ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 88, 2016-01-12 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ב' בשבט התשע"ו, 12 בינואר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק איסור נהיגה בחוף הים (תיקון מס' 5) (איסור שימוש ברכב שנעברה בו עבירה), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת מיקי לוי ומיכל רוזין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 170) (הרחבת מעגל הזכאים למענק לימודים), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת מירב בן ארי וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמדי יום שלישי נקיים נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מחברי הכנסת להצביע על מנת להירשם לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שמעוניין – שיצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים יפתח את הנאומים, ואחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין גבול לפשעי הגזענות והשנאה, ולא עומד בפניהם – לא מקומות קדושים ולא חופש פולחן.

מסעוד גנאים: אתמול נכנסו אלמונים לחדר התפילה המוסלמי במכללת "הדסה".

מסעוד גנאים: הם השליכו את ספרי הקוראן על הרצפה ותלשו מן הקירות בריסטולים שהיו עליהם פסוקים מן הקוראן.

מסעוד גנאים: במכללה לומדים תלמידים יהודים וערבים.

מסעוד גנאים: נשיא המכללה גינה את המעשה וכתב לכל הסטודנטים: אני מגנה בכל לשון של גינוי אירוע זה, וקורא לכולם לשמור על יחס מכבד של איש לרעהו ועל זכותו של כל אדם לקיים את אמונתו על-פי דרכו.

מסעוד גנאים: והוא כתב גם: המכללה תגלה אפס סובלנות למקרים מעין אלו, ותעשה הכול להביא את האחראים לכך לדין.

מסעוד גנאים: א.

מסעוד גנאים: אני מברך ומחזק את נשיא המכללה; ב.

מסעוד גנאים: אני קורא לממשלה ולמשטרה לאמץ לפחות את קריאתו הנחרצת של נשיא המכללה ולגלות אפס סובלנות לגזענים שפלים אלה, שלא עושים חשבון של אמונה ומקום קדוש.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סופה לנדבר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת ענת ברקו.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה לספר על מה שקרה עכשיו בוועדת העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: סילקו אותנו, את רוברט אילטוב ואותי, מדיון בנושא של רדיו רק"ע, ובא שר העלייה והקליטה וסיפר לנו עד כמה הוועדה צריכה לטפל בנושא של רדיו רק"ע.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שלך ולחברי הכנסת ולנו כציבור – הוא נציג העולים כאן, בכנסת ישראל, הרדיו, רשות השידור ברוסית, באמהרית ובעוד כמה שפות.

סופה לנדבר: הרשות הזאת חשובה לנו.

סופה לנדבר: המצב הנוכחי הוא שבמשך כמה חודשים 17 איש מחזיקים את רשות השידור ברוסית, ואני אומרת שהדבר הוא לא נכון, הוא בלתי אפשרי.

סופה לנדבר: אני מבקשת ממך התערבות בנושא.

סופה לנדבר: קודם כול, אנחנו מטפלים עכשיו בעניין של ועדת האתיקה.

סופה לנדבר: דבר שני – אני חושבת שרדיו רק"ע, רשות השידור ברוסית, חשוב כל כך לעולים.

סופה לנדבר: זו דרך לחיים.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שהוועדה שמטפלת בנושא הזה לא מטפלת נכון ותקין.

סופה לנדבר: הגיעו לשם אנשים מהאוצר והתחילו לספר לנו סיפורים.

סופה לנדבר: אני אומרת לך: הרשות בקריסה.

סופה לנדבר: הדבר הזה חשוב לעולים, חשוב לעלייה, חשוב למדינת ישראל.

סופה לנדבר: האנשים האלה תרמו למדינת ישראל, תורמים למדינת ישראל, והם חייבים לקבל רשות עד שיהיה פירוק בצורה נורמלית, אנושית, ובצורה שתיתן להם שירות 24 שעות – לא עם הכוח שקיים היום; זה דורש כספים.

סופה לנדבר: אז יכול להיות שאנחנו חייבים להזמין לכאן את שר האוצר, כי ועדת העלייה והקליטה לא מסוגלת לטפל בנושא, ולתת פתרון לרשות השידור ברוסית.

סופה לנדבר: תודה רבה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, אני כמובן ממשיכה בסדרתי על אודות השקרים הפלסטיניים.

ענת ברקו: הפעם השיעור ייפתח באזכורו של גלאב פאשה.

ענת ברקו: זה נשמע כמו שם של איזה גנרל מוסלמי בכיר, נכון?

ענת ברקו: אז לא.

ענת ברקו: מדובר בלוטננט, גנרל בריטי בשם סר ג'ון באגוט גלאב, שהיה מפקד הלגיון הערבי, כלומר צבא ממלכת ירדן, בין השנים 1939 ו-1956.

ענת ברקו: אותו איש צבא בריטי פיקד על הכוח הצבאי החזק ביותר מבין כל צבאות ערב באותה תקופה, כולל במלחמת העצמאות.

ענת ברקו: אומנם, צריך להגיד את האמת, אנחנו ניצחנו בגדול במלחמת העצמאות והקמנו מדינה עצמאית, אבל כוחו הצבאי הרב של הלגיון הערבי אפשר לו לנחול הצלחות לא מבוטלות במהלך המלחמה, כמו כיבוש גוש-עציון, העיר העתיקה בירושלים ויהודה ושומרון באופן כללי.

ענת ברקו: אז יהיו כאלה שיבואו ויגידו: הייתה מלחמה, מה ששלנו – שלנו; מה ששלכם – שלכם.

ענת ברקו: היכן שהפסדנו – זה היה מול צבא שבעיני ערביי ארץ-ישראל והעולם הערבי כולו נתפס בזמן אמת כסמל לאימפריאליזם הבריטי, זאת אומרת שמי שהוביל את המלחמה היה אימפריאליסט בריטי.

ענת ברקו: גלאב עצמו מספר בזיכרונותיו כיצד במהלך המלחמה חייליו נרגמו ברחובות רמאללה באבנים וכונו "בוגדים" ו"גרועים מיהודים".

ענת ברקו: גלאב גם מספר כיצד ירקו עליו אישית בכפרים הערביים שבהם עבר וכיצד קראו לו "בוגד", עד שהוא נאלץ להסתובב עם שומרי ראש.

ענת ברקו: בסופו של דבר, ב-1956 הוא ושאר הקצינים הבריטים של הלגיון סולקו מירדן – התרעה של שעתיים וגירשו אותם; המלך חוסיין גירש אותם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: אותו גלאב – דקה, ברשותך, אדוני היושב-ראש – אותו גלאב אומנם – –

יולי יואל אדלשטיין: כבר שתי דקות ברשותי.

מאיר כהן: יש פריבילגיה מיוחדת?

ענת ברקו: – – לא היה ציוני מובהק, אבל גם מאחד שהיה אנטי-ציוני, ההתבטאויות שלו נגד הפלסטינים, ומה שהוא חשב על המופתי – שהוא שואף להיות ההיטלר של פלשתינה, והוא קרא להם: בריונים מוקפים בטרוריסטים.

ענת ברקו: לכן, אכן צבא זר ובוגדני, שהשיג את השטח במלחמה, ולא נועד עבור הפלסטינים, כיוון שהוא לא היה פלסטיני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: אבל בשלב מסוים הצבא הזה חדל להיות בוגדני, אלא ניתן להסתמך על הישגיו, ומה זה משנה אם הגבול עובר בין גבעה זו לגבעה זו, כי במקרה אותה הוא הצליח לכבוש.

ענת ברקו: אז כמו שאני תמיד אומרת: כשבונים נרטיב שכולו מבוסס על שקרים, האמת וההיגיון הצרוף אינם משחקים תפקיד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שהמלצתי לחברת הכנסת ברקו – ההצעות מאוד מעניינות; חלקי אותן לשתיים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבטיח לך: נאומים בני דקה כל יום שלישי.

מיקי לוי: לא שומעים מה את אומרת.

יולי יואל אדלשטיין: כן, זרם האינפורמציה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, היום ציינו יום מיוחד בכל הוועדות וניהלנו כמה דיונים; אדוני היושב-ראש גם השתתף בכנס המרכזי.

אורלי לוי אבקסיס: אני מדברת על פעולה שעשינו, כמה חברי כנסת מהאופוזיציה ומהקואליציה – חברת הכנסת שולי מועלם, חבר הכנסת אורי מקלב, חבר הכנסת וידידי חיליק בר ואנוכי – בכל הנושא של הצלת מזון במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: כ-18 מיליון שקלים בשווה ערך – סליחה, מיליארדי שקלים; מזון שווה ערך ל-18 מיליארד שקלים הולך ומושמד במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: האם זה יהודי – נכנס חבר הכנסת גפני – לדעת שמצד אחד יש לנו כ-800,000 ילדים מתחת לקו העוני; אנחנו, יש לנו מאות-אלפי משפחות שלא יכולות לספק אפילו את הכריך לארוחת הבוקר.

אורלי לוי אבקסיס: אני כל כך שמחה שהשר התורן פה הוא השר בנט, שר החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: אני קוראת לך, אדוני, לקחת ולעשות מעשה-ליצמן.

אורלי לוי אבקסיס: כשליצמן הבין שיש בעיה, שאוכלוסייה שלמה לא יכולה לספק לילדים שלה את טיפולי השיניים בגלל שאין להם כסף, והילד לא יכול להתרכז, ולכן הילד לא יכול לאכול בריא – וגם לא לחייך, כי החיוך שלו הוא כמעט כרטיס כניסה לאיזו גילדה אתה שייך במדינת ישראל – ובא ועשה טיפולי שיניים חינם לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: היום זה עד גיל 14.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני השר, תהפוך את זה לאוניברסלי.

אורלי לוי אבקסיס: פרויקט הכריכים במדינת ישראל לא צריך להיות רק ל-8,000 ילדים, וגם בואו לא נסמן אותם, שמי שהולך לקבל את אותו כריך – שמתנדבים עושים, שעולה כמעט כלום למדינה – אז בהשתתפות מסוימת, לכל הילדים במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: ולא מדברים רק על הילדים הקטנים, אלא גם מפעל ההזנה בבתי-הספר – הוא נפסק מייד כשאתה מגיע לכיתה ו', כאילו בכיתה ז' אתה כבר ניזון מהאוויר; למשפחה שלך לא היה לספק אוכל בגיל מסוים, אז אחר כך היא יכולה.

אורלי לוי אבקסיס: זה גיל ההתבגרות.

אורלי לוי אבקסיס: זה כל כך חשוב.

אורלי לוי אבקסיס: וגם, אתה יודע מה?

אורלי לוי אבקסיס: גם אם ייהנו מזה ילדים שלא מאוכלוסיית מצוקה, ויתפנו, ולא יהיה להם את הלחץ של מה הם יאכלו כאשר החברים שלהם מוציאים את הכריכים מהבית – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – אתה תעשה מעשה אצילי, וזה ייזכר לך לדורי-דורות.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מבקשת ממך: תנצל את הזמן שאתה נמצא במשרד הזה; תעשה את הדבר הכל-כך מתבקש.

אורלי לוי אבקסיס: מצד אחד – נציל מזון; מצד שני – נציל את הילדים האלה, עם הרעב הזה לאוכל.

אורלי לוי אבקסיס: אחרי שתפתור את הנושא הזה הם יוכלו להתפנות, ילדי ישראל, באמת ללימודים טובים, ערכיים, ויהיו פנויים גם להשיג את הציונים שאתה כל כך רוצה במתמטיקה ובמדעים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תן להם אוכל לגוף ויהיה להם אוכל לנשמה ולרוח.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, שר החינוך, בנט, הנה, הכנסת, בזכות הכנסת וועדת הכנסת, הייתה האפשרות להרשות לכנסת לדבר היום הזה על יום המזון ועודפי מזון והצלת מזון.

עבדאללה אבו מערוף: טוב שיש לנו הזדמנות, בנאומי דקה, לדבר על זה.

עבדאללה אבו מערוף: לא הסתפקנו בוועדות, ואכן, היו דיונים בוועדות – בוועדת הפנים, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות – דיונים חשובים מאוד ויעילים מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: ואני לא רק מקווה אלא רוצה שההמלצות של הוועדות האלה אכן יעברו לממשלה, למשרדי הממשלה, ואכן הממשלה תיקח את זה ברצינות ותתחיל לחוקק חוק כולל, כוללני, שנדע איך להציל את עודפי המזון, לא רק מההיבט הכלכלי של 18 מיליארד שקל, שאכן זה חשוב – סוף-סוף כסף – אלא גם מההיבט הערכי של החברה, מהיבטים סביבתיים, חברתיים, תרבותיים.

עבדאללה אבו מערוף: זו צריכה להיות תוכנית כוללת של כל משרדי הממשלה: גם משרד המשפטים, גם משרד החינוך, כמובן החקלאות, הגנת הסביבה, משרד הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, אני מנצל את הדקה הזאת ופונה שההמלצות שיועברו מהוועדות אכן יכובדו בהתאם ונתייחס אליהן בהתאם, ככנסת, כממשלה, ולא רק בשביל לטפל בעוני ולצמצם את העוני.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו, המדינה מפגרת הרבה אחרי מדינות מפותחות, שכבר לפני יותר מעשר שנים, 15 שנה, שמו לב לעניין הזה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו לא נסתפק בארגון "לקט", והמדינה חייבת לקחת על עצמה את – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: – – העניין הזה ברצינות.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

איתן ברושי: יושב-ראש הכנסת, שר – – –

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

איתן ברושי: יושב-ראש הכנסת, שר החינוך, חברי הכנסת, אני רוצה, בזמן שעומד לרשותי, לומר מילה או שתיים בעקבות הפיגוע שהיה בתל-אביב ומה הלקחים המתחייבים בקשר לאוכלוסייה האזרחית.

איתן ברושי: אולי זה טוב ששר החינוך הוא השר התורן, כי הדברים מכוונים גם למערכת החינוך, שהייתה מושבתת כמה ימים באזורים, בלב-לבה של ישראל.

איתן ברושי: אז השר רץ ברחובות, וזה טוב, אבל ההורים נשארו עם הילדים בבתים, ולא רק בגיל הרך.

איתן ברושי: אני חושב – ואמרתי את זה לראש הממשלה ולשר לביטחון הפנים וגם פעם אחת פה – שחייבים להקים מחדש את המשמר האזרחי; חייבים לבנות את הכלים שיאפשרו לבטא את רוח ההתנדבות של העם הזה, שהיא גדולה וחזקה מזאת שבאה לידי ביטוי באותם ימים.

איתן ברושי: וכבר נאמר שדין ילדי תל-אביב כדין ילדי נחל-עוז ומנרה.

איתן ברושי: וזה לא קרה בקו העימות ולא בעוטף-עזה, אבל זה חלק מהתחושה של חוסר הביטחון, מהתחושה גם של חולשה ורפיון.

איתן ברושי: אני חושב שהיכולת לגייס את הציבור על-ידי הקמת כלי שכבר היה בעבר, בתקופות שהיו בהן אולי מבחנים קשים יותר – אבל אנחנו מוכרחים להיערך גם למה שעוד יהיה – זה להקים מחדש את המשמר האזרחי בהיקפים שהיו, ואף גדולים יותר.

איתן ברושי: לא יכול להיות שבמשך שעות לא היה מישהו שיהיה מסוגל להגן ולהתגונן, ואם צריך – גם להשתמש בכלי נשק כדי לשמור על ביטחון הציבור.

איתן ברושי: המסקנה היא שחייבים להביא מחדש את ילדי התיכון – י"א, י"ב – ליכולת להגן על ציבור המבוגרים וההורים.

איתן ברושי: זה לא סביר שמה שראינו בשעות הראשונות ובימים שאחר כך יהיה דבר שנשלים אתו.

איתן ברושי: ואני קורא לך, יושב-ראש הכנסת, ולחברי הכנסת, לבנות את הכלים שהיו ולחדש את רוח הנחישות ואת הרצון להגן על עצמנו, ולמנוע מצבים כמעט מביכים שבהם המדינה משותקת, ודאי עיר כמו תל-אביב.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה לדבר על התחקיר שהיה אתמול בערוץ 2 על הקשר המיתי, או הקשר המיוחד, שנרקם בין עזרא נאווי לארגון – או נאווי, איך שקוראים לו – לארגון "שוברים שתיקה", שבו ראינו שעזרא נאווי, בנוסף לזה שהוא "מוכר" פלסטינים לרשות, הוא גם, מסתבר, מארגן שירותי טיולים לחברי ארגון "שוברים שתיקה" בתוך מתחמי הרשות.

מירב בן ארי: ומסתבר, כפי שראינו בתחקיר, שארגון "שוברים שתיקה" גם משלמים את הכסף שלהם לעזרא נאווי.

מירב בן ארי: מה שנקרא: מצא מין את מינו.

מירב בן ארי: וכשהגיעו אל "שוברים שתיקה" וביקשו מהם תגובה, הנה לכם התגובה של הארגון, שאולי הגיע הזמן – הגיע הזמן, כי הרי לוועדות הכנסת הם לא מגיעים.

מירב בן ארי: אני לא יודעת כבר איך אפשר להתייחס לארגון הזה, אבל הארגון קורא למדינה שלנו "השטאזי".

מירב בן ארי: הם לא עובדים אצל השטאזי; הם לא מגיבים לשטאזי.

מירב בן ארי: מי שרוצה מדינת משטרה דוגמת הגוש הסובייטי, שיבושם לו.

מירב בן ארי: אני יודעת שארגוני השמאל בעצמם מתנערים מעזרא נאווי; אני יודעת שמאז שודרה כתבת התחקיר המצוינת על עזרא נאווי, ארגוני שמאל מדירים מהם.

מירב בן ארי: אני חושבת שארגון כמו "שוברים שתיקה", שמצא לו שותף כמו עזרא נאווי, דורש מכולנו לחשוב שוב ושוב, ואני לא אמשיך לומר את דברי על "שוברים שתיקה" כל הזמן מחדש.

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, היום קיימנו בוועדת הכספים דיון מיוחד במצבם של העסקים הקטנים והבינוניים בעיר מעלה-אדומים ובמישור-אדומים.

מיקי לוי: לאחר כמה ביקורים במקום ופגישות עם ראש העיר מצאתי לנכון להגיש הצעה דחופה לסדר-היום ולדיון מהיר בוועדת הכספים.

מיקי לוי: לשמחתי, קוים היום דיון מאוד מאוד מקיף בנושא הזה.

מיקי לוי: מדובר ב-300 עסקים שמוגדרים קטנים ובינוניים.

מיקי לוי: לא כולם נפגעו, אבל כן, רובם נפגעו; ההיקפים המסחריים וההכנסות נפגעו בצורה קשה מאוד, וחלקם אף פושטים רגל.

מיקי לוי: ולכן, הדרישה שלנו בוועדת הכספים הייתה חד וחלק: מדובר בחבל ארץ אחד – מעלה-אדומים בירושלים.

מיקי לוי: ביקשנו, חברי ואני, להחיל את ההסדרים שניתנו בירושלים לעסקים הקטנים גם על העסקים הקטנים והבינוניים במעלה-אדומים כדי להציל את העסקים האלה.

מיקי לוי: מדובר בחבל ארץ שהוא החלק הקדמי של ירושלים, ואשר תושביו נפגעים גם כך כשתושבי ירושלים והסביבה, בגלל המצב, מדירים רגלם מהאזור הזה, ולכן העסקים נפגעים.

מיקי לוי: יושב-ראש ועדת הכספים מצא לנכון לזרז את הנושא הזה, לקחת את זה כמה צעדים קדימה, לפנות ישירות לראש הממשלה על מנת לסייע במיידי לעסקים הקטנים במעלה-אדומים, וטובה שעה אחת קודם.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשעה זו שאנחנו מדברים פה, נמצא על מיטתו בבית-חולים בעפולה האסיר שובת הרעב מוחמד אלקיק מהכפר אבו-קש ליד רמאללה.

אוסאמה סעדי: הוא נעצר במעצר מינהלי, אדוני היושב-ראש, ב-21 בנובמבר 2015, נחקר כמה ימים ולאחר מכן הוצא נגדו צו מעצר מינהלי למשך שישה חודשים.

אוסאמה סעדי: הוא בשביתת רעב מאז 25 בנובמבר 2015, כך שהיום הוא 50 יום שובת רעב.

אוסאמה סעדי: הוא חי אך ורק על מים, לא מקבל שום ויטמינים, ומצבו בכי רע.

