לדבר עם מי שמבין על מה הוא מדבר.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אז תעלה לדבר ותגיד את מה שאתה רוצה.

יחיאל חיליק בר: לא כל מה שאתה אומר, מזוז, נשמע לנו הגיוני.

יחיאל חיליק בר: אני אגלה לך סוד אדיר: לא כל מה שאתה אומר לנו נשמע הגיוני.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: כי לא.

יחיאל חיליק בר: אז גם אם לא נשמע לך הגיוני, זה בסדר.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – – בוא, אני מבקש.

יחיאל חיליק בר: אני את תעודת הזהות שלי אמסור לך, אין בעיה, מזוז.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אתה בקריאה שנייה, אני מזכיר לך.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מכם לתת למיכל רוזין לדבר.

ירון מזוז: כמה, אורן?

ירון מזוז: אורן, כמה?

יחיאל חיליק בר: אורן בשתי קריאות ואתה בקריאה אחת.

אורן אסף חזן: קיזזת לי.

אורן אסף חזן: ראשונה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

אורן אסף חזן: עשית לי הנחה.

מיכל רוזין: אני אדבר כשאני אוכל לדבר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מיכל רוזין: תודה לך, וכבוד השר, אני אשמח גם שתקשיב.

מיכל רוזין: כמובן, אנחנו שוב ושוב מגיעים – – –

ירון מזוז: לא שומעים אותך.

מיכל רוזין: אם תהיה שקט אתה תשמע אותי, אני בטוחה.

ירון מזוז: – – –

מיכל רוזין: שומעים אותי מצוין.

מיכל רוזין: שוב ושוב אנחנו מגיעים לכאן עם הצעת חוק הסתננות – פעם ראשונה, שנייה, שלישית, רביעית – וכל פעם בית-המשפט העליון פוסק ואומר: תסתכלו על המהות, לא על הטכני.

מיכל רוזין: תפסיקו להתעסק עם כמה חודשים לכאן וכמה חודשים לשם.

מיכל רוזין: תתעסקו עם המהות – כיצד אתם פותרים בעיה.

מיכל רוזין: יש פה בעיה.

מיכל רוזין: יש 45,000.

מיכל רוזין: גם אם תוסיף עוד מקומות במתקן "חולות", גם אם תכפיל אותו ויהיו 10,000, עדיין 35,000 הם זרים שאינם בני-הרחקה.

דוד ביטן: יש יותר – – –

מיכל רוזין: מי שלא מרחיק אותם זה לא ממשלת מרצ.

מיכל רוזין: מי שלא מרחיק אותם זה ממשלת הליכוד, שלא יכולה להרחיק אותם.

מיכל רוזין: ולכן, כאשר אני באתי בתור יושבת-ראש הוועדה לעובדים זרים והבאתי את התאחדות בוני הארץ והבאתי את התאחדות החקלאים והבאתי הצעות קונקרטיות לממשלה, של 6,000–8,000 עובדים לכל אחד מהענפים האלה על מנת שיוציאו אותם ממרכזי הערים, יוציאו אותם מדרום תל-אביב – לא רצו.

מיכל רוזין: אתם יודעים למה לא רצו?

מיכל רוזין: אתה יודע למה, חבר הכנסת ביטן?

מיכל רוזין: כי רצו שהבעיה בדרום תל-אביב תימשך; רצו שהתושבים שם ימשיכו לזעוק – – –

דוד ביטן: מי רצה?

מיכל רוזין: הממשלה שלך.

דוד ביטן: מה את מדברת?

מיכל רוזין: לכן הוציאו את החקלאים.

מיכל רוזין: נכון, לכן שמו 8,000 בחקלאות, שהיו יוצאים לקיבוצים ומושבים.

מיכל רוזין: למה לא הסכימו לפיילוט הזה?

מיכל רוזין: למה סירבו כל השרים של הליכוד לפיילוט הזה?

מיכל רוזין: אנחנו – – –

קריאות: – – –

נורית קורן: – – –

אורן אסף חזן: למה את לא מדברת על המציאות – –

מיכל רוזין: אני לא – סליחה – – –

אורן אסף חזן: – – על מקרי האלימות, על מקרי האונס?

אורן אסף חזן: איפה אתן, נשי מרצ?

זהבה גלאון: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אורן חזן.

יחיאל חיליק בר: תודה, אורן חזן.

יחיאל חיליק בר: אני עוצר לך את הזמן.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה לצאת?

אורן אסף חזן: לא, אני – – –

מיכל רוזין: תגידו מה שתגידו על מדינות אירופה, אף מדינה לא כולאת את הפליטים, מבקשי המקלט, המהגרים – איך שאתם רוצים לקרוא להם – המסתננים שמגיעים לחופים שלהם ומגיעים למדינות שלהם; ומגיעים אליהם כמויות אדירות, הרבה יותר ממה שאנחנו מתמודדים, ואף אחד לא מכניס אותם לכלא, אף אחד לא כולא אותם, ובאמת בודקים אם הם פליטים או לא.

מיכל רוזין: ופה בארץ, כל הוועדה – עלק-ועדה שמזמן לא עובדת – –

ירון מזוז: אל תגידי עלק-ועדה – – –

מיכל רוזין: – – וזה בדיחה.

מיכל רוזין: שר הפנים החדש, שנכנס, יודע היטב – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מזוז.

מיכל רוזין: – – שאין ועדה.

מיכל רוזין: זה לא קיים ולא בודקים.

מיכל רוזין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות – השר לביטחון פנים – – –

אורן אסף חזן: איפה היית במקרי האונס?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תודה.

קריאות: – – –

מיכל רוזין: השר לביטחון פנים, אני רוצה לנצל את ההזדמנות, אף שחבריך מפריעים לי.

יחיאל חיליק בר: בסדר, היו לו שלוש דקות לדבר.

מיכל רוזין: אתה אומנם לא שר הפנים – – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: אני עוצר לך את הזמן.

גלעד ארדן: – – – אבל אני חלק נכבד ממה שכתוב פה.

גלעד ארדן: זה קרה בתקופתי כשר – – –

מיכל רוזין: לא, אני רוצה לדבר אתך על מתקן "חולות".

מיכל רוזין: אתה אחראי למתקן "חולות", אתה אחראי לשב"ס, וזה תחת – אומנם לא רציתם את זה, המשרד לביטחון פנים בהנהגתך לא רצה לנהל את מתקן "חולות", מכיוון שהוא אמר מראש: זה לא בית-כלא ואני לא רוצה לנהל את זה, אף שכמובן אנחנו רואים את זה שונה.

מיכל רוזין: המצב ב"חולות" היום הוא בלתי נסבל.

מיכל רוזין: מצב האוכל הוא קטסטרופה – –

אורן אסף חזן: המצב בתל-אביב בלתי נסבל.

