ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 87, 2016-01-11 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום א' בשבט התשע"ו, 11 בינואר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק תעריפי התחבורה הציבורית, התשע"ו–2016; הצעת חוק קיזוז מסים (תיקון מס' 2), התשע"ו–2016; הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 12), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2464/20 וכלה בהצעת חוק פ/2491/20 – הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – מסירת מידע רפואי לאחר), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק לידה בבית (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק רמת-הגולן (תיקון – ביטול החוק), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, דב חנין, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף, אוסאמה סעדי, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה וטלב אבו עראר; הצעת חוק אזכור וציון מותם של הרוגים בענף הבנייה באתר התאונה, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, אלי אלאלוף, אורלי לוי אבקסיס ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – הכנסות שלא יחושבו לצורך קבלת גמלת הבטחת הכנסה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נורית קורן, יחיאל חיליק בר, מירב בן ארי, רועי פולקמן, טלי פלוסקוב, יואב בן צור, מנחם אליעזר מוזס, שולי מועלם-רפאלי, אורי מקלב, יעקב מרגי, רויטל סויד, מכלוף מיקי זוהר, אראל מרגלית, עליזה לביא, אורלי לוי אבקסיס, שרן השכל, מיקי לוי, יעל כהן-פארן, נחמן שי, איציק שמולי, איתן כבל, עודד פורר ומיכל בירן; הצעת חוק איסור אלימות בספורט (תיקון – חובת התייצבות בפני חוקר תורן), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב, רועי פולקמן, דוד ביטן, שולי מועלם-רפאלי ומיקי לוי; הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון – הרחבת הזכאות להליכי נשיאת עוברים והרחבת ההגנה והשמירה על האם הנושאת), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על אספקת מים ושירותי ביוב), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – איסור התניית היתר בהתקנת מקומות חניה ובניצול חלק קיים משטח דירה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שיעור דמי פגיעה), התשע"ו–2016,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברות הכנסת נאוה בוקר וטלי פלוסקוב; הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (ביטול העבירה של סירוב או הימנעות למלא שאלון) התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, רועי פולקמן ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק העונשין (תיקון – החזרת הסעיף הסוציאלי כעילה להפסקת היריון), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין (תיקון – הוצאת צו פיקוח חדש לאחר תום התקופה המרבית), התשע"ו–2016, מאת חברות הכנסת יפעת שאשא ביטון ומיכל רוזין; הצעת חוק מיגון יישובי קו עימות בצפון, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, אלי אלאלוף, יצחק וקנין, מיקי לוי, ענת ברקו, מרדכי יוגב, סופה לנדבר, אלעזר שטרן, יוסי יונה, אברהם נגוסה, איציק שמולי, איתן ברושי, יואל חסון, בצלאל סמוטריץ, יחיאל חיליק בר, אילן גילאון, איתן כבל, עמר בר-לב, זוהיר בהלול ונאוה בוקר; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – אי-חיוב בריבית עקב שיהוי בביצוע הליכי הוצאה לפועל), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דוד ביטן, יוסי יונה, דוד אמסלם, נאוה בוקר ויואב קיש; הצעת חוק תיעול עודפי ייצור חקלאי המיועדים להשמדה למפעלי ההזנה ולנזקקים, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק איסור מכירת צעצועים המדמים כלי נשק, התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק שיקים ללא כיסוי (תיקון – קביעת סכום מינימום להגבלת חשבון בנק והגבלת לקוח), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק איסור צריכת זנות וטיפול בקהילה (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – פיצויים לדוגמה בשל חוסר תום לב בבירור חבות תגמולי הביטוח), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק חופשת לידה להורים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הגנה על צרכנים שאינם דוברי עברית), התשע"ו–2016, מאת חברות הכנסת קסניה סבטלובה וטלי פלוסקוב; הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – קבלת אדם לעבודה במוסד על-ידי מי שאינו עובד המוסד), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, אורי מקלב, מרב מיכאלי, מיכל רוזין, עליזה לביא, רחל עזריה, יעקב מרגי ואלי אלאלוף; הצעת חוק הפרשנות (תיקון – הגדרת הפליה על רקע זהות מגדרית או נטייה מינית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – הקמת ועדת הנחות), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק לעידוד תחבורת אופניים, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, רחל עזריה, משה גפני, איתן כבל, יעקב מרגי, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, עפר שלח, רועי פולקמן, תמר זנדברג, איימן עודה, יעל כהן-פארן, ישראל אייכלר, איתן ברושי, טלי פלוסקוב, אחמד טיבי, ג'מאל זחאלקה, אורי מקלב, עמיר פרץ, סתיו שפיר, אורן אסף חזן, רויטל סויד, יפעת שאשא ביטון, יצחק וקנין, יוסף ג'בארין, מאיר כהן, אוסאמה סעדי, יואל חסון, רוברט אילטוב, זוהיר בהלול, מירב בן ארי, עאידה תומא סלימאן, איילת נחמיאס ורבין, מיקי לוי, עיסאווי פריג', איציק שמולי, עבדאללה אבו מערוף, אורלי לוי אבקסיס, קסניה סבטלובה, יעל גרמן, מסעוד גנאים, יחיאל חיליק בר, זהבה גלאון, קארין אלהרר, טלב אבו עראר, נחמן שי, מרב מיכאלי, חנין זועבי, מיכל רוזין, עבד אל חכים חאג' יחיא, מיכל בירן, באסל גטאס, יוסי יונה, אילן גילאון, עמר בר-לב, עליזה לביא, מיקי רוזנטל, יעקב פרי, מנואל טרכטנברג, חיים ילין ואראל מרגלית; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – שלילת סמכותה של ועדת הבחירות המרכזית לעניין אישור או פסילת מועמד או רשימה מלהשתתף בבחירות),

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי, אחמד טיבי, דב חנין, מיקי לוי, עבדאללה אבו מערוף, יוסף ג'בארין ועבד אל חכים חאג' יחיא.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת מירב בן ארי בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: תפקיד מערכת החינוך בטיפול בנשירתם של נוער הגבעות ממוסדות חינוך.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חבר הכנסת אברהם נגוסה ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק מועצת הצמחים (תיקון – ביטול), התשע"ו–2015, שמספרה פ/2190/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: התנערותה מהאחריות לאזרחיה;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: מדיניותה הכלכלית והזנחת העולים וסוגיית הפנסיות שלהם

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן: התנערות הממשלה מהאחריות לאזרחיה, מטעם סיעת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתנמק את ההצעה היא חברת הכנסת מיכל בירן, ומי שישיב לה הוא סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, לאורך כל הקמפיין במערכת הבחירות האשמנו את מפלגת הליכוד בזה שאין לה מצע, אמרנו: איך יכולה להיות מפלגה, מפלגת שלטון, ללא מצע?

מיכל בירן: אבל האמת היא שפה אני חושבת שצריך להכות על חטא – היה לה מצע.

מיכל בירן: הסרטון שפרסמה מפלגת הליכוד בזמן מערכת הבחירות, סרטון ההסתה נגד העובדים, הוא למעשה המצע שלה.

מיכל בירן: מי שכבר שכח – זה לא היה לפני כל כך הרבה זמן – הראו שם את עובדת רשות השידור, עובד חברת החשמל, יחד עם פעיל ה"חמאס".

מיכל בירן: זה עורר סערה.

מיכל בירן: אני חייבת להגיד מהכיוון השני שזה התחום היחיד שאני מאמינה לנתניהו שפיו ולבו שווים; הוא אכן אויב של העובדים במדינת ישראל.

מיכל בירן: כל מי שיצא לו לחוות כחוויה אישית את שוק העבודה יודע כמה זה קשה, יודע כמה קשה האסימטריה ביחסי הכוחות בין עובד ומעביד.

מיכל בירן: אני בטוחה שכל מי שצופה בנאום הזה, גם בבית בערוץ הכנסת, יש לו דימוי של התחושה הזאת שהוא עבד במקום עבודה, היה צריך ללכת לדבר עם הבוס על העלאה במשכורת או על משהו מהחוקים שקיימים במדינת ישראל ושאמורים לתת לו זכויות, והתחושה הזאת היא לא נעימה.

מיכל בירן: היא לא נעימה בגלל הפער ביחסי הכוחות.

מיכל בירן: אין מה לעשות – אתה צריך את המעסיק שלך יותר ממה שהמעסיק שלך צריך אותך.

מיכל בירן: אבל מה?

מיכל בירן: בשנים האחרונות זה נהיה מאוד טרנדי לשנוא את העבודה המאורגנת.

מיכל בירן: אני מודה שהייתי אתמול בחוג בית שהנושא המרכזי בו היה התלהטות של החברים כנגד העבודה המאורגנת, ממש בזעם, ואני מודה שזה מטריף אותי, וזה מטריף אותי משתי סיבות.

מיכל בירן: הסיבה הראשונה – מי זה "העבודה המאורגנת"?

מיכל בירן: מי אלה העובדים?

מיכל בירן: זה אנחנו.

מיכל בירן: איפה אנחנו מבלים את רוב ימינו?

מיכל בירן: מבלים את רוב ימינו בעבודה.

מיכל בירן: כשאתם חושבים על עבודה מאורגנת אתם אולי חושבים על אלון חסן, אבל כשאני חושבת על עבודה מאורגנת אני חושבת על הקבוצה של העובדים של רמי לוי, שמנסים להתארגן עכשיו כדי שלא רק הוא ירוויח רווחי עתק אלא שגם הם יוכלו להתפרנס בכבוד, והוא מנסה ביד קשה למנוע מהם להתארגן; כשאני חושבת על עבודה מאורגנת אני חושבת על עובדי חסות הנוער, אנשים שעובדים ומשמשים כקו הביצורים האחרון שלנו, של החברה הישראלית, עם הנוער הכי קשה, בשכר שהוא לפעמים לא פחות ממעליב.

מיכל בירן: הם לא עושים חשבונות, הם מסורים לילדים, לבני-הנוער, והם עושים את המשימה כמעט הכי חשובה שיש לנו בחברה הישראלית.

מיכל בירן: כשאני חושבת על עבודה מאורגנת אני חושבת על עובדי חברות הסלולר, תחום שהיה ממש לא מאורגן עד לאחרונה, וראינו איך עולות ופורחות ההתארגנויות החדשות ואיך מגיבות החברות; על חברת "פלאפון", ששלחה את המנהלים לאיים על העובדים שמי שיקים ועד ימצא את מקומו במקום אחר.

מיכל בירן: כשאני חושבת על עבודה מאורגנת אני חושבת על הרופאים הווטרינרים, שהנה, במהלך רפורמות המזון בחוק ההסדרים האחרון הייתה כוונה לפגוע פגיעה חמורה בזכויותיהם, לגלגל אותם מהרשויות המקומיות לאיזה תאגיד ממשלתי, כשלא ברורות הזכויות שלהם ולא ברורים הוותק והקביעות שלהם; רק בזכות זה שהם היו מאוגדים והוועד שלהם שעה-שעה נלחם על הזכויות שלהם, הצלחנו למנוע את הפגיעה בעובדים.

מיכל בירן: כשאני חושבת על עבודה מאורגנת אני חושבת על העובדים הסוציאליים והפסיכולוגים המסורים שנאבקים ברפורמה בבריאות הנפש, בחירוף נפש יש לומר, וכמעט באובססיביות, אבל שלא נותנת לנו לשכוח כי כל האזהרות שלהם מתגלות כנכונות.

מיכל בירן: הם אמרו שהרפורמה הזאת תגרום לכך שאנשים שקיבלו טיפול בחינם לא יוכלו לקבל אותו יותר.

מיכל בירן: הם אמרו – והנה, מנכ"ל כללית מודה בפה מלא שכללית לא ערוכה לתת את הטיפול הזה בחינם לאנשים שיש להם רק משברי חיים, הם רק התגרשו, הם רק מובטלים במשך תקופה ארוכה, רק חוו משבר קשה.

מיכל בירן: והנה, העובדים המסורים האלה – זה לא בשבילם, זה בשביל המטופלים, זה בשביל מערך בריאות הנפש של המדינה הזאת, נאבקים יום-יום, שעה-שעה, למען טובת כולנו.

מיכל בירן: הדבר השני שמטריף אותי – הראשון היה עצם זה שאנשים מנתקים את עצמם מהעבודה המאורגנת, כאילו הם לא עובדים, כאילו זה מישהו אחר, כאילו לא כך אנחנו מבלים את חיינו; הדבר השני שמטריף אותי זה לשפוך את התינוק עם המים.

מיכל בירן: נכון שיש כמה דברים שמכעיסים, ובכל מערכת יש מי שמנצל את הכוח לרעה, אבל בואו נחשוב איך היו נראים חיינו ללא העבודה המאורגנת.

מיכל בירן: אתם זוכרים – לא שחיינו בתקופה הזאת – אבל אתם מכירים את הסיפורים מהמאה ה-19, מתחילת המאה ה-20, מה עשו אנשים שלא הצליחו למצוא עבודה?

מיכל בירן: הם פשוט רעבו ללחם, והילדים שלהם רעבו ללחם, ואם המשפחה שלהם לא עזרה להם אז הם פשוט רעבו – עד שהגו קונספט של ביטוח דמי אבטלה, ערבות הדדית בין עובדים שבזמנים טובים שמים כסף בצד כדי שיישמר להם לרגעים קשים.

מיכל בירן: עבודת ילדים, שהייתה פה בכותרות עד לא מזמן – עדיין היינו מוצאים את עצמנו במצב שבו ילדים בני שמונה משתמשים ביכולות המופלאות שלהם לעבוד במקום להיות בבית-ספר וליהנות מהילדות שלהם, לולא העבודה המאורגנת.

מיכל בירן: פנסיה – אומנם הראשון שהכניס פנסיה היה ביסמרק, אבל הוא אמר את זה במפורש דווקא כאקט נגד העבודה המאורגנת; הוא אמר:

מיכל בירן: בואו ניקח את תנועת הפועלים המטרידה הזאת והמתעוררת הזאת, ניקח את הדבר הכי הגיוני במה שהם אומרים וניתן להם את זה כדי שיירגעו.

מיכל בירן: אבל, הכול מפני שהעובדים לא עמדו אחד-אחד מול המעסיק שלהם אלא התארגנו ביחד כדי לעמוד על זכויותיהם, כדי לתבוע את מה שמגיע להם.

מיכל בירן: ומה עושה ממשלת ישראל למען העובדים?

מיכל בירן: נלחמת בהם.

מיכל בירן: יצאה למלחמת חורמה כאילו אלה האויבים של מדינת ישראל.

מיכל בירן: דבר ראשון, לפני הכול: המדינה, במקום להתעסק בלאכוף את החוקים הנהדרים – ודוגרי, החוקים שלנו הם טובים – במקום לאכוף אותם, המדינה היא בכלל בעצמה מעסיק נצלני.

מיכל בירן: לפי הנתון של ד"ר אורלי בנימין מאוניברסיטת בר-אילן, 38% מעובדי המגזר הציבורי הם עובדי קבלן.

מיכל בירן: גם אם הנתון הזה לא מדויק, ויש פה אי-הסכמות – כי כל הקטע בעובדי קבלן זה שאנחנו לא יודעים מי הם ומה הם, והאי-ידיעה היא חלק מהעניין שמאפשר לפגוע בזכויותיהם – אבל גם אם זה נמוך מזה – המדינה?

מיכל בירן: היא הראשונה לנצל את העובדים הכי חלשים?

מיכל בירן: אנחנו מדברים על הערכות של כמעט 400,000 איש במגזר הציבורי.

מיכל בירן: ולא, לא מביאים כעובדי קבלן את בעלי המשרות הבכירות עם המשכורות הגבוהות.

מיכל בירן: מדובר באנשים שנמצאים בתחתית הסולם, שעושים את העבודות הכי שחורות, במשכורות הכי מעליבות – ואני כן משתמשת במילה מעליבות, כי כל מה שאנשים רוצים זה להתפרנס בכבוד.

מיכל בירן: הם באים, הם עובדים, הם נותנים את נשמתם, רוצים להביא הביתה פרנסה בכבוד.

מיכל בירן: אז חוץ מזה שהמדינה היא מעסיק נצלני, היא גם חושבת – הממשלה הזאת כל פעם חושבת על עוד הצעת חוק שתתעמר בעבודה המאורגנת.

מיכל בירן: ושוב, העבודה המאורגנת היא הדרך היחידה של העובדים לעמוד ביחד ולעמוד על זכויותיהם.

מיכל בירן: כל פעם אנחנו מקבלים הצעות חוק שבאות להגביל את חופש ההתארגנות, להגביל את השביתה כמחאה פוליטית, להגביל את היכולת לשבות שביתת סולידריות, להגביל את יכולת השביתה בשירותים החיוניים.

מיכל בירן: ואני רוצה להגיד לכם כאמירה אישית, שבמדינה הזאת קורים הרבה דברים מפחידים בשנים האחרונות – הסתה וגזענות.

מיכל בירן: אבל אם יש קרן אור שאני מספרת עליה כשאני פוגשת אנשים וקבוצות, זה דווקא שביתות הסולידריות; דווקא כשכל המשק, ליום אחד, עוצר מלכת ושובת שביתת הזדהות למען עובדי הקבלן, שהם חלשים ולא מאורגנים ולא יכולים להגן על הזכויות שלהם.

מיכל בירן: האיום בשביתת סולידריות כזאת הוא זה שאפשר להעלות את שכר המינימום ב-700 שקלים – מאבק שעמיר פרץ ואחרים מובילים כבר שנים, אבל הפעימה האחרונה הייתה בגלל האיום של ההסתדרות להשבית את כל המשק בשביתת הזדהות.

מיכל בירן: לסיום – אני רוצה להגיד, לסיים במשהו קצת אופטימי: זה לא חייב להיות ככה.

מיכל בירן: באירופה קוראים למעסיקים ולעובדים ביחד "השותפים החברתיים" – בהרבה מדינות – כי מבינים שלעובדים ולמעסיקים יש אינטרס משותף.

מיכל בירן: זאת אומרת, זה לא איזה ביטוי רומנטי – השותפים החברתיים.

מיכל בירן: יש אינטרס משותף: למעסיקים יש אינטרס שהעובדים יהיו מרוצים ויהיו מחויבים לחברה ויעבדו הכי טוב שהם יכולים, וייתנו כתף כשהם מרגישים שהחברה בצרות; אבל לעובדים יש גם אינטרס שכשהחברה מצליחה גם יחלקו אתם את ההצלחה הזאת.