אוסאמה סעדי: נמסר לי לפני כמה דקות שהוא נאזק למיטתו והתחילו להזין אותו בכפייה.

אוסאמה סעדי: זוהי הפעם הראשונה שמשתמשים בחוק שנחקק לפני כמה חודשים בכנסת, וכנראה הוא האסיר הראשון שמיישמים ומבצעים בו הזנה בכפייה.

אוסאמה סעדי: אני הגשתי כמה בקשות למשרד לביטחון פנים, וככה עשו גם כמה חברים שלי, ומזה שבועיים אנחנו מנסים לקבל אישור לבקר אותו בבית-החולים.

אוסאמה סעדי: לא נותנים לנו לבקר אותו; כנראה יש מה להסתיר.

אוסאמה סעדי: אנחנו מבקשים להתיר לנו לפגוש אותו, לעמוד על מצבו הרפואי ולראות אם באמת הוזן בכפייה אם לאו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אוסאמה סעדי: אנחנו קוראים לשחרר אותו ולבטל את המעצר המינהלי.

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: לא למעצר המינהלי.

אוסאמה סעדי: חופש למוחמד אלקיק.

אוסאמה סעדי: חופש לאסירי החופש.

אוסאמה סעדי: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

ענת ברקו: – – – ישר מהכנסת, ד"ש עם שיר לאסירים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

אחמד טיבי: אפשר לתת לה עוד פעם לדבר?

ענת ברקו: אתה רוצה?

ענת ברקו: יאללה, חשבתי שהספיק לך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, זה נראה לי כל פעם אותו דבר: בא חבר כנסת מהמשותפת, את צועקת, ואני צריך לקום לדבר, ואתם ממשיכים את הדיון.

ענת ברקו: אתה ממש נראה לי – – –

דב חנין: צריך לקבוע מסורת בכנסת.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום היה דיון בוועדת הכספים, ואני חייב להודות, אני יצאתי קצת בהלם מהדיון שם.

חיים ילין: בפעם הראשונה אני מבין איך החלטות ממשלה בעצם לא מכובדות.

חיים ילין: היה פה דיון בשאילתה לגבי החלטת הממשלה על עוטף-עזה, מס' 2017.

חיים ילין: הגעתי לפה, וסגן שר האוצר חבר הכנסת איציק כהן בא ואמר: חיים, אתה צודק, אפילו הפקידות באוצר אמרה שלא יישמנו את הדיון; תעלה את זה לוועדת כספים.

חיים ילין: כולנו הצבענו, הגענו לוועדת כספים, מגיעים לוועדת כספים, האוצר מודיע: השר ביטל החלטת ממשלה קודמת.

חיים ילין: מה זאת אומרת הוא ביטל?

חיים ילין: כאילו יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.

חיים ילין: סיימנו את זה – שר האוצר העכשווי ביטל החלטת ממשלה קודמת.

חיים ילין: אוקיי, לא התקבל.

חיים ילין: המשכנו הלאה: כביש 232, שמתחיל במעבר כרם-שלום וממשיך עד צומת סעד – הציר העיקרי שמשקמים בו את רצועת-עזה.

חיים ילין: 850 משאיות ביום; כל צה"ל, כל החקלאות, כל מה שאתם רוצים עובר בכביש הזה.

חיים ילין: קיבלו החלטת ממשלה שמרחיבים בעלות של 250 מיליון ש"ח.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, יש את הכסף, רק מה?

חיים ילין: יש עכשיו חקירה של "נתיבי ישראל".

חיים ילין: בגלל שיש חקירה, כל דבר שעולה מעבר למיליון וחצי שקל מצריך מכרז מיוחד, ועדת משקיפים, שופט בית-המשפט העליון, כל מה שאתה רוצה.

חיים ילין: אין כביש.

חיים ילין: ריבונו של עולם, איך יכול להיות שהחלטות ממשלה לא מכובדות?

חיים ילין: אני – קטונתי, אבל הבנתי בדיוק איך גם הרשות שצריכה לבצע לא מסוגלת לבצע.

חיים ילין: לא ברור למה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת חיים ילין, אני אגיד לך איך החלטות ממשלה לא מכובדות: בשבוע שעבר קיימנו דיון על החלטת ממשלה בקשר למגזר הדרוזי.

חמד עמאר: הייתה החלטת ממשלה על חומש, שנגמר בסוף שנת 2014.

חמד עמאר: היו בחירות – לא יכלו לחוקק, להביא עוד פעם החלטת ממשלה; אמרו: נחליט החלטת ממשלה בסוף דצמבר 2014, אדוני היושב-ראש – 187 מיליון שקל למגזר הדרוזי לשנת 2015, ועד 14 בפברואר 2015 כל הכסף יעבור.

חמד עמאר: חיכינו הרבה חודשים.

חמד עמאר: קיימנו את דיון המעקב רק ביום רביעי האחרון, בשבוע שעבר, ומה מתברר באותה ועדה ומה מתברר מהנציגים של המשרדים?

חמד עמאר: אני מצטט את המשרדים: הכסף שעבר, עבר בסוף נובמבר 2015 ולא עבר למועצות המקומיות.

חמד עמאר: יותר מזה, אדוני היושב-ראש; יותר מ-90% מהכסף בכלל לא עבר למועצות עד עכשיו; אנחנו כבר ב-2016 – עד עכשיו.

חמד עמאר: אדוני השר, משרד החינוך היה שם והנציג שלו אומר:

חמד עמאר: קיבלתי 17 מיליון ממשרד האוצר מתוך 30 מיליון שהיה אמור להעביר.

חמד עמאר: משרד האוצר אומר: לא, אני העברתי 30 מיליון.

חמד עמאר: מתווכחים על 13 מיליון.

חמד עמאר: משרד החינוך אומר: לא קיבלתי, משרד האוצר – העברתי.

חמד עמאר: אני לא מבין איפה ה-13.

חמד עמאר: בינתיים הכסף לא עבר למועצות, הוא עדיין במשרד החינוך, כי הוא הועבר רק בסוף נובמבר 2015.

חמד עמאר: לכן, החלטות ממשלה זה החלטות ממשלה, ואני מקווה שההחלטה האחרונה, על 2 מיליארד שקל, שהתפארה בה הממשלה שהעבירה למגזר הדרוזי, באמת תעבור, כי אני מפחד שה-187 מיליון שהיו אמורים לעבור ב-2015 – יעבירו אותם רק עכשיו, ב-2016, ובעצם ב-2016 לא יעבור שקל אחד מהתוכנית החדשה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, קיבלתי פניות מסטודנטים במכללת "הדסה" על השחתת חדר התפילה המוסלמי במכללה, מכללת "הדסה".

אחמד טיבי: אתמול נכנסו לחדר התפילה, השחיתו אותו, קרעו בריסטולים עם פסוקי קוראן, זרקו את ספר הקוראן על הרצפה, והדבר עורר זעם רב וכעס בקרב רבים מהסטודנטים במכללה.

אחמד טיבי: נשיא המכללה, פרופסור פרידלנדר, הוציא הודעת גינוי חריפה, אמר שהוא בוש ונכלם והבטיח להביא לדין את התלמידים.

אחמד טיבי: אני קורא למשטרה גם היא לפתוח בחקירה.

אחמד טיבי: זה יהיה קל מאוד להגיע למבצעי פשע השנאה הזה.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: בשם אלוהים הרחמן והרחום, מנוּוָלים מכול הם החוסמים את מסגדי אלוהים ומונעים את הזכרת שמו בהם, ואצים להחריבם.

אחמד טיבי: אלה, לא יוּתר להם להיכנס אליהם בלא חשש.

אחמד טיבי: בעולם הזה יעטו קלון, ובעולם הבא צפוי להם עונש כבד.

אחמד טיבי: ברצוני לומר לתלמידינו: הרימו ראשיכם.

אחמד טיבי: אל תיתנו דעתכם לשנאה הזאת.

אחמד טיבי: סדרו את מקום התפילה מחדש.

אחמד טיבי: זִכרו תמיד שאנו בעלי המקום.

אחמד טיבי: די לי באלוהים ומה טוב להיסמך עליכם.

אחמד טיבי: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו הודיעה לערוץ 10 שהיא אוסרת עליו, עליהם, להאריך את מהדורת החדשות משעה לשעה ו-20 דקות; דבר שהם עושים לאחרונה יותר ויותר.

נחמן שי: אני חושב שזאת הוראה חצופה ומיותרת.

נחמן שי: אני, בעוונותי, הייתי שם ביום הראשון של השידורים, וכוונתנו, כשהוצאנו לדרך את ערוץ 2 ואחר כך את ערוץ 10, הייתה להציע מגוון של שידורים וריבוי אופציות ואפשרויות לפני הציבור הישראלי.

נחמן שי: זו מהות העניין.

נחמן שי: ככל שיש יותר ערוצים ויש יותר תוכניות, כל אחד ואחת יכולים לבחור במה שהם רוצים.

נחמן שי: אומרת הרשות השנייה לערוץ 10 שהפקעת הפריים-טיים לטובת חדשות פוגעת בצרכנים, בצופים וצופות שצפייה בטלוויזיה היא בילוי משפחתי עבורם, וגם, היא מוסיפה שהיצירה הישראלית המקורית נדחית לשעות אחרות.

נחמן שי: מה זה?

נחמן שי: מי שלא רוצה לצפות בחדשות יצפה בבידור; מי שלא רוצה לצפות בבידור יצפה בספורט; מי שלא רוצה ספורט יראה "נשיונל ג'אוגרפיק".

נחמן שי: כל אחד יכול למצוא את התוכנית שהוא או היא רוצים לצפות בה.

נחמן שי: אבל אם ערוץ 10, שנלחם בקושי לשרוד – ואני חושב שיש חשיבות רבה שהוא יישאר על מפת השידורים – רוצה לסדר עוד 20 דקות חדשות, אני חושב שזאת זכותו וזאת אפילו חובתו לתת את מה שהוא חושב שהציבור צריך לראות.

נחמן שי: אני חושש שיש פה התערבות פוליטית מאחור.

נחמן שי: אני חושב שמישהו לא מעוניין שהחדשות תהיינה ארוכות, כי ממילא הן מציגות דברים שלא מוצאים חן בעיני מישהו.

נחמן שי: תנו לשידורים להתנהל לפי הכלל הבסיסי בדמוקרטיה: כל אחד יכול לראות, כל אחד יכול לעשות מה שהוא או היא רוצים.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי דיברו על חדר התפילה במכללה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רק מזכיר שסיפרתי פה, מהעמדה הזאת, בערב תשעה באב, שגנבו את חדר התפילה שהיה בתחנה בכביש 6.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז כנראה חדרי התפילה הם הפקר, והמשטרה לא מוצאת לא את הזמן ולא את החשיבות ולא את העניין גם לחפש את הפושעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השב"ס מצא דרך לחסום עתירות-אסיר, סירב להעביר שש עתירות-אסיר, בנימוק – תשמעו איזה נימוק – שלא היה לו כסף לתשלום דמי משלוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שש עתירות לא הגיעו לבית-המשפט כי לאסיר אין כסף לדמי משלוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה הגיע לבית-המשפט, ובית-המשפט אמר במפורש: גם אם מדובר בעתירות סרק – כי זאת הייתה טענת השב"ס – מי שאמור לסנן אותן הוא בית-המשפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אין לו כסף היום, יהיה לו מחר, ואז תחייבו אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסוף השב"ס נקנס ב-7,500 שקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בקנס הזה, כמה משלוחים אפשר לשלוח?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני חושבת שמעטים יודעים שמשרד האוצר, למעשה שר האוצר, הקצה תקציב תוספתי מיוחד עבור אבטחת מעונות-יום לגילאי אפס עד שלוש.

יעל גרמן: אדוני שר החינוך, זה לא באחריותך; זה באחריות שר הכלכלה – שאין.

יעל גרמן: אין שר כלכלה, אבל המנכ"ל ומשרד הכלכלה פרסמו חוזר מפורט והורו לרשויות מה לעשות.

יעל גרמן: כל רשות צריכה לפנות למשרד הכלכלה, למלא טופס, לבוא ולומר שהיא רוצה באמת לאבטח את מעונות-היום, היא מקבלת את הרשות, ואז כל מה שהיא צריכה לעשות זה לאבטח, לשלוח את החשבונות, והיא תקבל החזר.

יעל גרמן: אלא מאי?

יעל גרמן: שאף אחד לא יודע את זה; לא יודעות את זה הרשויות, לא יודעים את זה המעונות, וגם לא יודעים את זה ההורים.

יעל גרמן: אז אני מנצלת את הדקה הזאת, אדוני היושב-ראש, כדי לנסות ולהביא את הבשורה הזאת ולבוא ולומר להורים של ילדים בני אפס עד שלוש, הורים שהם בדרך כלל זוגות צעירים, שכל העול וכל המסים והמילואים והכול על שכמיהם: יש לכם אפשרות לקבל אבטחה בגני-הילדים שלכם לילדים מגיל אפס עד שלוש.

יעל גרמן: אל תוציאו מכיסכם.

יעל גרמן: נצלו זאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ואחריה – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להקדיש את הדקה הזאת למצב מאוד מכוער ולא רגיל שקרה פה בכנסת אתמול בלילה, ולחזק בכך את חברתי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, שסבלה מהתקפה חסרת תקדים עליה, וסבלה בעצם ממה שנשים רבות כל כך עוברות מדי יום.

קסניה סבטלובה: זה שאנחנו צריכים להתמודד עם דבר כל כך מכוער בכנסת, כאשר בא אחד משלנו, נבחר ציבור, חבר הכנסת אורן חזן, ומשתולל בחניון הכנסת ותוקף מישהי שהיא קולגה שלו, מישהי שעובדת אתו – אפילו אם הוא לא מסכים למילה ממה שהיא אומרת, אין לו זכות לארוב לה; אין לו זכות להתנפל עליה; אין לו זכות לתקוף אותה בצורה כזאת.

קסניה סבטלובה: כמו שכבר קרה לא פעם ולא פעמיים, חבר הכנסת הזה הראה את הרמה הנמוכה שלו, את האי-התאמה שלו בכלל לנורמות מקובלות, לא רק בכנסת ישראל – שאנחנו צריכים להיות פה באמת דוגמה לכל השאר – אלא לנורמות המקובלות בחברה הישראלית.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שזה מצער מאוד שדבר כזה קורה בכנסת ישראל.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שבאמת זה עוד משהו שמוסיף – בעצם גורע מכבודה של הכנסת, ואני דורשת ממך, כבוד היושב-ראש, שתטפל במצב הזה בהקדם האפשרי ותיתן לנו מענה.

קסניה סבטלובה: הרי אנחנו צריכים להראות לכלל האנשים במדינת ישראל שמכאן מתחיל השינוי – השינוי האמיתי לשוויון, לכבוד, לכבוד אדם הדדי.

קסניה סבטלובה: הנורמות הקלוקלות האלה שאנחנו נתקלים ונתקלות בהן מדי יום עוברות לכלל האוכלוסייה, וככה, במעגל סגור, ממשיכים עם הנורמות הכל-כך פסולות האלה.

קסניה סבטלובה: אז עוד פעם אני, איילת, מחזקת אותך.

קסניה סבטלובה: תמשיכי בדרך שלך, כמו שאת, עם הערכים שלך.

קסניה סבטלובה: ואנחנו אומרים "לא" באופן מוחלט לנורמות הפסולות של תקיפה של נשים, תקיפה של חברות כנסת, תקיפה של בנות-אנוש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, תודה רבה, חברי השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, היום הובלנו – חברינו חיליק, אורי מקלב, אורלי ואני – את יום המזון בכנסת, יחד עם "לקט ישראל", שההנהלה שלה יושבת פה ביציע הכבוד.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להתחיל בפסוק מספר ישעיהו שהוא נר לרגלינו: "איש את רעהו יַעְזֹרוּ ולאחיו יאמר חזק".

שולי מועלם-רפאלי: בהצלת מזון במדינת ישראל מתקיימים כל הערכים שאנחנו מאמינים בהם של ערבות הדדית, של רעות, של עזרה אחד לשני.

שולי מועלם-רפאלי: קו העוני לא בוחר איפה הוא עובר; הוא מכליל בתוכו את כולנו.

שולי מועלם-רפאלי: בהצלת מזון אנחנו נוגעים קודם כול בערכים שעליהם אנחנו חיים.

שולי מועלם-רפאלי: בנוסף, אנחנו נוגעים בערך חברתי – בניסיון לצמצם את הפערים הבלתי-נתפסים בחברה הישראלית; בערך כלכלי – לחסוך באובדן של מיליארדי שקלים בהשקעות מינימליות; להביא למציאות של הגעה של מזון תקין, ראוי למאכל אדם, לכל אחד ואחת; ובערך סביבתי משמעותי, שעוסק גם בתהליך של ייצור המזון וגם בתהליך של סילוקו.

שולי מועלם-רפאלי: אתמול זכינו בישיבת סיעת הבית היהודי לארח את "לקט ישראל", וברוך השם – הצעתה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס הגיעה באיחור של יום, כי כבר אתמול חברי השר נפתלי בנט, שר החינוך, הזמין כבר למחר את הנהלת "לקט ישראל" לחשוב ביחד איך להרחיב את אותו פרויקט נפלא שמוביל ארגון "לקט ישראל" של כריכים לילדים רעבים, שהיום קיים ב-140 בתי-ספר ברחבי מדינת ישראל; איך להגדיל אותו, להרחיב אותו, שתיפסק המציאות הקשה, הכואבת, שאנחנו כולנו מנסים לפתור – המציאות שבה ילדים ומבוגרים הולכים לישון רעבים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתריע בפניך, כבוד היושב-ראש, על כרסום – כרסום בחסינות הפרלמנטרית של חברי הכנסת ופגיעה מאוד בסיסית בזכויותיהם.

יוסף ג'בארין: אנחנו, כמה חברי כנסת, ביקשנו לבקר את העציר שבמעצר מינהלי, ששמענו מחבר הכנסת סעדי שהוא גם מאושפז בבית-החולים.

יוסף ג'בארין: הרבה ימים אנחנו מחכים ומחכים ונתקלים בסחבת.

יוסף ג'בארין: אני מניח שהחסינות שניתנה לנו, הזכות הזאת לבקר אסירים, נועדה בדיוק למקרים הללו.

יוסף ג'בארין: היא לא נועדה למקרים של אסירים שעורכי-דין מבקרים אותם כל הזמן, והמשפחה וכדומה; היא נועדה בדיוק למקרים האלה – שחבר הכנסת יוכל לבקר ולהתרשם ממצבו וממעמדו, וכך גם יוכל לקיים את תפקידו כחבר הכנסת.

יוסף ג'בארין: זה הכרסום הראשון.

יוסף ג'בארין: כרסום שני, כבוד היושב-ראש – ויצא לנו גם לשוחח על זה: זה שבועות ארוכים חברי כנסת שמבקשים לשמור על אותה זכות שכל הזמן הייתה להם לבקר במסגד אל-אקצא ולהתפלל שם, גם כחלק מהמצווה הדתית והתרבות הלאומית – הרבה זמן שהם לא מקיימים ולא מצליחים לקיים את המנהג הזה בגלל אותו איסור שקיים מהגורמים השלטוניים.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני מתריע שוב מפני הכרסום הזה ומבקש מיושב-ראש הכנסת לקחת יוזמה בשני ההיבטים הללו, ואולי הגיע הזמן קצת לעשות סדר אל מול האחראים בצד הרשויות.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: יעזור לי, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אם בנושא הראשון תפנו אלי במכתב רשמי.

יולי יואל אדלשטיין: אני בוודאי אבקש תגובה כל המכתב הזה משב"ס או מי שמחזיק באותו אסיר, שיפרטו מה הסיבה לאי-מתן זכות ביקור.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת שרן השכל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אני רוצה לספר את סיפורה של שאילתה.

דב חנין: שאלתי את השר להגנת הסביבה בעניין הארכת הזיכיון של חברת קצא"א.

דב חנין: בשנים האחרונות אירעו 16 אירועים של דליפת נפט.

דב חנין: החמור בהם התרחש בדצמבר 2015:

דב חנין: 5 מיליון ליטרים של נפט גולמי זרמו בערבה במה שהוגדר כאסון האקולוגי הקשה בתולדות מדינת ישראל.