מיכל רוזין: – – לא מאפשרים לשוהים שם להכניס שמיכות.

ירון מזוז: ניצולי שואה לא מוציאים את הראש מהחלון בגללם – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

מיכל רוזין: לא מאפשרים לשוהים – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מזוז.

מיכל רוזין: – – – השר – – –

ירון מזוז: – – – בדרום תל-אביב ניצולי שואה לא מוציאים את הראש מהחלון.

זהבה גלאון: אתם אשמים – – –

ירון מזוז: דופקים להם בחדרי מדרגות – – –

מיכל רוזין: כן, ומי אשם שניצולי שואה אין להם כסף?

מיכל רוזין: גם כן השמאל?

מיכל רוזין: גם כן האופוזיציה?

מיכל רוזין: על מה אתה מדבר?

קריאות: – – –

מיכל רוזין: השר, אני פונה אליך: לא יכול להיות, השר ארדן, לא יכול להיות שאין שם חימום.

מיכל רוזין: אנשים במדבר קופאים מקור בלילה, לא נותנים להם להכניס שמיכות, לא נותנים להם להכניס מעילים – – –

אורן אסף חזן: שילכו לבית שלהם – – –

מיכל רוזין: תקשיב לי.

מיכל רוזין: אני ראיתי סרטונים שהם עומדים בכניסה ואומרים להם: אתה לא יכול להכניס שמיכה ואתה לא יכול להכניס מעילים, והמצב שם קשה מאוד.

מיכל רוזין: הכנסנו אנשים למתקן, הכנסנו לכלא – – –

גלעד ארדן: אני רואה – – – תנורים, מזגנים – – –

מיכל רוזין: אז אני אומרת לך שתנורים – דרך אגב, בשנה שעברה, רק אחרי מאבק שלי, הגיע – – –

גלעד ארדן: אני אבוא לשם לסיור, בסדר?

מיכל רוזין: אני מוכנה לבוא אתך לסיור, ואני גם אשלח לך את הסרטונים האלה – –

גלעד ארדן: תשלחי.

מיכל רוזין: – – שמראים כיצד מסרבים לתת להם להכניס מעילים ושמיכות.

מיכל רוזין: ולא יכול להיות שאנחנו לא ננהג באופן ההומניטרי המינימלי – –

גלעד ארדן: מאה אחוז, מסכים לכל מילה – – –

מיכל רוזין: – – כלפי האנשים האלה, שאנחנו כולאים אותם על לא עוול בכפם.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת גלאון, בבקשה.

אורן אסף חזן: – – – לתת תשובות על השאלות הקשות באמת – – –

יחיאל חיליק בר: אורן חזן, אתה מרחק קריאה מלארגן לך קפה מאחורי המליאה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש ממך.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: אין בעיה.

יחיאל חיליק בר: זה יקרה, אם תצעק עוד פעם אחת.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: כן, אני שם לב שאתה מתייחס אליו ברצינות.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': חודש וחצי נגמרו.

עיסאווי פריג': אורן, שב בשקט.

אורן אסף חזן: סליחה, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: מה זה הרמה הזאת?

אורן אסף חזן: מה זה התת-רמה הזאת?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני מבקש ממך טיפה להרגיע, כי אני באמת לא רוצה להוציא אותך.

אורן אסף חזן: לא, אני מנסה להבין.

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להוציא אותך.

אורן אסף חזן: אני לא מוכן – – –

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה שאני אוציא אותך?

יחיאל חיליק בר: אם אתה רוצה, אז תגיד, אני אסדר לך את זה.

אורן אסף חזן: למה עלי אתה לא מגן?

יחיאל חיליק בר: אמרתי את זה גם – – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: כי אתה צועק כל הדיון.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: בסדר, אז תודה.

יעל גרמן: – – –

מרב מיכאלי: – – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אתה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש שתפסיק להפריע.

מאיר פרוש: די כבר – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת גלאון עכשיו מדברת.

יחיאל חיליק בר: יש לך שלוש דקות – ואני אוסיף לה זמן אם אתם תפריעו.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, החוק הזה שמובא היום – אני לא שומעת את עצמי – החוק הזה שמובא היום כאן הוא חרפה.

זהבה גלאון: הוא לא היה צריך להיות מובא לכאן.

זהבה גלאון: את מתקן "חולות" היה צריך לסגור.

זהבה גלאון: אנחנו שמים אנשים בכלא בלי שהם עשו כלום.

זהבה גלאון: איזו הצדקה יש לשים אותם בכלא?

זהבה גלאון: ואתם באים לכאן ומסבירים לנו שבדרום תל-אביב קשה.

זהבה גלאון: כן, נכון, קשה בדרום תל-אביב.

זהבה גלאון: אבל למה קשה בדרום תל-אביב?

זהבה גלאון: מי אחראי לזה?

זהבה גלאון: אתם, הממשלות שלכם בשנים האחרונות – הממשלות שפיזרו את הפליטים מבקשי המקלט בדרום תל-אביב.

זהבה גלאון: חבר הכנסת פרוש, אתה מפריע לי.

זהבה גלאון: אתה ממש מפריע לי.

זהבה גלאון: אתם פיזרתם אותם בדרום תל-אביב כי רציתם לשסות אוכלוסייה באוכלוסייה, ולא מצאתם להם פתרון ולא בדקתם אותם אחד-אחד, אם הם פליטים או מבקשי מקלט.

זהבה גלאון: החוק הזה הוא כל כך מחפיר, הוא כזה כתם שמכתים את ספר החוקים הישראלי.

זהבה גלאון: ובמקום לפתור את הבעיה ולסגור את "חולות" ולבדוק באופן פרטני, אחד-אחד, בא לכאן השר ארדן ונתלה בבג"ץ.

זהבה גלאון: גם בג"ץ כבר הבין את המסר ששלחה לו – –

ירון מזוז: – – – של האנשים שלנו – – –

זהבה גלאון: – – איילת שקד.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מזוז.

יחיאל חיליק בר: תודה.

זהבה גלאון: – – במקום למחוק את הכתם המביך הזה מספר החוקים, אתם באים לכאן עכשיו.

זהבה גלאון: תתביישו לכם.

זהבה גלאון: אני רוצה לספר לכם סיפור.

זהבה גלאון: אני חשבתי שמדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה להתנער מהאחריות שלה לפליטים.

זהבה גלאון: ולמה סיפרה חברת הכנסת מיכל רוזין על להפוך אותם לעובדים?

זהבה גלאון: למה לא הסכימו?

זהבה גלאון: כי לכל האנשים האלה היה אינטרס שחברות כוח-האדם ימשיכו להביא עובדים זרים בשיטת הדלת המסתובבת.