מיכל בירן: יש להם אינטרס שהחברה תצליח כדי שיישארו להם מקומות פרנסה.

מיכל בירן: יש פה אינטרס משותף, ואפשר לעשות את זה ביחד.

מיכל בירן: לצערי הרב, הממשלה הזאת לא תפעל בכיוון הזה.

מיכל בירן: היא ממשלה שמפקירה את אזרחיה, מפקירה את העובדים שלה, נלחמת בהם כאילו הם האויב האמיתי.

מיכל בירן: לכן האחריות הזאת מוטלת לפתחם של המעסיקים ושל העובדים ביחד, לראות איך משנים את המצב, איך משנים את הספירלה הזאת שנכנסנו אליה, שהפכה את שוק העבודה לשדה קרב מדמם, ואיך ביחד מצליחים להוציא את החברה הישראלית ואת שוק העבודה בישראל מהבוץ הזה ומביאים לשינוי שיאפשר לכולנו לחיות חיים ראויים במדינה הזאת.

מיכל בירן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחברת הכנסת מיכל בירן, ומתכבד להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן להשיב על הצעת האי-אמון.

איתן כבל: אני מבקש שתענה לעניין.

יצחק כהן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מעולם זה לא היה אחרת, חבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: מעולם.

יולי יואל אדלשטיין: לא – – –

איתן כבל: אתה אומר:

איתן כבל: כמו הנוסעים – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא קרה בתולדות הבית.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

קריאה: אמן.

עמיר פרץ: אמן.

יואל חסון: אתה תמיד עושה את זה בתחילת כל נאום כדי לרכך אותנו.

יואל חסון: כי אחרי זה, איך אפשר – – –

יצחק כהן: אני רוצה לזכות אותך, אחי.

יצחק כהן: רק לזכות אותך.

יצחק כהן: אני מזכה אותך.

יואל חסון: איך אפשר – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הנאום של חברת הכנסת המוכשרת והמצליחה מיכל בירן הוא נאום של טרום 2011.

יצחק כהן: מאז – גם הזכרת את ידידי עמיר פרץ – מאז התחוללו המון המון תמורות במשק.

יצחק כהן: ואני אזכיר לך אותן, בסדר?

איתן כבל: גם בתקופה שלא הייתם בשלטון.

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: במיוחד כשהיינו בשלטון.

יצחק כהן: יש תאריכים – – –

מיכל בירן: זהו, זה היה נשמע מוזר – – – למישהו אחר.

יצחק כהן: עם העובדות – – –

איתן כבל: – – –

יצחק כהן: עם העובדות אי-אפשר להתווכח.

יצחק כהן: על כל פנים, יש פה רשימת אינוונטר, בשביל לעדכן את חברי ואת חברת הכנסת מיכל.

עמיר פרץ: הכול בסייעתא דשמיא.

יצחק כהן: הממשלה הנוכחית, עמיר – לא, אנחנו נגיע גם אליך.

עמיר פרץ: – – –

יצחק כהן: נגיע גם אליך.

עמיר פרץ: אני פה.

עמיר פרץ: אני פה.

עמיר פרץ: אני לא – – –

יצחק כהן: הממשלה הנוכחית הספיקה מאז הוקמה לבצע צעדים רבים כדי לשפר את תנאי העסקתם של עובדי מיקור חוץ.

יצחק כהן: להלן מפורטים הצעדים שהממשלה הנוכחית מבצעת ביחס לעובדים אלה – – –

מיכל בירן: הייתה אתמול כתבה בפריים-טיים – –

יצחק כהן: לא, לא, לא.

מיכל בירן: – – שלא קלטתם בכלל עובדי קבלן.

יצחק כהן: דקה, דקה.

יצחק כהן: קליטת עובדים בהעסקה ישירה – – –

מיכל בירן: – – –

יצחק כהן: תתעמתי עם הנתונים – –

מיכל בירן: – – –

יצחק כהן: – – אוקיי?

מיכל בירן: אוקיי.

יצחק כהן: קליטת עובדים בהעסקה ישירה: 1.

יצחק כהן: מעבר להעסקה ישירה של כ-1,100 עובדים סוציאליים ברשויות המקומיות, בהתאם לכללי המצ'ינג הקיימים מול הרשויות; 2.

יצחק כהן: הקצאת 150 תקנים נוספים של עובדים סוציאליים בהעסקה ישירה לתגבור רשויות חלשות; 3.

יצחק כהן: מעבר להעסקה ישירה של עובדים ברשויות המקומיות, עבור מוקדי קליטה ליוצאי אתיופיה; 4.

יצחק כהן: מעבר להעסקה ישירה של עובדי הבוקר בקרנות המחקר ועובדי הניקיון בבתי-החולים הממשלתיים בתוך ארבע שנים; 5.

יצחק כהן: מעבר להעסקה ישירה של אחיות בריאות התלמיד – עמיר, כמה נלחמת על זה – העסקה ישירה של אחיות בריאות התלמיד; 6.

יצחק כהן: מעבר להעסקה ישירה על-ידי הרשויות המקומיות של סייעות המתוקצבות על-ידי משרד החינוך; 7.

יצחק כהן: מעבר להעסקה ישירה של עובדי האפוטרופוס הכללי; 8.

יצחק כהן: יוקם צוות בראשות שר האוצר משה כחלון ובשיתוף יושב-ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן, להמשך בחינת סוגיית כתף אל כתף; 9.

יצחק כהן: שיפור תנאי השכר: החלת צו הרחבה לשכר העובדים הסוציאליים אשר תקנונם נדרש בהתאם למכרזים של משרדי הממשלה, וזאת בהתאם לתנאי השכר של עובדי המדינה והרשויות; 10.

יצחק כהן: שיפור משמעותי, אדוני היושב-ראש, בתנאי השכר של עובדי קרן קרב, בין השאר בהיקף המשרה ובתנאים הסוציאליים; 11.

יצחק כהן: שיפור תנאי העסקת השומרים והמנקים בבתי הספר, על-ידי מניעת פיטורים בחודשי הקיץ.

יצחק כהן: נוסף על כך, בהתאם להסכם, הוחלט רק בשבוע האחרון – בשבוע האחרון – כי כלל עובדי הניקיון והשמירה במגזר הציבורי יזכו למענק חד-פעמי של 2,000 שקל, כמו עובדי המגזר הציבורי – תעשי וואו, תעשי.

יצחק כהן: נוסף על כל זאת פעלה ממשלת ישראל בשנים האחרונות רבות לשיפור תנאי העסקתם של עובדי מיקור החוץ בממשלה ומחוצה לה.

יצחק כהן: בהתאם לצו העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, שנכנס לתוקפו בנובמבר 2013, שופרו משמעותית תנאי ההעסקה של עובדים בתחומי השמירה והניקיון המועסקים בגופים ציבוריים, ובכלל זה גדל שכר הבסיס המשולם להם וניתנו להם תנאי העסקה נלווים שווי-ערך לתנאי ההעסקה של עובדי המדינה בתחום הפנסיוני, בתחום הרווחה, זכאות לקרן השתלמות ועוד ועוד ועוד ועוד.

יצחק כהן: החוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, התשע"ב–2011, שנחקק בעקבות הצעת חוק ממשלתית, מקנה הגנה יתרה וכלי אכיפה נוספים של זכויות המועסקים במודל מיקור חוץ, ובכלל זה מתן סמכויות בידי הממונה על האכיפה במשרד התמ"ת להטלת עיצומים כספיים על מעסיקים מפרי חוק.

יצחק כהן: בעקבות ההבנות שהושגו מול ההסתדרות, יוטלו העיצומים הכספיים גם בגין הפרתם של צווי הרחבה בנושאי פנסיה ושכר מינימום ענפי מכוח הסכמים קיבוציים; נקבעה אחריות מינהלית, אזרחית ופלילית על מזמין שירות בתחומי השמירה, האבטחה, הניקיון וההסעדה בחצרות המזמין.

יצחק כהן: החוק מאפשר הטלת עיצום כספי כנגד מזמין השירות, נותן זכות לעובד לתבוע גם את מזמין השירות במשפט אזרחי, וכן מאפשר הגשת כתב-אישום כנגד הקבלן המעסיק את העובד.

יצחק כהן: נקבעה אחריות פלילית למנכ"ל של תאגיד או משרד ממשלתי או יחידת סמך של משרד ממשלתי במקרה של הפרה של חוקי העבודה של עובדיו או של קבלן שירותים, במידה שהפר את חובת הפיקוח, בהתאם להבנות עם ההסתדרות; נקבעה אחריות פלילית בגין חתימה על חוזה הפסד, כפי הגדרתו בחוק, בהתאם להבנות שהושגו עם ההסתדרות.

יצחק כהן: הוסדר מקצוע חדש: בודק שכר מוסמך, אשר מעניק למזמין השירותים המסתמך על בדיקותיו הגנות בדין פלילי ואזרחי; הוסדר פרסום דבר הטלת עיצומים כספיים על מעסיק או על מזמין שירותים, בהתאם להבנות עם ההסתדרות.

יצחק כהן: מה עוד תבקשי מאתנו מכורה ואין ואין עדיין?

יצחק כהן: כל זה – לא היית מעודכנת.

מיכל בירן: זה ביקום חלופי.

יצחק כהן: אם היית מעודכנת, לא היית נואמת את הנאום שלך.

מיכל בירן: – – – ביקום – – –

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אחרי שעדכנתי את הגברת, את חברת הכנסת, אפשר להסיר את ההצעה מסדר-היום, ואפילו לא להצביע עליה.

יצחק כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: להסיר אפשר רק בהצבעה, אדוני סגן השר המנוסה, חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עכשיו עוברים להצעת האי-אמון מטעם הרשימה המשותפת: מדיניות הממשלה בהריסת הבתים ונישול מהקרקעות בכפרים הבלתי-מוכרים בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת טלב אבו עראר; מי שישיב לו הוא שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת – האמת שאני לא רואה אף אחד מהקואליציה – מחרימים את הישיבה או מה?

יולי יואל אדלשטיין: השר מייצג את כולנו יפה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: גם סגן השר היה פה עד לפני שנייה – הנה הוא.

טלב אבו עראר: אני לא רואה אף אחד מהקואליציה, אני אומר.

יולי יואל אדלשטיין: לא, הוא רוצה תגבור לשר.

אורי אריאל: – – –

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, הערבים הבדואים בנגב הם האוכלוסייה הגדולה היחידה שעליה ניתן לומר כי רגליה עדיין אינן ניצבות על קרקע מוצקה.

טלב אבו עראר: מאז 1948 נאבקים הבדואים לא רק להשגת הכרה מדינתית בזכות הבעלות שלהם על אדמותיהם, אלא גם לקבלת השירותים הממשלתיים הניתנים לשאר הישראלים על מנת שיוכלו לקיים חיי קהילה, עבודה ותרבות רגילים.

טלב אבו עראר: ובעוד הבדואים נאבקים על כל אלה, ממשלות ישראל פועלות באופן עקבי כדי לדחוק אותם מאדמותיהם ולכנס אותם לתוך מספר קטן ככל האפשר של יישובים.

טלב אבו עראר: אותם ערבים בדואים החיים ביישובים בלתי מוכרים, שהם אזרחי המדינה, מנועים מלהקים בתים אפילו מפחונים, מנועים מן הזכות הבסיסית לרשום את מקום מגוריהם בתעודת הזהות שלהם, נעדרים שלטון מקומי, מנועים אפילו מהזכות הפוליטית הבסיסית של בחירה והיבחרות לשלטון מקומי; מנועים מלקבל שירותים ממשלתיים; מנועים מלהפעיל את זכות הקניין הבסיסית של רכישה ומכירה של דיור.

טלב אבו עראר: יתרה מזאת, הם נשלטים על-ידי גופים שהוקמו על-ידי המדינה באופן מפורש על מנת לשלוט בהם ורק בהם, בנפרד מכל שאר הישראלים, כמו מינהלת הבדואים, הגוף השולט בבדואים, שתפקידו להרוס ולא לבנות, לעקור ולא להכיר.

טלב אבו עראר: מנהל מחוז דרום של משרד הפנים דאז, שמו דודו כהן, כתב בזמנו, וטוב שכבוד השר ישמע: קיומה של המינהלה לקידום הבדואים – הוא התכוון להריסת הבדואים.

טלב אבו עראר: הרשות לחינוך הבדואים, מחלקת שירותי רווחה לפזורה הבדואית ואלתורים ארגוניים נוספים יוצרים אצל הבדואים את התחושה של אוכלוסייה חריגה, במובן השלילי של המושג, שאינה זכאית לטיפול ישיר ומקצועי של משרדי הממשלה השונים, כפי שקיים לגבי האוכלוסייה היהודית.

טלב אבו עראר: מה הוא עוד אומר: חובה ליצור מצב ארגוני שבו יתקיימו עקרונות יסוד ושוויון הנהוגים במדינה בטיפול באוכלוסייה האזרחית, כמקובל ביתר חלקי אוכלוסיית המדינה.

טלב אבו עראר: מינהלת הבדואים היום, אדוני השר, לידיעתך – מוזרמים אליה הרבה הרבה תקציבים של המדינה – בשטח, מלבד ההריסות של הבתים ונישול מהקרקעות אינה מפותחת אצל הבדואים, אינה עוזרת לבדואים, וטוב עשית, אם באמצעותך או באמצעות אחרים, שסילקת ופיטרת משם את יושב-ראש המינהלת יהודה בכר, שחגג במשך עשר שנים – – –

אורי אריאל: ברשותך, אתה מדבר על אנשים שאינם פה.

אורי אריאל: זה לא נכון.

טלב אבו עראר: טוב, הוא מייצג את המדינה, הוא לא מייצג את עצמו.

טלב אבו עראר: אני מדבר כמו שאני מדבר עליך, על ראש ממשלה, על כל מי שמחזיק בסמכות.

אורי אריאל: תתקוף אותי, אל תתקוף אותו, בסדר?

טלב אבו עראר: בסדר.

טלב אבו עראר: תנסו לחשוב, מכובדי השר, בלילות הקרים בימים אלה, מה עובר על משפחה שגרה בפחון, שהיא יחסית בת-מזל אפילו ביחס למשפחה אחרת שגרה באוהל בחורף הקשה הזה.

טלב אבו עראר: ובאים בימי החורף והורסים בתים.

טלב אבו עראר: לפני שלושה ימים הרסו בתים, הרסו גם מסגד – מסגד לתפילה, שאומרים בו "אללהו אכבר".

טלב אבו עראר: אללהו אכבר על כל מי שהורס מסגדים; אללהו אכבר על כל מי שהורס בתים; אללהו אכבר על כל מי שמנשל לנו את הקרקעות – זו התשובה שלי.

טלב אבו עראר: בימי החורף האלה הורסים בתים, משאירים את המשפחה – הבעל, האישה והילדים – בלי קורת גג.

טלב אבו עראר: זה במדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: אם הייתה המשפחה הזאת משפחה יהודית, לא היו צריכים במקרה כזה שהורסים בית, אם הורסים בכלל אצל היהודים, במקרה כזה משאירים אותם בלי רווחה, בלי עובדים סוציאליים, בלי פסיכולוגים.

טלב אבו עראר: האם החוק הישראלי מאפשר להרוס בית או אפילו להעביר מבית לבית בלי הסדר, בלי בית חלופי?

טלב אבו עראר: למה רק את הבדואים, שהם אזרחים של המדינה?

טלב אבו עראר: הם לא עלו, הם כאן מלפני קום המדינה.

טלב אבו עראר: היום, ברח'מה – רח'מה זה יישוב בלתי מוכר ליד ירוחם – באו והשמידו יבולים חקלאיים.

טלב אבו עראר: אנשים שהאדמה שלהם.

טלב אבו עראר: האדמה שלהם, באו והשמידו אותם, השמידו את כל היבולים שם.

טלב אבו עראר: ולכן, אני רוצה להגיד: (אומר בערבית: השר אורי אריאל, מה שלא תעשו – לא נהגר.

טלב אבו עראר: היינו לפניכם ונישאר אחריכם, אם תמשיכו בדרך הזאת.

טלב אבו עראר: ) אנחנו היינו לפניכם, לפני קום המדינה.

טלב אבו עראר: אדוני הנגב אנחנו.

טלב אבו עראר: אדוני הנגב אנחנו.

טלב אבו עראר: לא נהיה תושביה של שמורה שלך או של אחרים או של המדינה.

טלב אבו עראר: אנחנו אדוני הנגב, אנחנו שם מלפני קום המדינה.

טלב אבו עראר: מבחינת החינוך – מחצית מהבדואים בנגב חיים ביישובים הלא-מוכרים, סובלים ממחסור אדיר במוסדות חינוך ונאלצים לנסוע מספר רב של קילומטרים כדי לזכות בחינוך.

טלב אבו עראר: רווחה – ביישובים הלא-מוכרים כמעט שאין שירותי רווחה, ואם אתה פונה לשר, שר הבריאות, שר הרווחה, שר החינוך – אדוני, צריך כאן החלטה ממשלתית, כי זו מדיניות של הממשלה.

טלב אבו עראר: איפה החוקים הישראליים שמחוקקים, מכובדי היושב-ראש, שכל ילד זכאי לחינוך, לרווחה, לחיים מכובדים?

טלב אבו עראר: כל ילד בישראל.

טלב אבו עראר: הרי הבדואים הם ילדים בישראל.

טלב אבו עראר: חוסר מענה רגשי וחוסר טיפול מייצרים מה?

טלב אבו עראר: תופעות חברתיות שליליות, אלימות, פשיעה.

טלב אבו עראר: הממשלה צריכה לשאול את עצמה מה מביא לכך שהמצב במגזר הערבי בכלל ובמגזר הבדואי בפרט – המצב לא נורמלי.

טלב אבו עראר: במקום כל הזמן רק להכפיש ולהסית, בואו נשאל על הסיבות, על הגורמים לכך שיש הרבה פשיעה, יש הרבה אלימות, יש הרבה ויש הרבה.

טלב אבו עראר: מבחינת הבריאות – מחצית מהבדואים חיים ביישובים שאין בהם שירותי בריאות, והם נאלצים לנסוע למקומות אחרים כדי לזכות בשירותי הבריאות.

טלב אבו עראר: מדינת ישראל אינה יכולה לצעוד ללא אזרחיה הערבים, שצריכים ומבקשים להיות שווי זכויות.

טלב אבו עראר: שווי זכויות.