דב חנין: שאלתי את השר להגנת הסביבה אם במסגרת הדיונים לחידוש זיכיון קצא"א, שעומד לפוג, מובאים בחשבון גם המחדלים החמורים שהתרחשו בשנים האחרונות ושהביאו לנזק בלתי הפיך למרקם האקולוגי בערבה.

דב חנין: ענה לי השר להגנת הסביבה: הנושא נמצא באחריות משרד האוצר.

דב חנין: שאלתי את השאלה, את אותה שאילתה מפורטת, את שר האוצר, וקיבלתי משר האוצר תשובה מעמיקה בת תשע מילים: הדיונים על הפעילות בקצא"א יביאו בחשבון את מכלול השיקולים.

דב חנין: והנה שתי סיבות לדאגה: סיבה אחת לדאגה, לעתיד הסביבה שלנו, היא שקצא"א כנראה ממשיכה בפעילותה, וסיבה שנייה לדאגה, לעתיד מוסד השאילתות, היא שאלה התשובות שאנחנו מקבלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שרן השכל, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – אחרון הדוברים בנאומים בני דקה הוא חבר הכנסת יחיאל בר.

שרן השכל: שלום, יושב-ראש הכנסת, שלום לחברי הכנסת, רציתי לספר לכולכם שאתמול בשעה טובה פתחנו את שדולת הקנאביס הרפואי בכנסת.

שרן השכל: אני שמחה, קודם כול, להזמין את כל חברי הכנסת להצטרף.

שרן השכל: מה שקרה במדינת ישראל הוא שבמשך שנים – –

אחמד טיבי: – – –

שרן השכל: – – במשך שנים, אנחנו, הממשלה, הפכנו חולים – חולים סופניים, חולים שאין להם שום פתרון אחר – לעבריינים.

שרן השכל: הפכנו לא רק אותם: את ההורים שלהם, את בני המשפחות שלהם, פשוט לעבריינים, כאשר הם רק מחפשים תרופה לבני-משפחותיהם, לאהוביהם, שבאמת נמצאים במצב של חיים ומוות.

שרן השכל: מה שאנחנו יצרנו – יצרנו בעצם שולחן עגול.

שרן השכל: הזמנו יזמים, כלכלנים, חקלאים, רופאים, חוקרים, חולים.

שרן השכל: כולנו יושבים ביחד על מנת לקדם, על מנת לדאוג לחולים ועל מנת לקדם באמת את הנושא של הקנאביס הרפואי.

שרן השכל: לשמחתי הרבה, כבוד הרב ליצמן באמת משיק עכשיו את הרפורמה בתחום הקנאביס הרפואי, וסוף-סוף יהיה פתרון ותהיה פשוט תרופה למאות-אלפי אזרחים במדינת ישראל שמחכים לרגע הזה.

שרן השכל: ובהזדמנות הזאת, בשבוע הבא אנחנו נפגשים, חברי השדולה, על מנת לעבור על הרפורמה, להציג כל מיני תובנות וכל מיני דברים שאנחנו רוצים להעלות.

שרן השכל: אני באמת רוצה להזמין את כל חברי הכנסת לבוא ולהשתתף בדיון, יחד אתנו, יחד עם מומחים נוספים, על מנת שבאמת נוכל, כולנו יחד, להעביר את הרפורמה הטובה ביותר.

שרן השכל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: דקה לרשותך.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שני נושאים קצרים, בעצם שני אירועים שעשינו במהלך השבוע החולף: הראשון – שדולת השוויון בבריאות, שוויון בבריאות בין הפריפריה למרכז, שבה למדנו כמה יש לעבוד בשביל לחבר, כדי שיהיה שוויון.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: לא למדתי על זה רק מהנתונים הכספיים והסטטיסטיים.

יחיאל חיליק בר: אימא שלי, טובה, שתהיה בריאה, יוצאת לפנסיה בשבוע הבא לאחר עשרות שנות עבודה כאחות בבית-החולים רבקה זיו, בטיפול נמרץ יילודים.

יחיאל חיליק בר: ממה שלמדתי ממנה כבן של אחות – שאם יש קצת שוויון בפריפריה בבריאות, זה מונע בעיקר מהאהבה והמסירות של האחיות והרופאים, ופחות מהיחס שנותנת המדינה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה גם לאחל לה הצלחה בחיים האזרחיים.

יחיאל חיליק בר: אבל בעיקר אני פה כדי להצדיע גם לך, אדוני היושב-ראש, וגם לכנסת וגם ל"לקט ישראל" על זה שקיימנו היום את יום הצלת המזון בראשות "לקט ישראל".

יחיאל חיליק בר: תודה לך על שאפשרת את זה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אמרתי גם בשדולה, ואני אגיד את זה גם פה: מספרים לנו שאין רעב בישראל.

יחיאל חיליק בר: ובאמת, אני שמח שרעב כמו שאנחנו רואים באפריקה, כמו שאנחנו רואים בתמונות, אין בישראל.

יחיאל חיליק בר: אבל רעבים יש, ועוד איך יש.

יחיאל חיליק בר: אומרים לנו להסתכל על הגרפים ועל הנתונים המרשימים, אבל אי-אפשר לספר את זה לילד שהולך לישון רעב – עם בטן מקרקרת.

יחיאל חיליק בר: הוא לא יכול לאכול את הגרפים האלה, הוא זקוק למזון.

יחיאל חיליק בר: כשיש רעבים בגלל שאין מזון, זו טרגדיה, אבל כשיש רעבים כשיש מזון, זו כבר טיפשות ואיוולת.

יחיאל חיליק בר: ולכן, הפעילות של "לקט ישראל", שיזם את היום הזה, היא פעילות קודש, לא פחות, ואני מצדיע לה.

יחיאל חיליק בר: התמזל מזלנו לחיות במדינה מפותחת שיש בה מספיק מזון לכולם; רק צריך לדעת איך ללקט אותו ואיך לחלק אותו.

יחיאל חיליק בר: ובזכותו אולי, ובזכות הפעילות של "לקט", נחסכות הטראומה וההשפלה של חרפת רעב ממאות ואלפי ילדים ומבוגרים בישראל.

יחיאל חיליק בר: אדוני, לסיום, בדרך כלל, אתה יודע, כדי לחולל איזה שינוי חברתי דרמטי יש צורך בהמון המון כסף והמון משאבים חדשים.

יחיאל חיליק בר: במקרה שלנו המשאבים כבר קיימים, וכל מה שנדרש מאתנו הוא טיפה אומץ וטיפה תשומת לב על מנת לא לבזבז את המשאבים האלה; מאמץ קטן שיכול לחולל שינוי גדול – שינוי חברתי, כלכלי, תרבותי, חינוכי ומוסרי.

יחיאל חיליק בר: ולכן אני רוצה לבקש מאתנו, מהכנסת, שלא להתייחס לאירוע הזה של "לקט ישראל", ליום המזון, כאל אירוע חד-פעמי שנועד למרק לכולנו את המצפון, אלא באמת לקחת ממנו את המודעות לנושא הזה, ושנדע גם לתרגם את המודעות הזאת לחקיקה ופעילות ממשלתית בנושא הצלת מזון ואיסוף מזון.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, שאפשרת את היום הזה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להודות לכל עובדי ומתנדבי "לקט ישראל", בראשות גידי כרוך, שיושב פה, הם יושבים פה, וג'וזף גיטלר, שנמנע ממנו להגיע – להצדיע לכם על היום הזה ולהגיד לכם שאנחנו פה לשירותכם.

יחיאל חיליק בר: ובאמת, הצדעה ותודה מכולנו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ודאי מצטרפים לברכות לארגון החשוב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הסוכרת הבין-לאומי

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לציון יום הסוכרת הבין-לאומי – הצעות לסדר-היום מס' 1282, 2388, 2406 ו-2410.

יולי יואל אדלשטיין: בעולם מצוין יום זה ב-14 בנובמבר, יום הולדתו של הרופא והביוכימאי פרדריק בנטינג, שגילה את הטיפול באינסולין לחולי סוכרת, טיפול שכבר הציל חיי מיליונים.

יולי יואל אדלשטיין: בשל אילוצים מתחייבים אנחנו מציינים יום זה באיחור-מה, אבל זה לא פוגע בחשיבותו.

יולי יואל אדלשטיין: על-פי נתוני האגודה הישראלית לסוכרת, למעלה מחצי מיליון ישראלים סובלים ממנה.

יולי יואל אדלשטיין: חלק גדול אינם מודעים לה כלל, ועל-פי ההערכה, כחצי מיליון ישראלים נוספים נמצאים במצב של טרום-סוכרת, וישנם עוד כ-200,000 שאינם מאובחנים.

יולי יואל אדלשטיין: הסוכרת היא אחת המחלות הנפוצות בעולם, ועל-פי ארגון הבריאות העולמי, כבר לפני שנים אחדות היו בעולם לא פחות מ-220 מיליון חולי סוכרת.

יולי יואל אדלשטיין: במרוצת העשורים האחרונים עלה מספר החולים בהתמדה, והיא מוגדרת זה מכבר כמגפה.

יולי יואל אדלשטיין: כדי לסבר את אוזננו, ההערכה היא כי בארצות-הברית, למשל, לוקים בה כ-6% מכלל האוכלוסייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסוכרת שורה של תסמינים וסכנותיה מרובות, מבעיות בכלי דם ובלב ועד פגיעה ברשתית, ולא עלינו – גם עיוורון.

יולי יואל אדלשטיין: כל מי שמצוי בנושא, ודאי אותם רבים מאוד בינינו שחיים עם הסוכרת, לעתים כבר שנים, יודע שמחלה זו מלווה אותך יום-יום ושעה-שעה, ושהיא רחוקה מלהיות עניין מתוק.

יולי יואל אדלשטיין: חולי סוכרת נאלצים להתמיד במאבק כדי לאזן את רמות הסוכר בדמם ולהימנע מעודף מסוכן.

יולי יואל אדלשטיין: לבד מטיפול תרופתי יש חשיבות גדולה לקיום אורח חיים בריא, לתזונה נכונה ולפעילות גופנית.

יולי יואל אדלשטיין: אם בעבר היה מי שחשב שכל אלה הם מותרות, היום ברור לגמרי כי הם חיוניים לשמירה על הבריאות ולמניעת מחלות, והסוכרת ביניהן.

יולי יואל אדלשטיין: מכאן החשיבות הרבה של העיסוק במחלה והדיון הציבורי בה, ולכן יש לברך על ציון היום הבין-לאומי לסוכרת גם כאן בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אם נצליח לתרום, ולו במעט, להעלאת המודעות לנושא ולהתמודדות עם המחלה, יהיה זה שכרנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך את כל חברי הכנסת שיזמו היום את הדיון במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אזמין את הראשון שבדוברים, חבר הכנסת יואב בן צור; בבקשה, אדוני.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי שר הבריאות הפופולרי שלנו, בראש ובראשונה אני רוצה להודות לפרופסור איתמר רז, יושב-ראש המועצה הלאומית לסוכרת, ומהיום נשיא הפורום לאורח חיים בריא, וכן לכל העוסקים במלאכה, שיזמו את היום הזה, יום הסוכרת הבין-לאומי.

יואב בן צור: יום הסוכרת הבין-לאומי נקבע בראש ובראשונה כדי להעלות את המודעות הציבורית למחלת הסוכרת.

יואב בן צור: העלאת המודעות בקרב הציבור הרחב היא ראשיתם של המניעה והמאבק במחלת הסוכרת.

יואב בן צור: הסוג העיקרי והנפוץ ביותר של מחלת הסוכרת, סוכרת מבוגרים, ניתן למניעה באמצעות תזונה נכונה ופעילות גופנית מתאימה.

יואב בן צור: כדי להמחיש את היקפה של מחלת הסוכרת אציין, ברשותכם, כמה נתונים – את חלקם אמר היושב-ראש.

יואב בן צור: בישראל ישנם כחצי מיליון בני-אדם שחולים בסוכרת ועוד כחצי מיליון בני-אדם נמצאים במצב טרום-סוכרתי.

יואב בן צור: אני חושב שלא יהיה זה סיכון מצדי לומר שהרוב המכריע של היושבים פה נחשפו לחולה סוכרת במעגל המשפחתי הקרוב ואולי אפילו הקרוב מאוד – עובדה שנותנת לנו אינדיקציה מוחשית על היקפה של התופעה.

יואב בן צור: עלות טיפול שנתי בחולה סוכרת מגיעה לסכום של כ-30,000 ש"ח לשנה, מה שמביא אותנו לעלויות של 15 מיליארד ש"ח לכלל החולים.

יואב בן צור: ההוצאה הלאומית השנתית על בריאות בישראל עומדת על כ-83 מיליארד ש"ח, הווי אומר, הטיפול במחלת הסוכרת הוא למעלה מ-17% מההוצאה הלאומית השנתית על בריאות.

יואב בן צור: סוכרת היא גורם המוות השלישי בישראל, ושיעורי התמותה מן המחלה בארץ הוא מהגבוהים בעולם.

יואב בן צור: הצפי הוא שאם לא יתחולל שינוי ממשי בתפיסה החברתית ובהתנהלות מקבלי ההחלטות, בשנת 2030 יגיע מספר חולי הסוכרת במדינת ישראל לכ-1.2 מיליון, שיהוו כ-12.5% מכלל תושבי המדינה באותה העת.

יואב בן צור: אני חושב שאלו נתונים מחרידים שצריכים ואמורים להדליק אצלנו יותר מנורה אדומה, ובפרט בהתחשב בהשלכות הבריאותיות של מחלת הסוכרת – השלכות בריאותיות שחלקן בלתי הפיכות, כמו שמנו פה: סיכון מוגבר למחלות לב ושבץ מוחי, אי-ספיקת כליות, פגיעה בראייה, פגיעה בעצבים שגורמת לירידה בתחושה בגפיים וסיכון מוגבר לפצעים ולזיהומים, לעתים עד כדי כריתת איברים.

יואב בן צור: ברשותכם, חברי חברי הכנסת, אנחנו כמחוקקים, ובפרט בהתחשב בהיקף התופעה, נדרשים לתת תשומת לב מרבית כדי לבלום את מגמת ההידרדרות בהיקף התחלואה בישראל, ואולי אף להוביל שינוי מהותי שיביא להפחתה ניכרת ולצמצום התופעה.

יואב בן צור: ציון היום הבין-לאומי בכנסת הוא נדבך חשוב בהעלאת המודעות, אך עלינו לבחון דרכים נוספות לממש את אותה העלאת מודעות כך שבאמת יחולו שינוי מהותי והפחתה ניכרת בהיקף התחלואה.

יואב בן צור: במסגרת מאמצינו למען חולי הסוכרת בישראל העלינו לאחרונה הצעת חוק להארכת תקופת הזכאות לקצבה עבור ילד נכה שחולה במחלת סוכרת הנעורים עד הגיעו לגיל 18, במקום החוק כיום, שמקנה קצבה עד הגיע הילד לגיל 12.

יואב בן צור: אני מברך את חברי חברי הכנסת שהצטרפו ליוזמה החשובה, שתעשה צדק עם ההורים שנאלצים להתמודד עם ילדים הלוקים בסוכרת נעורים.

יואב בן צור: לסיום, במסגרת יום הסוכרת הבין-לאומי, אני רוצה לאחל לכולנו ולאזרחי מדינת ישראל את ברכת "וּבֵרַךְ את לחמך ואת מימך וַהֲסִרֹתִי מחלה מקרבך".

יואב בן צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכובדי שר הבריאות, אני רוצה לברך על עצם קיום היום הזה, כי מדובר במחלה מאוד נפוצה, כמעט מגפתית, שפוגעת בכל מערכות הגוף.

אחמד טיבי: פחות ממחצית החולים בישראל מאוזנים תרופתית – אומנם יש שיעורים גבוהים יותר בקרב שכבות חלשות ועניות; זה מושפע ממצב סוציו-אקונומי נמוך, כנראה.

אחמד טיבי: בארגון הבריאות העולמי הוחלט, החל משנת 2014, להאיר במשך שלוש שנים זרקור על השפעות אורח חיים בריא ועל התקדמות המחלה הכרונית.

אחמד טיבי: לפי ההערכות העדכניות שפורסמו לרגל יום הסוכרת הבין-לאומי, בעולם חיים כיום 382 מיליון חולי סוכרת – 382 מיליון – ועד שנת 2035, אדוני השר, יאמיר המספר ל-592 מיליון חולים, ואחד מכל עשרה תושבים בעולם יתמודד עם המחלה, שמתאפיינת ברמות גבוהות מדי של סוכר בדם.

אחמד טיבי: בישראל חיים 458,769 חולי סוכרת מאובחנים – זה נכון לסוף שנת 2012; יש נתונים עדכניים מלפני שנה, וזה לפי דוח המדדים הלאומי של המכון הלאומי לחקר שירותי הבריאות ומדיניות הבריאות, המאגד נתונים מכל ארבע קופות-החולים.

אחמד טיבי: המספר מהווה 6.5% מכלל האוכלוסייה בארץ.

אחמד טיבי: הערכה על-פי סקרי בריאות לאומיים של משרד הבריאות היא כי 7.6%–8.8% מהאוכלוסייה הבוגרת סובלים מסוכרת, ומספר החולים צפוי להאמיר ל-1.2 מיליון עד שנת 2030.

אחמד טיבי: 1.2 מיליון.

אחמד טיבי: לפי הערכות של המרכז לבקרת מחלות במשרד הבריאות, מעבר למספר החולים המאובחנים במחלה המוכרים למערכת הבריאות, קיימים מעל 100,000 חולים בארץ שסובלים מסוכרת אך אינם מודעים לבעיה או אינם מקבלים טיפול.

אחמד טיבי: בדומה לנתוני דוח המדדים הלאומי המצביעים על שיעורי סוכרת גבוהים משמעותית באוכלוסייה ענייה, הדבר משתקף גם בפער בתחלואה בין יישובים עשירים ליישובים עניים העולה מנתוני דוח הפרופיל הבריאותי-חברתי של יישובים בישראל שהוכן בין 2005 ל-2009.

אחמד טיבי: לפי נתוני משרד הבריאות, בשנים 2008–2010 יוחסו 5.8% ממקרי המוות בישראל לסוכרת, והמחלה מהווה את גורם התמותה השלישי בשכיחותו בארץ, אחרי סרטן – במקום הראשון, ומחלות לב – במקום השני, ולפני שבץ מוחי, שהוא במקום הרביעי, ומחלות כליה – במקום החמישי.

אחמד טיבי: שיעורי הסוכרת בישראל בערים, לפי חלוקה לערים: תל-אביב – 11.4%, ראשון-לציון – 13.4%, ירושלים – 14.4%, באר-שבע – 16.1%, לוד – 21.2%, נצרת – 36.3% חולי סוכרת.

אחמד טיבי: אני זוכר, השרה לשעבר גרמן, כשדיברנו לפני שנה או שנתיים – – –

יעל גרמן: ד"ר בשארה בשאראת – – –

אחמד טיבי: ד"ר בשארה בשאראת הציע בזמנו – והוא מטפל בנושא הזה ועוקב מקרוב – למשל, הגברת המודעות לשימוש בלחם שחור.

יעל גרמן: לחם מחיטה מלאה.

אחמד טיבי: מחיטה מלאה.

מאיר כהן: במקום שבתי-החולים ירכשו לחם שחור – – –

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: במקום שבתי-החולים ירכשו לחם שחור, שהוכח מדעית – – –

יעל גרמן: שכל הציבור יאכל לחם מלא.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: לכן, אני אומר, צריך להגדיל את המודעות ללחם מחיטה מלאה.

יוסף ג'בארין: שתהיה סובסידיה.

אחמד טיבי: שיסובסד, זה מה שמאיר אומר; שיסובסד, כי בתי-החולים מחלקים לחם לבן מסובסד.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, שיעורי התמותה מסוכרת גבוהים יותר באוכלוסייה הערבית בהשוואה לאוכלוסייה היהודית בישראל.

אחמד טיבי: לשם השוואת שיעורי התמותה ממחלת הסוכרת בשתי האוכלוסיות, אפשר להציג נתונים ברורים שקובעים ששיעורי תמותה בקרב שני המינים באוכלוסייה הערבית כפולים משיעורי התמותה באוכלוסייה היהודית, ואף יותר מזה.

אחמד טיבי: אגב, מהשוואה שנערכה עם ה-OECD על סמך נתוני 2006, שיעור הפטירות ממחלת הסוכרת בישראל גבוה יחסית למצב במדינות מפותחות אחרות, ונדמה לי שישראל היא במקום השני, אחרי מקסיקו בלבד.