זהבה גלאון: במקום לקחת את האנשים האלה שכבר נמצאים כאן ולתת להם אפשרות לעבוד, יש מי שגוזר קופונים – –

דוד ביטן: יש להם אישורי עבודה.

זהבה גלאון: – – מחברות כוח-אדם.

זהבה גלאון: בגלל זה לא רציתם להביא אותם, כן.

דוד ביטן: יש להם.

זהבה גלאון: כן.

זהבה גלאון: וזו חרפה מוסרית.

דוד ביטן: לחלק גדול יש.

זהבה גלאון: החוק הזה זה פשע הומניטרי וחרפה מוסרית.

זהבה גלאון: אני רוצה לספר לכם משהו.

זהבה גלאון: לפני כעשור, בשנת 2005 – אל תפריע לי.

אורן אסף חזן: שאלה.

זהבה גלאון: אל תפריע לי עכשיו.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אוציא אותך.

יחיאל חיליק בר: תודה.

זהבה גלאון: בשנת 2005 – תקשיב לי היטב, חבר הכנסת חזן, תשמע סיפור, איזה ערך יש לזיכרון היסטורי.

אורן אסף חזן: אני מקשיב בקשב רב.

זהבה גלאון: תקשיב לי.

גלעד ארדן: הוא יבקש אחר כך התייחסות אישית, כי את פונה אליו אישית.

גלעד ארדן: אחרי זה תתלונני.

זהבה גלאון: הוא מסוגל.

גלעד ארדן: לא, בסדר.

זהבה גלאון: תקשיב לי.

זהבה גלאון: הוא מקשיב לי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש – – –

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף לך דקה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

גלעד ארדן: אני מבקש להוסיף לה שתיים.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – –

אורן אסף חזן: – – – אולי בשעה וחצי היא תצליח לענות לי על כל השאלות הקשות.

זהבה גלאון: – – בשנת 2005 – נו.

אורן אסף חזן: אני מקשיב.

זהבה גלאון: – – – בשנת 2005 בארצות-הברית שלחו לכלא על הריגה בן-אדם בן 80.

זהבה גלאון: קראו לו אדגר ריי קילן.

זהבה גלאון: הבן-אדם הזה נשלח לכלא על פשע שהוא ביצע 60 שנה לפני כן במיסיסיפי – הרג שלושה פעילי זכויות האזרח.

זהבה גלאון: 60 שנה לפני כן – הוא כבר היה בן 80 – ושלחו אותו לכלא, כי אמרו: מיסיסיפי זוכרת, כי לזיכרון היסטורי יש ערך.

זהבה גלאון: ואני אומרת לך שהפשע ההומניטרי הזה שאתם נותנים לו יד עכשיו בהקמת מתקן "חולות" ובחוק הזה שאתם – – –

אורן אסף חזן: את מאשימה אותנו בפשע עכשיו?

זהבה גלאון: כן, בפשע ההומניטרי הזה.

אורן אסף חזן: אני מאשים אותך בפשע בדרום תל-אביב.

זהבה גלאון: הלקח מזה אומר – תקשיב לי, אל תתווכח אתי עכשיו.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חזן.

גלעד ארדן: – – – היא לא הייתה בשלטון אף פעם.

אורן אסף חזן: זה לא קשור לשלטון.

אורן אסף חזן: זה – – –

זהבה גלאון: הלקח הזה אומר – נו, אי-אפשר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, די.

יחיאל חיליק בר: אם אתה רוצה באמת שאוציא אותך, תגיד לי – אוציא.

יחיאל חיליק בר: אבל די, נו, באמת.

מרב מיכאלי: – – –

קריאה: תוציא אותו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני, עלה לכאן אורן חזן על הדוכן – –

יחיאל חיליק בר: אני אתן לה עוד דקה.

זהבה גלאון: – – ודיבר שלוש דקות ברצף.

זהבה גלאון: זה לא יכול להיות שאני לא יכולה להגיד שלושה משפטים ברצף.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: אף אחד לא תקף אותך, אל תהיה כזה מגלומן.

זהבה גלאון: שב.

זהבה גלאון: איזה מגלומניה – לחשוב שתקפתי אותך.

זהבה גלאון: מילא מזוז, אבל אותך?

גלעד ארדן: היא אמרה לך מגלומן.

גלעד ארדן: מגיע לך פעמיים – – –

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, הנושא הזה הוא מאוד רציני, וזה שאנחנו עושים ממנו צחוק, זאת חרפה, באמת.

עיסאווי פריג': די עם הביזיון הזה.

עיסאווי פריג': די.

אורן אסף חזן: אני מחרים את הנאום של – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, פעם שלישית – צא החוצה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תוציאו את חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אתה תחזור רק להצבעה.

יחיאל חיליק בר: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

יחיאל חיליק בר: ) בבקשה, גברתי.

גלעד ארדן: אתה צריך לקרוא לו שלוש פעמים.

יחיאל חיליק בר: הוא כבר בקריאה שישית, תאמין לי.

יחיאל חיליק בר: בשישית כבר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, הלקח מהסיפור שסיפרתי אומר שלזיכרון יש ערך.

זהבה גלאון: ואני אומרת את זה בהקשר של החוק הזה, של חוק ההסתננות.

זהבה גלאון: החוק הזה הוא עוול היסטורי מתמשך, שלא יישכח ולא ייסלח.

זהבה גלאון: ויזכרו לכם את החוק הזה, תקשיב לי היטב, אדוני השר לביטחון הפנים – אומנם הקראת את החוק הזה כאן במקום שר הפנים.

זהבה גלאון: לחוק הזה יהיה זיכרון, ויזכרו לכם את זה, ויגידו לכם שאתם אשמים.

זהבה גלאון: כי פשע הומניטרי כמו שאתם עושים – ואני חוזרת על המושג הזה.

זהבה גלאון: זה פשע הומניטרי – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

זהבה גלאון: – – כי החוק הזה מכתים את ספר החוקים.

זהבה גלאון: ואתם תישאו באחריות לזה.

זהבה גלאון: אני מציעה שתזכרו את "מיסיסיפי בוערת".

זהבה גלאון: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יחיאל חיליק בר: אייכלר – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: בר-לב, מיקי לוי, פריג' – כן?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג' מבקש לדבר.

יחיאל חיליק בר: אז בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים – זהבה, מה את מבקשת סליחה ומתנצלת?

זהבה גלאון: מי ביקש סליחה?

זהבה גלאון: איפה שמעת?

עיסאווי פריג': מה – זה פשע הומניטרי, החוק הזה.

עיסאווי פריג': אני רואה שאת מנסה להמציא צידוק פה ושם.

עיסאווי פריג': אל תתנצלי.

זהבה גלאון: תגיד, אתה נורמלי?