טלב אבו עראר: אני, האמת, שואל שאלה – – –

אורי אריאל: וגם שווי חובות?

טלב אבו עראר: איך?

אורי אריאל: וגם שווי חובות?

טלב אבו עראר: אז בוא נעשה עסקה: תן לי את מלוא הזכויות שלי, תקבל ממני את מלוא החובות.

טלב אבו עראר: אתה מוכן?

טלב אבו עראר: אתה מוכן?

טלב אבו עראר: תענה.

אורי אריאל: אני עונה לך: יש חוק במדינת ישראל – –

טלב אבו עראר: תן לי את מלוא הזכויות, תקבל ממני את מלוא החובות.

טלב אבו עראר: אתה מוכן?

אורי אריאל: – – יש חוק – תכבדו את החוק.

אוסאמה סעדי: – – –

טלב אבו עראר: איזה מין חוק?

טלב אבו עראר: אדוני, כמו שאתה נותן לאזרח יהודי את מלוא הזכויות, אתה לא מהסס ולא מתלבט.

טלב אבו עראר: תענה לי עכשיו.

טלב אבו עראר: למה אתה מתלבט, מגמגם?

טלב אבו עראר: במקום להרוס את הבתים צריך באמת – וככה פנינו לכל מיני שרים, בואו נעשה ככה הפוגה.

טלב אבו עראר: נעשה הקפאה להריסת הבתים, ובוא נשב וננהל משא-ומתן ענייני כדי באמת – הגיע הזמן להכיר באוכלוסייה הבדואית.

טלב אבו עראר: להכיר – הרי אתה בעצם לא רק לא מכיר ביישוב, אלא גם באדם עצמו; באזרח אתה לא מכיר כשאתה לא נותן לו בריאות, לא נותן לו רווחה, לא נותן לו חינוך.

טלב אבו עראר: בו אתה לא מכיר, באדם עצמו.

טלב אבו עראר: השוטר, מכובדי היושב-ראש, שהרג את סאמי אל-ג'עאר, הרג את סאמי אל-ג'עאר בדם קר.

טלב אבו עראר: מח"ש למחרת הודו, אמרו שהירי היה מיותר, והאמת שהוא נהרג על-ידי שוטרים.

טלב אבו עראר: אני מתפלא, לפני כמה שבועות, שבועיים-שלושה, נסגר התיק נגד השוטר הזה.

טלב אבו עראר: נסגר התיק כאילו הוא חף מפשע, לא עשה כלום, המכובד.

טלב אבו עראר: זה שוטר שנדמה לי שבכלל אי-אפשר לקרוא לו שהוא מייצג או שהוא מתייחס לכל האזרחים כמו שהוא התייחס לאל-ג'עאר.

טלב אבו עראר: זה רוצח, לא חף מפשע ולא זכאי.

טלב אבו עראר: הוא שרצח את אל-ג'עאר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יסיים, בבקשה.

טלב אבו עראר: לכן, אנחנו, הבדואים, מכובדי היושב-ראש, היינו אדוני הנגב, נישאר (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם:) לא נסכים להיות תושבי שמורת טבע, אלא האדמה שלנו, בה נולדנו, נישאר בה גם אחרי כל מה שתעשו.

טלב אבו עראר: אנחנו נבנה שם ונחיה שם.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל להשיב על הצעת האי-אמון.

אורי אריאל: מכובדי היושב בראש, חברי חברי הכנסת, יש דבר אחד שאני יכול להסכים עם המציע, עם חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אורי אריאל: ההסכמה שלי אתך היא רק במשפט אחד: אללהו אכבר, אלוהים גדול, עם זה אני מסכים.

אורי אריאל: כל אחד עם האמונה שלו, אבל עם זה אני יכול להסכים אתך.

אורי אריאל: כל השאר, אין בינו לבין המציאות שום קשר.

אורי אריאל: ראשית, אומר תודה לעובדי הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בדרום ולעומד בראשם – שלצערי אתה הזכרת אותו, זה לא נהוג פה, אני חושב, להעלות שם של מישהו – זה ידידי יהודה בכר שמסיים את עבודתו, כי הוא הגיע לגיל הפנסיה.

אורי אריאל: זאת הזדמנות פה, מעל הבמה, בעקבות דבריך, להגיד לו תודה, להוקיר את כל פעולותיו, שנעשו כדי להיטיב – –

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: – – עם האזרחים הבדואים שגרים בדרום.

אורי אריאל: אומר שהאחריות בנושא ההריסות היא לא בידי הרשות והיא לא בידי שר החקלאות, אלא היא באחריות המשטרה, והיא ממלאת את חובתה לפי החוק.

אורי אריאל: מי שעומד פה מעל הבמה ומציע לא לקיים את החוק, לא לכבד את החוק, אבל לקבל את הזכויות – לא נהוג כך במקומותינו.

אוסאמה סעדי: זה לא מה שהוא הציע.

אורי אריאל: ואני מציע – –

אוסאמה סעדי: להפך.

אוסאמה סעדי: להפך, אדוני השר, הוא הציע – – –

אורי אריאל: – – ראשית, לכבד את החוק – –

טלב אבו עראר: תתייחס להצעה שלי.

אורי אריאל: – – לא לבנות בנייה בלתי חוקית ואז לעשות מה שרוצים.

טלב אבו עראר: תתייחס להצעה להפסיק להרוס בתים.

אורי אריאל: הדבר השני שאומר פה בצורה ברורה: הזכויות מגיעות לכל אזרחי ישראל ללא הבדל, לא דת, לא מין – –

טלב אבו עראר: זה לא נכון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אבו עראר.

אורי אריאל: – – ולא גזע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אבו עראר.

טלב אבו עראר: זה לא נכון.

אורי אריאל: הן מגיעות לבדואים בזכות ולא בחסד.

אורי אריאל: ואני אומר להם את זה, לנבחרים ולכל אחד, גם לך, אני אומר לכם את זה כל פעם: תפסיקו להתחנן על זכויותיכם, זה מגיע לכם בדין.

אורי אריאל: אני הפגשתי את ראשי המועצות הנבחרים עם יושב-ראש הכנסת, והיינו בסיור יחד אתו, והייתה פגישה עם הנשיא, והיו פגישות עם שבעה שרים כדי שהקשר יהיה ישיר, לאו דווקא דרך הרשות.

אורי אריאל: אני דאגתי לפגישות האלה.

אורי אריאל: אלו פגישות שלא נערכו, לפי דעתי, מעולם.

אורי אריאל: מעולם.

אורי אריאל: אני זה שכיבד את חורה ואת ד"ר מוחמד אלנבארי, ראש העיר שם, בפתיחת שנת הלימודים.

אורי אריאל: אמרתי לו: מי היה פה לפני שנה?

אורי אריאל: אמר לי: אף אחד.

אורי אריאל: ומי לפני ארבע?

אורי אריאל: אף אחד.

אורי אריאל: אף אחד לא בא.

אורי אריאל: בסוף הוא אמר לי: בא מפקד המשטרה מהאזור.

אורי אריאל: א.

אורי אריאל: זה יפה; ב.

אורי אריאל: אני חושב שאני נוהג אחרת, וזה נכון כך, לא מגיע על זה שום דבר מיוחד.

אורי אריאל: כך צריך לנהוג עם האזרחים, לנהוג בהם כשווי זכויות לכל דבר ועניין, ושיקבלו את השירותים ישר ממשרד החינוך – –

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: – – וישר ממשרד הבריאות, ולא דרך הרשות.

טלב אבו עראר: – – –

באסל גטאס: אם אתה רוצה לנהוג אחרת – – –

אורי אריאל: הרשות מנסה – אני מוכן לשמוע הערות ושאלות בסוף – –

באסל גטאס: אם אתה רוצה לנהוג אחרת, תפסיק את ההריסות – – –

אורי אריאל: – – אחרי שתגמרו לשמוע את דברי – –

טלב אבו עראר: תתייחס להצעה שלי.

אורי אריאל: – – והכול ברשות היושב-ראש – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – –

אורי אריאל: – – עם כל הכבוד לכם.

יולי יואל אדלשטיין: – – אתה דיברת עשר דקות תמימות, תן לשר להשיב.

באסל גטאס: תפסיק את ההריסות.

אורי אריאל: הממשלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – –

באסל גטאס: תקפיא את ההריסות.

יולי יואל אדלשטיין: – – אתה לא דיברת עשר דקות, אבל עדיין תן לשר להשיב.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: אני אומר לכם בצורה ברורה, והיות שאתם חסרי סבלנות ולא רוצים לשמוע את הכול אז אני אעבור ישר להריסות.

אורי אריאל: זה מה שמעניין אתכם, נדבר על ההריסות.

טלב אבו עראר: זה הכי כואב.

אורי אריאל: אבל אני אדבר על ההריסות כי זה כואב לכם.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: כן, זה כואב גם לי.

אורי אריאל: אז ראשית, אמרתי, זה בידי המשטרה.

באסל גטאס: 30 משפחות ברחוב.

אורי אריאל: שנית, אני אומר לכם שהצעת האי-אמון שלכם היא בעצם הצעת אי-אמון בבתי-המשפט, ואני אסביר.

אורי אריאל: אתם מתמקדים באום-אלחיראן, לא כי זה המקום היחיד – לא, אני יודע – אבל זה מעין דגל, בסדר?

אורי אריאל: ככה לקחו את זה הרבה ארגונים.

אורי אריאל: אני אדבר רגע על אום-אלחיראן, כי אי-אפשר לדבר על כל בית ועל כל מקרה שהיה.

אורי אריאל: ראשית אומר פה – הנה, הגיע חבר הכנסת איימן עודה.

באסל גטאס: דבר על – – –

אורי אריאל: אני הצעתי לו בשיחה שהייתה לנו – היו לנו יותר מאחת, אבל אחת שנקרא לה מיושבת, מסודרת.

טלב אבו עראר: למי הצעת?

אורי אריאל: הצעתי לו שנלך שנינו ביחד לאום-אלחיראן, נבקר שם, נראה את הדברים בעינינו, בלי מתווכים, ניפגש עם התושבים, הם האנשים, ונדבר.

אורי אריאל: לצערי, עד היום הוא לא נענה.

אורי אריאל: הלוואי שייענה.

אורי אריאל: הצעתי עומדת בעינה, אני חושב שהיא נכונה – לדבר עם האנשים בשטח, לראות אותם.

אורי אריאל: אמרתי לו: אתה רוצה עם תקשורת, בלי תקשורת, איך שאתה רוצה.

אורי אריאל: אין לי עניין תקשורתי, אני רוצה לפתור את זה.

אורי אריאל: עכשיו, תראו מה קרה באום-אלחיראן, בסדר?

אורי אריאל: המקום שהפך להיות הנושא המרכזי.

אורי אריאל: אני מבקש להקריא – אני אקצר, כי יש פה יותר – אבל אני מבקש להקריא את החלטת כבוד השופט יוסף אלון, נשיא בית-המשפט המחוזי בבאר-שבע, מתאריך 19 בנובמבר 2015 – עכשיו, לפני חודשיים, בסדר?

אורי אריאל: אני מצטט – זה קטע, כמובן, מפּסָק יותר ארוך; כולם יכולים להיכנס ולקרוא את כל הפסק: עם כל הכבוד, אין אדם יכול לזעוק כי קיום צו הריסה שיפוטי חלוט – קרי, גמור, סגור – למבנה הבלתי-חוקי אשר נבנה על-ידו וכן פינויו מהמקרקעין שבהם אין לו זכות קניין, יותיר אותו ללא קורת גג, ובה בשעה לסרב במפגיע לשמוע ולדון בפתרון המגורים המוצע לו; אותו פתרון מגורים אשר רוב בני משפחתו ובני שבטו מימשו לפני שנים, והוא הפתרון הראוי לו לפי שיקול דעתה המקצועית של הרשות המופקדת על כך.

אורי אריאל: סוף ציטוט.

אורי אריאל: הדברים הללו נכתבו לאחר שבית-המשפט המחוזי דחה את הערעור על החלטת בית-המשפט השלום בקריית-גת לדחות פעם נוספת – זה סבב שלישי כבר – את ביצוע צווי ההריסה שבמתחם.

אורי אריאל: אתם מגישים פה אי-אמון בבתי-המשפט במדינת ישראל?

אורי אריאל: עד לכאן הגעתם?

אורי אריאל: מה זה הדבר הזה?

אורי אריאל: מה זו ההתנהלות הזאת?

אורי אריאל: הלכו פעם אחרי פעם אחרי פעם.

אורי אריאל: עכשיו, הגדילו לעשות – הגדילו לעשות, כי יש להם מגרשים מוכנים מפותחים ביישוב חורה; שם רוב השבט שלהם נמצא – הגדילו לעשות, והם מסרבים לדון על הפתרון הזה.

אורי אריאל: ועוד הגדיל, מעבר לכך, ראש המועצה של חורה, והוציא החלטה במועצה שהוא לא יקלוט אותם.

אורי אריאל: זו האחווה שיש בעדה הבדואית?

אורי אריאל: זה הרצון הטוב?

טלב אבו עראר: לא לא לא – – –

אורי אריאל: זה בניגוד לחוק, מה שהוא החליט – –

טלב אבו עראר: לא, אבל יש – – –

אורי אריאל: – – ואנחנו לא נאפשר לשום ראש מועצה, ולא משנה אם הוא יהודי, אם הוא ערבי, אם הוא בדואי, צ'רקסי או לא יודע מה, לפעול נגד החוק.

אורי אריאל: אין מצב שראש רשות יחליט שהוא לא קולט מישהו.

טלב אבו עראר: – – –

באסל גטאס: לא אנחנו הצענו אדמות מדינה, לא אנחנו הצענו אדמות מדינה, בית-משפט – – –

אורי אריאל: יש להם מגרשים משותפים בחורה, ואתם מסיתים אותם, זאת הבעיה.

אורי אריאל: במקום שהם ייקלטו במקום הראוי להם – לפי בית-המשפט, לא לפי מה שאני רוצה, ואולי לא לפי מה שאתה רוצה, אלא לפי בית-המשפט – אתם מסיתים אותם.

אורי אריאל: פעם אחר פעם אתם הולכים לשם.

טלב אבו עראר: מי זה "אתם"?

אורי אריאל: אתם – חלק מחבריך לסיעה.

אורי אריאל: סליחה, אני לא רוצה בהכללה.

אורי אריאל: סליחה, אני אתקן: חלק נכבד מחברי הכנסת הערבים – בסדר?

אורי אריאל: – הולכים ומסיתים אותם בזה שהם הולכים לשם ואומרים להם: תתנגדו לכל פתרון, תתנגדו לכל תשובה של הממשלה, תיאחזו בקרקע – –

טלב אבו עראר: מסיתים את מי?

אורי אריאל: – – ושיהיו מהומות, ושיראו איך השוטרים מפנים אתכם, וכו' וכו'.

אורי אריאל: זאת עשייה נגד הצדק, נגד החוק ונגד האינטרס של התושבים.

אורי אריאל: זה פוליטיקה על הגב שלהם.

אורי אריאל: ואני, ככל שיהיה לאל ידי, לא אתן לכם לעשות את הפוליטיקה הזאת.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: אנחנו הגשנו – אני אסיים, אקצר פה את דברי – אנחנו הגשנו תוכנית ל-2016, לאוצר, שמשמעותה תוספת של כ-450 מיליון שקל למגזר הבדואי.

אורי אריאל: אומנם יש תוכנית מיוחדת לשנה הזאת, אבל אנחנו חושבים שצריך להמשיך לפתח את המגזר הזה, החל בחינוך, רווחה, בריאות.

אורי אריאל: הכנסנו עכשיו את מד"א ליישובים.

אורי אריאל: מד"א נכנס בתוכנית תלת-שנתית ליישובים, עם נקודות הזנקה, עם כל הדברים.

אורי אריאל: אני לא אפרט עכשיו את כל העשייה, אבל הגשנו תוכנית נוספת של כ-400 מיליון שקלים ל-2016 עוד, ואנחנו מכינים תוכנית חומש, כמתחייב, כי נגמרת תוכנית החומש הנוכחית.

אורי אריאל: אנחנו מכינים תוכנית חומש ל-2017–2022, ויחד עם משרדי הממשלה האחרים נביא את זה למקום הרבה הרבה יותר טוב.

אורי אריאל: יחד עם זאת, אני הגשתי הצעת חוק לממשלת ישראל לפני כאר

אורי אריאל: בעה חודשים, נדמה לי – אני מקווה שאני לא טועה בזמן; לצערי, ההצעה הזאת הורדה מסדר-היום של הממשלה תוך כדי דיון, מסיבות השמורות עם ראש הממשלה.

אורי אריאל: אבל אני מקווה מאוד שבחודשים הקרובים אנחנו נביא הצעת חוק משופרת, טובה, שתעבור, כמובן – אחרי שתעבור את הממשלה, תבוא לכנסת – נקיים שיח.

אורי אריאל: אני אומר פה, מעל במה זו: אין אדם, אין מנהיג ציבור, שאני לא מוכן לפגוש.

אורי אריאל: נפגשתי פעמים רבות עם הנבחרים, ראשי הרשויות, נפגשתי עם נכבדים, שיח'ים, נפגשתי עם אזרחים רגילים, נפגשתי עם מגזרים שונים, הייתי בשטח בוודאי בעשרה סיורים, אולי יותר.

אורי אריאל: אין מגזר שקיבל, לפחות ממני, תשומת לב כמו המגזר הזה.

אורי אריאל: אני מסכים שבסוף זה נבחן וייבחן במבחן התוצאה.

אורי אריאל: בינתיים התקדמנו מאוד, כולל בנושא ההשכלה הגבוהה, ובעזרת השם אנחנו נקדם את המגזר הזה כפי שמגיע לו – אנחנו לא עושים לו טובה – כפי שמגיע לו, אני מדגיש.

אורי אריאל: לאור זאת, אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אורי אריאל, שר החקלאות ופיתוח הכפר.

טלב אבו עראר: הוא הבטיח, יש לי שאלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא לא לא, אנחנו – – –

אורי אריאל: אמרתי: ברשות היושב-ראש.

טלב אבו עראר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה לא שעת שאלות.

יולי יואל אדלשטיין: עוד מעט נקבע שעת שאלות עם שר החקלאות ופיתוח הכפר.

טלב אבו עראר: – – – ההצעה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם סיעת יש עתיד: המדיניות הכלכלית של הממשלה והזנחת העולים וסוגיית הפנסיות שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו סגן שר האוצר חבר הכנסת כהן.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כולכם ודאי מכירים את סיפור הילדים "סבתא בישלה דייסה".