אחמד טיבי: מקסיקו – 107.2, ישראל – 33.7, ויפן היא הטובה ביותר והמפותחת ביותר מבחינת תמותה נמוכה – 5.5.

אחמד טיבי: זה הזמן שכולם, אדוני השר – ואני בטוח שאתה מודע, שהמשרד עושה מאמצים, אבל חייבים להגביר את המודעות ואת המאמץ בקרב כלל האוכלוסייה בישראל, כי המצב הזה פוגע כמעט בכל רובדי החברה בישראל, לרבות בשכבות עניות ומוחלשות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת טלי פלוסקוב; בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, מחלת הסוכרת היא מחלה כרונית, ולצערנו, שכיחותה במדינות העולם, כמו גם בישראל, בעלייה מתמדת.

טלי פלוסקוב: נתוני התחלואה מצביעים על כך ששכיחותה של המחלה גדולה לאין ערוך בקרב קבוצות האוכלוסייה המוחלשות ביותר, הן במדינת ישראל והן בעולם כולו.

טלי פלוסקוב: יש קשר ישיר בין המצב החברתי-כלכלי לבין התחלואה והתמותה של אוכלוסיות בחברה.

טלי פלוסקוב: אנו, כנציגי הציבור, מחויבים לעקרון ההגנה על זכותן של אוכלוסיות אלו לבריאות טובה ולאריכות חיים.

טלי פלוסקוב: המפתח להתמודדות עם מחלה זו מצוי בכמה כיווני פעולה מרכזיים.

טלי פלוסקוב: הדחוף והמיידי שבהם הוא העלאת מודעות הציבור למחלה ולנזקיה והטמעת חשיבות השמירה על אורח חיים בריא ותזונה נכונה.

טלי פלוסקוב: בדוח ה-OECD לשנת 2013 נחשף כי ישראל היא אחת המדינות המובילות בעולם באחוז ההשמנה בקרב ילדים עד גיל 17.

טלי פלוסקוב: כל ילד חמישי וכל ילדה רביעית בארץ סובלים כיום מעודף משקל, וכ־75% מהחולים בסוכרת הם בעלי משקל עודף או השמנת יתר.

טלי פלוסקוב: כ-25% מכלל הילדים בישראל סובלים מעודף משקל בשל היעדר פעילות גופנית ותזונה עתירת קלוריות, ורק כשליש מהישראלים עומדים בהמלצות ארגון הבריאות העולמי והמלצות משרד הבריאות לקיום פעילות גופנית.

טלי פלוסקוב: אלו נתונים מפחידים.

טלי פלוסקוב: הגידול במספר חולי הסוכרת והגידול בהשמנת בני-הנוער קשורים זה בזה.

טלי פלוסקוב: אני לא רוצה להיות נביאת זעם, אך הנתונים מוכיחים כי המצב הבריאותי של בני-הנוער בישראל הולך ומידרדר.

טלי פלוסקוב: אחד הגורמים העיקריים לתחלואת ילדים הנו צריכת מזון לא בריא.

טלי פלוסקוב: מחקרים מצאו כי ילד ממוצע בגילי 6–11 צופה ביום ב-22 דקות של פרסומות המיועדות לילדים, כמחציתן מפרסמות מזון שאינו בריא.

טלי פלוסקוב: המזונות הנפוצים ביותר בפרסום המכוון לילדים הם ממתקים, חטיפים, משקאות ממותקים, דגני בוקר עתירי סוכר, גלידות ועוד.

טלי פלוסקוב: מנגד, פרסומות על אכילת פירות וירקות או על תזונה מאוזנת ומגוונת הן בתדירות נמוכה ביותר.

טלי פלוסקוב: הפרסום האינטנסיבי של מוצרי מזון משפיע באופן ניכר על העדפות התזונה של ציבור הצרכנים בכלל ושל ילדים בפרט.

טלי פלוסקוב: קיימת עדות נרחבת לקשר שבין פרסום מוצרי מזון בטלוויזיה ובין עלייה משמעותית בצריכה, בעיקר בקרב ילדים שסובלים מעודף משקל ומהשמנת יתר.

טלי פלוסקוב: ארגון הבריאות העולמי פרסם בשנת 2013 המלצה רשמית שקוראת להגביר את המאמצים, ברמת המדינות וברמה הגלובלית, על מנת להקטין את החשיפה של הילדים לפרסום מזונות עתירי שומן, סוכר ומלח.

טלי פלוסקוב: אחת ההערכות העדכניות במחקר גורסת כי באמצעות הטלת הגבלות על פרסום מזון עתיר פחמימות, מלח ושומן ניתן לצמצם ב-18% את שיעור תחלואת הילדים גילאי 3–11.

טלי פלוסקוב: משרד הבריאות מכיר את הנושא ואף הביע את דאגתו מתופעות ההשמנה והסוכרת ההולכות וגוברות בקרב ילדים בישראל.

טלי פלוסקוב: בנייר עמדה רשמי שפורסם בשנת 2012 מציין המשרד את המלצות ארגון הבריאות העולמי, שלפיהן כל מדינה צריכה להיות בעלת עניין מרכזית במניעת שיווק חוצה-גבולות של מזון מזיק לילדים, וכי עליה להתוות סנקציות ברורות בנושא ולאכוף אותן.

טלי פלוסקוב: ועדת החינוך, התרבות והספורט נדרשה גם היא לעניין בשנת 2014, והצהירה כי יש להעביר חוק המגביל פרסום מזון מזיק לילדים.

טלי פלוסקוב: אך למרות כל אלה, טרם הועברה חקיקה המגבילה שיווק מוצרי מזון מזיק לילדים.

טלי פלוסקוב: במדינת ישראל אנחנו נמצאים בפיגור בכל הקשור לחקיקה בתחום.

טלי פלוסקוב: בניגוד לעשרות מדינות אחרות, בארץ עדיין לא קיימת חקיקה המגבילה את שיווק מוצרי המזון המזיק לילדים, אף שהוכח כי מניעת פרסום מזונות מזיקים משפיעה ישירות על מניעת השמנה בילדים.

טלי פלוסקוב: כמי שמאמינה שרפואה מונעת היא האמצעי המרכזי והאפקטיבי ביותר להתמודדות עם מחלה זו, הנחתי על שולחן הכנסת חוק אשר מטרתו לנתק את הקשר בין הפרסום המזיק ובין העלייה המשמעותית של מספר הילדים הסובלים מסוכרת, עודף משקל והשמנת יתר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

טלי פלוסקוב: אני מסיימת.

טלי פלוסקוב: אני קוראת היום, ביום הסוכרת הבין-לאומי, לכל יושבי הבית הזה להצטרף אלי למאבק במגפה שפוגעת באחוז ניכר מבני-הנוער בישראל ולעצור את הגידול בתחלואה.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שמכאן, היום, נצליח לסייע לרבים מילדי ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חברת הכנסת איילת נחמיאס – חברתי האמיצה, יש לומר.

מירב בן ארי: יש סרט כזה.

יחיאל חיליק בר: היא אמיצה באמת.

יחיאל חיליק בר: אני מכיר אותה הרבה שנים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה, היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: אפילו לא היה לו האומץ להגיע לכאן.

איילת נחמיאס ורבין: חברים, תרשו לי להמשיך ולדבוק בדרכי הפרלמנטרית המוכרת לכם זה תשעה חודשים.

איילת נחמיאס ורבין: אני אדבר על הסוכרת, שלצערי אני מכירה אותה מקרוב, ממשפחתי – את שני סוגי הסוכרת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להודות לחברתי טלי פלוסקוב, שמיקדה את הנאום שלה, במידה רבה של צדק, בתזונה ובבעיית ההשמנה שהולכת ומתפתחת.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חושבים כל הזמן שאנחנו אוכלים מיני מזונות יותר בריאים.

איילת נחמיאס ורבין: לחבר הכנסת מאיר כהן יש הצעת חוק בנושא שומן טראנס.

איילת נחמיאס ורבין: נדמה לנו כל הזמן שהתזונה שלנו משתפרת, אבל זה באמת לא בהכרח.

איילת נחמיאס ורבין: כפי שיודע השר, וגם חברתי מירב בן ארי, אנחנו עוסקים הרבה מאוד בנושא האלרגנים.

איילת נחמיאס ורבין: במידה מסוימת הסטריליות של המזון הפכה אותנו ליותר אלרגיים להרבה דברים, להרבה יותר רגישים לסוגי מזון.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני באמת רוצה לומר משהו, איזו מילה אישית, לפני שאני מדברת על סוכרת נעורים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שמי שלא ראה בן-אדם חולה סוכרת מתחיל להיפצע, מתחיל לקבל את הפצעים המאוד-מאוד-מאוד קשים שמאפיינים את המחלה הזאת, ובסופו של דבר נקבר חצי אדם, לצערנו, לא ראה משהו מכאיב מימיו.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מכירים הרבה סוגי מחלות; יש משהו במחלה הזאת – צורת האכילה הפנימית הזאת שהמחלה הזאת מאכלת בך, במי שחולה בה – שקשה מאוד לראות.

איילת נחמיאס ורבין: ולצערי, ראיתי יותר מבן-אדם אחד שהפצעים האלה – הוא לא יכול להם יותר, ולאט-לאט האצבע נכרתת, כף הרגל נכרתת, רגל שלמה, ושתיים.

איילת נחמיאס ורבין: השבוע סיפרו לי על נועה – שם בדוי, כמובן – ילדה בת 17 שחיכתה וציפתה לצאת עם חבריה בשבט "הצופים" לטיול של יומיים.

איילת נחמיאס ורבין: נועה, לצערה, ולא באשמתה, כמובן, חולה בסוכרת נעורים סוג 1, ולכן היא צריכה להיות עם מזרק צמוד, ולא די בכך, היא גם כמובן חייבת למדוד באופן תמידי את רמת הסוכר בדמה; אנחנו יודעים שזה עניין של חיים ומוות אצל חולי סוכרת.

איילת נחמיאס ורבין: עלייה לכאורה פשוטה להר, טיפוס על ההר, הופכת לאתגר קשה מנשוא עבור נערה בת 17 שצריכה לבדוק את רמת הסוכר שלה לפני העלייה, ולבדוק אחרי ההגעה לפסגה כדי לשים לב שלא ירד לה הסוכר.

איילת נחמיאס ורבין: אם הוא ירד, היא צריכה לאכול בהתאם, ואם הוא עלה, עליה להזריק אינסולין בהתאם.

איילת נחמיאס ורבין: אפילו לישון אצל חבר או חברה הופך למסע עבור ילד סוכרתי, שצריך שיבדקו לו סוכר בלילה; הרי לא תמיד הם בגילים שהם יכולים לבדוק סוכר לעצמם.

איילת נחמיאס ורבין: זה עניין של חיים ומוות.

איילת נחמיאס ורבין: ונועה היא רק ילדה אחת מבין 5,000 ילדים, נערים ונערות – וילדות, כמובן – שאובחנו כחולות בסוכרת נעורים בשנת 2014; 5,000 ילדים, 5,000 זוגות או הורים יחידים, יחידות משפחתיות, לילדים שנאלצים להתמודד עם מציאות קשה ומורכבת.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומר מילה – ואני בטוחה שחברתי חברת הכנסת מירב בן ארי תזדהה עם זה: אנחנו נתקלים היום בהרבה מאוד ילדים שמאבחנים אצלם צליאק לצד סוכרת נעורים, ואז האירוע הוא הרבה יותר מסובך עבור ההורים.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה פעמים, מה שאני עושה זה פשוט מחברת בין הורים, כדי שהם יוכלו ללמד את ההורים החדשים שמתוודעים למציאות המורכבת הזאת ולעבוד ביחד, ללמוד איך מטפלים בבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט אי-אפשר לתאר כמה ילדים סובלים היום משילוב של מחלות.

איילת נחמיאס ורבין: בכל שנה יש 370 ילדים שמאובחנים.

איילת נחמיאס ורבין: המגמה – אנחנו רואים שהיא עלייה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מוכרחים לדאוג ולשפר את איכות החיים של הילדים הללו במסגרות החינוכיות.

איילת נחמיאס ורבין: ליווי הילדים לאורך שעות היום מאפשר שמירה על איזון רמת הסוכר, וזה באמת באמת קריטי.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא רק עניין של אפס או אחד, של להיות או לחדול, של לחיות או למות; זה איכות חיים ברמה הכי בסיסית – ההשתתפות שלהם ללא כל מגבלה בכל הפעילויות.

איילת נחמיאס ורבין: הפחתה של אירועים חריגים מסכני חיים היא משהו יומיומי בשביל ילדים כאלה.

איילת נחמיאס ורבין: הסייעות מועסקות בתנאי מינימום, וזה לא חדש לאף אחד מאתנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני עוסקת הרבה מאוד בנושא של שכר הסייעות, ואני מתכוונת גם לעשות משהו בחודש הבא, לא רק לטובת הסייעות שמסייעות לילדים חולי סוכרת אלא בכלל לסייעות במערכת החינוך ובמערכת הבריאות.

איילת נחמיאס ורבין: השר ליצמן בוודאי מכיר את זה מקרוב.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, השכר הוא בלתי נסבל.

איילת נחמיאס ורבין: והסייעות האלה, כמובן, לרוב הן ללא קביעות, ולא ניתן הרבה פעמים להשיג סייעות ברמה שמתאימה לצרכים הנדרשים, למרות שלעתים הסייעות לא חייבות להתמקד דווקא בילדים חולי הסוכרת, והן יכולות לסייע בכיתה באופן כללי.

איילת נחמיאס ורבין: אין היום אפילו מערך הדרכה מתאים להכשרת הסייעות – שוב, זה במציאות שבה אנחנו מדברים על יותר ויותר ילדים שחולים במחלה.

איילת נחמיאס ורבין: גם במסגרות של פעוטונים עד גיל שלוש אין לנו פתרון מתאים.

איילת נחמיאס ורבין: היום המענה ניתן דרך משרד הרווחה, והליווי לא כולל עזרה בפעולות פולשניות, ואין מה לעשות, לפעמים במחלת הסוכר צריך פעולות פולשניות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שזה דורש בדיקה של האצבע, מתן זריקות אינסולין.

איילת נחמיאס ורבין: זה ברור שאי-אפשר לטפל בילדים בצורה כזאת בגן.

איילת נחמיאס ורבין: אז מה אמורים ההורים לעשות?

איילת נחמיאס ורבין: איך הם יכולים לשלוח את הילדים שלהם לגן כשזה המצב של הילדים?

איילת נחמיאס ורבין: אז הורים רבים – אחר כך אנחנו שואלים את עצמנו מה קורה לפריון במשק, למה כל כך הרבה אימהות עובדות במשרות חלקיות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת התשובה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה אין-ספור הורים ואין-ספור אימהות שצריכים בשעה 13:00 לצאת מהעבודה.

איילת נחמיאס ורבין: עזבו את הפריון במשק – זה פשוט רע לכולנו; זה רע למשפחות, וזה בוודאי רע גם למשק.

איילת נחמיאס ורבין: כל הורה צריך להתמודד עם הכלים שעומדים לרשותו.

איילת נחמיאס ורבין: גם במסגרות החינוך בבתי-הספר אין נהלים ברורים ואחידים שמתייחסים להיערכות הצוות החינוכי בבתי-ספר שבהם יש ילדים סוכרתיים.

איילת נחמיאס ורבין: לא קיים שום נוהל שמתייחס לעזרה במהלך היום או למתן עזרה במצב חירום.

איילת נחמיאס ורבין: לא קיימת אפילו אחידות באופן שבו מדריכים את הצוותים החינוכיים לגבי הקשר שלהם עם ההורים ועם הילד הסוכרתי.

איילת נחמיאס ורבין: אסור לנו לזרוק את ההורים לים עם מצוקותיהם; אסור לנו להשליך את הילדים האלה, אדוני השר – ואני יודעת שהלב שלך נמצא במקום הנכון, כמו לבה של שרת הבריאות הקודמת.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה פעמים אני מדברת על הלב של חברי הכנסת, שהוא נמצא במקום הנכון, אבל אנחנו לא תמיד עושים את מה שצריך, או לא תמיד המשאבים מספיקים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אסור לנו לעזוב את הילדים חולי הסוכרת, ואנחנו מוכרחים להושיט להם ולמשפחות יד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יחיאל חיליק בר: אחרונת הדוברים, לפני תשובת השר – חברת הכנסת גרמן, בבקשה, ואז ישיב שר הבריאות יעקב ליצמן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות.

יעל גרמן: תודה, אדוני היושב-ראש, מזכירת הכנסת הנפלאה, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה להתרכז באחד הפתרונות, שמי שמוביל אותו הוא ד"ר בשארה בשאראת, מי שמנהל את בית-החולים הסקוטי בנצרת.

יחיאל חיליק בר: נצרת.

יעל גרמן: נכון מאוד.

יחיאל חיליק בר: איש מדהים.

יעל גרמן: אבל לא רק הוא.

יעל גרמן: ואומר בשארה בשאראת: אם המדינה תיקח ופשוט תסיט את התמיכה שניתנת היום ללחם הלבן לתמיכה בלחם המלא, יימנעו גם מחלת הסוכרת, גם חלק ממחלות הלב וגם עוד מחלות רבות; דרך אגב, גם סרטן המעי הגס ועוד מחלות רבות.

יעל גרמן: מסתבר שלחם מחיטה מלאה הנו הרבה יותר בריא ומונע מחלות, שלא לדבר על כך שלחם מחיטה מעובדת – הלחם הלבן, מה שאנחנו קוראים – בהחלט מייצר מחלות.

יעל גרמן: כשאני קדמתי לך הקמתי ועדה שישבה ובדקה מה המשמעות של לתת תמיכה, לתת סובסידיה או כל דבר אחר – להכריז על פיקוח מחירים או כל דבר אחר.

יעל גרמן: התברר שגרעינים של חיטה מלאה לא עולים יותר מהגרעינים הלבנים; זה עולה אותו דבר, אלא מה?

יעל גרמן: מפני שהמדינה מסבסדת את הלחם הלבן, אז מטילים את העלויות על הלחם המלא.

יעל גרמן: ויוצא מצב אבסורדי שהלחם המלא עולה היום בסביבות 14–15 ש"ח, 20 ש"ח ויותר.

יעל גרמן: ודווקא אותה אוכלוסייה שזקוקה ללחם המלא, שזאת האוכלוסייה הערבית, הבדואית והאתיופית, כמו שאמר כאן חבר הכנסת ד"ר טיבי – הוא אמר בצדק: האוכלוסיות החלשות הן שחולות יותר בסוכרת.

יעל גרמן: לאו דווקא, כן?

יעל גרמן: אבל בעיקר.

יעל גרמן: הוא ציין את זה שהערבים חולים פי-שניים מכלל האוכלוסייה.

יעל גרמן: ודווקא האוכלוסייה הזאת, שאין לה, נאלצת לקנות את הלחם הלבן, שהוא זול והוא מסובסד.

יעל גרמן: הוא עולה בסביבות 5 שקלים, 5.90, אם הוא פרוס, לעומת פי-שלושה.

יעל גרמן: ולכן אני פונה אליך – ודרכך, כמובן, אל הממשלה, ובעיקר אל משרד האוצר – לבוא ולשנות את סדרי העדיפויות: במקום שהלחם הלבן יהיה לחם מסובסד ובפיקוח, יהיה הלחם המלא מפוקח.

יעל גרמן: אני חושבת שבכך אנחנו נוכל למנוע הרבה מחלות, ובעיקר את מחלת הסוכרת.

מאיר כהן: זה היה כבר פעם.

מאיר כהן: בעבר, מה שאנחנו קראנו לו הלחם המלא השחור היה מסובסד.

חיים ילין: כן, אבל כבר לא עושים אותו.

חיים ילין: פעם היה לחם לבן ושחור מסובסד.

חיים ילין: שניהם מסובסדים.

יעל גרמן: רגע, רק רגע.

יעל גרמן: אני רוצה לתקן את חברי.

יעל גרמן: מה שאנחנו קוראים לו לחם שחור הוא לא לחם מלא – הוא לחם שחור שצבוע; הוא לחם לבן עם צבע או עם קרמל.

חיים ילין: לא, פעם היה – – –

יעל גרמן: הוא לא-בריא באותה מידה כמו הלחם הלבן.

יעל גרמן: לא להשלות את עצמכם.