זהבה גלאון: אתה תוקף אותי?

זהבה גלאון: תתקוף אותם.

עיסאווי פריג': זה פשע הומניטרי.

עיסאווי פריג': ותגידי את זה בקול רם.

גלעד ארדן: מה היא התכוונה?

גלעד ארדן: שעוד 60 שנה באריתריאה יעמידו אותי למשפט?

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': זה פשע, ועוד איך פשע.

עיסאווי פריג': להכניס אנשים לכלא ללא משפט, ללא צדק, על לא עוול בכפם, זה לא פשע?

עיסאווי פריג': זה לא פשע?

נורית קורן: כניסה בלתי חוקית למדינת ישראל.

עיסאווי פריג': זה לא פשע?

עיסאווי פריג': יצרתם את דרום תל-אביב, יצרתם אותה.

עיסאווי פריג': יצרתם את העוני שם.

עיסאווי פריג': יצרתם את האבטלה, את התסכול – –

נורית קורן: הכול יצרנו, גם תסכול.

עיסאווי פריג': – – ועכשיו אתם באים ומוצאים את מי להאשים?

ירון מזוז: אתה ראית איזה אנשים יש שם?

ירון מזוז: אנשים לא מצליחים לצאת מהבית שם.

עיסאווי פריג': מוצאים את מי להאשים?

עיסאווי פריג': יש לכם – הרי אתם, אמנות השקרים בכנסת העשרים קיבלה ממד שלא היה כמוהו.

ירון מזוז: בוא תעשה סיבוב – – –

עיסאווי פריג': מערכת שקרים.

עיסאווי פריג': האחד רודף את האחר.

ירון מזוז: בוא תראה כמה ניצולי שואה – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מזוז.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ירון מזוז: – – – החזירו אותם לגטו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': יפה, יפה.

עיסאווי פריג': שמעתי, שמעתי.

ירון מזוז: לא מוציאים את האף שלהם מהחלון.

עיסאווי פריג': שמעתי.

ירון מזוז: תבוא לשם.

עיסאווי פריג': חברים, מה שקורה – מערכת השקרים שיצרתם, שמלווה במערכת הסתה, מצאתם לכם שק חבטות.

עיסאווי פריג': יש הערבים – עזבנו בצד, קשה לנו אתם.

עיסאווי פריג': הרי אנחנו, הליכוד, רוצים למצוא משהו, שק חבטות.

עיסאווי פריג': אז מצאתם את הפליטים, התחלתם להסית נגדם.

עיסאווי פריג': ואתם הבאתם אותם, הם באו בממשלות שלכם.

נורית קורן: לא הבאנו אותם.

נורית קורן: הם באו לבד ממצרים.

ירון מזוז: אנחנו הבאנו אותם?

עיסאווי פריג': והבאתם אותם לדרום תל-אביב כדי ליצור בעיה, כדי להשתחרר מהאחריות.

עיסאווי פריג': התחלתם להסית אותם, מצאתם שק חבטות: הם האשמים, הם האשמים, הם האשמים.

עיסאווי פריג': עשיתם את זה בצורה שקרית, עקבית, כי בזה אתם טובים.

עיסאווי פריג': אתם אלופי המסיתים.

ירון מזוז: צריך להוציא אותם מהארץ.

עיסאווי פריג': אתם אלופי המסיתים.

ירון מזוז: שיחזרו לאן שהגיעו.

ירון מזוז: יש הסכמים.

ירון מזוז: שיחזרו.

עיסאווי פריג': תבין, יום אחד – חברים, עכשיו, כשדפדפתי באינטרנט, ראיתי משפט שאני רוצה להזכיר לכם, אתם הליכודניקים, שאזכיר לכם.

עיסאווי פריג': מנחם בגין – מנחם בגין, חבר הכנסת ביטן, אולי תשמע – מנחם בגין העניק מקלט לפליטים וייטנאמים לאחר שלא נמצאה מדינה שהייתה מוכנה לקלוט אותם, ואפילו אזרח אותם.

עיסאווי פריג': מנחם בגין שלכם עשה את זה.

ירון מזוז: אתה משווה את זה לזה?

נורית קורן: זה לא אותו דבר.

ירון מזוז: נגמר הזמן.

עיסאווי פריג': מנחם בגין, האדם שבו – –

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עיסאווי פריג': – – האדם שבו נשאר אתו עד הסוף.

נורית קורן: זה לא אותו דבר בכלל.

יחיאל חיליק בר: תנו לו לסיים.

עיסאווי פריג': אתם "יס-מנים".

עיסאווי פריג': אתם ניזונים מהסתה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': אתם ניזונים משקרים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': אתם אלופי ההסתה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': אתם אלופי ההסתה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, חבר הכנסת פריג'.

ירון מזוז: אתה האחרון שתטיף לנו מוסר.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת בירן – – –

עיסאווי פריג': אני הראשון.

ירון מזוז: אתה האחרון.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת – חבר הכנסת מזוז, די.

עיסאווי פריג': – – – מזוזי.

ירון מזוז: כן.

עיסאווי פריג': מזוזי.

ירון מזוז: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה.

ירון מזוז: אתה אשם.

עיסאווי פריג': – – –

ירון מזוז: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', תאפשר לאחרים גם לדבר, בסדר?

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכאלי עולה לדבר.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מזוז, אתה בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: די.

ירון מזוז: אני יכול לצאת.

ירון מזוז: אם אני אומר את דעותי – אני יכול לצאת.

יחיאל חיליק בר: לא, אבל יש גם ניהול מליאה, מה לעשות, אז תאפשר לדבר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ירון מזוז: גם.

ירון מזוז: אבל בסדר, הוא סיים, שירד.

מרב מיכאלי: – – – חזן – – – הוצאת אותו מהאולם.

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: אישרתי לו לחזור אם הוא ישתוק.

מאיר פרוש: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פרוש, תודה.

מאיר פרוש: – – כאשר בגין הודיע פה – – –

עיסאווי פריג': – – – לדבר אתך, הוא סגן שר הפנים.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פרוש.

מאיר פרוש: – – – יוסי שריד הצביע נגדו.

יחיאל חיליק בר: לא, חבר הכנסת פרוש, זה לא דיאלוג עכשיו בינך לבין עיסאווי.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, שב בבקשה.

יחיאל חיליק בר: שב בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מזוז, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פרוש, תודה.

ירון מזוז: עיסאווי, סגן שר במשרד ראש הממשלה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מזוז, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

עיסאווי פריג': אני מתקן את עצמי.

ירון מזוז: תודה רבה, עיסאווי.

דוד ביטן: פריג', בכל חוק אתה מדבר.