יואל רזבוזוב: הרשו לי לספר לכם את סיפור ההמשך.

יואל רזבוזוב: הסיפור נקרא "הממשלה הרכיבה תקציב".

יואל רזבוזוב: הממשלה הרכיבה תקציב, נתנה לחרדים, נתנה למתנחלים, נתנה למקורבים, נתנה לציבור הערבי, ולעולים לא נשאר כלום.

יואל רזבוזוב: עד כאן החלק ההומוריסטי.

יואל רזבוזוב: כמו שאתם מבינים, ההמשך של הסיפור הוא בכלל בכלל לא מצחיק.

יואל רזבוזוב: בתקציב המדינה שאישרה ממשלת ישראל נקבע שמיליארדים יגיעו להתנחלויות מבודדות, מיליארדים יגיעו לציבור החרדי, שלא לוקח חלק בחובות האזרחיות, מיליארדים יגיעו למקורבים רק בגלל שיקולים פוליטיים צרים, אבל בתקציב המדינה אין אפילו שקל אחד שנועד לשפר את תנאי הפנסיה של העולים.

יואל רזבוזוב: 25 שנים עברו מאז הגיע גל העלייה הגדול לישראל, ועדיין העולים ממדינות ברית-המועצות לשעבר שעלו לישראל בגיל מבוגר יחסית נמצאים ללא פתרון כלכלי לימים שבהם יצאו לגמלאות.

יואל רזבוזוב: בין שנת 1990 לשנת 2000 הגיעו לישראל כמיליון עולים ממדינות ברית-המועצות לשעבר.

יואל רזבוזוב: כ-200,000 מהם היו אז בני 25–44.

יואל רזבוזוב: הם עבדו בעבודות הכי קשות והכי שוחקות – מאבטחים, פועלי בניין, עובדי ניקיון – ועבורם נותרו מעט מאוד שנים שבהן היו יכולים לצבור זכויות פנסיוניות בישראל ולחסוך כסף לשנים הבאות, משום שהחובה להפריש לפנסיה נכנסה לתוקף ב-2008.

יואל רזבוזוב: לנשים היו אף פחות שנות עבודה במדינה, בגלל גיל הפרישה הנמוך יותר.

יואל רזבוזוב: הם ורבים אחרים יצאו בקרוב לפנסיה ויחיו מסכום מגוחך, שאתו הם לא יוכלו להזדקן בכבוד.

יואל רזבוזוב: גל העלייה הגדול הגיע לאחר התפרקות ברית-המועצות.

יואל רזבוזוב: אלה שהגיעו לישראל אחרי שנים של עבודה, וללא חסכונות, התחילו את החיים מחדש.

יואל רזבוזוב: יחד עם זאת, העולים שהגיעו לארץ העלו את רמתה של מדינת ישראל בכל תחום; מדובר בעלייה של עשרות-אלפי רופאים, מהנדסים – חברים, תנו לי קצת – עשרות-אלפי רופאים, מהנדסים, אנשי תרבות וספורט, שבעבודתם בישראל הפכו את המדינה למעצמה שהיא היום.

יואל רזבוזוב: כשהעולים ממדינות ברית-המועצות לשעבר הביאו, עם עלייתם למדינת ישראל, את התנופה הכלכלית הגדולה ביותר שידעה המדינה בעשורים האחרונים, ידעתם לחבק אותם, נתתם להם חיבוק חם, שמחתם שאותם מיליון עולים רכשו לעצמם דירות, רכבים, מוצרי צריכה – הכלכלה זינקה.

יואל רזבוזוב: אבל מה שווה החיבוק הזה עכשיו, כשהעולים המבוגרים עומדים בפני משבר?

יואל רזבוזוב: כשאלו יגיעו לגיל הפרישה, אותה תנופה כלכלית תיפסק, וביום בהיר אחד כוח הקנייה שלהם ייגמר.

יואל רזבוזוב: הם קנו הרבה, ויום אחד ממעמד הביניים הם ינחתו לקו העוני ומאזרחים עובדים הם יהפכו לאזרחים נזקקים.

יואל רזבוזוב: אין לי ספק שגם מצבם של חלק מהפנסיונרים שנולדו כאן, בישראל, אף הוא מאוד קשה.

יואל רזבוזוב: עם זאת, חשוב להבין שיש שני הבדלים מרכזיים בין מצבם של ילידי ישראל למצבם של אלה שעלו מברית-המועצות לשעבר: ההבדל הראשון הוא בשיעור הבעלות על דירה: בשנת 2010 רק 57% מכל עולי ברית-המועצות לשעבר גרו בדירות שבבעלותם, וסביר להניח שהם עדיין ממשיכים לשלם על הדירות האלה משכנתאות, לעומת 71% מכל ילידי הארץ, שיש להם דירה בבעלותם.

יואל רזבוזוב: ההבדל השני הוא משמעותי לא פחות: גובה השכר של יוצאי מדינות ברית-המועצות לשעבר לעומת זה של כלל השכירים במשק; מדוח שהוציא המוסד לביטוח לאומי בשנת 2013 עולה שהשכר הממוצע של ילידי חבר המדינות שעלו משנת 1990 ואילך הסתכם ב-8,607 שקלים בחודש, ומדובר ב-11% פחות מהשכר הממוצע של כלל השכירים במשק, שהיה באותה שנה 9,708 שקלים.

יואל רזבוזוב: נוסף על כך צריך לזכור שלהיקלט במדינה חדשה זה לא דבר פשוט.

יואל רזבוזוב: סביר להניח שעולים רבים לא השתלבו במעגל העבודה ברגע שהם נחתו בישראל, אלא רק כעבור כמה שנים, לאחר שהלכו ללמוד, רכשו שפה, השכלה ומקצוע רלוונטי.

יואל רזבוזוב: לכן תקופת החיסכון של רובם קצרה מאוד.

יואל רזבוזוב: למותר לציין שככל שהגיל שבו העולים הגיעו לארץ מבוגר יותר, כך הסיכוי שלהם לחסוך לגיל הפרישה, לסיים את תשלומי המשכנתה ולקבל משכורת גבוהה הוא נמוך יותר.

יואל רזבוזוב: גם שילוב הקצבאות שהם יקבלו מהביטוח הלאומי ישאיר אותם כמעט ללא כל הכנסה, מאחר שהם נאלצים לשלם בממוצע כ-3,000 ש"ח לשכר דירה בשוק הפרטי.

יואל רזבוזוב: אני יודע שציבור העולים בישראל אוהב מאוד את מדינת ישראל, אבל רבים מהעולים יוצאי חבר המדינות מרגישים שהמדינה מפנה להם עורף.

יואל רזבוזוב: חוסר התפקוד של הממשלה הנוכחית יוצר תסכול גדול בקרב ציבור העולים.

יואל רזבוזוב: אף-על-פי שהם עבדו שנים רבות בחבר המדינות וגם בארץ, הם נאלצים לחפש לעצמם מקורות הכנסה בגיל מבוגר כל כך, או להיעזר בילדיהם ולקבל מהם את הכסף שאמור היה לשמש לגידול הנכדים.

יואל רזבוזוב: ראש הממשלה ושר האוצר, אתם לא שרים חברתיים, אתם לא מתחשבים בחלשים.

יואל רזבוזוב: אתם רק מגדילים את הפער הקיים בחברה.

יואל רזבוזוב: אם לא תפעלו עכשיו העולים יהפכו לנטל על המדינה ועל ילדיהם, שגם כך כאזרחים שומרי חוק אשר משרתים בצבא, משלמים מסים, מרוויחים למעלה מ-1,000 שקל פחות בכל חודש מחבריהם השכירים במשק – תגידו לי אתם, מה אתם מציעים לעולים שיוצאים לפנסיה לעשות כדי שיוכלו להתקיים בכבוד במדינת ישראל בשנת 2016?

יואל רזבוזוב: מה הם יכולים לעשות?

יואל רזבוזוב: אם אתם, שרי הממשלה, ישנים בשקט כשאתם יודעים שאתם שולחים מאות-אלפי עולים אל חיי העוני והנזקקות – איך אתם ישנים?

יואל רזבוזוב: ראש הממשלה נתניהו, אמרת שאתם לא מתעייפים, ואמרת שגם כשקשה אתם לא הולכים לישון, אבל העולים לישראל בני הדור שלי מתוסכלים.

יואל רזבוזוב: הם אומרים: ראש הממשלה שלנו לא ישן, אבל הוא גם לא סופר אותנו.

יואל רזבוזוב: הם חשים שבמשך כל שבע השנים שבהן אתה בראשות הממשלה אתה מתעלם מהם ומבעיות ההורים שלהם.

יואל רזבוזוב: ראש הממשלה, אני אומר לך, תתעורר עכשיו, לפני שהמצב יהיה בלתי הפיך; לפני שהם בלית ברירה יעזבו את ישראל ויעברו למדינה אחרת, שבה יוכלו להרוויח יותר.

יואל רזבוזוב: סוגיית החיבור למדינת ישראל של דור ילדי העולים היא בעיה שהפתרון שלה פשוט: אל תדרשו מהם לסחוב על כתפיהם את ההורים שלהם.

יואל רזבוזוב: פשוט אל תדרשו מהם לקרוס כלכלית.

יואל רזבוזוב: אם תיתנו אופק כלכלי לעולים, לא נשמע יותר על ההגירה השלילית.

יואל רזבוזוב: כמו כל אחד ואחד בישראל, גם לעולים מגיע להיות מסוגלים לגדל את ילדיהם בלי לחסוך מהם דבר.

יואל רזבוזוב: כבוד ראש הממשלה, אם במשך כל השנים שאתה מוביל את מדינת ישראל אתה לא מצליח להביא תוצאות ולספק לאזרחים ביטחון אישי, לפחות תבטיח לצעירים הללו, ששירתו בצבא, שמשלמים מסים, שאתה מטפל ודואג להורים שלהם.

יואל רזבוזוב: אני אעזור לך ואתן לך טיפ: אחרי שהשתקת את מחאת העולים מאתיופיה – לא טיפלת, השתקת – כשצעירים דוברי רוסית יחליטו שנמאס להם שהממשלה מזניחה אותם, יגיע תורם לצאת לרחובות, והמחאה שלהם תהיה אמיתית וכואבת.

יואל רזבוזוב: המחאה התחילה, אבל היא עדיין שקטה.

יואל רזבוזוב: יש לך הזדמנות למנוע מהמחאה להתפרץ.

יואל רזבוזוב: מדיוני ועדת העלייה והקליטה ומספר התקציב אני יודע שלראש ממשלת ישראל ולממשלתו אין כל תוכנית שמטרתה לדאוג לפנסיה של העולים, אין להם שום רעיון כיצד לסייע לילדים של בני דור 1.5 לעלייה שעליהם תוטל משימת המימון והתמיכה הכלכלית בהוריהם.

יואל רזבוזוב: אותם הורים שעבדו בעבודה קשה, וכנגד כל הסיכויים הצליחו והצטרפו למעמד הביניים בישראל, יהפכו בתוך יום אחד לעניים.

יואל רזבוזוב: זאת לא בעיה של העולים, זאת בעיה של מדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: ראש ממשלת ישראל, יש אלפי עולים מבוגרים שחוששים מפני האפשרות שיזרקו אותם לרחוב.

יואל רזבוזוב: הם היו נותנים כמעט הכול כדי שיוכלו להתגורר בבית עם רטיבות בקירות, שברים בארונות וקרעים בשטיח.

יואל רזבוזוב: כפי שאמרתי בתחילת דברי, ממשלת ישראל הייתה צריכה לגבש תוכנית כלכלית מתוקצבת שתכלול מענקים ייחודיים לעולים שיוצאים לגמלאות וצפויים לרדת מתחת לקו העוני.

יואל רזבוזוב: לפי כל גורמי המקצוע, מדובר בכ-1.5 מיליארד שקלים.

יואל רזבוזוב: 1.5 מיליארד שקלים.

יואל רזבוזוב: ציינתי בהתחלה כמה מיליארדים חולקו לסקטורים, לציבורים שלא מוכנים לקחת חלק בחובות של המדינה.

יואל רזבוזוב: דווקא את הציבור הזה אתם מענישים?

יואל רזבוזוב: 1.5 מיליארד שקלים אין לכם?

יואל רזבוזוב: 1.7 מיליארד עברו מתחת לשולחן בחודש דצמבר – 1.5 מיליארד לעולים לא מצאו.

יואל רזבוזוב: רק מימוש הסכמים קואליציוניים, כמו שאמרתי, של 9 מיליארד שקל ועוד מיליארדים נוספים שעברו בלי שהרגשנו לאיפה זה הלך.

יואל רזבוזוב: לכן עלינו להחליף את הממשלה הנוכחית, שנוהגת בהזנחה פושעת של אזרחי ישראל שעלו למדינה על-פי החוק.

יואל רזבוזוב: רק אם נחליף אותה נמנע את האסון הכלכלי הבא, שצפוי להתרחש בישראל בשנים הקרובות.

יואל רזבוזוב: על כן אני מבקש מכם להצביע בעד האי-אמון בממשלה ולאפשר לממשלה אחרת, בעלת חזון אמיתי, ובעיקר לראש ממשלה אחר, לפעול.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת רזבוזוב.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת יואל, נאמת נאום מצוין, אבל למה לא נאמת אותו לפני שנתיים?

יצחק כהן: הכול היה לכם בידיים.

יצחק כהן: נאום פנטסטי היה לך – –

יואל רזבוזוב: – – – הפלתם את הממשלה אחרי שנה ושמונה – – –

יצחק כהן: – – אבל למה לא נאמת אותו לפני שנתיים?

יצחק כהן: לפני שנתיים, יואל, כשהיה לכם הכול – – –

יואל רזבוזוב: – – –

יצחק כהן: אבל את הנאום הזה לא שמעתי לפני שנתיים.

יצחק כהן: הדברים לא השתנו – – –

יואל רזבוזוב: כל פעם דיברנו – – –

יצחק כהן: מאה אחוז.

יצחק כהן: אז בוא אני אספר לך מה אנחנו עשינו מאז אנחנו נמצאים באוצר, בסדר?

יצחק כהן: קודם כול, הבעיה שהעלית מוכרת ומטופלת.

יצחק כהן: בשל כך עשינו מה שאתם לא עשיתם: הוגדלו קצבאות השלמת הכנסה לקשישים אשר מיועדות לאותה אוכלוסייה שלא הספיקה לצבור לפנסיה, בסך – של כמה, אתה יודע?

יצחק כהן: – 600 מיליון ש"ח, החל מדצמבר 2015.

עודד פורר: כמה כסף זה לכל קשיש?

סופה לנדבר: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת לא להפריע.

טלי פלוסקוב: ניתן לשר להשיב.

עודד פורר: תסבירו לי, כמה זה לכל אחד?

יצחק כהן: למה אתה מפריע לי?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עודד פורר.

יצחק כהן: גם אם הייתי אומר 6 מיליארד היית צועק.

יצחק כהן: גם על 600 מיליארד היית צועק.

יצחק כהן: למה אתה צועק?

יצחק כהן: אתה לא מוּלָך.

יצחק כהן: אתה צועק כי אתה באופוזיציה.

עודד פורר: ביקשנו מיליארד.

יצחק כהן: אל תבקש.

יצחק כהן: עם כל הכבוד, מה תבקש?

יצחק כהן: אל תבקש.

יצחק כהן: אל תבקש.

עודד פורר: – – –

יצחק כהן: תעשה לי טובה – – –

עודד פורר: – – – למגזרים אחרים – – – לא למגזר של העולים.

יצחק כהן: יפה מאוד.

עודד פורר: – – – לכולם.

יצחק כהן: יפה מאוד.

יצחק כהן: על כל פנים, עשינו מה שלא עשיתם, והוספנו 600 מיליון שקל החל מדצמבר 2015.

יצחק כהן: מעבר לכך, חברים, בהתאם להחלטת הממשלה 386 מיום 5 באוגוסט 2015, הוחלט להקים צוות לבחינת הכנסות העולים החדשים בגיל הפרישה.

יצחק כהן: צוות זה יעסוק באותן בעיות העולות מהאמור בנאום שלך – שכפי שאמרתי, הוא נאום מצוין.

יצחק כהן: מעבר לכך, המדינה מקדמת הסכמים בין-לאומיים עם מדינות רבות ככל האפשר להעברת הזכויות הפנסיוניות והסוציאליות אשר נצברו במדינת המוצא.

יצחק כהן: אז אנחנו עושים.

יצחק כהן: אתם לא עשיתם, אנחנו עושים.

יצחק כהן: אז תמשוך את ההצעה.

סופה לנדבר: – – –

יצחק כהן: אתם מדברים כל הזמן.

יצחק כהן: אתם לא עושים שום דבר.

יצחק כהן: לא עשיתם ולא תעשו, כנראה.

יצחק כהן: אתם – הכול דיבורים.

סופה לנדבר: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: לפני שנעבור לדיון, יש הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק אמנת הבנק האסייני להשקעות בתשתית, התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (מס' 9), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, גברתי.

טלי פלוסקוב: 1.

טלי פלוסקוב: התנערותה מהאחריות לאזרחיה;

טלי פלוסקוב: 3.

טלי פלוסקוב: מדיניותה הכלכלית והזנחת העולים וסוגיית הפנסיות שלהם

טלי פלוסקוב: אנחנו מתחילים בדיון.

טלי פלוסקוב: הראשונה – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי.

מרב מיכאלי: סוף השבוע הזה היה בסימן תפיסת המחבל מדיזנגוף.

מרב מיכאלי: הייתה התרוממות רוח בקרב הממסדים, בקרב השלטון.

מרב מיכאלי: אכן, מבצע מוצלח של כוחות הביטחון.

מרב מיכאלי: יש, כמובן, שיתהו למה זה לקח כל כך הרבה זמן.

מרב מיכאלי: אבל אדרבה ואדרבה, ברוך השם נתפס, ואני מאוד מקווה שאם יש מישהו ששיתף פעולה אתו הוא ייתן על כך את הדין.

מרב מיכאלי: אבל, התחושה הייתה – היה מאוד ברור מתגובתו של ראש הממשלה ומתגובתם של השרים, שזה מאחורינו; שב הביטחון אל גבולותינו, הכול בסדר, נתפס המחבל מדיזנגוף, והכול יופי, שמחה וצהלה.

מרב מיכאלי: אבל המציאות, מה לעשות, היא אחרת לגמרי.