יעל גרמן: הלחם האחיד, שהוא קצת יותר כהה, הוא לחם לבן עם תמיסת קרמל עם איזה גורם של פיגמנטים של צבע.

יעל גרמן: הוא לא בריא.

יעל גרמן: לחם מחיטה מלאה זה סיפור אחר, והוא מאוד מאוד יקר.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אני רק רוצה להגיד שצופה טלוויזיה בשם עידן יוסף ביקש להעיר שזה סוכרת ולא סכרת.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע אם הוא צודק, כי אני לא מומחה – – –

עבדאללה אבו מערוף: הוא צודק.

יחיאל חיליק בר: הוא צודק, עידן?

עבדאללה אבו מערוף: הוא צודק.

עבדאללה אבו מערוף: הוא צודק.

יחיאל חיליק בר: אז תודה לעידן על ההערה.

יחיאל חיליק בר: מעתה נאמר סוכרת ולא סכרת.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, רק בסוף הדיון אנחנו יודעים אם זה סוכרת או סכרת.

יחיאל חיליק בר: אז הנה, בסוף הדיון העירו לי, ראית?

יחיאל חיליק בר: אגב, צופה מהבית.

יחיאל חיליק בר: זה לא קורה בכל יום.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: השר ליצמן יסכם את הדיון על הסוכרת.

חיים ילין: זה אחד מחמישה, זה 20% רייטינג.

יחיאל חיליק בר: כבר אנחנו יודעים שיש רייטינג לאחוז.

קריאה: כל הכבוד.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שמח שיש דיון היום לציון יום הסוכרת.

חיים ילין: סוכרת.

יעקב ליצמן: אמרתי סוכרת.

יעקב ליצמן: אגב, כשאני אומר סוכרת – בדרך כלל אני משובש בעברית; במקרה הזה יצא לי טוב.

עיסאווי פריג': לך מותר.

יעקב ליצמן: אני עולה חדש.

עיסאווי פריג': נשמע ככה.

יעקב ליצמן: עובדה שכן.

יעקב ליצמן: התוכנית הלאומית למניעה והתמודדות עם מחלת הסוכרת: 1.

יעקב ליצמן: תחלואה כרונית, ובתוכה סוכרת, היא בעיה כלל-עולמית.

יעקב ליצמן: לפי נתוני ארגון הבריאות העולמי, 52% מהתמותה מתחת גיל 70 הם תוצאה של תחלואה כרונית.

יעקב ליצמן: בישראל לבד תחלואה כרונית גורמת ל-5,000 מקרי מוות בשנה, מה שהופך אותה לגורם מספר אחת לתמותה בישראל, שעולה למשק הישראלי כ-6 מיליארד שקל בשנה.

יעקב ליצמן: לצערנו, חלק גדול מהתחלואה הכרונית אנו רואים בשכבות החלשות באוכלוסייה.

יעקב ליצמן: חלק גדול מהתחלואה הכרונית ניתנת למניעה על-ידי הקפדה על אורח חיים פעיל ועל תזונה בריאה.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות, בשיתוף המועצה הלאומית לסוכרת, גיבש תוכנית לאומית למניעה ולהתמודדות עם מחלת הסוכרת.

יעקב ליצמן: התוכנית הלאומית תיושם השנה במסגרת תוכנית העבודה השנתית של משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: לתוכנית כמה אסטרטגיות, החל ממניעה, שיפור שירותים בקהילה, הבטחת רצף הטיפול לחולי סוכרת בין הקהילה לבתי-החולים, מתן דגש בטיפולים מיוחדים האופייניים לחולי סוכרת, כגון טיפול בכף רגל סוכרתית, קידום מחקרים וקביעת מדדי איכות ייעודיים שיבטיחו את איכות הטיפול הרפואי בסוכרת.

יעקב ליצמן: בנושא מניעת הסוכרת משרד הבריאות, בשיתוף עם משרד החינוך, התרבות והספורט, מנהל את המאמץ הלאומי לצמצום התחלואה הכרונית בישראל במסגרת התוכנית הלאומית לחיים פעילים ובריאים, מה שנקרא "אפשריבריא".

יעקב ליצמן: בשנת 2011 משרד הבריאות, בהובלתי, שכנע את ממשלת ישראל להשיק את התוכנית הלאומית "אפשריבריא" על מנת לקדם סביבה פיזית, חברתית וכלכלית המאפשרת בחירת מזונות בריאים ופעילות גופנית, בדגש על צמצום פערים, כלומר, עם העדפה לפריפריה חברתית וגיאוגרפית.

יעקב ליצמן: יחד עם שותפינו בממשלה, בשלטון המקומי, בקופות-החולים ובחברה האזרחית אנחנו מפתחים ומנגישים מדיניות מקדמת בריאות במוסדות חינוך, ברשויות מקומיות ובמקומות עבודה, פועלים ברמה הלאומית במערכות הציבוריות, ובאמצעות יוזמות ייעודיות – בקרב אוכלוסיות ייחודיות ופריפריאליות ואוכלוסיות בסיכון.

יעקב ליצמן: למשל, עבר חוק לפיקוח על הערך התזונתי של המזון שמוגש ונמכר במוסדות חינוך, שופרה המערכת להזנה במערכת החינוך וניתנו תמריצים לקופות-החולים להנגיש שירותי ייעוץ והדרכה לאורח חיים בריא.

יעקב ליצמן: בשיתוף פעולה עם תעשיית המזון, יצרנים מפחיתים את תכולת המלח במזונות בסיסיים, ועשרות ערים ויישובים פיתחו מדיניות עירונית ותשתיות, כולל מסלולי אופניים והליכה, תאורה וברזיות, והחלו לפתוח מתקנים ואולמות ספורט לקהל הרחב מחוץ לשעות הפעילות הפורמלית.

יעקב ליצמן: בהמשך, משרד הבריאות מתכנן לדאוג להוזלת מזון בריא, כפי שדיברנו קודם, ולהרחבת ההשקעה הלאומית בתשתיות לביצוע פעילות גופנית.

יעקב ליצמן: עבור הגיל הרך וההורים הצעירים, טיפות-חלב ייהפכו עוגן ליצירת שפה משותפת בין אחיות, צוותי חינוך לגיל הרך והורים להורות מקדמת בריאות של תינוקות ופעוטות.

יעקב ליצמן: בקרוב נשיק תוכנית "אפשריבריא בעבודה" למקומות עבודה מקדמי בריאות, ונשלים את הפטור ממס על כיבוד בריא במקומות עבודה, הכולל ירקות ופירות, עם צעדי מדיניות נוספים.

יעקב ליצמן: לצערי, במהלך 2014–2015 התקצוב לתוכנית חשובה זו הופסק, אך בימים אלה, בהנחייתי, משרד הבריאות מחדש את תקצוב התוכנית לקראת שנת 2016, מהלך שישמר הישגים, יניע תהליכים חדשים ויאפשר לממשלה להמשיך להגן על הזכות של כל אחת ואחד לאכול בריא, להיות בתנועה, להרגיש טוב.

יעקב ליצמן: בכוונתי להוביל החלטת ממשלה מתוקצבת גם לשנים 2016–2020.

יעקב ליצמן: אם לא נעשה יחד מאמץ מאורגן ומתוקצב, תימשך מגמת העלייה בתחלואה הכרונית.

יעקב ליצמן: 2.

יעקב ליצמן: בהתייחס לסוגיית הסייעות הרפואיות – מלווה אישי עבור תלמידים הסובלים מסוכרת נעורים ולומדים בחינוך הרגיל: תלמידים עם סוכרת נעורים זכאים למלווה אישי עד וכולל כיתה ב' בכל שעות פעילות בית-הספר.

יעקב ליצמן: במטרה לעודד עצמאות של התלמיד בטיפול, היקף הסיוע יורד בהדרגה, ומופסק בכיתות ד' וה'.

יעקב ליצמן: יש לציין כי תלמידים שאובחנו לאחרונה כסובלים מהמחלה זכאים גם הם למלווה אישי עד שהם רוכשים את המיומנות הנדרשת להתמודד עם הטיפול העצמי במחלה.

יעקב ליצמן: המלווה האישי לא נמנה עם מקצועות הבריאות; המלווה האישי נחשב לזרועו הארוכה של ההורה ופועל במקומו בבית-הספר בטיפול הדרוש לתלמיד.

יעקב ליצמן: למרפאות המקצועיות יש תוכניות הדרכה ייעודיות למלווים האישיים.

יעקב ליצמן: תנאי ההעסקה של המלווים האישיים של תלמידים חולי סוכרת זהים לתנאי ההעסקה של המלווים האישיים של תלמידים אחרים הסובלים ממחלות וממצבים המזכים אותם במלווה אישי.

יעקב ליצמן: תנאי ההעסקה של המלווים האישיים שופרו לאחרונה – אף שאני חושב – בהסתייגות – שזה לא מספיק.

יעקב ליצמן: כיום הם מועסקים על-ידי הרשויות המקומיות למשך כל השנה, כולל תקופת הקיץ.

יעקב ליצמן: לסיכום, הטיפול בחולי סוכרת ומניעת התחלואה קיבלו עדיפות גבוהה במערכת הבריאות לשנה זו, ובכלל זה בשירותי בריאות הציבור, בשירותים בקהילה ובבתי-חולים, תוך הקצאת המשאבים התקציביים הנדרשים לקידום התוכנית.

יעקב ליצמן: אני רוצה לציין שני דברים: א.

יעקב ליצמן: אני בהחלט אבדוק אפשרות של סובסידיה ללחם מקמח מלא – לא שחור, מה שנקרא, אלא מקמח מלא.

יעל גרמן: – – –

יעקב ליצמן: לא, את זה אני לא אומר.

יעקב ליצמן: מגיע לאלה שרוצים, אני לא נכנס לזה.

יעקב ליצמן: אבל בהחלט, לגבי לחם, אלה שצריכים לחם מקמח מלא, אני חושב שזה נכון.

יעקב ליצמן: אני אבדוק את זה.

יעקב ליצמן: אני לא חושב שזה כל כך הרבה כסף, אבל אולי זה יעודד אנשים לאכול את זה גם כן.

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: אני רוצה לציין עובדה אחת שאני מדבר הרבה עליה לאחרונה, וזה לא צוין בדיון היום.

יעקב ליצמן: יש מודה שבאוכל ללא סוכר מציינים באותיות של קידוש לבנה, אותיות שחורות – "ללא תוספת סוכר".

יעקב ליצמן: עכשיו, זה בלוף אחד גדול, כי האמת היא שאין תוספת סוכר אבל יש מלא סוכר שם.

יעקב ליצמן: א.

יעקב ליצמן: קמח לבן הוא סוכר; ב.

יעקב ליצמן: יש עוד דברים שם.

יעקב ליצמן: בהחלט הגיע הזמן שאנחנו ניתן מדדים כמה סוכר יש.

יעקב ליצמן: יש בעיה עם התעשיינים – אני לא יודע, אני לא נכנס לכל הדברים האלה, אנחנו עוד לא שמה – אבל ברור שאנחנו – דיברנו כבר – נצטרך לטפל בנושא הזה, כי אני לא חושב שזה נכון, המילים "ללא תוספת סוכר".

יעקב ליצמן: אני חושב שיש כאן בעיה שזה קצת מרמה את האנשים שאוכלים את זה, ואחר כך רואים פתאום סוכר.

יעקב ליצמן: עכשיו, אני לא יודע, אדוני, מה סדר-היום, אבל אין לי בעיה – – –

יחיאל חיליק בר: מה אתה מציע?

יחיאל חיליק בר: רוצים להסתפק בתשובה?

יעקב ליצמן: מה שאתם רוצים – בסדר, אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו נסתפק בתשובת השר.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני השר, על התשובה.

יחיאל חיליק בר: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 82), התשע"ו–2016, שהוחזרה מוועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת חמד עמאר, עבדאללה אבו מערוף, טלי פלוסקוב ורויטל סויד בנושא: מעקב על תוכנית פיתוח והעצמת היישובים הדרוזיים והצ'רקסיים לשנת 2015; מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת רחל עזריה, תמר זנדברג ואורי מקלב בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: מצבם הקשה של מעונות היום והחינוך לגילאי אפס עד שלוש, כפי שעולה מהדוח של מכון ברוקדייל.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור לשעת שאלות לשר החינוך.

יחיאל חיליק בר: יש לנו לא מעט שאלות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נבקש מהשר לעלות לדוכן.

יחיאל חיליק בר: ראשון השואלים הוא חבר הכנסת זוהיר בהלול – לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת יעל גרמן, השואלת השנייה – למעשה הראשונה – בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: רק תמתיני שהשר יעלה.

יחיאל חיליק בר: נבקש להשתדל להיצמד לשאלות כפי שהן מופיעות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, בדיון בשדולה הגאה שקיימנו לפני כמה חודשים, וגם בדיון שהתקיים אתמול בוועדה לקידום מעמד האישה על נושא הטרנסג'נדרים, עלו נתונים מאוד מדאיגים בנושא אלימות מילולית ופיזית כלפי בני-נוער בבתי-הספר, גם על רקע נטייה מינית, ובעיקר – על רקע זהות מגדרית.

יעל גרמן: כמו כן, מורות ומורים טרנסג'נדרים העלו חשש ורתיעה מפני יציאה מהארון לפני חברי סגל ההוראה בבית-הספר.

יעל גרמן: אני מבקשת לשאול: מה נעשה במשרד החינוך כדי למגר תופעות אלה, הן כלפי התלמידים והן כלפי חברי הסגל?

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

נפתלי בנט: תודה רבה.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, רק עדכון קצר: לפני כשעתיים אישרנו במליאת המועצה להשכלה גבוהה את מינויה של ד"ר רבקה ודמני לסיו"ר המל"ג.

נפתלי בנט: היא דווקא לא באה מרקע אוניברסיטאי אלא מרקע של מכללה להוראה שעכשיו עברה לוות"ת.

נפתלי בנט: אני אגיד שזו הפעם הראשונה בהיסטוריה של ישראל שבראש כל מערכת החינוך וההשכלה הגבוהה עומדות שלוש נשים: מיכל כהן, מנכ"לית משרד החינוך, פרופסור יפה זילברשץ, יושבת-ראש ות"ת, וד"ר רבקה ודמני, סיו"ר מל"ג.

נפתלי בנט: אני לא ממנה אנשים בגלל שהם – – –

יעל גרמן: מה זה סיו"ר – סגן יושב-ראש?

נפתלי בנט: סיו"ר, כן, כי פורמלית אני היו"ר, אבל דה פקטו זה הבן-אדם שעושה את העבודה.

מירב בן ארי: זו הפעם הראשונה בכלל שיש מישהי ממכללה.

מירב בן ארי: זו ההיסטוריה פה.

נפתלי בנט: זו גם פעם ראשונה בהיסטוריה שיש מישהו ממכללה.

נפתלי בנט: תבינו שיותר ממחצית הסטודנטים במדינת ישראל הם לא מאוניברסיטאות – הם ממכללות, מתוקצבות ושאינן.

נפתלי בנט: אני חושב שזאת ברכה גדולה.

נפתלי בנט: לעצם השאלה – אני חושב שהשאלה חשובה, חברת הכנסת יעל גרמן: משרד החינוך ער לאוכלוסייה שלמה שלעתים סובלת מגילויי אלימות כלפיה על רקע מיני ומגדרי, שלצערי, הם נחלת החברה כולה.

נפתלי בנט: משרד החינוך שם לו למטרה להנגיש את הידע בנושא לכלל אוכלוסיית בתי-הספר, לפתח סובלנות לשונות המינית והמגדרית ולסייע בזה גם לתלמידים ולצוותי החינוך.

נפתלי בנט: במשרד החינוך, בשירות הפסיכולוגי-הייעוצי פועלת היחידה למיניות ולמניעת פגיעה בילדים, הכוללת מדריכים ופסיכולוגים חינוכיים אשר עוסקים בנושא, מפתחים חומרים, מגבשים מדיניות ומסייעים לבתי-ספר ולתלמידים במצבי משבר.

נפתלי בנט: מדיניות – נכנסה תוספת לחוק זכויות התלמיד בדבר איסור אפליה מטעמים של נטייה מינית או זהות מגדרית; יש חוזר מנכ"ל המנחה לעיסוק בחינוך מיני בתוכנית "כישורי חיים"; יש פרסום הנחיות ופעילויות לקראת היום הבין-לאומי נגד הומופוביה; עדכון הטפסים – פעולה שמבטאת הכרה ומגלה רגישות לכך שקיימים סוגים שונים של משפחות.

נפתלי בנט: בימים אלה מתקיימים מפגשי שולחן עגול בהשתתפות נציגי המשרד ונציגי הארגונים הגאים; בצוותי החינוך יש הכשרת יועצות חינוכיות ואנשי חינוך במסגרת השתלמויות בנושא חינוך מיני.

נפתלי בנט: ברמת התלמיד – "כישורי חיים" מהגן ועד י"ב לקידום סובלנות, הכרה בשונות, פתיחות וזהות עצמית ומינית – עיסוק בנושא בכיתה ט' ובחטיבה העליונה; יש פרק מיוחד העוסק בזהות להט"בית; ליווי תלמידים להט"בים שנמצאים במצבי משבר והתלבטויות.

נפתלי בנט: צריך להוסיף לזה שאני יזמתי גם את הכפלת התקציב של "איגי".

נפתלי בנט: זה היה אחרי האירוע של רצח שירה בנקי ז"ל.

נפתלי בנט: גם כוונתי באופן אישי הייתה להגיע לעצרת.

נפתלי בנט: לצערי זה לא הסתייע, אבל בהחלט זו המדיניות הברורה שלנו.

מאיר כהן: זה דבר חשוב.

יחיאל חיליק בר: יש לך שאלת המשך?

יעל גרמן: כן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יעל גרמן: ראשית, אדוני השר, אני מאוד מודה לך על התשובה המפורטת.

יעל גרמן: ברצוני לשאול: האם ידוע לך בכמה בתי-ספר חוש"ן, שהיא עמותה שלמעשה מקיימת לימודים כדי להסביר ולשחרר אנשים מלהט"בופוביה ולדעת כיצד להתנהג עם הנוער הלהט"בי, בכמה בתי-ספר בכלל ישנן תוכניות שמדברות על הקהילה הגאה?

יעל גרמן: זה מצד אחד; האם יש איזשהו מעקב אחרי הנוער הלהט"בי והאם אנחנו יכולים לדעת כמה בני-נוער באמת בעלי נטייה מינית של לסביות, הומוסקסואלים, בי או טרנסג'נדרים והאם יש בהם טיפול?

נפתלי בנט: אין לי את המספרים האלה לגבי כל השאלות ששאלת.

נפתלי בנט: אני אשמח לבדוק ולהעביר לך.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת גרמן.

יחיאל חיליק בר: השואל הבא הוא רוברט אילטוב, שאני מבין שהוא לא נמצא.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד משהו על השאילתות.

מירב בן ארי: אני – – – פניתי לשר החינוך, הוא כתב לי – – – כתבתי, ביקשתי הבהרות וביקשתי לשאול אותו שאלות, למרות שבאמת הוא ענה לי, ואמרו לי שאין מקום, כי יש חברי כנסת – אז אין לי מקום להגיש את השאלות.

מירב בן ארי: עכשיו, במיוחד עכשיו – איזושהי תגובה של הכנסת שעומד כאן שר החינוך, נערך לשאלות, ואלו ששואלים בכלל לא מגיעים.

מירב בן ארי: זה פשוט – – –

יחיאל חיליק בר: טוב, אנחנו רק נשאיר את הדברים האלה לשאלות נוספות, אחרי סבב השאילתות, כי – – –

מירב בן ארי: לא, זה לא שאלות נוספות, כי יש לי את הקשר שלי, קשר ישיר.

מירב בן ארי: אבל לי לא נתנו כשאני ביקשתי, ולכן אני חושבת שזה קצת לא לעניין.

מירב בן ארי: המינימום, כשאתה שואל שאלה – שתגיע ותשאל.

מירב בן ארי: סליחה, זה לא בסדר.

נפתלי בנט: נכון, נכון מאוד.

יחיאל חיליק בר: חד-משמעית צודקת.

יעל גרמן: זה באמת לא מכובד.

מאיר כהן: את צודקת.

מאיר כהן: זה קורה כל פעם.

מאיר כהן: גם בשלישי שעבר זה קרה.