עיסאווי פריג': כי יש חוקים – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יחיאל חיליק בר: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': הזמן התחיל לעשות את שלו.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכאלי מחכה דקה על הדוכן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: מעניין שכל פעם שהנושא הזה עולה אתם פשוט מאבדים את העשתונות ומתחילים לצרוח כמו משוגעים.

מרב מיכאלי: זה מעניין, זה פשוט מעניין.

מרב מיכאלי: כי אם – כמו שאתם כל הזמן חוזרים ואומרים – אפשר לגרש אותם, אז למה הממשלה שלכם לא מחזירה אותם למקום שממנו באו; מוסרת אותם למדינה שלישית או מדינה רביעית או מדינה עשירית, או לא משנה מה.

דוד ביטן: הם לא רוצים לקלוט אותם.

מרב מיכאלי: אדוני, אני ברשות דיבור.

מרב מיכאלי: אם אפשר להוציא אותם מפה – נתניהו הוא ראש הממשלה כבר שבע שנים, שלוש ממשלות שלו.

מרב מיכאלי: למה היא לא מזיזה אותם מפה?

מרב מיכאלי: עכשיו, אם אי-אפשר לעשות את זה, אז בואו נעשה משהו בשביל לפתור את הבעיה.

מרב מיכאלי: מעבר לדברים הקשים והנכוחים שאמרו חברותי וחברי קודם, שמדובר בחוק שהוא לא מוסרי ולא ראוי, יש בעיה, שהוא לא יעיל; הוא לא פותר את הבעיה.

מרב מיכאלי: אז 3,000 איש יהיו כלואים במשך שנה באיזה חור במדבר, ואז הם יחזרו לדרום תל-אביב ואחרים יבואו במקומם וחוזר חלילה, דלת מסתובבת, ו-50,000, ככה, גרוסו מודו, פחות או יותר, ימשיכו להיות על הראש של תושבי ותושבות דרום תל-אביב, ואתם תמשיכו לא לעשות עם זה כלום.

מרב מיכאלי: אז כמובן יש הפתרון שאפשר להגדיל את "חולות" ולבנות ולהשקיע בו לא 2 מיליארד שקל אלא להשקיע עוד 200 מיליארד שקל, והוא יכיל את כל ה-50,000.

מרב מיכאלי: זה באמת יהיה הרבה יותר הגיוני.

מרב מיכאלי: זה עיר חדשה במדבר.

מרב מיכאלי: אתם עכשיו החלטתם, הממשלה שלכם החליטה על חמישה יישובים חדשים במדבר; זה יכול להיות היישוב האפריקני במדבר.

מרב מיכאלי: אנחנו, חברות וחברים, חברותי – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת גלאון, תודה.

מרב מיכאלי: יש פה דברים נורא נורא נורא ברורים.

מרב מיכאלי: סליחה, חברות, אני ממש מתנצלת, אבל הפרעת הקשב שלי היא מאוד – – –

יחיאל חיליק בר: אדוני השר.

מרב מיכאלי: אתם, המחדל הראשון שלכם – כשנהייתם ממשלה לא בדקתם למי מגיע איזה מעמד, ועכשיו, הרוב המכריע פה הם במצב שלא יודעים מה המעמד שלהם, מה שתוקע את האפשרות כן לגרש אותם או לא לגרש אותם.

מרב מיכאלי: המחדל השני היה שאתם, כמובן, בסופו של דבר, ממשלות ישראל הן שנתנו להם את כרטיס האוטובוס לדרום תל-אביב, מאלף סיבות ואינטרסים.

מרב מיכאלי: המחדל השלישי והגדול מכולם, כמובן, הוא שלא מטפלים בדרום תל-אביב.

מרב מיכאלי: לא טיפלו בדרום תל-אביב, אגב, לפני שהגיעו האפריקנים.

מרב מיכאלי: לא טיפלו בדרום תל-אביב כשהיו שם פיליפינים ותאילנדים, ו-91,000 – – –

ירון מזוז: תלכו לראות מה קורה עם תושבי מדינת ישראל שגרים בדרום תל-אביב – –

מרב מיכאלי: – – – 91,000 – – –

ירון מזוז: – – אני הייתי שם, אני ביקרתי שם, אני עברתי בית-בית – – –

מרב מיכאלי: אני מדברת על תושבי ותושבות – מר מזוז, אני ברשות הדיבור שלי.

מרב מיכאלי: אני ברשות הדיבור שלי עכשיו.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מזוז, אני אקרא אותך לסדר בפעם השלישית במילה הבאה שלך.

מרב מיכאלי: אני מדברת על תושבי ותושבות דרום תל-אביב.

מרב מיכאלי: אני אומרת שהמחדל הגדול מכולם שלכם הוא שאתם לא מטפלים בדרום תל-אביב.

מרב מיכאלי: דרום תל-אביב הייתה במצוקה 40 שנות שלטון של הליכוד, כשהיו שם פיליפינים, והיו שם תאילנדים וסינים, ועוד כשבאו מהגרים פולנים לא חוקיים.

מרב מיכאלי: כולם הגיעו על הראש של דרום תל-אביב, ואתם מעולם לא טיפלתם בבעיה הזאת.

מרב מיכאלי: אנחנו הבאנו לוועדת שרים לפני שבועיים הצעת חוק שכבר בכנסת הקודמת הגיש אותה חברנו משה מזרחי, בשם הסיעה, אחרי שהוא ישב עם תושבי ותושבות דרום תל-אביב, אחרי שאנחנו ביקרנו פעמים רבות – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

מרב מיכאלי: – – גם ביחד וגם לחוד, בדרום תל-אביב – וחלקנו גרות מאוד קרוב לשם – –

ירון מזוז: – – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מרב מיכאלי: – – וועדת השרים שלכם הפילה אותה, ואנחנו נביא אותה ביום רביעי הקרוב, והיא הצעה שמטפלת בשיקום דרום תל-אביב ובפיזור האנשים האלה בארץ עד שאפשר יהיה להעביר אותם חזרה הביתה – –

ירון מזוז: – – –

מרב מיכאלי: – – חד-משמעית – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מזוז.

מרב מיכאלי: – – באופן שקודם כול יציל את תושבי ותושבות דרום תל-אביב.

ירון מזוז: – – –

מרב מיכאלי: – – 2.

מרב מיכאלי: באופן שיהפוך אותם לא לנטל אלא למשהו שהמדינה יכולה לחיות אתו, ו-3.

מרב מיכאלי: – שמשאיר אותם במצב זמני, שכשאפשר יהיה להחזיר אותם הביתה, יחזירו אותם הביתה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מרב מיכאלי: אבל אתם – בואו נראה איך אתם תצביעו על ההצעה הזאת ביום רביעי, חברי וחברותי.

מרב מיכאלי: כשאתם תפילו אותה, איך אתם תסתכלו בעיניים לתושבי דרום תל-אביב.