מרב מיכאלי: המציאות של אזרחיות ואזרחי ישראל היא חוסר ביטחון יומיומי, חוסר ביטחון חמור ואמיתי; וצריך להגיד עוד דבר: חוסר הביטחון הזה הוא לא רק חוסר ביטחון בגלל גל הטרור הזה שאיננו מטופל – וצריך להגיד את זה: לא מטופל – יותר מזה צריך להגיד: ראש הממשלה מסרב לקבל את המלצות הצבא בנוגע לטיפול בגל הטרור הזה, ומדוע?

מרב מיכאלי: משום שהן אינן כוחניות דיין, משום שהן כוללות אלמנטים מדיניים, משום שהן כוללות אלמנטים של מה שמכונה מחוות כלפי הפלסטינים.

מרב מיכאלי: אבל חוסר הביטחון הזה, המוצדק – המוצדק והקשה – מתיישב בדיוק על חוסר הביטחון האולי-קשה אפילו יותר, חברותי וחברי: חוסר הביטחון הקיומי הכלכלי; העובדה שיום-יום יש יותר ויותר אזרחיות ואזרחים בישראל שלא יכולות ויכולים לקיים את עצמם, לא יודעות ויודעים אם יוכלו לקיים את הילדות והילדים שלהם, לא יודעים שיהיה להם איפה לגור, לא יודעות שיהיה להם מה לאכול, לא יודעים שיהיה להם איך לקנות תרופות, או – מה שעכשיו שוב חוזר להיות רלוונטי כמו כל חורף – חימום הבית.

מרב מיכאלי: זה חוסר הביטחון הכי עמוק, הכי מפחיד, הכי גרוע.

מרב מיכאלי: מה שעושה ראש הממשלה הזה בהתמדה כבר שנים ארוכות – לוקח את חוסר הביטחון הקיומי והכלכלי הזה ומושיב עליו, נותן לו כתובת, ואומר: זה לא המדיניות הכלכלית שלי שגורמת לכך שהשכר שלכם תקוע כבר 15 שנה – כבר 15 שנה שהשכר הריאלי לא עולה – זו לא המדיניות שלי שגורמת לזה שחצי מהעובדות והעובדים בישראל משתכרות מתחת ל-6,000 שקל לחודש, שלא מספיקים בשביל לכלכל אותם ואת הילדות והילדים שלהם.

מרב מיכאלי: לא.

מרב מיכאלי: זה איראן, זה "חמאס", זה אבו מאזן, וזה האזרחיות והאזרחים הערבים שאמורים להיות השותפות והשותפים שלכם.

מרב מיכאלי: זה מה שעושה נתניהו; חוסר ביטחון על חוסר ביטחון, על חוסר ביטחון.

מרב מיכאלי: במקום לפתור את הבעיות, הוא מעצים אותן.

מרב מיכאלי: במקום לעזור לאזרחיות ולאזרחי ישראל, הוא רק מחמיר – גם את התחושה שלהם, אבל חמור מזה, את המצב האמיתי שלהם; בפועל.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: מטעם הרשימה המשותפת – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: גברתי היושבת-ראש, תודה, כנסת נכבדה, האמת, ישבתי והקשבתי לכבוד השר אורי אריאל, וחיכיתי לשמוע ממנו, באמת, ניסיון להרגיע את התושבים את האזרחים שנמצאים בחוץ ויודעים שרק בחודש הזה – ואנחנו לא מדברים רק על הכפרים הבלתי-מוכרים, אלא בחודש הזה – מופעלים איום יומיומי והסתה פרועה נגד אלפי אזרחים, עשרות-אלפי אזרחים, שהבתים שלהם נחשבים לבתים לא חוקיים.

עאידה תומא סלימאן: מופעלת ההסתה כאילו אנחנו, בגנים שלנו, כאוכלוסייה ערבית, אוהבים לא לכבד את החוק; אף-על-פי שידוע שאולי לא היה מיעוט לאומי, בכל מדינה שהיא, שהיה שקט יותר ומציית יותר לחוקים מאשר האוכלוסייה הזאת, האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אבל כנראה מה שלא מבינים כבוד השרים וכבוד הממשלה הזאת – שאי-אפשר לנצח את חוקי הטבע.

עאידה תומא סלימאן: כמה חוקים שיהיו, אי-אפשר לנצח את חוקי הטבע.

עאידה תומא סלימאן: חוקי הטבע אומרים שבני-אדם רוצים להתפתח, שבני-אדם רוצים קורת גג מעליהם, שבני-אדם קשורים לסביבה שגדלו בה וחיו בה וראו את עצמם מתפתחים וגדלים בתוכה.

עאידה תומא סלימאן: אנשים שנמצאים בכפרים בלתי מוכרים, לפני שאנחנו מדברים על הריסות ולפני שאנחנו אומרים שאנחנו, חברי הכנסת הערבים, מסיתים – למה לא הזכרת את אלה שרוצים לעלות על בית-המשפט ב-D9?

עאידה תומא סלימאן: זאת לא הסתה?

עאידה תומא סלימאן: חבר כנסת ערבי אמר את זה כי הרסו בית ערבי?

עאידה תומא סלימאן: זה לא אנחנו שאמרנו את הדברים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים להסית בני-אדם שבאים להחריב את עולמם, להגיד להם אל תסכימו?

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: אין אינסטינקטים בסיסיים של האוכלוסייה הערבית בנגב, שאומרים: כשבאים להחריב עליך את עולמך, תתנגד?

עאידה תומא סלימאן: לפחות תשמיע קול, תגיד: אני רוצה את הבית שלי, אני רוצה את האדמה שלי?

עאידה תומא סלימאן: הם צריכים שאנחנו נסית אותם?

עאידה תומא סלימאן: להשתמש על ימין ועל שמאל בכך שחברי הכנסת הערבים מסיתים, כאשר המשפטים האלה הם הסתה בעצמם, זה כבר פאסה.

עאידה תומא סלימאן: בואו נדבר, באמת, ככה, בגובה העיניים, בואו נדבר על זה שהוגשה לכם תוכנית, שהתבקשנו – אמרנו, אתם יודעים מה, בואו תקפיאו את כל צווי ההריסה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: – – תקפיאו את צווי ההריסה, ונשב ונמצא פתרונות.

עאידה תומא סלימאן: מי אמר לא, אנחנו או הממשלה?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו דורשים קודם כול הכרה.

עאידה תומא סלימאן: אין מודל כזה בעולם שמדינה לא מכירה בכפרים שהיו קיימים לפני שהמדינה נוסדה.

טלי פלוסקוב: תודה.

עאידה תומא סלימאן: ואי-אפשר לקבל מצב כזה שרק מסיתים ולא מדברים על אחריות של המדינה כלפי אזרחיה ומתן שירותים לאזרחים האלה, ולא להשאיר אותם בלי קורת גג.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: מטעם יש עתיד – חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, סגן שר האוצר איציק כהן, ידידי הטוב, זה באמת כבר לא מקובל שכל פעם שעולים לכאן, במקום לענות תשובה סדורה – – –

יצחק כהן: – – –

מאיר כהן: שמעתי אותך ברוב קשב, אל תפריע לי.

מאיר כהן: אז אתה מתחיל עם – נו, באמת, זה מפלטם של חבר'ה שאין להם מה להגיד – – –

יצחק כהן: – – –

מאיר כהן: זה מפלטם של חבר'ה שאין להם מה להגיד, ויודעים שהצד השני צודק.

מאיר כהן: ולך יש תמיד מה להגיד, וחבל, אכזבת אותי, כי בדרך כלל תשובותיך הן ענייניות, כי יש בך חמלה.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד משהו – אני רוצה להגיד משהו.

מאיר כהן: תראה, חבל מאוד שאמרת לשרת הקליטה לשעבר: את לא עשית כלום.

מאיר כהן: חברת הכנסת סופה – – –

סופה לנדבר: – – – נתן לי דוגמאות.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד שאני וסופה – – –

יצחק כהן: – – –

מאיר כהן: איציק, אתה אמרת: אתם לא עשיתם, ולמה לא עשיתם.

יצחק כהן: – – – תיתן כבוד.

מאיר כהן: עוד שתי דקות אני מסיים.

מאיר כהן: אני אומר לך דבר כזה, איציק, באמת, צא ולמד.

מאיר כהן: הרבה שנים אתה בפוליטיקה.

מאיר כהן: תטייל במקבצי דיור, תטייל במרכזי קליטה, תטייל בפריפריה, ותראה שם אנשים שאתה יכול להוסיף להם 150 שקל, זה לא ישנה כהוא-זה את חייהם.

מאיר כהן: אגב, להערתך, בתקציב שאנחנו תכננו היה אותו סכום.

מאיר כהן: זאת אחת ההמלצות של דוח ועדת אלאלוף, ההמלצה הראשונה.

מאיר כהן: עכשיו תראה, אנחנו מאבדים את החמלה.

מאיר כהן: אנחנו מזמן לא מדינת רווחה, ואתה יודע את זה.

מאיר כהן: אל תעמוד כאן ותגן על מציאות שאתה יודע שהיא לא נכונה, שהיא הפוכה ממה שאתה אומר.

מאיר כהן: אתה יודע שיש עולים חדשים בדימונה ובערד ובקריית-שמונה ובתל-אביב, שאם עמותה לא מביאה להם אוכל הם לא אוכלים.

מאיר כהן: איציק, הם לא אוכלים.

מאיר כהן: אני אישית לקחתי לאנשים אוכל, ואחרי זה שמעתי כאן ויכוח של מלומדים: תיתן להם חכות, תיתן להם דגים.

מאיר כהן: מדובר בעשרות-אלפי קשישים, עולים חדשים, אנשים נהדרים – חלקם גיבורי מלחמת העולם השנייה, שלבי לבי להם, נכנסתי לבתים שלהם וראיתי מהו עוני.

מאיר כהן: לכן, זה טוב שאתם מתהדרים בתוספת של 150 שקלים, אבל מה שאנחנו באמת צריכים לעשות, מה שאנחנו באמת צריכים, זה לשנות את היחס אליהם.

מאיר כהן: כבוד הוא לא 150 שקלים; כבוד הוא לגעת בהם, להגיע אליהם; כבוד הוא לדאוג לא רק למזונם, גם לתרבות שלהם.

מאיר כהן: הם לא צריכים להיות סגורים בחדרים ובדירות של "עמידר", שהביוב זורם שם.

מאיר כהן: אז לבוא לכאן ולהגיד: שילמנו 150 שקלים, זה לעג לרש.

מאיר כהן: חבל, ממך אני מצפה לתשובות אחרות, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סופה לנדבר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – לא נמצאת באולם; היא מחקה את עצמה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי – לא נמצאת באולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב בן צור – אינו נוכח באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חברת הכנסת סופה לנדבר.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, גברתי.

סופה לנדבר: גברתי, השר, סגן השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לכולם, שאחת הסיבות לכך שישראל ביתנו נמצאת באופוזיציה היא הנושא שאני מדברת עליו, הנושא של הפנסיות.

סופה לנדבר: ישראל ביתנו היא המפלגה הראשונה והיחידה שהתריעה על חומרת הבעיה של הפנסיות.

סופה לנדבר: אי-מתן מחשבה על-ידי הממשלה, חוסר אחריות כלכלית, חברתית, פנסיונית, מחשבה על מציאת פתרון הולם לבעיה, בעיה של פנסיות, של עולים, אבל, רבותי, לא רק של עולים – עולים שתרומתם הכלכלית היא תרומה שלא תסולא בפז, תרומה ששווה זהב.

סופה לנדבר: הממשלה מתעלמת מהבעיה.

סופה לנדבר: לפני שנת 2008, חוק פנסיה חובה, נתניהו העלה את הנושא והתכוון כנראה לשינוי יסודי במפה החברתית, לרפורמה היסטורית שתיתן הגנה פנסיונית.

סופה לנדבר: ומה קרה במציאות, רבותי?

סופה לנדבר: לא הביאו בחשבון תקופה קצרה של ותק, של אותם אנשים, איציק, של אותם אנשים שעכשיו יוצאים לפנסיה.

סופה לנדבר: הם לא הספיקו לצבור ותק, ומה שקורה – הם מצטרפים לעניים במדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני חושבת שללפיד ולסיעה שלו צריך להגיד: תודה על זה שהתעוררתם מהצעקה של ישראל ביתנו.

סופה לנדבר: ומה אתכם, ממשלת ישראל?

סופה לנדבר: מאות-אלפי אנשים יוצאים לפנסיה בלי שום ביטחון כלכלי, קטסטרופה כלכלית שכבר נמצאת כאן.

סופה לנדבר: ישראל ביתנו הגישה כמה חוקים בנושא, שנדרשת רפורמה פנסיונית במדינת ישראל, הכרה בוותק, פנסיה מינימום, הכנסה מינימלית, ועוד ועוד ועוד.

סופה לנדבר: ואני רוצה לפנות לראש הממשלה ולשר האוצר, ולפני הכול לראש הממשלה: אתה רצית שינוי – קיבלנו שינוי.

סופה לנדבר: האחריות שלך, אדוני ראש הממשלה, תקן את זה.

סופה לנדבר: ולכל חברי הכנסת, אלה שבקואליציה ואלה שבאופוזיציה – לאלו שנמצאים בקואליציה, אנחנו כולנו חייבים ומחויבים לעולים ולאלו שיוצאים עכשיו לפנסיה, לאנשים שהופכים להיות עניים.

סופה לנדבר: לאנשים האלה הכנסת מחויבת, לאנשים האלה אתם בממשלה מחויבים.

סופה לנדבר: האנשים האלה, לפני שהם יוצאים לקטסטרופה כלכלית, אתם חייבים להתעורר.

סופה לנדבר: בהצגה של חירשים – אתם צריכים לשמוע – חירשים לא שומעים, אבל מנסים לשמוע.

סופה לנדבר: אתם שומעים ולא שומעים.

סופה לנדבר: אני רוצה, גברתי, רק שנייה אחת.

סופה לנדבר: ניגש אלי פרופסור שהיה עולה חדש והתחיל עם מטאטא ברחוב.

סופה לנדבר: עכשיו, אחרי 25 שנה בתעשייה האווירית, הוא יוצא לפנסיה בלי פנסיה.

סופה לנדבר: הוא אומר לי: סופה, עם מה שאני התחלתי, עם זה אני מסיים במדינת ישראל; זאת ההכרה על מה שעשיתי, על מה שעברתי, על מה שתרמתי למדינת ישראל.

סופה לנדבר: ראש הממשלה, תתעורר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב בן צור, ואחריו – השר יעקב ליצמן.

יואב בן צור: גברתי היושבת בראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, בימים, כשמחוץ תשכל חרב ומחדרים אימה, קל מאוד לשבת על ספסלי האופוזיציה ולבקר את הממשלה.

יואב בן צור: קל מאוד להטיף מוסר על אחריותה או התנערותה של הממשלה מהמצב הקיים ומאזרחיה ועל קריסתה של קונספציית הביטחון של הממשלה הנוכחית.

יואב בן צור: לבקר זה קל, לתת פתרונות אמיתיים זה כנראה יותר קשה.

יואב בן צור: חברי חברי המחנה הציוני, מה אתם מציעים?

יואב בן צור: אני באמת שואל, בכנות, מה אתם מציעים?

יואב בן צור: לנהל משא-ומתן עם אבו מאזן, שקולו השתתק לנוכח גל הטרור הנוכחי, או כשכבר דיבר בחר לגנות רצח של נער מחבל חי ומטופל על חשבון משלם המסים הישראלי?

יואב בן צור: על אבו מאזן שבחר להסית כאילו ישראל מנסה לשנות את הסטטוס-קוו בהר-הבית כשהוא יודע שזה לא נכון?

יואב בן צור: או שמא, לאור ההצלחה הכבירה של ההתנתקות והשקט הביטחוני שישראל זוכה לו מגזרת עזה, הייתם רוצים לשחזר את הצלחתה של ההתנתקות החד-צדדית?

יואב בן צור: בואו נודה על האמת: קונספציית ה"יש פרטנר", לצערנו, קרסה.

יואב בן צור: אנחנו בעד לדבר, אנחנו בעד לנהל שיח, אבל צריך שיהיה עם מי לדבר, וכרגע, לצערנו, אין עם מי לדבר.

יואב בן צור: הציבור הישראלי ברובו הבין את הנקודה הזאת, ולא בכדי אלה שחושבים שיש עם מי לדבר לא נמצאים בקואליציה.

יואב בן צור: בטרור לא נלחמים בשיחות, לא נלחמים בוועידות.

יואב בן צור: בטרור, כמו בטרור, מחבל צריך לדעת שדמו בראשו.

יואב בן צור: הוא צריך לדעת שיש השלכות גם אם הוא לא יישאר בחיים לאחר הפעולה – יש השלכות על משפחתו; וסייענים צריכים לדעת כי ידם הארוכה של גורמי הביטחון תשיג אותם וימצו אתם את הדין.

יואב בן צור: החמרת הענישה על פעולות טרור היא נדבך חשוב במאבק בטרור, ואת זה הממשלה עושה, ועוד תעשה, עד למיגור הטרור.

יואב בן צור: הממשלה הנוכחית הוכיחה ומוכיחה את עצמה במעשים, ולא בדיבורים; במעשים למען המאבק בטרור, במעשים למען השכבות החלשות, בחקיקה שמורידה את נטל המס שעל האזרחים, בקידום פרויקטים לבנייה לזוגות צעירים ומחוסרי דיור, בחיזוק הפריפריה ועוד.

יואב בן צור: המהפכה רק בראשיתה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יואב בן צור: נכונו לנו ימים רבים של עשייה ברוכה למען אזרחי מדינת ישראל, רווחתם וביטחונם האישי.

יואב בן צור: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: אחרונת הדוברים אחריה – חברת הכנסת נורית קורן.

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, שמעתי היום שראש הממשלה מאוד מודאג מזה שמאשימים אותו בהיווצרותו של קצר חשמלי.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר שכמו אתמול בלילה, כמו היום בבוקר וכמו היום אחר-הצהריים, חקירת השרפה עדיין בעיצומה, ולכן את זה אנחנו לא יודעים.

תמר זנדברג: מה שאנחנו כן יודעים זה את פעילותו העקבית, במשך שבועות וחודשים מאז הבחירות, ולפני הבחירות, ואחרי הבחירות, של ראש הממשלה עצמו, אדוני השר, ושלכם, שרים בממשלתו, להסית, להדיח, לפלג, באופן באמת סיסטמטי, שאין אלא להצדיע לעקביות שלו – נגד ערבים, נגד שמאלנים, נגד ארגוני זכויות האדם.