יחיאל חיליק בר: הבאה בתור לשאול – חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הנושא שאני רוצה לשאול אותך לגביו, אדוני השר, הוא נושא שגם נפגשנו – קיימנו על זה פגישה, וזה כל הנושא של אלימות ובריונות ברשת, ואני חושבת שזה גם מתיישב היטב עם אירועי היום בכנסת, לצערי הרב.

רויטל סויד: תופעת האלימות ברשתות החברתיות הנה רעה חולה בחברתנו.

רויטל סויד: הקורבנות הם, בין היתר, ילדים ובני-נוער.

רויטל סויד: הרשת החברתית, הווטסאפ הכיתתי והפייסבוק החליפו את מגרש המשחקים בבית-הספר.

רויטל סויד: ילדים ובני-נוער רבים סובלים מחרמות, אלימות, בריונות והשפלות.

רויטל סויד: אנחנו עדים גם לילדים שהתאבדו כתוצאה מכך, לילדים שלא רוצים ללכת לבית-הספר כתוצאה מכך ולילדים שגם אם הם רוצים לעבור בית-ספר הם לא יכולים, כי החרם ההשפלות והביזוי רצים ברשת ומגיעים גם לבתי-ספר אחרים ולערים אחרות.

רויטל סויד: מערכת החינוך הפורמלית חסרת מדיניות בנושא, ומחובתו של משרד החינוך להבין שמדובר במכת מדינה, ולמעשה מדובר בלהציל את הדור הבא.

רויטל סויד: ביטחונם ובריאותם הנפשית והפיזית של דור העתיד תלויים בחינוך שהם יקבלו בנושא שיח בריא ברשת.

רויטל סויד: תוכנית לאומית של משרד החינוך היא מחויבת המציאות.

רויטל סויד: גם כשנפגשתי אתך, אדוני השר, אמרתי לך שזה מה שצריך לעשות.

רויטל סויד: שאלתי היא: מה עשה משרד החינוך עד היום מול התופעה של אלימות ובריונות ברשת?

רויטל סויד: כיצד הנחה משרד החינוך מנהלים, מורים ומפקחים לפעול באירועים מעין אלו?

רויטל סויד: מה הן הפעולות שבכוונתך לנקוט על מנת להטמיע במערכת החינוך תוכנית שנתית המנחה את בני-הנוער לשיח אחר?

רויטל סויד: האם קיימת תוכנית לאומית כזאת?

רויטל סויד: אם כן – מתי תצא לפועל?

רויטל סויד: וכל זה ללא שום קשר לתוכניות שיש בבית-ספר יסודי, שפעם בשבוע לפעמים מדברים בשעת כיתה או בשעת חברה.

רויטל סויד: אני רוצה לומר לך, אדוני השר: אנחנו נמצאים אחרי יום מאוד קשה שהיה אתמול בכנסת, יותר נכון, ערב-לילה מאוד קשה בכנסת אתמול – חבר כנסת שהשתלח פה בחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

רויטל סויד: אני עמדתי פה במליאה, ואחר כך, אחרי שביקש ממני חבר הכנסת באסל גטאס להתייחס לדברים האלה אני אמרתי לו שאני מסרבת להתייחס לדברים האלה, מסרבת להתייחס לבושה וחרפה.

רויטל סויד: השיח פה, גם בבית-הנבחרים, הוא שיח נוראי.

רויטל סויד: אבל הדבר שאני אמרתי, אדוני השר, זה שאנחנו חייבים גם ללמד את עצמנו, אבל גם לתת דוגמה לבני-הנוער ולילדים, וזה במשמרת שלך; זה במשמרת שלך עכשיו, בני-הנוער והילדים.

רויטל סויד: מה אדוני השר מתכונן לעשות?

נפתלי בנט: תודה.

נפתלי בנט: הסוגיה היא מאוד משמעותית, חברת הכנסת סויד, זה ממש דיני נפשות.

נפתלי בנט: אפשר חלילה להוציא תמונה לא מחמיאה, או לכתוב משהו, וההשפעה – אנחנו בגיל שלנו עוד יודעים להסתכל על הדברים אולי בצורה יותר מאוזנת ולהבין שזה חולף; פוליטיקאים בוודאי מורגלים לזה.

נפתלי בנט: נערה או נער בכיתה ה' או בכיתה ט' – זה ממש יכול להיות סוף חייהם, תרתי משמע.

רויטל סויד: גילאי שמונה ועשר.

נפתלי בנט: אני רוצה דווקא לשבח את קודמי, השר פירון, שכבר הציב זרקור על הנושא הזה.

נפתלי בנט: בעניין הזה אני דווקא פשוט ממשיך את פעולתו המבורכת – נושא ההתנהלות המיטבית ברשת כנושא באמת מרכזי לעסוק בו.

נפתלי בנט: הנה הפעולות שעשינו: פרסמנו חוזרי מנכ"ל עם הנחיות ברורות לעיסוק בנושא ולהתמודדות עם הפגיעה ברשת; הקמנו ועדה משרדית לגלישה בטוחה שמקדמת תוכניות התערבות במערכת החינוך הפורמלית והבלתי-פורמלית; הקמנו ועדה בין-משרדית שמקדמת שיתופי פעולה בין משרדי ממשלה שונים, כי לא הכול נוחת במערכת החינוך.

רויטל סויד: איזה משרדי ממשלה?

נפתלי בנט: אגיד לך מייד.

נפתלי בנט: זה בהובלת אגף טכנולוגיית מידע במשרד החינוך וכולל את אגפי משרד החינוך השונים והמשרדים הממשלתיים: המשרד לביטחון פנים, משרד המשפטים, הסנגוריה הציבורית, משרד התקשורת, משרד הרווחה והמשטרה, פלוס גופים ועמותות.

נפתלי בנט: יש פה תשובה הרבה יותר מפורטת; אני פשוט לא רוצה להעמיס פה.

נפתלי בנט: בנינו תוכנית התערבות שפועלת בכל בתי-הספר בשיעורי חינוך ובשיעורי כישורי חיים.

נפתלי בנט: התוכנית נקראת "חיים ברשת".

נפתלי בנט: מושם דגש בעיסוק בשלושה מועדים: השבוע הלאומי לגלישה בטוחה, תחילת שנת הלימודים ולקראת היציאה לחופשת הקיץ.

נפתלי בנט: יש לנו גם פעולות שיא בשבוע הלאומי לגלישה בטוחה ברשת, בפברואר: פעילות לשיתוף ההורים לגלישה בטוחה והעלאת הנושא למודעות.

נפתלי בנט: אנחנו גם מכשירים צוותי חינוך בעניין ומודדים באופן קבוע את התופעה באמצעות סקרים, ניטור אלימות, מיצ"ב אקלים – שאלון אקלים חינוכי.

נפתלי בנט: אני גם עושה הרבה מאוד ביקורי פתע ומנסה להתרשם מהאקלים.

נפתלי בנט: בסך הכול אני רואה מגמה של שיפור, אבל הדרך מאוד ארוכה.

יחיאל חיליק בר: שאלה נוספת?

רויטל סויד: אדוני השר יודע שאני עומדת בראש השדולה של המניעה – המאבק במיגור השיח האלים והבריוני ברשת, ומתוקף כך אני נמצאת בקשר גם עם הרבה מאוד תלמידים, הרבה מאוד הורים, וגם עם מפקחים.

רויטל סויד: ואם יש משהו שאני שומעת מהשטח זה שחסרים שניים-שלושה דברים, חוץ מאיזושהי תוכנית רב-מערכתית, ולא איזשהו משהו נקודתי: 1.

רויטל סויד: למה לא מכשירים בכל בית-ספר מורה?

רויטל סויד: כמו שיש, נגיד, בארגונים ממונה על הטרדות מיניות, שאליו מתרכזות כל הבעיות, למה אין בכל בית-ספר מורה שהוא יהיה המורה או המורה האחראית על הנושא הזה?

רויטל סויד: שהתלמידים ידעו שאם הם קורבן לאלימות בווטסאפ, ברשת, או אם הם נפגעים, או הם במקרה הפוגעים והם לא יודעים איך להתנהל – שידעו שיש מורה אחד בכל בית-ספר שאליו מתנקז הכול.

רויטל סויד: 2.

רויטל סויד: מה הם האמצעים שיש למורים היום, לעשות?

רויטל סויד: יכולים להשעות תלמיד שהוא בריוני ברשת?

רויטל סויד: לא יכולים להשעות תלמיד שהוא בריוני ברשת?

רויטל סויד: הבת שלי בכיתה ד' בבית-ספר ברעננה – אתה גם יודע – היא אומרת לי: אימא, אנחנו לא יודעים מה זה שיימינג.

רויטל סויד: אני שומעת – שיימינג; מה זה שיימינג?

רויטל סויד: זאת אומרת, צריך ללמד אותם ממה הם צריכים להיזהר.

רויטל סויד: ופה אני מגיעה לנקודה מאוד מהותית: כשאני הרציתי בבית-ספר ביקנעם, לא מזמן, בבית-ספר בחטיבת-ביניים ותיכון, שוחחנו על כל הנושא של מה שגם אתה הזכרת – צילום תמונות או סרטונים פוגעניים והעברה והפצה בווטסאפ.

רויטל סויד: לפעמים מי שמצלם לא יודע שהוא מבצע עבירה פלילית – וזו עבירה פלילית: חוק הסרטונים של חברת הכנסת יפעת קריב – עד חמש שנות מאסר אם יש בזה תוכן מיני פוגעני.

רויטל סויד: לפעמים זה שמצלם לא יודע שהוא מבצע עבירה פלילית וזה שמצולם לא יודע שהוא קורבן לעבירה.

רויטל סויד: אז איך מעבירים את כל התכנים האלה לבני-הנוער?

נפתלי בנט: לגבי המרכיב הראשון בשאלה, של למנות בן-אדם ייעודי, אין יום שלא פונים אלי עשרה אנשים בנושאים שונים שכולם חשובים.

נפתלי בנט: יעל גרמן פנתה בעניין הלהטב"ים, אז אולי נמנה מישהו ייעודי לזה, ומישהו ייעודי לזה, ומישהו אחר; איציק שמולי פנה אלי בנוגע לאלימות נגד חיות, שצריך תוכנית לדבר הזה.

נפתלי בנט: אנחנו לא יכולים כל היום לצאת במיליון תוכניות.

רויטל סויד: זה מאגד את הכול.

נפתלי בנט: מה שמאגד את הכול בסוף זה דרך ארץ וחינוך לערכים.

נפתלי בנט: בסוף, אם יש חינוך אמיתי לערכים, ממילא זה מקרין על כל הדוגמאות הפרטניות.

נפתלי בנט: אבל הנקודה המרכזית שאני כן לוקח כצידה לדרך זה לפחות ליידע – אני לא ידעתי על העבירה הפלילית עד הרגע הזה; חידשת לי.

נפתלי בנט: אז אני חושב – פה לדאוג – ואנחנו יודעים לעשות את זה, והעוזר שלי, עמית פרסיקו, נמצא פה באולם, אז אני מקווה שהוא רושם את הדברים: ליידע באמת שיש עבירה פלילית.

נפתלי בנט: מעבר לזה, בינינו, אני חושב שהפתרון לכל הבעיות האלה זה פשוט חינוך יסודי לכיבוד האחר, לקבלת האחר, ואז זה כבר יקרין, כי ללכת פרטני על זה ועל זה – לא נצא מזה, עם אלף ואחת תוכניות פרטניות.

נפתלי בנט: אז הליבה זה חינוך לכיבוד האחר.

רויטל סויד: כל האלימות גם אל מול – – – הכול בסופו של דבר מתנקז למקום שבו יש שיח.

רויטל סויד: היום השיח של הילדים ובני-הנוער הוא ברשת, ופה חייבים ללמד אותם מה מותר ומה לא; מה אלימות ובריונות ומה לא.

נפתלי בנט: אני מקבל את זה.

נפתלי בנט: נכון.

נפתלי בנט: ולכן, יש לנו באמת את מרחב התוכניות שהצגתי, אבל בהחלט אני חושב ששיתוף הפעולה בינינו מבורך, ותמשיכי לדחוף, ואני אמשיך ליהנות.

יחיאל חיליק בר: תודה לחברת הכנסת סויד.

יחיאל חיליק בר: תודה לאדוני השר.

יחיאל חיליק בר: השאילתה הבאה, של חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נמצא.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת קארין אלהרר, את השואלת הבאה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כבוד השר בנט, זה לא סוד שאני עוסקת בנושא הזה רבות, וגם פונה אליך בעניין הזה.

קארין אלהרר: אני מתעניינת בפיקוח של משרד החינוך בנושא ההסעות הבטיחותיות על-פי חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות.

קארין אלהרר: משרד החינוך מעביר, על-פי החלטת היועץ המשפטי לממשלה, 25% מתקציב ההסעות לרשויות המקומיות, והרשות צריכה להשלים 75% מהתקציב – סליחה, הפוך.

קארין אלהרר: אילו פעולות נוקט המשרד כדי לוודא שאכן ניתן המצ'ינג מצד הרשויות המקומיות וילדים עם מוגבלויות שזכאים להסעה בטיחותית על-פי הוראות החוק אכן מקבלים אותן?

קארין אלהרר: הרי ברור שלולא אותה הסעה זכותם לחינוך או לחינוך מיוחד לא מצליחה להתקיים במציאות.

קארין אלהרר: תודה.

נפתלי בנט: תודה.

נפתלי בנט: אם יורשה לי, עוד שנייה לגבי הנושא הקודם, ואז אני מייד עונה – הנושא שגם רויטל העלתה, וגם האירוע שהיה לאיילת.

נפתלי בנט: אנחנו פה בבית הזה – יש לנו באמת מחלוקות מאוד מאוד קשות.

נפתלי בנט: אני מניח שאתם סבורים שהמדיניות שלי לגבי יהודה ושומרון מובילה אפילו לקץ המדינה היהודית ככזאת, ואני סבור הפוך.

נפתלי בנט: אז זה לא משחק, באמת יש מחלוקות.

נפתלי בנט: הגדולה בבית הזה זה להתווכח לגופו של עניין, אפילו בחריפות גדולה, כי הדברים הם בלבנו, בנפשנו, וכל אחד פה באמת אידיאליסט ומאמין בדברים.

נפתלי בנט: אבל כולנו, כולל אני, כולנו נופלים מעת לעת בללכת לגופו של אדם, ואני חושב שכל אחד מאתנו צריך לקחת על עצמו לא ללכת למקום הזה, ולהבין שאיכשהו, בתוך המחלוקות הכל-כך עמוקות – לשמור על הבית הזה ואחד על הכבוד של השני, ולהמשיך להתווכח ולהמשיך לפעול בתוך כללי המשחק.

נפתלי בנט: הבית הזה, הבית השלישי של העם היהודי, ייחרב אם לא נדע לשמור על הגבולות הראויים.

איילת נחמיאס ורבין: – – – שנקרא פוליטיקה של – – – אותי לא צריך לשכנע.

נפתלי בנט: לגבי הנושא שהעלתה חברת הכנסת קארין אלהרר, זה באמת נושא חשוב.

נפתלי בנט: משרד החינוך מעביר את ההשתתפות שלו בעבור הסעות תלמידים בחינוך המיוחד לרשויות המקומיות.

נפתלי בנט: ההשתתפות נעה בין 40% ל-90%, והיא מבוססת על שלושה פרמטרים עיקריים: מעל הכול – המדד הסוציו-אקונומי של הרשות, שזה באמת קו מנחה; האם הרשות כבר מקבלת מענק איזון; ומספר התושבים ברשות.

נפתלי בנט: בהתאם לחוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות מ-1994, חלה על הרשות המקומית חובה להסיע תלמידים עם מוגבלות שמתגוררים בתחומה מביתם אל בית-הספר.

נפתלי בנט: עכשיו, על-פי החוק, מדובר בתלמידים בעלי הלקויות הקשות ביותר.

נפתלי בנט: לאחרונה, בהנחיה שלי, הרחבנו את טווח הזכאות – את מכירה את זה – והגדרנו גם את התלמידים בעלי הפיגור הקל כזכאים להסעה; זה חידוש ממש מהחודשים האחרונים.

נפתלי בנט: הרשות המקומית מדווחת על ביצוע במערכות הממוחשבות של המשרד, ואז, בהתאם לדיווח הזה אנחנו משתתפים.

נפתלי בנט: אנחנו לא מכירים מקרים שילד זכאי להסעה על-פי החוק והקריטריונים החדשים ולא מוסע למרות שהרשות מתוקצבת בגינו.

נפתלי בנט: תעבירי לי רשימה, אני אטפל בזה.

נפתלי בנט: תני לי רשימה מדויקת ונלך על כל אחד מהאירועים.

נפתלי בנט: אני לא מכיר את זה.

קארין אלהרר: נכון הדבר שתלמידים שהם עצמם זכאים להסעה מוצאים את עצמם נופלים בין הכיסאות, כי בעצם, על-פי החוק, מי שאמור לתת את הזכאות זה הרשות המקומית.

קארין אלהרר: הרשות המקומית טוענת: לא קיבלנו מספיק, כן קיבלנו מספיק.

קארין אלהרר: השיבוץ של הילד לבית-ספר מאוד מרוחק – – –

נפתלי בנט: אני ממש מבקש שנעבוד פה בשיתוף פעולה.

נפתלי בנט: לא יהיה דבר כזה.

נפתלי בנט: כל שם תשלחי לי לסמ"ס ישירות, או לעוזרים שלי – אני אטפל בזה.

נפתלי בנט: זה לא יהיה.

נפתלי בנט: זה חשוב לי מאוד מאוד.

נפתלי בנט: זה בדיוק מי שצריך את הסעד שלנו.

קארין אלהרר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחברת הכנסת אלהרר.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת שאשא ביטון – אינה נוכחת.

מירב בן ארי: אתה רוצה שאני אשאל במקום?

יחיאל חיליק בר: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: אני באמת רוצה לגנות את התופעה הזאת, ששואלים לא נמצאים באולם.

יחיאל חיליק בר: אגב, אם את רוצה, אנחנו ניתן אחר כך שאלה נוספת מהצד, אבל אחרי הסבב.

יחיאל חיליק בר: אני ארשום אותך.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, השר אמר שיש חילוקי דעות בינינו בתוך הבית ואסור להעביר אותם לפסים האישיים.

עיסאווי פריג': זו אמירה נכונה ובמקומה.

עיסאווי פריג': אבל גם חילוקי הדעות, מכובדי השר – אסור לכפות אותם ולהיות מעל החוק; שתהיה סוגיה משותפת לכולנו שהחוק הוא מעל כולנו.

עיסאווי פריג': נתתי את זה כהקדמה לשאלתי בעניין השינוי שחל באזרחות.

עיסאווי פריג': למרות ביקורת מקצועית של האגודה הישראלית למדע המדינה, פורום לימודי האזרחות וגורמי מקצוע נוספים, החלטת על פרסומו של ספר האזרחות המעודכן "להיות אזרחים בישראל".

עיסאווי פריג': זאת ועוד, הספר אושר אף שמי ששימשה כבוררת-העל בסוגיות הקשורות לספר, פרופסור רות גביזון, סירבה לחתום עליו, ושתיים מהכותבות, אביטל ספיבק ואסנת סברון, הודיעו כי גם הן לא יחתמו על הספר בשל השינויים הגדולים שנעשו בו בפרקים העוסקים במעמד המיעוטים, השסע הלאומי וזכויות קבוצתיות.

עיסאווי פריג': שאלתי: מדוע לאור זאת החלטת לאשר את הספר כפי שהוא ולא לעשות בחינה מחדש של התכנים הכלולים בו, נוכח הביקורת המקצועית גם מצוות הכותבים בעצמו?

עיסאווי פריג': שאלתי הנוספת: האם בחר לאחרונה משרד החינוך חברים חדשים לוועדת מקצוע האזרחות?

עיסאווי פריג': מהו הרכב הוועדה המעודכן?

עיסאווי פריג': שאלה שלישית: האם פורסמו הקריטריונים לבחירת חברי הוועדה?

עיסאווי פריג': מה הם אותם קריטריונים והאם הם עונים על הצורך באיכות, ייצוג או מגוון?

עיסאווי פריג': תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

נפתלי בנט: קודם כול, זה די מדהים שמעבירים ביקורת על ספר כשעוד לא ראו את הגרסה האחרונה.

נפתלי בנט: הם מעבירים את זה על סמך גרסאות שעליהן קיבלנו הערות, הוטמעו חלק מההערות וזה יצא.

נפתלי בנט: צריך לדעת: אני באתי לעבוד.