יחיאל חיליק בר: בגללכם, בגללכם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אמרתי שאם תפריעו אני אוסיף זמן.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת אבקסיס.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דוד ביטן, אתה רוצה לדבר באופן חוקי, אדוני?

דוד ביטן: – – –

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת דוד ביטן.

יחיאל חיליק בר: גם על זכותך לדבר אני אגן ואוסיף לך זמן, אני מבטיח לך.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, אחרון הדוברים – אילן גילאון.

יחיאל חיליק בר: לא, אני אמרתי שאם תפריעו אני אוסיף זמן, כי אתם לא נותנים לאנשים לדבר.

יחיאל חיליק בר: אני אגן גם עליך.

דוד ביטן: לא נכון.

דוד ביטן: למרב נתנו לדבר – זה לא נכון – ונתת לה שבע דקות – –

יחיאל חיליק בר: לא נתתם לה לדבר.

יחיאל חיליק בר: נתתי לה ארבע דקות.

דוד ביטן: – – ועל זה אני מוחה.

עיסאווי פריג': – – –

דוד ביטן: פריג', מאיפה יש לך כוח לדבר על כל הצעת חוק?

דוד ביטן: אני לא ראיתי דבר כזה, אני אומר לך את האמת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תנו לו לדבר.

דוד ביטן: כל הצעת חוק הוא מדבר, נכון?

דוד ביטן: איך יש לו כוח?

דוד ביטן: איך?

יחיאל חיליק בר: אני אתחיל את השעון כשיהיה שקט.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, אפשר להתחיל את השעון?

דוד ביטן: לא, לא.

דוד ביטן: תן לי שמונה דקות.

יחיאל חיליק בר: לא, אני לא אתחיל את השעון עד – –

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: סיימת, עיסאווי?

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אדוני, בבקשה.

דוד ביטן: טוב, אתה רואה שמפריעים?

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

דוד ביטן: יש לכם תכונה במרצ לא לתת זכות דיבור, לא לאפשר חופש הביטוי.

דוד ביטן: כל הזמן אתן מפריעות.

יחיאל חיליק בר: השעון לא רץ, אתם רוצים להמשיך את זה?

דוד ביטן: כשאנחנו מעזים לומר מילה, אתן כועסות.

קריאות: – – –

דוד ביטן: פריג', אני קורא לך – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

קריאה: – – –

דוד ביטן: שנייה.

דוד ביטן: שנייה.

דוד ביטן: היית כבר בראשונה.

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: תן לו לדבר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: די, נו באמת.

קריאות: – – –

דוד ביטן: לא הוצאת את – – –

יחיאל חיליק בר: אני מתחיל את השעון כשיהיה פה שקט.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

מיכל רוזין: למה?

יחיאל חיליק בר: כי את מפריעה לו להתחיל.

מיכל רוזין: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אני לא אתחיל אם לא יהיה שקט.

יחיאל חיליק בר: אני אגן גם על זכותו לדבר.

יחיאל חיליק בר: גם על זכותך הגנתי.

מיכל רוזין: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה לנהל את המליאה?

יחיאל חיליק בר: בוא.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: רוזין, רוזין, תירגעי.

דוד ביטן: יש לכם, אמרתי, לחברות הכנסת של מרצ – אתם אוהבים כל הזמן להפריע.

יחיאל חיליק בר: אדוני, שלוש הדקות שלך מתחילות.

דוד ביטן: אז איפה חופש הביטוי?

דוד ביטן: קודם כול אני רוצה לומר לכם, אולי שכחתם, שרוב המסתננים הגיעו בתקופת אולמרט, לא בתקופת נתניהו.

דוד ביטן: מעבר לזה, נתניהו טיפל קודם כול בעצירת הבעיה והשקיע מה שאולמרט לא רצה להשקיע – הוא השקיע בגדר שהוא עשה, וזה עצר את בעיית המסתננים מסיני ומהמקום – – –

זהבה גלאון: – – –

דוד ביטן: זה עובדתית נכון ומדויק.

דוד ביטן: אולמרט לא רצה.

דוד ביטן: הניחו לאולמרט את ההצעה לעשות את הגדר והוא לא עשה אותה, ועשו אותה רק כשכבר נכנסו 3,000 בחודש.

דוד ביטן: היום הבעיה נעצרה במידה רבה.

דוד ביטן: היום יש בעיה שהם שמים סולמות והם עולים, ויש הסתננות של עשרות בחודש, אבל לא יותר.

דוד ביטן: כי אמרתם שהיסטורית נתניהו אשם.

דוד ביטן: נתניהו פתר את הבעיה קודם כול החוצה, לישראל.

דוד ביטן: יש בעיה פנימית, אבל את הבעיה החיצונית הוא כן פתר.

דוד ביטן: זה דבר ראשון.

דוד ביטן: דבר שני – הם לא פליטים, הם מחפשי עבודה.

דוד ביטן: הדבר הזה ברור.

דוד ביטן: אי-אפשר להשוות ביניהם לבין הפליטים הסורים שמגיעים לאירופה – אלה פליטי מלחמה.

דוד ביטן: אי-אפשר להגדיר את הפליטים האלה כפליטים.

דוד ביטן: הם מחפשי עבודה.

קריאות: – – –

דוד ביטן: עצרת את השעון?

דוד ביטן: למה אתה לא עוצר לי את השעון?

דוד ביטן: תעצור לי את השעון.

קריאה: – – –

דוד ביטן: הופ, הנה הוא ממשיך.

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף לך.

דוד ביטן: לא, תעצור, תעצור.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: הוספתי לך דקה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

זהבה גלאון: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת גלאון.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

דוד ביטן: עכשיו, רבותי, החיים – הם מגיעים לדרום תל-אביב מסיבה פשוטה: א.

דוד ביטן: רוב העובדים הזרים נמצאים שם, באזור התחנה המרכזית, ושם הם יכולים למצוא עבודה.

דוד ביטן: זה לא יעזור, הצעות החוק של מרב מיכאלי ושל כל מישהי אחרת – –

יעל גרמן: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת גרמן.

יחיאל חיליק בר: תודה.

דוד ביטן: – – מכיוון שבסופו של דבר לאן שלא תשלחי אותם, הם יחזרו לאותו מקום, כי רק שם החיים זולים ויש להם עבודה והם חיים בקרב אנשים – – –

מיכל רוזין: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת רוזין.

דוד ביטן: אין דבר.

דוד ביטן: אני רוצה לראות אתכם שאנחנו נעביר את כולם לצפון תל-אביב.

מיכל רוזין: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין, אני לא רוצה להוציא אותך.

דוד ביטן: מה יהיה?