תמר זנדברג: שאלתי את עצמי בימים האחרונים למה ראה לנכון ראש הממשלה בסוף השבוע להקדיש לא פחות משלושה פוסטים בפייסבוק לגינוי אדם תימהוני, עד שהבנתי שלא נגד אותו תימהוני מכוונים דבריו של ראש הממשלה; הם מכוונים נגד קלחת שלמה של אותם ארגונים, שחצי – אם לא שלושת-רבעי – הבית הזה נמצא במסע הסתה עיקש, מאורגן, מכוון ומתוזמן נגד הארגונים, שהם אלה ששומרים על דמותה המוסרית של מדינת ישראל ושואפים להציל אותה מהידיים שלכם, לא פחות מזה.

תמר זנדברג: אותם ארגונים שליברמן, אומנם חבר כנסת מהאופוזיציה, ראה לנכון לתקוף היום באקסטזה, רק היום, ולכנות אותם בוגדים, כי כנראה בניגוד לכולנו, אם יתברר שמדובר בקצר חשמלי ולא בהצתה, ליברמן לא ישחרר אנחת רווחה כמו רבים מאתנו.

עודד פורר: – – –

תמר זנדברג: ליברמן כנראה דווקא מחכה להצתה הבאה, שהוא בעצמו מתכוון להסית אליה, כי כאשר הוא מכנה את אזרחי ישראל בוגדים, למה הוא מצפה?

עודד פורר: – – –

תמר זנדברג: מה – – – פה לבוגדים, בוא תסביר לנו.

עודד פורר: – – –

תמר זנדברג: מה יש – – – בספר החוקים הישראלי – תתבייש לך.

תמר זנדברג: תתבייש לך.

עודד פורר: – – –

תמר זנדברג: אולי בניגוד לנו, שאנחנו שמחים לשמוע שמדובר בקצר חשמלי, ולא בהצתה, ייתכן שאתה מחכה לרצח הפוליטי הבא, שאתם מתכוונים להסית אליו, ולא תנוחו לא תשקטו עד שלא יקרה.

עודד פורר: את – – –

תמר זנדברג: תסתכלו מסביבכם, על מה אתם מדברים?

תמר זנדברג: על מה אתם מדברים?

עודד פורר: – – – את מגינה – – – אלה זכויות אדם שאת – – –

תמר זנדברג: תסתכלו מסביבכם מה קורה פה.

קריאות: – – –

עודד פורר: – – –

תמר זנדברג: – – –

עודד פורר: – – – אנשים שמוחים רק על רצח – – – אל מישהו שמוכן לקחת מישהו כדי שיזרקו – – –

תמר זנדברג: אדוני השר אריאל – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עודד פורר.

עודד פורר: – – – אלה זכויות האדם שאת מקדמת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עודד פורר.

טלי פלוסקוב: תנו לתמר זנדברג לסיים את דבריה.

תמר זנדברג: אדוני השר אריאל, שישב כאן קודם – – –

עודד פורר: – – –

באסל גטאס: – – –

עודד פורר: – – – בטלוויזיה, זה לא רק איך אנחנו עושים – – – אל תדבר: לא על – – –

באסל גטאס: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס, זה לא הזמן עכשיו.

עודד פורר: אתה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עודד פורר, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

עודד פורר: תתבייש לך.

באסל גטאס: – – –

עודד פורר: תתבייש לך איך שאתה מדבר – –

באסל גטאס: – – – קרקעות – – –

עודד פורר: – – ומגן על רוצחים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עודד פורר, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

עודד פורר: – – –

באסל גטאס: – – –

עודד פורר: – – – מגן על רוצחים וטרוריסטים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

באסל גטאס: מה קרה פה?

תמר זנדברג: אדוני השר אורי אריאל, שאלה אחרונה, בנושא אותם ארגונים, אליך, יותר נכון אל יושב-ראש מפלגתך, ששמענו אותו מפליג, סליחה, אבל בהתבכיינות, על כל איזה קללה שנשמעת, ולעומת זאת, יועצו הקרוב והאישי של יושב-ראש מפלגתך, הבית היהודי, נפתלי בנט, אחראי באופן אישי לאחד ממסעות ההסתה החמורים שנראו כאן, שמסמן כוונת על הגב של אזרחי ישראל ושולח את אותם אלימים גם לפגוע במרכז הכוונת הזאת.

תמר זנדברג: אני רוצה לשמוע, האם מישהו דרש מנפתלי בנט להתנער מאותו יועץ?

תמר זנדברג: האם מישהו אמר שאותו יועץ לא יארגן יותר את מסעות הבחירות של מפלגת הבית היהודי או של השר בנט?

תמר זנדברג: אני מחכה לגינוי הזה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נורית קורן, מטעם הליכוד, אחרונת הדוברים.

טלי פלוסקוב: יסכם השר אופיר אקוניס.

טלי פלוסקוב: גברתי, שלוש דקות שלך.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה לספר לחברי חברי הכנסת על סיור שערכתי בדרום בחודש שעבר.

נורית קורן: הסיור היה בפזורה הבדואית, לראות את כל הבנייה הבלתי-חוקית שקיימת בפזורה הבדואית.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שראיתי את זה גם בסיור רגלי וגם מעל, וראיתי את ההתפשטות של הבנייה הבלתי-חוקית של בערך 70,000 מבנים בלתי חוקיים שראיתי; מצטערת, לא שומעת אותך.

נורית קורן: ובעצם אני חושבת שזה מאוד חשוב לשים דגש בזה שיש בנייה בלתי חוקית שהמדינה לא הורסת, וכל שנה נוספים עוד 3,000 מבנים, ואם הורסים, אז הורסים אולי 100 מבנים, שזה כלום.

נורית קורן: ולכן לבוא ולהגיד שהמדינה הורסת – אז אתם מדברים – להד"ם.

נורית קורן: אני רוצה לציין שהיו תביעות על הקרקע, התביעות האלה נדונו, ונקבע שאין בעלות על הקרקעות, הן לא שייכות לאף אחד, הן שייכות למדינה.

נורית קורן: יש תצלומי אוויר שהוכיחו זאת, שגם בזמן העות'מאנים – מראים – לא היו בדואים באזור והכול היה פתוח.

נורית קורן: אני ראיתי את הערים רהט, לקיה, חורה, שגב-שלום, כסייפה, תל-שבע וערוער, ויש עוד 11 יישובים שהמדינה הקימה.

נורית קורן: לערים האלה יש הכנה של תשתית, השטח מוכן, ואפשר לבוא ולהקים שם בתים ויחידות בנייה.

נורית קורן: והתוכניות האלה, של תוכניות מתאר, לא קרמו עור וגידים, כי המועצות המקומיות לא לקחו את הסמכויות שלהן ולא הכינו תוכניות מפורטות כדי שהבדואים יוכלו להתכנס לאותם מקומות שבהם יש מים וחשמל.

נורית קורן: אבל הפזורה הבדואית החליטה שהיא בונה מבנים לא חוקיים, וממשיכה להתגורר בשטח גם בלי מים זורמים וגם בלי חשמל, כדי להראות שהמדינה לא מטפלת בהם.

נורית קורן: וגם יש מצבים שהתושבים עצמם, חלקם, שחושבים – שיש להם טענות בעלות על השטח, גם הם מאיימים על תושבים אחרים שהם לא ייכנסו לשטח, כדי שתהיה להם תביעת בעלות, ולכן גם לא מתכנסים לשטחים האלה.

נורית קורן: ראש הממשלה מקדם עכשיו תוכנית לצמצום הפערים במגזר הערבי, ולכן, על המגזר הערבי לציית לחוקי המדינה, ולא להמשיך לבנות בנייה בלתי חוקית, וגם, המדינה רוצה עכשיו שבכל המקומות תהיה בנייה רוויה, לגובה, ולא לרוחב, כדי שאנחנו נצמצם את הפערים, וכולם יהיו אזרחים שווים במדינה, גם בנושא הבנייה הבלתי-חוקית.

נורית קורן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון השר אופיר אקוניס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד השר.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, גברתי, אולי לפני שאתייחס לנושאי האי-אמון, אני בטוח שהכנסת כולה תצטרף אלי להצדעה לכוחותינו על פעילותם ביום שישי אחר-הצהריים בכפר ערערה; לשוטרי משטרת ישראל, גברתי, לאנשי היס"מ, ליחידת "עוקץ" ולאנשי שירות הביטחון הכללי, שעשו לילות כימים כדי לעלות על עקבותיו של מי שהגדרתי כבר כאן, על הדוכן הזה, בשבוע שעבר, כחיה הדו-רגלית נשאת מלחם, שרצח, חבר הכנסת גטאס, שלושה בני-אדם, אזרחי ישראל, לפני עשרה ימים בתל-אביב: שמעון רוימי, אלון בקל ואמין שעבאן.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, כל אויבינו – וכל טרוריסט צריך לדעת שישראל במוקדם או במאוחר תגיע אליו, כפי שהיה ביום שישי בכפר ערערה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, שמעתי את נאומיהם של חבר הכנסת אבו עראר, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן ואחרים.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, זהו זמן לחשבון נפש יסודי וענייני בהתנהלותם ובהתנהלותה של הנהגת ערביי ישראל, בראש ובראשונה של חברי הסיעה המשותפת, ושל מה שהיה, גברתי, עד הכנסת הקודמת שלוש הסיעות הערביות, ושל מי שמכנים את עצמם ועדת המעקב של ערביי ישראל.

אופיר אקוניס: אנחנו מכבדים את כל אזרחינו – יהודים, ערבים, דרוזים, בדואים, את כולם, גברתי, ללא יוצא מן הכלל.

אופיר אקוניס: אנחנו אומרים זאת היום, בדיוק כפי שאמרו זאת מנהיגי ישראל מאז היווסדה ועוד קודם לכן, ואתם יודעים זאת, ועד עצם היום הזה.

אופיר אקוניס: אבל, לצערי, אדוני היושב-ראש, לצערי, תהליך מסוכן של הקצנה חל גם בבית הזה ממש.

אופיר אקוניס: שנים של הסתה נגד ישראל – חבר הכנסת טיבי, זה לא יעזור; שום צקצוק לא יעזור – העלמת עין מהקצנה ועיסוק בקידום הנושא הפלסטיני על חשבון העיסוק בחיי היום-יום של הערבים אזרחי ישראל – זאת האמת, זה מה שהיה בבית הזה, כולל בשבועות האחרונים, ושום הכחשה לא תטשטש זאת.

אופיר אקוניס: לא הייתה פעם אחת, אדוני היושב-ראש, ב-20 השנים האחרונות בוודאי, שבוויכוח בין ישראל לבין הפלסטינים התייצבו חברי הסיעות הערביות, וכעת הסיעה המשותפת, לצד ישראל.

אופיר אקוניס: פעם אחת.

אופיר אקוניס: ואני שומע גם את דברי הביקורת על התוכנית שאישרה הממשלה רק לפני פחות משבועיים, אדוני; תוכנית שהיא שיא של כל הזמנים, שחבר הכנסת איימן עודה אמר לי – אמר לי – שהיא נעשתה בשיתוף פעולה מלא אתם – אתו ועם הסיעה הערבית המשותפת.

אופיר אקוניס: עכשיו יעלה חבר כנסת אחד, אדוני, מן הספסלים של הסיעה המשותפת, ויכחיש שזוהי התוכנית הגדולה ביותר, המקיפה ביותר, הרצינית ביותר, היסודית ביותר והמתוקצבת ביותר שאושרה אי-פעם לטובת המגזר הערבי בישראל.

אופיר אקוניס: לא יוכלו להכחיש זאת.

אופיר אקוניס: ממלאים פיהם מים, כי הם יודעים שזאת האמת, ובגילוי נאות, אדוני, כדי שגם מליאת הכנסת תדע זאת – אני הייתי השר היחיד שנמנע בהצבעה הזאת, וכל שרות ושרי הממשלה, בראשות ראש הממשלה, הצביעו בעדה.

אופיר אקוניס: זה לא יעזור, חבר הכנסת גנאים, זאת האמת; זאת התוכנית המקיפה ביותר, המתוקצבת ביותר.

אופיר אקוניס: ולכן, מה שנדרש כעת הוא חשבון נפש יסודי אצלכם, כמנהיגי הציבור הערבי במדינת ישראל, וכשותפים בכירים בוועדת המעקב העליונה של ערביי ישראל.

אופיר אקוניס: תמיד ימצאו סיבה טובה למה לא לומר מילה טובה, למה לא לגבות, ותמיד ימצאו את המניעים למעשה טרור כזה או אחר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, זהו זמן לחשבון נפש יסודי גם בשמאל הקיצוני והסהרורי.

אופיר אקוניס: אני מדבר, כמובן, על שני אירועים מכוננים, שניהם מן הימים האחרונים.

אופיר אקוניס: הראשון הוא כמובן תחקיר "עובדה", שבו ראינו ביטוי נוסף להסלמה מסוכנת של השמאל הקיצוני והוכחה נוספת לתהליכי ההקצנה והפעילות האנטי-ישראלית של העמותות; פעילות שכבר ידענו, אדוני היושב-ראש, נגד מתיישבי יהודה ושומרון, פעילות נגד ההתיישבות ביהודה ושומרון, נגד צה"ל אנחנו יודעים כל הזמן, והתחקיר הזה של "עובדה" חשף שהשמאל הקיצוני והסהרורי, בשם המאבק הבזוי נגד ישראל, בסופו של דבר – מביאים ומתגאים גם בהלשנות, שגורמות להרג פלסטינים.

אופיר אקוניס: ואני ממתין לגינויים מסיעות השמאל ומארגוני השמאל, אבל אני סמוך ובטוח, אדוני היושב-ראש, שהמשטרה, כפי שפורסם, כפי שאתה ודאי יודע – לפני דקות אחדות פורסם על מעצרו של אדם שהיה מעורב, חבר הכנסת פרי, בתחקיר "עובדה".

אופיר אקוניס: חדשות ערוץ 2 פרסמו שבשעה האחרונה – כך על-פי הפרסום – נעצר בנמל התעופה בן-גוריון אחד המעורבים, שפעילותו נחשפה בתחקיר "עובדה", ואין לי כל צל של ספק שהמשטרה, ולאחר מכן גם בתי-המשפט, ימצו אתו, כפי שמתחייב, אדוני, את הדין.

אופיר אקוניס: אבל הערה אחרונה לפני שנדחה כאן את הצעות האי-אמון – המקרה המכונן השני היה, חברת הכנסת גלאון, במהירות שבה התייחסתם לאירוע, שאם היה הצתה, היה מגונה, ודאי על-ידי ועל-ידי הממשלה, ובוודאי אם לא היה הצתה, במשרדי עמותת "בצלם".

אופיר אקוניס: אני הייתי מציע, באמת, לפני שמטילים – – –

זהבה גלאון: – – – חוק העמותות.

זהבה גלאון: אף אחד לא האשים אותך.

זהבה גלאון: אמרנו שאתם אחראים להסתה – במשמרת שלכם – שרפו – – – שרפו – – – שרפו כנסיות – – –

אופיר אקוניס: אני הייתי מציע – קראתי חלק מן הפוסטים וגם מן התגובות – לפני שמטילים בוץ, לפני שמכפישים, לפני שמאשימים בהסתה – – –

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: לפני שמאשימים בהסתה או בגזענות, הייתי פשוט מציע לשמור על קור רוח, ובוודאי גם על הגינות בשיח הציבורי, ובכל מקרה, גברתי – ובכל מקרה, גברתי – לא יכול להיות שכל ויכוח ענייני ויסודי – ואנחנו בוויכוח ענייני ויסודי – על תפיסתה של המנהיגות הערבית או על המתרחש באזורנו – לא יכול להיות שכל ויכוח יסתיים או יתחיל בהאשמות שווא על הסתה או גזענות.

אופיר אקוניס: לכן, אדוני, מכל הסיבות הטובות האלה ומכל הטעמים האלה, אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: לא שומעים בכלל – לא שומעים בכלל – חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, השרים, השרות, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם המחנה הציוני: התנערות הממשלה מהאחריות לאזרחיה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 55 נגד – 55 נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 55.

יולי יואל אדלשטיין: נגד – 55.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע שהצעת האי-אמון של המחנה הציוני לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מדיניות הממשלה בסוגיית הריסת הבתים ונישול מהקרקעות בכפרים הבלתי-מוכרים בנגב, מטעם הרשימה המשותפת – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 51 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הצעת האי-אמון של סיעת הרשימה המשותפת: בעד – 51, נגד – 56.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם יש עתיד: המדיניות הכלכלית של הממשלה והזנחת העולים וסוגיית הפנסיות שלהם – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 56 נמנעים – 8 הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 43 בעד, 56 נגד, שמונה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת יש עתיד לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה בדבר מינוי השר אריה מכלוף דרעי לשר הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: ימסור את ההודעה השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה, מכוח סמכותה לפי סעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, למנות את השר אריה מכלוף דרעי לשר הפנים, נוסף על תפקידו כשר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, וזאת במקום ראש הממשלה שמילא את תפקיד שר הפנים מיום שנפסקה חברותו בממשלה של השר לשעבר סילבן שלום.

יריב לוין: בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת לשינוי האמור בחלוקת התפקידים בממשלה.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לשר יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: ההודעה הזאת של הממשלה מאפשרת או מחייבת דיון אישי.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו נרשמים לדיון – אלה חברי הכנסת שנרשמים כרגע לדיון?

יולי יואל אדלשטיין: אז אני סוגר את הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: אם איתן כבל לא רשום, אז אפשר להוסיף אותו.

יולי יואל אדלשטיין: רשימת המתדיינים סגורה, ואני מתכבד להזמין את חבר הכנסת נחמן שי, שיהיה ראשון הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – יוסף ג'בארין – אה, סליחה, רצית יותר מאוחר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו, אם כן – עיסאווי פריג', ישראל אייכלר, דב חנין וכן הלאה, על-פי הרשימה שנמצאת על המסך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, לרשות אדוני עד שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בתקופה מאוד מורכבת.

נחמן שי: יפה שהממשלה, בתוך כל המשבר שעובר עלינו, מצאה לנכון לעשות עוד פעם חילופים של כיסאות מוזיקליים.