עיסאווי פריג': אבל בוצע מחוון – – –

נפתלי בנט: בכל התחומים מתקדמים, מתקדמים.

נפתלי בנט: על כל דבר שאתה עושה, תמיד יש ביקורת.

נפתלי בנט: אני אגע לגופו של עניין.

נפתלי בנט: כשבאתי להקטין כיתות אמרו לי: אין סיכוי בחודש, תדחה את זה בשנה.

נפתלי בנט: יאללה, עושים, עושים ובסוף מתקנים.

נפתלי בנט: אותו הדבר – סייעות שניות.

נפתלי בנט: אתה רוצה למשול – צריך להתקדם, לא להתבחבש כל הזמן, כי תמיד תמיד מבקרים אותך.

נפתלי בנט: עכשיו לגופו של עניין.

נפתלי בנט: משרד החינוך באמת אישר וכבר פועל להוצאה של הגרסה המחודשת של ספר האזרחות "להיות אזרחים בישראל".

נפתלי בנט: זה פועל יוצא של עדכון תוכנית הלימודים.

נפתלי בנט: תבינו, תוכנית הלימודים זה המצפן שמנחה בסוף את הספרים.

נפתלי בנט: הכול נגזר מתוכנית הלימודים.

נפתלי בנט: התוכנית אושרה כבר ב-2011, זה מאחורינו, אז הספר בסך הכול משקף את התוכנית.

נפתלי בנט: אם יש ביקורת – תעבירו על התוכנית.

נפתלי בנט: אנחנו מחויבים לפעול לאור התוכנית.

נפתלי בנט: אכן, הגרסה החדשה תחליף את הספר הקיים.

נפתלי בנט: זה מצטרף לשני ספרי לימוד שכבר נלמדים במערכת, וכל מנהל ומורה יוכל לבחור מבין שלושה ספרים.

נפתלי בנט: אנחנו לא נכפה את הספר החדש על אף אחד; כל שלושת הספרים נגזרים.

נפתלי בנט: עכשיו תראו: תוכנית הלימודים באזרחות זה עשרות שנים עוסקת במדינת ישראל כמדינה יהודית ומדינה דמוקרטית ומקדשת ערכים דמוקרטיים ועקרונות של זכויות אדם ומשטר במדינת ישראל.

נפתלי בנט: האמינו לי, המדיניות הזאת נשמרת; אני מאמין במדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

נפתלי בנט: תוכנית הלימודים החדשה, שכאמור נקבעה ב-2011, נועדה לעורר דיון מעמיק ומשמעותי, להעניק קרקע פורייה עבור מגוון הדעות.

נפתלי בנט: אתם תראו, בספר תמיד יש דעה אחת ודעה אחרת, כי מטבעו של דבר, המון דברים פה מעוררים מחלוקת.

נפתלי בנט: אנחנו לא נגד מחלוקת.

נפתלי בנט: הפעם האחרונה שהספר עודכן הייתה בשנת 2000, ואני מזכיר שמאז תוכנית הלימודים השתנתה – ב-2011.

נפתלי בנט: המון דברים השתנו במדינת ישראל, גם בשיח המקצועי והאקדמי.

נפתלי בנט: תחשבו כמה אירועים דרמטיים עברנו – תוכנית ההתנתקות השנויה במחלוקת, ומלחמת לבנון, ומה לא.

נפתלי בנט: לפני כארבע שנים החל משרד החינוך בתהליך ממושך, ארוך ומקצועי לעדכון הספר.

נפתלי בנט: ההליך כלל עיון, קריאה והערות של אקדמאים בעלי גישות מגוונות, ובסופו של דבר הגענו לספר.

נפתלי בנט: עכשיו, יכולתי להגיד: אני פוחד, אלה אומרים, אלה – אני לא עובד ככה.

נפתלי בנט: אני לא כתבתי את הספר.

נפתלי בנט: קראתי את הספר, שמעתי, הובא, ואישרנו את הדבר הזה קדימה.

נפתלי בנט: צריך גם לומר שבניגוד לנאמר, לא נמסרה שום ביקורת רשמית של האגודה הישראלית למדע המדינה על הספר, למרות שמנסים לצייר את זה ככה.

נפתלי בנט: הצעתו של יושב-ראש האגודה, פרופסור אלכס מינץ, להקמת ועדה לנושא האזרחות, שצוטטה בעיתון "הארץ", היא על דעתו האישית בלבד, והיא לא דעה רשמית של האגודה, וגם היא לא הייתה ביקורת ישירה על הספר.

נפתלי בנט: הספר אושר על סמך חוות דעתם של הדרגים המקצועיים במשרד ועל-פי המלצתו וחוות דעתו האקדמית של יושב-ראש ועדת המקצוע, ד"ר אסף מלאך.

נפתלי בנט: לשאלה 1: תהליך בחירת החברים לוועדת המקצוע טרם הסתיים.

נפתלי בנט: לשאלה 2: תקופת הכהונה של ועדת המקצוע הקודמת הסתיימה.

נפתלי בנט: ועדה חדשה תמונה בקרוב.

נפתלי בנט: לשאלה 3: הנהלים לבחירת הוועדה, מינוי הוועדה – יושב-ראש המזכירות הפדגוגית ימנה, אחרי התייעצות עם המפמ"ר ועם ראש האגף הרלוונטי, את יושב-ראש ועדת המקצוע ואת חבריה.

נפתלי בנט: מבנה הוועדה – אני לא אלאה אותך, זה נורא ארוך.

נפתלי בנט: אני אתן לך את זה אחר כך, אלא אם כן תתעקש.

נפתלי בנט: זהו.

נפתלי בנט: זה בגדול.

יחיאל חיליק בר: עוד שאלה, בבקשה.

עיסאווי פריג': מכובדי השר, אני אשמח לקבל את זה כתוב.

עיסאווי פריג': זה מאוד יעזור לי.

נפתלי בנט: מאה אחוז.

עיסאווי פריג': אבל תראה, הוויכוח הזה יימשך עוד זמן רב.

עיסאווי פריג': רציתי להתמקד בשתי סוגיות, כבודו.

עיסאווי פריג': אתה דיברת על שלושה ספרים, והמערכת יכולה לבחור על-פי הבחירה הקיימת מתוך השלושה, אבל האם ידוע לך ששניים מתוך השלושה הם רק בעברית ואין בערבית?

עיסאווי פריג': ושאלתי השנייה, לסבר את אוזנך: כשאנחנו מדברים על תוכנית לימודים, אדוני, תוכנית הלימודים לא באה לתת השקפה אידיאולוגית של מפלגה מימין או מפלגה משמאל; תוכנית לימודים באה לשקף חקיקה מאושרת.

עיסאווי פריג': והתהליך שהתבצע פה הוא תהליך שהצוות המקצועי שאישר את הספר שיקף תפיסה אידיאולוגית שחייבה והולכת לחייב את התלמידים לקבל את זה.

עיסאווי פריג': ואני משלים את זה רק בסוגיה אחת, ואני הספקתי להכיר אותך.

עיסאווי פריג': אתה אומר: כלפי אזרח המדינה, ערבים כיהודים, אני מתנהל ב-fair play, בשוויון לכל דבר.

עיסאווי פריג': האם אתה שלם עם עצמך כשבצוות כתיבת הספר לא היה אף נציג ערבי?

עיסאווי פריג': האם אתה שלם עם זה?

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

נפתלי בנט: טוב.

נפתלי בנט: כאמור, הספר לא מבטא השקפה של מפלגה.

נפתלי בנט: הספר נכתב לפני שבכלל התמניתי לשר החינוך; זה היה תקוע בצנרת בגלל, כנראה, חששות פוליטיים לאשר.

נפתלי בנט: אני לא נוהג לפחד מדברים כאלה.

נפתלי בנט: צריך להניע את המערכת.

נפתלי בנט: בסוף, מרוב ויכוחים נתקעים עם ספר שהוא פשוט אנכרוניסטי ולא רלוונטי.

נפתלי בנט: הספר הנוכחי נכתב מראש בהבנה שהוא ספר גם למגזר הערבי, והוא כבר מגלם את זה.

נפתלי בנט: אתה לא קראת את הספר, כי הוא לא פורסם.

עיסאווי פריג': יש מחוון – – –

נפתלי בנט: הוא עוד לא פורסם.

נפתלי בנט: אנחנו בתהליך מואץ לתרגום איכותי של הספר, כולל התאמות למגזר, וכמובן, זה נעשה, מן הסתם, בשיתוף עם נציגי המגזר.

נפתלי בנט: ולכן, אני בהחלט רגוע שיצא ספר טוב, מאוזן, שישקף את מגוון העמדות במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': אבל כבודו לא התייחס לכך ששניים לא כתובים בערבית.

עיסאווי פריג': כבודו לא התייחס לכך שבצוות הכתיבה, בצוות המקצועי, לא היה אף נציג ערבי.

נפתלי בנט: אני אומר שכל מי שהיה מעורב – כל הטיוטות הופצו בתפוצה רחבה, ואני לא בטוח שעיניהם של לא-יהודים לא שזפו את זה; אני צריך לבדוק את זה.

נפתלי בנט: אבל ככה או ככה, זה מגלם את ההבנה שיש לנו פה מיעוט ערבי בעל זכויות אזרחיות שוות, וזה מובנה בתוך העניין.

נפתלי בנט: כאמור, אמרתי: הספר השלישי מתורגם.

נפתלי בנט: לגבי שני האחרים אני באמת לא מכיר.

נפתלי בנט: אני מוכן לבדוק.

נפתלי בנט: אנחנו – – –

עיסאווי פריג': אתה תבדוק, ואם יש צורך – תתרגמו את זה?

נפתלי בנט: אני לא מתחייב עד שאני אלמד את העניין.

נפתלי בנט: אני לא רוצה סתם לזרוק.

נפתלי בנט: אני אבדוק.

נפתלי בנט: עמיחי, תהיה פה קשוב; אני רוצה לבדוק לגבי ספרי האזרחות: יש שלושה ספרים.

נפתלי בנט: אנחנו מתרגמים את השלישי.

נפתלי בנט: מה קורה עם השניים הראשונים?

נפתלי בנט: ונחזור לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נמצאת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נמצא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, דיברת על התלמידים הערבים כתלמידים שווי זכויות, וכמי שעוקב אחרי הנושא של האזרחות, אני רוצה להגיד שזה לא המסר שמועבר בספר האזרחות.

יוסף ג'בארין: ולעניין השאלה שלי, רציתי יותר פרטים על תוכנית התקצוב הדיפרנציאלי.

יוסף ג'בארין: בשאילתה שהגשתי אני הבנתי שמדובר בכ-150,000 שעות לימוד נוספות שמושקעות במסגרת התוכנית, במסגרת של חמש שנים, ואני מבין שאנחנו בשנה השנייה.

יוסף ג'בארין: אני מבין גם שלפי הנתונים על המצב הסוציו-אקונומי של בתי-הספר ומדד הטיפוח, חלק משמעותי, אם לא חלק הארי, של בתי-הספר במדד הסוציו-אקונומי הנמוך הם מהיישובים הערביים, והייתי שמח לשמוע יותר פרטים על חלקם של בתי-הספר הערביים בסך השעות, ומהי העלות התקציבית הכוללת להקצאות בפריסה של חמש שנים.

יוסף ג'בארין: ביקשתי גם לקבל את פירוט השעות כל שנה.

יוסף ג'בארין: אם השר לא יוכל בעל-פה, אני אשמח לקבל את זה בכתב:

יוסף ג'בארין: מה נעשה עד עכשיו, כמה הוקצה עד עכשיו ומה היעד עד סוף התוכנית.

יוסף ג'בארין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

נפתלי בנט: אכן, יש תוכנית דיפרנציאלית שבעצם השנה אנחנו מממשים לראשונה.

נפתלי בנט: זה דבר מדהים: בפעם הראשונה אנחנו מקצים יותר כסף לרשויות חלשות יותר.

נפתלי בנט: It's that simple, איך זה לא קרה עד עכשיו?

נפתלי בנט: מטבע הדברים, אנחנו יודעים שהרשויות הערביות, לצערנו, הן בעשירון הראשון והשני במידה רבה יותר מהיקפן באוכלוסייה, ולכן באופן אוטומטי, באמת התקצוב שלהן הוא תקצוב עודף בהקשר הזה, וטוב שככה.

נפתלי בנט: עכשיו, יש לי פה טבלה נורא ארוכה, ואני לא רוצה להלאות את כולם.

נפתלי בנט: הטבלה פה, ואני עונה בצורה מאוד מפורטת על כל ארבע השאלות.

נפתלי בנט: אז, ברשותך, אני פשוט אביא לך את הדף עכשיו ולא אצטרך להקריא, בסדר?

נפתלי בנט: אלה ממש טבלאות מדויקות.

נפתלי בנט: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: שאלה נוספת, בבקשה.

יוסף ג'בארין: אכן, כבוד השר, אני בהחלט רוצה לברך על כך שהמשרד ממשיך בתוכנית הזאת.

יוסף ג'בארין: פניתי אליך גם בכתב, ואני לא יודע אם זה הספיק להגיע לסדר-היום בעבודה שלך: תקנות החינוך הממלכתי מחייבות גם הקמת מועצה מייעצת לחינוך הערבי.

יוסף ג'בארין: אלה תקנות עוד מ-1996, ומאז המועצה הזאת לא מאוישת.

יוסף ג'בארין: ולכן, גם בהקשרים הללו, כמו תוכנית דיפרנציאלית וכדומה, וגם בהקשר של ספר האזרחות – אם המועצה הזאת תאויש, זה כמובן ייתן עוד מעורבות של אזרחים ערבים ושל אנשי מקצוע ערבים בהשפעה על מה שקורה במשרד החינוך.

יוסף ג'בארין: אז השאלה שלי היא אם השר קיבל את הפנייה ומה הוא מתכוון לעשות.

יוסף ג'בארין: אם הוא לא קיבל את הפנייה, אז אני אשמח לתשובה בכתב במועד מאוחר יותר.

נפתלי בנט: מאה אחוז.

נפתלי בנט: אני לא קיבלתי את הפנייה, ואני מבקש שנעביר לך את התשובה בכתב.

נפתלי בנט: אני רק אחזור פה על המחויבות שלי לחזק את הציבור הערבי; זה לא סוד.

נפתלי בנט: גם בביקורים שלי בשטח, בהקצאות, בעברית שהכנסנו לראשונה, גם תחת הכותרת "איך לא חשבו על זה קודם?", "איך לא עשו את זה קודם?

נפתלי בנט: " אנחנו מדינה בת 67, ולא עלה בדעתנו ללמד עברית מגן-הילדים, ואנחנו יודעים שזה כלי קריטי לפרנסה.

נפתלי בנט: אז אני מחויב לעניין הזה, חשוב לי שתדעו; ואת כל הפרטים אני – – –

מאיר כהן: אדוני השר, תרחיב בבקשה על עניין העברית.

נפתלי בנט: אוקיי.

נפתלי בנט: מה שהיה עד השנה – מילת רקע.

נפתלי בנט: כשר הכלכלה היה לי נורא חשוב להגביר בצורה משמעותית את אחוזי ההשתתפות בעבודה, בעיקר של נשים ערביות, כי גברים כבר עובדים; לא בעבודות כל כך טובות, אבל לפחות עובדים.

נפתלי בנט: הנשים היו ברמה של 25% השתתפות, לעומת 80% בערך בקרב יהודיות.

נפתלי בנט: זה בלתי נתפס, זה טירוף; פגיעה בערבים, פגיעה בנו, פגיעה בכל המדינה.

נפתלי בנט: אז עשיתי הרבה פעולות שם, אבל זה נורא מאוחר בשרשרת.

נפתלי בנט: וגיליתי שיש כמה בעיות, חסמים לפרנסה.

נפתלי בנט: יש בעיה תרבותית: לפעמים הבעלים לא רוצים שהאישה תעבוד; יש בעיות גיאוגרפיות: לפעמים זה רחוק.

נפתלי בנט: אבל ה-בעיה שמצאתי זה סוגיית השפה.

נפתלי בנט: ולכן, כשנהייתי שר החינוך, ממש אחת הפעולות הראשונות הייתה שבדקתי מה קורה שם ולמה.

נפתלי בנט: מסתבר שרק בכיתה ג' מתחילים ללמוד עברית, וגם פה יש בעיות איכות קשות מאוד – שוב, זו בעיה משותפת שלנו – איכות המורים וכו'.

נפתלי בנט: הצעד הראשון היה בעצם להקדים את תחילת לימוד העברית כבר לגן-חובה, בהיקף של שעתיים שבועיות מגן-חובה, כיתה א', כיתה ב', ואז כבר זה מתכנס לכיתה ג'.

נפתלי בנט: זה בוצע.

נפתלי בנט: אנחנו לא ב-100% כיסוי, כי יש בעיה של מורים, אבל באחוזים מאוד מאוד יפים.

נפתלי בנט: מה שאנחנו עושים עכשיו זה מביאים יותר ויותר מורים יהודים, ככל שאנחנו יכולים, לבתי-ספר ערביים.

נפתלי בנט: יש לפעמים איזשהם חששות וכו', מטבע הדברים, ואנחנו מתמודדים עם זה.

נפתלי בנט: אני חפצתי גם לעשות הפוך – ללמד ערבית ליהודים – אבל נגמר הכסף, ובתעדוף היה יותר חשוב לי להתחיל עם עברית לערבים, כי זה לצורכי פרנסה, לא לדו-קיום.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אחרונת השואלות, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחר כך יהיו שתי שאלות מהצד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, השר בנט.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו בימים די מכוננים בהקשר של השאלה שלי, ואני אשאיר את זה לשאלת ההמשך, בנושא של החינוך הטכנולוגי.

איילת נחמיאס ורבין: ההסללה לחינוך טכנולוגי של תלמידים אשר נשרו ממערכת החינוך אינה נכונה, והיא מזיקה הן לתלמידים והן למערכת, שממעטת להצמיח אנשים בעלי עניין ויכולות טכנולוגיות לתעשייה, למערכת הביטחון ועוד.

איילת נחמיאס ורבין: החינוך הטכנולוגי חייב להפוך למסלול אשר מהווה אתגר והזדמנות עבור תלמידות ותלמידים שברצונם ליצור לעצמם מגוון אפשרויות – מקצועית, אקדמית, שני המסלולים או רק אחד מהם.

איילת נחמיאס ורבין: כיצד בכוונתך לפעול כדי לפתוח בפני כל תלמידי החטיבה העליונה אפשרויות מגוונות לסיים את לימודיהם כשבאמת

איילת נחמיאס ורבין: חתם תעודה מקצועית בעלת ערך, נוסף על תעודת הבגרות או בלעדיה, שתאפשר להם אופק תעסוקה והמשך לימודים לדיפלומות טכנאי והנדסאי וללימודים אקדמיים בתחומים רלוונטיים?

נפתלי בנט: תודה.

נפתלי בנט: נושא חשוב.

נפתלי בנט: הלמידה במגמות החינוך הטכנולוגי והמקצועי במשרד החינוך היא לא תוצאה של הסללה; זה נותן מענה לתלמידים על כל הרצף.

נפתלי בנט: אם בעבר היה נהוג לחשוב שיש פער בין תלמידי החינוך הטכנולוגי-מקצועי לתלמידי החינוך העיוני בשיעור הזכאות לבגרות – הפער הולך ומצטמצם, פשוט בנתונים.

נפתלי בנט: הקרדיטציה לבגרות במסלולי הטכנולוגי-מקצועי זהה לזו של תלמידים שלומדים בנתיב העיוני.

נפתלי בנט: אחד הדגשים בתוכנית האסטרטגית של המשרד הוא חיזוק החינוך הטכנולוגי-מקצועי, ובאמת יש פה הרבה עבודה.

נפתלי בנט: אנחנו פועלים לחזק את ההסמכות המקצועיות לצד הלמידה לתעודת בגרות במטרה להגדיל את מספר התלמידים המשיגים גם תעודת בגרות וגם תעודת מקצוע עם סיום הלימודים.

נפתלי בנט: בוגר החינוך הטכנולוגי-מקצועי זכאי לתעודת בגרות ולתעודת הסמכה טכנולוגית הפותחת בפניו אפשרויות: הוא יכול להמשיך ללמוד לתואר אקדמי, הוא יכול להמשיך בלימודים לדיפלומה של הנדסאי או טכנאי, או שתעודת ההסמכה המקצועית שברשותו נותנת לו פשוט אופק תעסוקתי.