דוד ביטן: מה יהיה אם נעביר אותם לצפון תל-אביב?

דוד ביטן: אתם תסכימו?

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יחיאל חיליק בר: בבקשה לצאת.

דוד ביטן: רבותי, תושבי דרום תל-אביב, אין להם חיים.

דוד ביטן: זה כבר זלג – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת פריג', בבקשה לצאת.

יחיאל חיליק בר: מיכל, את הבאה בתור.

יחיאל חיליק בר: די.

יחיאל חיליק בר: (חבר הכנסת עיסאווי פריג' יוצא מאולם המליאה.

יחיאל חיליק בר: )

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אני לא עושה אפליה.

יחיאל חיליק בר: אני הגנתי גם עלייך, עוד יותר.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: נו, די, די, די.

דוד ביטן: – – מאזור התחנה המרכזית לשכונת-התקווה ולשכונות אחרות.

דוד ביטן: אין להם חיים.

דוד ביטן: ולכן, צריך לטפל בבעיה הזאת אחת ולתמיד.

דוד ביטן: הדרך לטפל בבעיה זה לא לתת להם אזרחות; זה להחזיר אותם לארצות המוצא שלהם.

מיכל רוזין: – – –

קריאות: – – –

דוד ביטן: זאת הדרך.

דוד ביטן: והדרך שלכם היא הכי נוחה: לתת אזרחות, להשאיר אותם בדרום תל-אביב, לשקם את דרום תל-אביב.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת גרמן, תודה.

דוד ביטן: אז בואו נבין את הבעיה.

דוד ביטן: אנחנו צריכים להחזיר אותם לארצות המוצא.

דוד ביטן: גם הגרמנים וגם הצרפתים וכו' מדברים על זה כפתרון.

קריאות: – – –

דוד ביטן: הפתרון זה לא לתת אזרחות לכל אחד.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין, אני מתאפק שלא להוציא אותך.

יחיאל חיליק בר: הוספתי לך דקה.

דוד ביטן: מה זה דקה?

דוד ביטן: תוסיף לי ארבע דקות.

יחיאל חיליק בר: לא, אני לא אוסיף לך ארבע דקות.

קריאות: – – –

דוד ביטן: מיכאלי דיברה שמונה דקות.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, דקה.

דוד ביטן: עכשיו בוא נתחיל מזה – ואני לא מבין אתכם, או שאתם תומכים בבג"ץ או שאתם לא תומכים בבג"ץ.

מיכל רוזין: – – –

דוד ביטן: בג"ץ אישר את החוק באופן כללי.

דוד ביטן: כל מה שאמר בג"ץ זה לתקן את הסעיף – – –

מיכל רוזין: – – –

דוד ביטן: לא, זה לא נכון, הוא אישר את החוק, מה אני יכול לעשות.

דוד ביטן: תיקנו אותו לפי הנחיות בג"ץ.

מיכל רוזין: – – –

דוד ביטן: די, עזבי.

דוד ביטן: מה, את מציגה לי מה בג"ץ אומר פה ושם?

דוד ביטן: התוצאה הסופית היא שהוא אישר את החוק.

קריאות: – – –

דוד ביטן: אם הוא אישר את החוק, אז קודם כול, מבחינת חופש הביטוי, חופש העיסוק, חופש התנועה – הוא אישר את החוק הזה, ולכן, אני לא מבין אתכם.

דוד ביטן: כל מה שהוא אמר זה לתקן את זה – –

יחיאל חיליק בר: מזוז, אני אוציא אותך.

דוד ביטן: – – מ-20 חודש ל-12 חודש, וזאת ההצעה.

דוד ביטן: ההצעה לא מרחיבה את החוק הקודם, לא משנה אותו; היא מתקנת אותו לפי החלטת בג"ץ.

דוד ביטן: אז מה ההתנגדות שלכם?

דוד ביטן: מה הבעיה?

דוד ביטן: מה הבעיה?

דוד ביטן: גם לזה אתם מתנגדים?

יעל גרמן: תענה על שאלה אחת:

יעל גרמן: במה החוק הזה – –

דוד ביטן: אתם נגד בג"ץ פתאום?

יעל גרמן: – – יפתור את הבעיה של דרום תל-אביב?

קריאה: הוא מסביר לך, הוא מסביר לך.

דוד ביטן: – – – דרום תל-אביב ייפתר אם ניקח אותם משם ונחזיר אותם לארצות המוצא, לא אם ניתן להם אזרחות ונשאיר אותם שם.

יחיאל חיליק בר: אדוני, תם הזמן.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

דוד ביטן: למה תם הזמן?

יחיאל חיליק בר: כי הוא תם.

זהבה גלאון: – – –

דוד ביטן: אבל הם מפריעים לי.

זהבה גלאון: אה, שבת שלום.

יחיאל חיליק בר: אז אני נותן לך לסכם בשני משפטים.

דוד ביטן: אורן חזן – הוצאת אותו החוצה, לא ראיתם?

זהבה גלאון: – – –

אורן אסף חזן: הנני כאן.

דוד ביטן: איך הוא חזר פנימה?

יחיאל חיליק בר: אני אישרתי לו לחזור.

דוד ביטן: אתה החזרת אותו?

אורן אסף חזן: אל תשאל שאלות.

יחיאל חיליק בר: אדוני, יש לך חצי דקה לסכם את הדברים.

אורן אסף חזן: – – – ייתן לך עוד זמן.

יחיאל חיליק בר: היושב-ראש מטעמכם החזיר אותו פנימה.

אלי כהן: – – –

קריאה: תפסתי לו את המקום.

דוד ביטן: ולכן, אני אומר, מספיק עם הצדקנות הזאת.

דוד ביטן: אנחנו לא נגד פליטים, ולא נגד אנשים – אנחנו נותנים להם רישיונות עבודה – –

יעל גרמן: הצדקנות היא מצדך.

דוד ביטן: – – הם עובדים, הם עובדים בישראל.

דוד ביטן: אבל הגיע הזמן לטפל בבעיה ולהפסיק – אנחנו מרחמים על תושבי דרום תל-אביב.

יעל גרמן: אתה לא נותן פתרון לאנשי דרום תל-אביב.

דוד ביטן: אנחנו צריכים לפתור את הבעיה, ואל תפתרו אותה בדרך של שיקום דרום תל-אביב.

קריאות: – – –

דוד ביטן: צריך לפתור את הבעיה אחת ולתמיד.

דוד ביטן: תודה רבה.

יעל גרמן: 3,000 איש במתקן "חולות" – – –

ירון מזוז: היה לכם הרבה זמן בממשלה לעשות – – – היית בממשלה.

ירון מזוז: לא עשיתם כלום.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אילן גילאון, אחרון הדוברים.