נחמן שי: מפה לשם התברר שראש הממשלה הבטיח את התפקיד הזה לשר דרעי עוד בזמן שהשר סילבן שלום ישב בכיסאו, כך שהדברים הסתדרו יותר מדי טוב לראש הממשלה, כנראה.

נחמן שי: השר דרעי בחר לחזור למשרד הפנים.

נחמן שי: אני הייתי מעדיף שלא יחזור לשם.

נחמן שי: אני חושב שגם הוא, אם הוא ישקול, היה צריך לדלג על המשרד הזה.

נחמן שי: הוא בחר לחזור לשם, ואני רוצה לומר כמה מילים על התחום שהולך להיות חלק מאחריותו הרבה: היחסים עם הציבור הערבי או עם החברה הערבית במדינת ישראל.

נחמן שי: ראש הממשלה והממשלה העבירו בחגיגיות גדולה לפני עשרה ימים תוכנית פנטזיונית, להקצות 15 מיליארד שקל למה שהם קוראים המגזר הערבי.

נחמן שי: כל מי שעיניו בראשו יודע שאלה שטויות.

נחמן שי: הם לא התכוונו לזה אפילו לרגע אחד.

נחמן שי: הם פשוט עשו מה שנקרא בלשון הממשלתית "איגום".

נחמן שי: הם אספו סכומים מכל הכיוונים, ויצא להם סכום גדול, והם אמרו: את זה אנחנו הולכים להשקיע במגזר הערבי.

נחמן שי: אבל האמת היא שראש הממשלה ידע שהוא לא יוכל להקצות את זה, כי מכל הכיוונים בממשלה שלו עצמה כבר קמה התנגדות.

נחמן שי: הלוא זו לא ממשלה שבאמת רוצה בשוויון בין היהודים לבין הערבים, שבאמת רוצה שוויון בין אזרחי מדינת ישראל; היא רוצה להמשיך את שלטון הרוב על המיעוט, שזה ניגוד מוחלט לדמוקרטיה הישראלית.

טלי פלוסקוב: סליחה, אדוני.

טלי פלוסקוב: דקה, דקה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, כל מי שמדבר – אפשר לעשות את זה מחוץ לאולם.

טלי פלוסקוב: גם כל העוזרים שהתרכזו שם, בבקשה, בצד שמאל, נא לצאת החוצה.

נחמן שי: ולכן, לא עברו אלא 72 שעות וכבר ראש הממשלה שם שני חתולים לשמור על השמנת: החתול האחד, שמו יריב לוין; החתול האחר, שמו זאב אלקין.

נחמן שי: שניהם קיבלו על עצמם את 15 מיליארד השקל.

נחמן שי: הם עכשיו ישקלו איך מחלקים את הכסף ולאן.

קריאה: איפה הכסף?

נחמן שי: איפה הכסף?

נחמן שי: כסף?

נחמן שי: אני יודע?

נחמן שי: אולי בקופת המדינה.

נחמן שי: אולי לא.

נחמן שי: אבל זה ברור שזה היה תרגיל, תרגיל מספר אחת, כדי למנוע מהכסף הזה באמת להגיע לחברה הערבית במדינת ישראל.

נחמן שי: ואחר כך הוסיפו תנאים: קודם כול, שישמרו על החוק; אחר כך, שיתנהגו יפה; אחר כך, שיעשו כך; אחר כך, שיעשו אחרת.

נחמן שי: מה זה קשור לשאלה אם מגיעה תחבורה ציבורית לכפרים הערביים או לא?

נחמן שי: אני רוצה לדעת.

נחמן שי: עומד פה שר התחבורה; הוא רוצה להביא תחבורה ציבורית לשם, הוא יביא תחבורה ציבורית לשם.

נחמן שי: הם רשאים שתהיה תחבורה ציבורית לשם.

נחמן שי: לא צריך בשביל זה חקיקה מיוחדת.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

נחמן שי: לכן, השר דרעי, כשהוא נכנס היום לתפקידו, יש לו אתגר אחד בלבד שאני יכול לראות כרגע: ליצור שוויון בין אזרחי מדינת ישראל, שוויון בין כולם, בין כולם, בין החרדים והחילונים, בין הערבים והיהודים, בין הפריפריה והמרכז, בין השקופים ואלה שאינם שקופים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה רשום – חבר הכנסת פריג', אתה מעוניין לדבר?

יאיר לפיד: עיסאווי ואני החלפנו.

טלי פלוסקוב: בתור?

יאיר לפיד: כן.

טלי פלוסקוב: אז חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה.

יאיר לפיד: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לא על אריה דרעי אני רוצה לדבר פה.

יאיר לפיד: לא מדובר בנושא אישי.

יאיר לפיד: הייתי נושא את אותו נאום אם המינוי היה עכשיו של אולמרט או של הירשזון, או של קצב.

יאיר לפיד: גם עליהם הייתי אומר שהם לא יוכלו לחזור לתפקידם אם הורשעו בעבירה שיש עמה קלון.

יאיר לפיד: אומרים פה אנשי הבית הזה שאין בעיה, כי עובדה היא שזה חוקי.

יאיר לפיד: יכול להיות שזה חוקי, אבל הסיבה היחידה שזה חוקי היא שהמחוקק פשוט לא העלה בדעתו שיכול להיות מצב כמו זה שאנחנו נמצאים בו עכשיו.

יאיר לפיד: מי חלם שתהיה אפשרות כזאת, או שמישהו ירצה להגיע לרגע שבו אנחנו נמצאים עכשיו?

יאיר לפיד: זו הסיבה – מכיוון שהמחוקק מעולם לא העלה את זה על דעתו.

יאיר לפיד: אנחנו שמנו על שולחן הכנסת – ואנחנו נשים שוב ושוב ושוב, עד שזה יעבור, כי אנשים נחושים אנחנו – את חוק הקלון, שאומר שאדם שהורשע בעבירה שיש עמה קלון לא יוכל להיות שר, חבר כנסת או ראש עיר במדינת ישראל.

יאיר לפיד: רק כדי שיהיה לכם מושג: אדם שהורשע בעבירה שיש עמה קלון במדינה הזאת פסול מלהיות סוכן מכס, מהנדס ברשות מקומית, מנהל בית-ספר, שופט, קאדי, דיין, כבאי – כבאי הוא לא יכול להיות – דירקטור בחברה ממשלתית, מנהל מעבדה רפואית, חבר במועצת "צער בעלי-חיים", חבר מועצת הספריות הציבוריות – שאני אמשיך?

אראל מרגלית: כן.

יאיר לפיד: בכל זה הם פסולים מלהיות; שר – אין בעיה.

יאיר לפיד: וכל סיעות הבית מסתתרות פה מאחורי הנושא המשפטי.

יאיר לפיד: הכול משפטי?

יאיר לפיד: הכול בית-המשפט?

יאיר לפיד: אין ערכים?

יאיר לפיד: אין טוהר ציבורי?

יאיר לפיד: אין ניקיון ציבורי?

יאיר לפיד: אין החוזה הערכי בין אדם למדינה?

יאיר לפיד: אין ביטחון של האזרח בממשלתו?

יאיר לפיד: שר בממשלה צריך לבוא – יושב פה שר החקלאות – אמור לבוא לעובדיו יום-יום ולהגיד להם: אני דורש מכם להיות ישרים כמו סרגל, אני דורש מכם להילחם בשחיתות, אני דורש מכם להיות מופת מקצועי.

יאיר לפיד: אבל שר שהוא עצמו הורשע בעבירה שיש עמה קלון, איך יגיד את זה לעובדיו?

יאיר לפיד: איך הם ייקחו אותו ברצינות?

יאיר לפיד: לזה אנחנו דנים את עצמנו.

יאיר לפיד: והבעיה היא שכשהאזרחים חושבים שהכול מושחת, אז הם מגיעים מייד למסקנה שאין להם ברירה, גם הם צריכים להיות מושחתים, כי זו הדרך היחידה במדינת ישראל להסתדר.

יאיר לפיד: ואת זה אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו.

יאיר לפיד: אז אם היום תעבור ההחלטה הזאת ואכן ימונה השר דרעי לשר הפנים, לפחות שכנסת ישראל תתכנס ותעביר את חוק הקלון כדי שזה לא יקרה בפעם הבאה, כי זה לוקח את אמון הציבור בבית הזה ובממשלתו ומוריד אותם ביגון שאולה.

יאיר לפיד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני, שלך.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, אני מאוד שמח שיצא לי משמים – אין מקרה בעולם – להשיב על הטענות של חבר הכנסת יאיר לפיד, שדיבר על הצד המוסרי של המינוי של הרב אריה דרעי.

ישראל אייכלר: הוא טען שכולם מסתתרים מאחורי העניין החוקי, שזה חוקי, אבל ברור לו שזה לא מוסרי.

ישראל אייכלר: אכן, בדיוק הפוך.

ישראל אייכלר: הוא טועה.

ישראל אייכלר: הדבר המוסרי ביותר שאפשר היה לעשות היום זה להחזיר ולתקן את העוול הגדול והנורא שנעשה לא רק לרב אריה דרעי אישית, אלא לכל מערכות השלטון והמשפט, שהפכו לנושאים פוליטיים, חיסולים פוליטיים, סיכולים פוליטיים.

ישראל אייכלר: וכשאומרים שמי שהורשע במשפט לא יוכל להיות בתפקיד – והוא שואל שאלה: למה בכל תפקיד אחר לא יכול להיות אדם שהורשע ובכנסת כן?

ישראל אייכלר: כי הסיבה היא שהכנסת באה לומר – העם בא לומר כשהוא מצביע בשביל אדם כמו ליברמן, שבמשך 14 שנים חשדו בו ולא מצאו שום דבר, ועשו עליו חקירות.

ישראל אייכלר: אחרי הרבה הרבה אנשים, ובתוכם הרב אריה דרעי, הציבור מאמין שאריה דרעי הוא זכאי מלכתחילה, ויש סכנה גדולה מאוד שמערכת המשפט והפקידים והפרקליטים והמשטרה, כמו כל פקידי השלטון, עלולים לסמן בן-אדם ולהפיל עליו תיקים ולתפור לו תיקים כדי שהוא לא יוכל להגיע להנהגה.

ישראל אייכלר: ולכן מאפשרים, הדמוקרטיה מאפשרת, לעם לומר את דברו, וכן להצביע עבור האדם הזה, אחרי שהוא ריצה את עונשו, ועברו עוד כך וכך שנים, ואז, כשהוא נבחר, זה אומר שהעם אומר שמבחינה מוסרית האיש זכאי.

ישראל אייכלר: ולכן אני רוצה לברך את הרב אריה דרעי על זה שהוא חזר למשרד הפנים.

ישראל אייכלר: ואני רואה את כל מצעד הצביעות והבכי והנהי והקנאה של כל אותם עיתונים וכל אותם אנשי תקשורת שרצו להסיר את האברך הצעיר והמבטיח אריה דרעי, בשעתו, שעשה יחד עם מרן – בשירות מרן – הרב עובדיה יוסף את המהפכה הרוחנית בקרב יהדות המזרח, שהרים את כבודה של יהדות המזרח, ולכן העסיקו אותו במשך שנים, ולקחו להם את הראש, כדי שלא יוכלו להמשיך במהפכה הרוחנית, ואז הושיבו אותו בבית-סוהר, ועשרות-אלפי יהודים באו ואמרו: אריה זכאי.

ישראל אייכלר: ועכשיו, ברוך השם, הוא זכה.

ישראל אייכלר: והיום הזה בדיוק זה יום יפה, כי זה היום שבו הוא ושר האוצר ושר התחבורה הורידו את מחירי התחבורה הציבורית לכלל אזרחי ישראל – לא סקטוריאלי, כפי שהאשימו אותו; 650 מיליון שקל – מאז קום המדינה עוד לא היה דבר כזה, שיקציבו להורדת מחירים בתחבורה הציבורית לכלל האזרחים סכום כל כך גדול.

ישראל אייכלר: תמיד העלו מחירים בתחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: אז זה היום שאנחנו צריכים לברך את הרב אריה דרעי כפליים, א.

ישראל אייכלר: על זה שהוא נהיה שר הפנים, ולהוכיח שכל העם, שהעם כולו, רובו ככולו, מאמין שהוא זכאי, ולא כפי שעשו.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ישראל אייכלר: גברתי, את היושבת-ראש, אני לא יכול לסיים בלי לציין שאם הגענו למצב שאשת ראש ממשלה נחקרת על זה שסעדה את אביה ונתנה לו לחם לאכול ובגד ללבוש, בושה וחרפה – זה התחיל בחקירות הרב אריה דרעי.

ישראל אייכלר: מאז המערכת כל כך הושחתה.

ישראל אייכלר: מדבר חבר הכנסת לפיד על שחיתות – השחיתות החוקית היא השחיתות הנוראה ביותר, יותר מהשחיתות הבלתי-חוקית.

ישראל אייכלר: כאשר מערכות חוק ושלטון הופכות למערכות של רדיפה אחרי אנשי ציבור, אחרי ציבורים שלמים, ועושים אפליות ודברים כאלה עד שמביאים למצב שאשת ראש ממשלה נחקרת, ואומרים לה: את גנבת – אין דבר כזה בשום מקום בעולם; לא היה ואין בשום מדינה בעולם, לא במדינה דמוקרטית ולא במדינה דיקטטורית.

ישראל אייכלר: הכול התחיל אז, כאשר המנגנונים האלה התחילו לעוות את השלטון ואת המשפט, במשפט הרב אריה דרעי.

ישראל אייכלר: ולכן, בשם רוב האזרחים שתומכים היום ויתמכו היום במינוי הרב אריה דרעי, אני רוצה לברך אותו על זה שהוא ניצח, אחרי 22 שנה, מבחינה מוסרית ולא רק מבחינה חוקית.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, נאמר כאן שהדיון איננו אישי, ואני מציע לא לעשות אותו לדיון אישי.

דב חנין: אני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, לדבר על האתגרים שניצבים בפני משרד הפנים ושר הפנים, ואני רוצה לדרוש משר הפנים החדש שיתחיל להתמודד עם האתגרים האלה ויתחיל לעשות שינויים בתחומים שצריך היה לשנות אותם לפני הרבה שנים.

דב חנין: בואו נתחיל, עמיתי חברי הכנסת, מסוגיית שטחי השיפוט.

דב חנין: איך ייתכן – יושב מולי חבר הכנסת מאזן גנאים – איך ייתכן שעיר כמו סח'נין היא חנוקה?

מסעוד גנאים: הוא ראש העיר.

דב חנין: סליחה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

דב חנין: גם מאזן גנאים הוא איש יקר, ראש העיר.

דב חנין: איך ייתכן שעיר כמו סח'נין, שגם חבר הכנסת מסעוד גנאים וגם ראש העירייה, מאזן גנאים, הם בני העיר הזאת, חנוקה, בלי גנים, בלי מרחב, אפילו בלי שטחים לבנייה, ומסביבה מועצה אזורית משגב – עשירה בשטחים, היישובים יכולים להתרחב ולגדול באופן נדיב, בנייה צמודת קרקע.

דב חנין: הסוגיה הזאת, של שטחי השיפוט, חייבת למצוא את פתרונה.

דב חנין: אני נותן את סח'נין כדוגמה, אבל דוגמאות כאלה יש רבות.

דב חנין: אנחנו מדברים על יישובים ערביים שסובלים ממצוקה, ממחנק, ומסביבם מועצות אזוריות שיש להן שפע.

דב חנין: אנחנו יכולים גם לדבר על עיירות וערי פיתוח, שגם הן סובלות ממצוקה קרקעית, ומסביבן מועצות אזוריות נדיבות, עם השטחים שברשותן.

דב חנין: סוגיית שטחי השיפוט חייבת למצוא מענה, והכדור הזה נמצא במגרשו של שר הפנים.

דב חנין: נעבור הלאה – אזורי תעשייה.

דב חנין: אזורי תעשייה – הזכרתי קודם יישובים ערביים – כמעט אין ביישובים ערביים אזורי תעשייה משמעותיים.

דב חנין: גם אם אזור תעשייה הוא מאוד סמוך ליישוב הערבי, הוא בדרך כלל לא שייך מבחינה מוניציפלית ליישוב הערבי.

דב חנין: למה לא להקים, לפתח, לעודד, אזורי תעשייה ביישובים ערביים?

דב חנין: למה לא לשנות את שטחי השיפוט כך שאזורי תעשייה קיימים יועברו ליישובים שהם סמוכים להם?

דב חנין: ניקח, למשל, את המועצה התעשייתית תפן; למה לא לחלק את השטחים שלה ליישובים, במקרה הזה יישובים ערביים דרוזיים בדרך כלל, שנמצאים סמוך?

דב חנין: גם הכדור הזה נמצא – – –

באסל גטאס: והקרקעות – – –

דב חנין: והקרקעות שייכות לתושבי הכפרים האלה, כמו שאומר בצדק חבר הכנסת גטאס.

באסל גטאס: הופקעו מהם.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: למה לא לחלק את שטחי השיפוט ואת שטחי אזורי התעשייה גם כן?

דב חנין: ונקודה אחרונה, ובה אני אסיים – בקצרה – רשויות מקומיות.

דב חנין: כשלרשויות מקומיות ערביות אין אזורי תעשייה, אין אזורי תעסוקה, יש מצוקה תקציבית – –

טלי פלוסקוב: תודה.

דב חנין: – – יש מחסור תקציבי, וגם הכדור הזה נמצא במגרשו של שר הפנים.

דב חנין: לשר הפנים יש המון משימות, המון אתגרים, אני לא בטוח שבממשלה הנוכחית הוא יוכל להם, אבל אני מאחל לעצמנו שסוף-סוף בנושאים האלה יתחיל שינוי.

דב חנין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך אולי את הטיעונים שהחל בהם חברי חבר הכנסת דב חנין, ואני רוצה לקשר את דבריו לכל השיח של השבועות האחרונים על התוכנית הכלכלית לקידום או לשיפור הכלכלה בתוך החברה הערבית.

יוסף ג'בארין: והאמת היא, אני אולי לא מגזים כשאני אומר שהצלחתה או כישלונה של התוכנית הזאת, אם באמת יש כוונה ליישם אותה, תלויה פשוט במשרד הפנים.