נפתלי בנט: יצוין שתלמידי מגמות כמו ביו-טכנולוגיה, הנדסת תוכנה, מערכות מידע דיגיטליות, סייבר, מערכות רפואיות וכו' וכו', זכאים למקדם הטבה בתנאי הקבלה, ולעתים גם לקרדיטציה, כשהם באים להתקבל למוסדות אקדמיים בתחומי הנדסה ובתחומים רלוונטיים לתחום הלימודים שלהם בבית-הספר.

נפתלי בנט: יותר מזה – להבדיל מתלמיד במגמה העיונית, תלמיד במגמה מקצועית שלא מגיע לתעודת בגרות יכול לרכוש תעודת הסמכה מקצועית.

נפתלי בנט: למשל, תלמיד שצבר 14 יחידות לימוד שמורכבות משבע עיוניות ושבע טכנולוגיות לא זכאי לתעודת בגרות, כי הוא לא הגיע ל-21 יחידות לימוד, ועדיין הוא יכול להמשיך ללמוד במסלול טכנאים והנדסאים בי"ג וי"ד ולצאת עם תעודה משמעותית.

נפתלי בנט: בחינוך הטכנולוגי-מקצועי, מעבר לתעודת הבגרות, אנחנו פותחים גם אפשרויות לתעסוקה מקצועית בצה"ל ובתעשייה.

נפתלי בנט: המשרד מקיים שיתופי פעולה עם צה"ל והתעשייה, ואנחנו מאוד קשובים לצרכים שלהם.

נפתלי בנט: יש פה שורה ארוכה של דוגמאות:

נפתלי בנט: עתודה למנהיגות מדעית-טכנולוגית שפועלת ב-220 בתי-ספר, תוכנית טכנאי ובגרות בסוף י"ב ל-10,000 תלמידים, שילוב תלמידים בתעשייה ב-86 בתי-ספר, שילוב נוער חרדי בחינוך הטכנולוגי ב-20 בתי-ספר, כנ"ל בתחום של בנות ערביות ב-58 בתי-ספר, ועוד ועוד ועוד.

נפתלי בנט: בתוכנית שלנו לא רק להגדיל את שיעור התלמידים בחינוך הטכנולוגי-מקצועי אלא גם להגדיל את שיעור התלמידים שמגיעים להסמכה בעלת ערך אמיתי בעולם העבודה, ולשם כך התחלנו באמת בהפעלת מערכת הסמכות חדשה.

יחיאל חיליק בר: כן, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: כיו"ר שדולת התעשייה בכנסת אספר לך, השר, שביום ראשון האחרון חברת הכנסת מירב בן ארי, חבר הכנסת עפר שלח ואני – במסגרת שתי השדולות שלנו, שדולת התעשייה ושדולת כחול-לבן – סיירנו בדרום.

איילת נחמיאס ורבין: אני מניחה שאתה מכיר את הבעיה שבעצם חסרות ידיים חכמות, כי כולם חושבים שבתעשייה המסורתית זה לא כמו ההיי-טק, אבל זה ידיים חכמות.

איילת נחמיאס ורבין: היום גם התעשייה הבשלה דורשת ידיים חכמות.

איילת נחמיאס ורבין: חסרים 8,000 בעלי מקצוע ממגוון מאוד מאוד גדול של מקצועות בעולם התעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר, כמו שאמרתי, אנחנו נמצאים בשבוע קריטי, משום שאתה בוודאי יודע שהמכללות הטכנולוגיות מאיימות לשבות ביום ראשון.

איילת נחמיאס ורבין: למיטב הבנתי, ממש בשעות אלה הן יושבות במשרד האוצר.

איילת נחמיאס ורבין: הכסף שמובטח להן – – –

מירב בן ארי: לצערנו הן לא.

איילת נחמיאס ורבין: לצערנו לא, אז אני מעודכנת פחות מחברת הכנסת בן ארי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לכן, יש פה בעיה, והבעיה מתמשכת לאורך שנים.

איילת נחמיאס ורבין: את מה"ט צריך למצוא את הדרך להעביר למשרד החינוך, בבהילות הייתי אומרת אפילו, ואני חושבת שצריך לראות איך מוצאים את הקשר, את הנתיב החכם בין מערכת החינוך המקצועית והעיונית, שבהרבה מקרים היום חד הן, דרך הצבא, שגם הוא זקוק לאותן ידיים חכמות, ועד לתעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: ככל שאדוני יכול לומר לנו משהו, גם על השביתה המתוכננת של המכללות וגם על הנושא הזה, אני אודה לך מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: אם לא – כמובן, תשובה – – –

נפתלי בנט: בגדול, אני מסכים למה שאמרת.

נפתלי בנט: אני מבקש שנעביר תשובה בכתב.

יחיאל חיליק בר: עכשיו שתי שאלות קצרות מהצד: הראשונה שביקשה, נורית קורן – בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה, אם כבר – – –

נורית קורן: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אין בעיה.

יחיאל חיליק בר: אם זה בסדר עם נורית, כי היא ביקשה ראשונה – – –

נורית קורן: אין שום בעיה.

נורית קורן: הכול בסדר.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת בן ארי.

דוד ביטן: – – –

מירב בן ארי: זאת התמיכה של הקואליציה.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני השר.

נורית קורן: גם אם היית באופוזיציה היינו נותנים לך.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: גם הקשבתי לתשובות שלך, גם הנושאים פה רלוונטיים ומעניינים.

מירב בן ארי: יש לי שאלה פשוטה וקלה, וגם הפניתי אותה לעוזר שלך.

מירב בן ארי: אם תחליט – בכתב.

מירב בן ארי: מה שקורה במדינת ישראל – חוק חינוך חובה, אומנם כולם חושבים שהוא מא' עד י"ב, אבל אנחנו יודעים שמא' עד י' האחריות היא על ההורים במקרה שהילד לא מגיע, ואנחנו יודעים שבי"א–י"ב האחריות כבר עוברת אל המערכת, כך שאם הילד נפלט, בעצם המערכת מחויבת לדווח עליו, ואז יש תוכניות.

מירב בן ארי: אני לא עוסקת בזה; אני רוצה לשאול ספציפית.

מירב בן ארי: מה שקורה – וזה הגיע מהתלמידים ומתנועות הנוער ומארגוני הנוער וממועצת הנוער – כולם, יש להם בעיה פשוטה: מא' עד י' הם זכאים להנחה בתחבורה הציבורית כתלמידים אם הם גרים מעל 3 קילומטר מבית-הספר, ואז, ברגע שהם עולים לי"א, בגלל שהם לא בחוק חינוך חובה חינם, הם כבר לא זכאים לתחבורה ציבורית.

מירב בן ארי: אני רוצה להוסיף שמ-1 בינואר 2016 כל תלמידי ישראל עד כיתה י"ב או עד גיל 18 זכאים לנסיעה ב-50% בבין-עירוני, זאת אומרת את הבין-עירוני פתרו; אבל לגבי תלמידי י"א-י"ב האלה, שגרים מעל 3 קילומטר מבית-ספר – ואנחנו יודעים שבתיכונים אתה יכול כבר לבחור לא ליד הבית, כמו ביסודי, אלא אתה יכול לבחור תיכון אחר – אתה נוסע עד כיתה י', ובי"א-י"ב לוקחים לך את ההנחה.

מירב בן ארי: זה נושא חשוב.

מירב בן ארי: אני מקווה שאולי יש לך תשובה.

מירב בן ארי: אם לא – גם מקובל; פשוט יש לבדוק את זה, כי יש כאן הרבה הרבה בני-נוער שפונים אלי ורוצים, ואני יודעת כמה אתה מגויס עבורם – לנסות לפתור את הסיטואציה הזאת.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

מאיר כהן: אבל ברגע שהם בוחרים, הם לוקחים בחשבון שאם הם רוצים ללמוד 4 קילומטר, יהיה קשה לסבסד.

מירב בן ארי: אין בעיה, אבל אתה נותן להם גם בכיתה י' ובי"א-י"ב אתה מפסיק.

יחיאל חיליק בר: מאיר, אתה כבר לא בממשלה, אני מזכיר לך.

יחיאל חיליק בר: אני יודע שזה כואב, אבל – – –

מאיר כהן: לא, זה לא כואב.

מאיר כהן: אני מדבר מניסיון.

נפתלי בנט: קודם כול, תודה למירב.

נפתלי בנט: אני בהזדמנות הזאת גם צריך להחמיא לה על הכושר הגופני.

נפתלי בנט: היא הצטרפה לריצה שלנו ברחובות תל-אביב, וייאמר שהיא רצה מהר.

מירב בן ארי: – – – עשה כושר ואני הייתי – – –

נחמן שי: כמה רצתם?

נפתלי בנט: רצנו 6 קילומטר, והאמת – חשבתי שאני הולך למות.

נפתלי בנט: באו מלא צעירים ורצו מהר מדי.

מירב בן ארי: היה מקסים ומרגש.

נורית קורן: העיקר שהשתתפתם.

נפתלי בנט: כן, העיקר ההשתתפות.

נפתלי בנט: מירב, את מעלה נקודה טובה.

נפתלי בנט: אנחנו נבדוק את זה – אין לי פה תשובה בשלוף – ונחזור אלייך.

נפתלי בנט: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

נורית קורן: – – – כי השר בטח כבר עייף.

נפתלי בנט: לא, אנחנו לא עייפים.

נפתלי בנט: יש לנו זמן.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, שר החינוך בנט וחברי חברי הכנסת, אני רוצה להוסיף על הדברים של חברתי קארין אלהרר לגבי ההסעות של ילדים עם מוגבלות.

נורית קורן: אתמול הייתה כתבה על ילד שנפטר בהסעה, ומכיוון שעל שולחני יש הרבה בקשות של ילדים להסעות וכל מיני בעיות, אני רוצה לציין את רחלי אברמזון וגם את מי שממונה על ההסעות, שהם באמת קשובים ומנסים לפתור ונותנים פתרונות, אבל לפעמים זה לא לאורך זמן, כי יש כל מיני בעיות.

נורית קורן: אתמול פורסם בעיתון על ילד עם מוגבלות שנפטר בהסעה.

נורית קורן: אני רוצה לומר לך שזה נובע מזה שיש מלווה להסעה, ולפעמים המלווה לא נמצא ליד הילדים – הוא יושב ליד הנהג, מפטפט עם הנהג ולא נמצא.

נורית קורן: אני מאוד רוצה לקוות שבמקרה הזה זה לא המקרה, כי זאת בעיה, ואת הבעיה הזאת צריך לפתור.

נורית קורן: יש גם בעיה שמלווים משתכרים מעט מאוד, והרשויות המקומיות לא משלימות את הכסף לשמונה שעות; רוצים לתת רק שש שעות, כמו במקרה של הילד החירש, שבא מאריאל.

נורית קורן: והדברים האלה לא ברורים.

נורית קורן: אני חושבת שמשרד החינוך צריך לקחת על עצמו לתקצב את ההסעות של ילדים עם מוגבלות עד הסוף – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

נורית קורן: – – עד הסוף, כדי שלא תהיינה בעיות.

נורית קורן: וגם שיהיו יותר מלווים בהסעות, שלא יקרה מקרה מוות.

נורית קורן: וגם שיש – ההסעה עצמה לא מותאמת; לפעמים לא חוגרים את הילדים.

נורית קורן: יש הרבה בעיות בהסעות, ואת זה צריך לפתור.

נורית קורן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

נפתלי בנט: תודה.

נפתלי בנט: כמו שאמרתי לחברת הכנסת אלהרר, תאירו לנו זרקור, תביאו לנו.

נפתלי בנט: באמת, אני צריך פה את העזרה.

נפתלי בנט: זה – – –

נורית קורן: – – –

נפתלי בנט: איך ברנדייס אמר:

נפתלי בנט: אור השמש הוא המחטא הטוב ביותר.

נפתלי בנט: פה אנחנו באמת עובדים כקבוצה; אין פה ימין ושמאל בדברים האלה.

נפתלי בנט: תביאו ברמה השמית.

נפתלי בנט: חינוך זה אומנם 2.2 מיליון ילדים, אבל בסוף כל ילד הוא עולם ומלואו.

נפתלי בנט: תעבירו לנו – נטפל.

נורית קורן: אנחנו נעביר.

נפתלי בנט: אני חייב גם להיות כן פה: המקצוע של מלווה הסעות לעולם לא יהיה מקצוע יוקרתי ונחשק ועם משכורות גבוהות.

נפתלי בנט: ככה זה.

נפתלי בנט: אז אנחנו צריכים באמת לעבוד.

נפתלי בנט: רחלי עושה עבודה יוצאת מן הכלל, היא באמת תותחית, עם נשמה גדולה, ולכן אנחנו בידיים טובות.

נפתלי בנט: אז כל מקרה שאתם מכירים – אני מזמין פה את כולם.

נורית קורן: אני רוצה לציין גם את מי שאחראי להסעות – נדמה לי שקוראים לו שמעון.

נפתלי בנט: אני דווקא לא – – –

נורית קורן: לא משנה, אתה אולי לא יודע – – –

נפתלי בנט: פה אני מאוד מכיר את רחלי – – –

נורית קורן: כן, אבל גם הוא עושה עבודה מצוינת.

נורית קורן: תמיד כשאנחנו פונים – מנסים לעזור.

נפתלי בנט: יפה.

נורית קורן: אבל בגלל שזה מצב מאוד מאוד עדין, לא תמיד זה מחזיק מעמד.

נפתלי בנט: נכון, זה נכון.

נפתלי בנט: זה המון המון כסף, דרך אגב – עלויות עצומות ברמת המדינה, ובצדק.

נפתלי בנט: רק צריך לדעת.

נפתלי בנט: כרגע כן יש את שיתוף הזה עם הרשויות.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לאדוני השר.

נפתלי בנט: תודה רבה לכולם.

יחיאל חיליק בר: עמדת פה בגבורה במשך כמעט שעה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני אבקש להפריע ליושב-ראש ועדת הכנסת בשיחתו עם קצין הכנסת ולהזמין אותו לשתי הודעות מטעם ועדת הכנסת – – –

קריאה: – – –

מירב בן ארי: והצעת – – –

יחיאל חיליק בר: אני יודע את העבודה, דוד.

קריאה: – – – הצעת חוק.

): – – –

יחיאל חיליק בר: וגם הצעת החוק.

יחיאל חיליק בר: אבל לפני כן הבנתי שיש לך שתי הודעות, אז דוד – בבקשה, אדוני.

): טוב, הודעה ראשונה – אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הכספים תדון בהצעת חוק תעריפי התחבורה הציבורית, התשע"ו–2016, לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

): הודעה שנייה – אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה המיוחדת לזכויות הילד מטעם סיעת ישראל ביתנו:

): במקום חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס יכהן חבר הכנסת חמד עמאר.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

): עכשיו – – –

יחיאל חיליק בר: stop.

יחיאל חיליק בר: stop.

): טוב.

): stop.

יחיאל חיליק בר: stop.

יחיאל חיליק בר: [מס' כ/612; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 8698; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עכשיו נעבור להצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 43), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכנסת דוד ביטן.

): תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יוסף ג'בארין: יש רוב לאופוזיציה.

): זה בהסכמה.

קריאה: – – –

): זה לטובת הח"כים פה, אז אין מה לדאוג.

יחיאל חיליק בר: אולי נפתיע.

יחיאל חיליק בר: אולי נפתיע, אני לא יודע.

קריאה: – – –

יוסף ג'בארין: – – –

): בבקשה.

): בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תעשה גיוס, דוד.

): למה לא?

): תכף אני אעשה גיוס.

): היום בוועדת הכנסת לא היה לי – זאת אומרת, היה חסר לי אחד, אז אמרתי: אני לא יכול להצביע, כי אם אני אצביע על איזו ועדה ויהיה תיקו, אז לאיזו ועדה החוק ילך?

): אין לו לאן ללכת.

): לכן אמרתי: אני חייב להמתין.

): הצעת החוק הזאת, המשמעות שלה פשוטה.

): אתם יודעים שיש אפשרות להגיש כתב-אישום על-ידי המדינה, ויש אפשרות להגיש קובלנה פלילית פרטית, שזה אדם עושה לחברו.

): לצערי הרב, ב-2012 בית-המשפט החליט שחוק החסינות לא חל על קובלנה פרטית.

): כמובן, קובלנה פרטית זה לא על כל סעיף; למשל לשון הרע, תקיפה – דברים מהסוג הזה.

): יש לזה משמעויות, מכיוון שיש גם אפשרות שאתה תגיע למצב של קלון בקובלנה פרטית, אם זה מסתיים בהרשעה וגזר-דין.

): זה לא יעלה על הדעת.

): לכן, עשינו הליך שאפשר להגיש את הקובלנה הפרטית, אבל בקריאה ראשונה זה הנוסח, זאת אומרת, היועץ המשפטי יצטרך לאשר או לא לאשר את הגשת הקובלנה.

): מה שקרה בדיון בוועדה זה שח"כים הפנו את תשומת לבי לכך שזה הליך בעייתי, כיוון שהיום, אם אתה חושב שהחסינות חלה, אתה רשאי לטעון את זה בפני ועדת הכנסת.

): בנוסח שעשינו, בעצם זה משאיר את כל הדיון בעניין הזה רק לשיקול דעתו של היועץ המשפטי לממשלה.

): ומכיוון שמשרד המשפטים אמר שבכל מקרה, בתוך כמה חודשים הוא מתכוון לבטל את מושג הקובלנה הפלילית הפרטית לכל אזרחי המדינה, החלטנו שאנחנו בעצם מתקנים את החוק באופן כזה שהמונח הזה של קובלנה פרטית פלילית לא יחול על חברי הכנסת.

): זאת אומרת, חוק החסינות ייצור מצב שאפשר להגיש כתב-אישום פלילי נגד חבר הכנסת רק בכתב-אישום על-ידי המדינה, ולא באמצעות הגשת תביעה על-ידי אדם פרטי.

): זה לא אומר שהוא לא יכול להגיש תביעה אזרחית, למשל קובלנה לפי חוק לשון הרע; הוא לא יכול להגיש קובלנה פלילית, אבל הוא יכול להגיש תביעה אזרחית נגד חבר הכנסת על לשון הרע, ואז חבר הכנסת יכול לטעון בבית-המשפט אם חוק החסינות חל או לא חל לגביו, ואז בית-המשפט קובע.

): ולכן ההצעה שלנו היא פשוטה: אנחנו מגישים לאישור בקריאה שנייה ושלישית הצעת חוק שבעצם קובעת כי לא יוגשו קובלנות פליליות פרטיות נגד חברי הכנסת.

): אנחנו חושבים שזה חשוב, כי חוק החסינות מגן על חברי הכנסת בפעילותם כחברי הכנסת, ואנחנו לא צריכים לאפשר איזושהי אפשרות צדדית שעוקפת את האפשרות הזאת, על מנת שחברי הכנסת יוכלו לעשות את תפקידם בלי מורא ובלי פחד מכל פעולה שהיא.

): אבל זה לא מונע מהמדינה, כמובן, להגיש כתבי-אישום, אם יש צורך בכך.

): ועדת הכנסת אישרה את ההצעה פה-אחד, לא הוגשו לה הסתייגויות, ולכן אבקש מהכנסת לאשרה בקריאה שנייה ושלישית.

): תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ואכן, אין הסתייגויות ואין בקשות דוברים.

יחיאל חיליק בר: על כן, אנחנו נעבור מייד להצבעה על הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 43), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

): – – –

יחיאל חיליק בר: אני נותן לך לחזור, אדוני.

יחיאל חיליק בר: נראה שאתה יושב במקום.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, נא להצביע על הצעת החוק בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–3 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 11 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 43), עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים מייד – – –

נורית קורן: אפשר להוסיף אותי לפרוטוקול?

יחיאל חיליק בר: אנחנו נוסיף את נורית קורן לפרוטוקול, ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 13 נגד – אין נמנעים – אין חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 43), התשע"ו–2016, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 13 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 43) עבר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים.

יחיאל חיליק בר: מזל טוב לאדוני יושב-ראש ועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, למרות שאני יודע שאתם מאוד רוצים להישאר, צר לי לבשר לכם – –

קריאה: לא, אנחנו – – –

יחיאל חיליק בר: – – כי תם סדר-היום.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ג' בשבט התשע"ו, 13 בינואר 2016, בשעה 11:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.