זהבה גלאון: שולחים אותם לראשון – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', אני לא זוכר שאישרתי לך לחזור.

יחיאל חיליק בר: אני לא זוכר שאישרתי לך לחזור, אז אני מזהיר אותך: תחזור ואתה לא מפריע.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אני אישרתי גם לחזן לחזור.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, סליחה – – –

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, זה אחרון הדוברים, נו, תנו לו לדבר, באמת.

אילן גילאון: סליחה שאני אחרון הדוברים – – –

יחיאל חיליק בר: אתם נהנים מהסיטואציה?

יחיאל חיליק בר: נו, באמת.

אילן גילאון: בדרך כלל אני לא ניג'ס כזה כמו כמה מרובכם, ולא מציק, אבל הבושה אוכלת אותי, ויש שלוש סיבות למה אסור שמחנה כזה יתקיים במדינת ישראל, בית-מעצר כזה, בית-סוהר כזה.

אילן גילאון: הסיבה הראשונה היא סיבה עתיקת יומין – היא בהיסטוריה הארוכה שלנו, כשבאנו לשבור רעב בארץ אחרת, והייתה לנו מסורת, ואנחנו כן קיבלנו אנשים.

אילן גילאון: ואני רציתי להאמין שאני שייך לעם שכאשר מישהו מתדפק על דלתו ונרדף על צווארו, הוא הופך חלק ממך, ואתה קודם כול לוקח ומקבל אותו ומברר את המצב שלו.

אילן גילאון: והסיבה השנייה, אדוני, היא ההיסטוריה הלא-כל-כך רחוקה שלנו, חבר הכנסת ביטן, הלא-כל-כך רחוקה שלנו – –

דוד ביטן: מה?

אילן גילאון: – – פחות מ-100 שנים קודם, כשהתדפקנו על כל מיני דלתות או כל מיני נמלים, ואף אחד לא קיבל אותנו.

קריאה: לסכם את הדיון?

אילן גילאון: והדבר השלישי, הסיבה השלישית היא מאוד פרקטית: אנחנו חתומים על אמנת האו"ם בנושא הפליטים, ואנחנו לא מקיימים את האמנה הזאת.

אילן גילאון: אני יודע שהאו"ם לא מעניין אותם.

דוד ביטן: הם לא פליטים.

ירון מזוז: הם לא פליטים.

אילן גילאון: סליחה, רגע, איך אתה יודע שהם לא פליטים כאשר אתה לא מברר את מעמדם?

ירון מזוז: ביררו.

אילן גילאון: כמה מן האנשים האלה ישבו אתם וביררו את מעמדם?

ירון מזוז: אבל ביררו.

אילן גילאון: מי שאיננו פליט צריך ללכת – ולא נרדף – –

דוד ביטן: – – –

אילן גילאון: – – ואין סכנה לחייו, צריך לחזור למולדתו.

ירון מזוז: נכון.

אילן גילאון: אבל את הדברים האלה צריכים לברר.

ירון מזוז: אז מבררים.

אילן גילאון: אפשר היה לפתור בדרך המצוינת הזאת את הבעיה.

ירון מזוז: ביררו.

אילן גילאון: חבר הכנסת מזוז – –

מיכל רוזין: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מזוז, תודה.

ירון מזוז: ביררו.

אילן גילאון: – – אתה יודע כמה אנשים בורר מעמדם?

אילן גילאון: פחות מעשרה במשך 14 שנים.

ירון מזוז: כל דרום תל-אביב.

אילן גילאון: על מה אתה מדבר?

ירון מזוז: מה זה?

אילן גילאון: ואני פניתי אל אותן חברות שאתם כל כך חפצים ביקרן, אותם סרסורי כוח-אדם: מדוע לא תיקחו אותם?

אילן גילאון: והם אמרו לי: כי הם לא מתאימים לחקלאות.

אילן גילאון: כי התאילנדים הם נמוכים, הם מתאימים לשיחים הקטנים האלה של העגבניות.

אילן גילאון: אותם סרסורי כוח-אדם שעליהם אתם מגינים, עליהם אתם מגינים יותר מכול.

ירון מזוז: אני לא מגן על אף אחד.

אילן גילאון: בחוכמת

אילן גילאון: כם הגדולה, לקחת את הכי חלשים, לחבר עם הכי חלשים ולעשות את הפיצוץ הזה.

ירון מזוז: לא מגן על אף אחד.

אילן גילאון: ואז אתם מדברים – רוממות דרום תל-אביב, כאילו לא אתם אחראים לדרום תל-אביב.

ירון מזוז: למה הם קטנים ולמה הם גדולים.

אילן גילאון: לכן, האנשים האלה – כמה הם?

אילן גילאון: כמה עשרות-אלפים.

אילן גילאון: אנחנו יכולים לספוג את הדבר הזה, לברר את מעמדם.

אילן גילאון: מי שהוא פליט, צריך למצוא לו פתרון כפליט.

ירון מזוז: נכון.

אילן גילאון: גם באמצעות מדינה שלישית.

ירון מזוז: מי שפליט כן; מי שלא – – –

אילן גילאון: אבל צריך לברר את מעמדם.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מזוז, תירגע.

אילן גילאון: וכל מי שנרדף על צווארו ומגיע לדלת שלך, חבר הכנסת מזוז – –

ירון מזוז: כן.

אילן גילאון: – – אתה תפתח לו את הדלת – –

ירון מזוז: – – –

אילן גילאון: – – תכניס אותו קודם כול אחר כבוד, ותראה מה קורה אתו.

ירון מזוז: בודקים אותם.

ירון מזוז: מי שפליט – יישאר; מי שלא – חזרה.

אילן גילאון: ולאחר שביררת אם יש סכנה לחייו, או לא – שלח אותו.

אילן גילאון: זאת חרפה, זאת בושה, זה אות קין – –

ירון מזוז: זה לא נכון.

אילן גילאון: – – במצח המכוער שלכם.

ירון מזוז: זה לא נכון.

אילן גילאון: כמה מן האנשים האלה, לו ניתנה להם הזדמנות, הם היו ציונים הרבה יותר טובים מכל אחד מכם.

אילן גילאון: תתביישו לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יחיאל חיליק בר: אני מבין שהשר – לא, אין תשובה.

גלעד ארדן: יש תשובה, אבל אני ויתרתי – – –

יחיאל חיליק בר: אה, יש תשובה.

גלעד ארדן: – – –

יחיאל חיליק בר: השר ארדן ויתר על הקראת התשובה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (תיקון מס' 5 והוראת שעה), בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 40 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – 12 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (תיקון מס' 5 והוראת שעה), התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 20 בעד, 12 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (תיקון מס' 5) עברה ותעבור לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, כ"ג בשבט התשע"ו, 2 בפברואר 2016, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.