יוסף ג'בארין: והסיבה שאני אומר את זה – כי לא יכול להיות פיתוח של היישובים הערביים בלי שתהיה החלטה אמיצה על הרחבת תחומי השיפוט של היישובים הללו ועל אישור, בהקדם האפשרי, של תוכניות מתאר ביישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: מדברים, למשל, על פרויקטים של דיור ושל הרחבת אופציות הדיור בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: הרי אנחנו יודעים שהיום כמעט בכל היישובים הערביים אין פשוט קרקע ציבורית שיכולה לאפשר הקמת פרויקטים כאלה, ולכן מבלי להרחיב את תחומי השיפוט ולשנות את הייעוד של אותה קרקע שתיכלל בתחומי השיפוט של היישובים הערביים לא יהיה ניתן לבצע את אותה הבטחה של קידום הדיור בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: דוגמה שנייה היא כל מה שמתקשר לכמעט-היעדר אזורי תעשייה בתוך היישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: אי-אפשר לדבר על פיתוח כלכלי בתוך היישובים הערביים בלי לפתח אזורי תעשייה.

יוסף ג'בארין: הרוב המוחץ של אזורי התעשייה בישראל נמצא בתחומי השיפוט של יישובים יהודיים, ולכן משרד הפנים מחזיק במפתחות מאוד חשובים לקידום היישובים הערביים והחברה הערבית ולקידום התוכניות שמדברים עליהן כדי לפתח את היישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: קחו, למשל, כל מה שמדברים עכשיו – למשל, הצורך בהקמת מעונות-יום בחברה הערבית בגלל המחסור המאוד-קשה שקיים – ובצדק; זו אולי אחת הסוגיות המרכזיות.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לכם שהרבה מהיישובים הערביים, יש להם אישורים תקציביים להקמת מעונות-יום וגם להקמת בתי-ספר, אבל פשוט אין קרקע.

יוסף ג'בארין: אין קרקע ציבורית שעליה יכולים פשוט להקים מעונות-יום או שעליה אפשר להקים בתי-ספר.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יוסף ג'בארין: ולכן אין ספק שסוגיית הרחבת תחומי השיפוט ושינוי הייעוד של הקרקע היא סוגיה מאוד מרכזית, ואני מקווה שהשר, אחרי שהכנסת תיתן בו אמון, אם תיתן בו אמון ותאשר את המינוי, אכן ייקח את הנושאים הללו לתשומת לבו וישים אותם בראש סדר עדיפויותיו.

יוסף ג'בארין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'בארין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, שלוש דקות.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, אין לנו מה לעשות חוץ מלנסות ולנצל את הזמן הזה ולתת את המסרים שלנו, שבהם סוג של חינוך, סוג של האדרת האמת והדיפה של השקרים וההסתה.

באסל גטאס: בימים האחרונים, בשבועות האחרונים, איך מתפתח לו סוג של שקר שעף לבד, ומתחילים חברי כנסת, במיוחד משורות הליכוד והימין באופן כללי, לדקלם כמו תוכי, סליחה על הביטוי, מבלי לרדת לעומק, אפילו מבלי להסתכל על המפה.

באסל גטאס: אני מגלה שחבר כנסת, יושב-ראש ועדה, שמתראיין מולי יום-יום באמצעי התקשורת, לא ביקר בחיים שלו בכפר ערבי, ביישוב ערבי, והוא מדבר על בנייה בלתי חוקית ומדבר על בנייה לגובה.

באסל גטאס: אני רוצה אותו – דוד ביטן, לך לאום-אלפחם, תעשה סיור, תחזור, ותדבר על בנייה לגובה; נורית קורן – תלכי, תעשי סיור ביישוב ערבי כמו מג'ד-אלכרום, ואז תדברי על בנייה בלתי חוקית.

באסל גטאס: במג'ד-אלכרום, אדוני השר, יש 600-500 בתים, שתי שכונות שלמות בלתי חוקיות.

באסל גטאס: אנשים רצו לבנות, ומדקלמים – לא משלמים אגרות.

באסל גטאס: לא יודעים שמי שבנה בית לא חוקי משלם פי-עשרה קנסות?

באסל גטאס: פי-עשרה קנסות.

באסל גטאס: אנשים אוהבים לשלם קנסות פי-עשרה, או לזכות בהיתר בנייה ולבנות ולקבל את כל השירותים?

באסל גטאס: יש לנו את זה בדנ"א?

באסל גטאס: אוהבים לעבור על החוק, אדוני?

באסל גטאס: ראש הממשלה, מדינה בתוך מדינה?

באסל גטאס: אני אומר לכם עוד משהו.

באסל גטאס: אני מתבטא והתבטאתי על אפרטהייד.

באסל גטאס: מדברים על אפרטהייד, אומרים: בשטחים הכבושים.

באסל גטאס: אז אני לא מרבה לדבר, אני אומר לכם: יש כבישי אפרטהייד בתוך ישראל.

באסל גטאס: כביש 85, שעובר על-יד הכפר שלי, ראמה, ואז יורד לבקעת בית-הכרם – היום בבוקר הייתי, לצערי, בהלוויה בבית-הקברות של מג'ד-אלכרום, דרומית לכביש 85.

באסל גטאס: זה הדבר היחיד שהממשלה ורשויות התכנון היו מוכנות לתת למג'ד-אלכרום מתחת לכביש 85, והיום בונים את השכונות החדשות של כרמיאל, שמתפשטות צפונה כמעט עד הגבול של הכביש – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

באסל גטאס: – – ויש אלפי דונמים, אלפי דונמים, בבעלות אנשי מג'ד-אלכרום.

באסל גטאס: למה לא להפריח אותם, להפוך אותם למגרשים, שיהיו המשך לשכונות של כרמיאל, וכולם יגורו, כולם ייהנו, חוץ מזה שיש מנטליות של הפרדה גזעית?

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

באסל גטאס: אני מקווה שתהיה לאריה דרעי הזדמנות באמת להוכיח שהוא שוויוני ושהוא רואה את השקופים.

באסל גטאס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

עמר בר-לב: גברתי היושבת-ראש, לפני כמה חודשים נסע ידיד שלי, חבר שלי, עודד זמורה, לאילת; לפניו נסע לאילת גם בחור בשם יאיר ישראלי, ויאיר ישראלי נסע לאילת עם אשתו כי הם רצו לחגוג את יום הנישואים שלהם.

עמר בר-לב: כשהגיע עודי זמורה למחסום לפני אילת הוא ראה תמונה כזאת: שוכב בחור בעל צבע עור כהה, ועליו שוטר מג"ב שמכה אותו.

עמר בר-לב: הבחור ששכב היה יאיר ישראלי, והסיבה ששוטר מג"ב הכה אותו הייתה – הסיבה היחידה – צבע עורו.

עמר בר-לב: אגב, מי שמתעניין, היום אצל מיקי חיימוביץ בערוץ 2, נדמה לי, יש כל הסיפור.

עמר בר-לב: וזאת אפליה, אבל זה לא מתחיל שם ולא נגמר שם.

עמר בר-לב: לפני כמה ימים, נדמה לי אתמול או שלשום, זה גם הופיע בתקשורת, ברחובות – מרכז הארץ, אפילו לא אילת – במרכז הארץ, בחור מספר, ואני מצטט את מה שהוא אמר: אני גר בדירה שכורה כבר שנה והחוזה שלי נגמר באפריל, אבל אבא שלי חולה, ואני חוזר לגור עם ההורים כדי לטפל בו.

עמר בר-לב: מצאתי שני דיירים אתיופים שייכנסו במקומי לדירה – מובן שהוא מתכוון לישראלים יוצאי העדה האתיופית.

עמר בר-לב: הם הגיעו לבעל הדירה עם כסף מזומן, אבל הוא לא מוכן להשכיר להם.

עמר בר-לב: בעל הדירה לא מוכן להשכיר להם, כי הם יוצאי העדה האתיופית.

עמר בר-לב: ומה אומר בעל הדירה?

עמר בר-לב: בעל הדירה אומר – ושוב, אני מצטט: אני לא מפלה, אך אני לא אחראי לרצונות השותפים.

עמר בר-לב: השותפים, השכנים, לא היו מוכנים שצעירים יוצאי העדה האתיופית, רק בגלל צבע עורם, ייכנסו לדירה שבה יש גם אחרים.

עמר בר-לב: ואני שואל אותנו: עד לאן הגענו?

עמר בר-לב: אבל יש לי גם תשובה.

עמר בר-לב: לצערי, אני לא מתפלא.

עמר בר-לב: כאשר ראש ממשלה, ושרים וחברי כנסת נותנים יד לגזענות במדינת ישראל, כל אחד בדרך שלו, ולאפליה בין יהודים לערבים, בין חילונים לדתיים, בין נשים לגברים, בין בעלי צבע עור כזה לבעלי צבע עור אחר – מה אנחנו מתפלאים?

עמר בר-לב: והגיע הזמן לעצור את זה, כי תמיד בסוף אפשר לבוא בטענות לאותו שוטר מג"ב שנמצא שם במחסום לאילת, או לאותו בעל דירה, או לשכנים שלא מסכימים שצעירים אתיופים יגורו בדירה שלהם, אבל האחריות היא של המנהיגות, והאחריות היא של ראש הממשלה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, השאלה שאני רוצה לשאול – מדוע צריך לחבר גם את שר הפריפריה, הנגב והגליל?

איתן ברושי: רק לא מזמן הוספנו את הפריפריה לנגב ולגליל ושאלתי מה ההבדל, אבל הסבירו לי שזה משרד גדול – נגב, גליל, פריפריה – כמעט מלוא רוחב הארץ.

איתן ברושי: ועכשיו מוסיפים גם את משרד הפנים.

איתן ברושי: מדוע ממשלה עם כל כך הרבה שרים צריכה להטיל נטל על כל כך מעט שרים, נטל מרכזי?

איתן ברושי: כאשר יש פה סכנה גם ששר הפנים, שיש לו אחריות לכל 267 – משהו כזה – הרשויות, מדן ועד אילת, כולל מרכז הארץ, ושר הנגב, הגליל והפריפריה קודם כול מחויב לאזורים הרחוקים, הקשים, האזורים שבאופן טבעי יש בהם אוכלוסייה יותר חלשה.

איתן ברושי: ואני רואה טעם לפגם – מעבר לוויכוח אם נכון או לא נכון המהלך ששר הפנים הקודם חוזר להיות שר הפנים מחר – השאלה שנשאלת היא אם זה מהלך נכון לחבר את שני המשרדים, להטיל על איש אחד, כשעד לא מזמן הסבירו כמה חשוב התפקיד של שר הנגב, הגליל והפריפריה.

איתן ברושי: כל אחד יודע שמשרד הפנים הוא משרד מרכזי, שהרשות המקומית – וגברתי היושבת-ראש, היית כזאת; גם אני יודע שהרשות המקומית היא הצינור בין המקורות לשימושים או בין המשרדים לתושבים, ואין חיבור בין הממשלה לתושב אלא באמצעות הרשות, מועצה אזורית, מקומית, ודאי גם עיר.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שתפקיד שר הפנים הוא תפקיד גדול וחשוב, ועלולה להיווצר פה תקלה, גם של עומס וגם של ניגודי עניינים, בין ראייה של אחריות לכל הרשויות בכל הארץ לבין הצורך בהעדפה ברורה של הגליל והנגב והפריפריה.

איתן ברושי: אזורי העימות והמצוקה זקוקים לשר במשרה מלאה, שיחזיר להם את היכולת לחיות בכבוד בכל מקום, בוודאי לאורך הגבולות.

איתן ברושי: ולכן אני מציע לממשלה לדחות את ההצעה, ואני מציע לראות בזה דבר נכון, להיפרד מהחלום שמעט שרים יודעים הכול, ועוד יהיו שרים בלי תיק, ושמעתי שרוצים לצרף כמה, כאילו הממשלה קטנה מדי, ולכן אני אצביע כדי לדחות את ההצעה.

איתן ברושי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מסעוד גנאים: אני במקומו.

טלי פלוסקוב: אתה במקומו.

מסעוד גנאים: מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בפני השר דרעי, כאשר הכנסת תיתן לו ובו את האמון, יעמדו הרבה אתגרים.

מסעוד גנאים: השר דרעי היה שר פנים לפני הרבה שנים, והאמת, בחברה הערבית וראשי הרשויות הערבים זוכרים לו את העמדות שלו ואת המדיניות שלו, שהייתה מדיניות של תמיכה ברשויות הערביות ובחברה הערבית.

מסעוד גנאים: השר דרעי, יש לו עמדות חברתיות משלו, אמפתיה לשכבות החלשות, ואם הוא ימשיך בקו שהיה כאשר היה שר פנים בהתחלה, אני חושב שהוא יצליח, הוא ירכוש את אמונם של ראשי הרשויות, הערביות במיוחד, אם הוא באמת ימשיך במדיניות החברתית שלו, שתומכת באלה שזקוקים לתמיכה.

מסעוד גנאים: השר דרעי הוא שר שיש לו השקפת עולם, ויש לו מדיניות גם עם רגש – עם רגש לשכבות המוחלשות והחלשות.

מסעוד גנאים: אני חושב שבפניו של השר ועל שולחנו האתגר הראשון בכל הקשור לחברה הערבית ולרשויות הערביות יהיה העניין של משבר הדיור ושל המחסור באדמות לבנייה, והעניין של שטחי שיפוט.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, זאת הבעיה הגדולה ביותר שעומדת בפני הרבה מועצות, הרבה ערים ערביות.

מסעוד גנאים: ואני, כבן העיר סח'נין – כאשר הייתי חבר עירייה ב-2003, הייתה ועדת החקירה, ועדת הגבולות הראשונה בינינו לבין המועצה האזורית משגב, והוועדות – עד היום הייתה הוועדה האחרונה, והמלצותיה על שולחנו של השר.

מסעוד גנאים: אני מקווה, בכניסתו של השר דרעי, שהוא יחתום על ההמלצות האלה, שהן המלצות מספקות, ראויות, ועיריית סח'נין מקבלת אותן, גם אם אנחנו צריכים יותר.

מסעוד גנאים: אבל העיקר – כשהשר ומשרד הפנים הם לא הכתובת, לצערי, כי פעמים רבות אומרים לראש מועצה ערבי או לראש עירייה: לך תעשה משא-ומתן ותגיע להבנה עם המועצה האזורית שסביבך; והיא בדרך כלל מתנגדת.

מסעוד גנאים: ואני לא אשכח את המשפט הזה, כאשר היה ויכוח בין ראש עיריית סח'נין לבין ראש המועצה האזורית משגב, לא אנקוב בשמו – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מסעוד גנאים: – – הוא אמר בוויכוח לראש עיריית סח'נין: האזרחים בחרו בך כדי שתגיש להם שירותים, אבל בי בחרו כדי לשמור על האדמה.

מסעוד גנאים: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, גברתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, יום-יום – היום שוב, עוד יום בכנסת, ואני רוצה לדבר על משהו שאנחנו הפסקנו לדבר עליו פה; סליחה, אני אחזור בי: אנחנו כל הזמן מדברים עליו פה, אבל אנחנו לא עושים אותו.

איילת נחמיאס ורבין: כל הזמן מאשימים כאן, מהצד האחד לצד השני, בהסתה, מי מסית נגד מי, מתי, באיזה נסיבות.

איילת נחמיאס ורבין: וכל הזמן מנסים להגיד לנו, תפסיקו לשסות, ותפסיקו להגיד, וזה קורה יותר מימין לשמאל, וזה קורה משמאל לימין, וכו' וכו' וכו'.

איילת נחמיאס ורבין: ועומד כאן השר אקוניס ומלקה חברי כנסת מסוימים שהוציאו הודעה נגד מה שנחשד להיות הצתה, ולשמחת כולנו אינו הצתה, של משרדי "בצלם".

איילת נחמיאס ורבין: הגיע הזמן לדבר על פוליטיקה של פיוס.

איילת נחמיאס ורבין: פוליטיקה של פיוס היא משהו שלא מדברים עליו, היא משהו שעושים אותו.

איילת נחמיאס ורבין: היא משהו שלא עומדים יום אחרי פיגוע בתל-אביב ומחפשים את האשמים בציבור שלם; היא מצב שבו גם כשאנחנו – הפיתוי הוא גדול, להאשים ציבורים שלמים בכל מיני דברים – אתה מתאפק, אתה מרסן את עצמך, אתה לא מסכים לזה יותר.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא מסכים יותר לזה שיהיו האשמות שכל הזמן מוחלפות בין הצדדים, ולא משנה כרגע אם מדובר בחרדים, מדובר בדתיים, מדובר בחילונים, מדובר, רחמנא ליצלן, בתל-אביבים, כי הרי ידוע שתל-אביב הביאה את כל הרוע לעולם הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל כשאתה מחליט לנהל פוליטיקה של פיוס, אתה לא מרצה על זה בכנסת מעל הדוכן, אתה פשוט עושה את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא מאשים שמאלנים רק כי הם שמאלנים ואתה לא מאשים ימנים רק כי הם ימנים; אתה לא מאשים חרדים, אתה לא מאשים דתיים, אתה לא מאשים ערבים וערביות רק בגלל המוצא שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מחפש את הדרך כל הזמן.

איילת נחמיאס ורבין: לפני שבועיים, באחד מהנאומים הארוכים שנשאתי בימי חיי, רק בן 40 דקות, אמרתי לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן: עאידה, את מחזיקה את החוט ואני מחזיקה את המחט.

איילת נחמיאס ורבין: ואת זוכרת כאן, היושבת-ראש, חברת הכנסת פלוסקוב, שניסיתי יחד אתה לתפור את הקרעים?

טלי פלוסקוב: זוכרת.

איילת נחמיאס ורבין: ומה שאנחנו עושים בכנסת הזאת מדי יום זה רק לקרוע יותר גדול, יותר חזק – ורציתי להגיד עוד ביטוי, אבל זה ממש לא פרלמנטרי, אז אני אחסוך את זה לכולם.

איילת נחמיאס ורבין: אז אם אנחנו מדברים על פוליטיקה של פיוס, ואם מישהו פה גם באמת מתכוון לזה, ואני שואלת את עצמי אם באמת מתכוונים לזה, אז מתחילים לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ומפה, מהבית הזה, זה צריך לצאת, הפוליטיקה הזאת של הפיוס, לכל אחד מהכיוונים, ולא להתחיל לירות לכל כיווני הרוח.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, יש ביטוי נהדר באנגלית שאי-אפשר לתרגם אותו לעברית כמו שצריך, אבל – כשהרוח הרעה מתחילה לטוס אז היא טסה לכל הכיוונים, ואתה לא יכול לשלוט בה.

איילת נחמיאס ורבין: וזה מה שקרה כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא שולטים יותר בשיח בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: ואם מישהו, זה באמת מעניין אותו, כולל ראש הממשלה, שאינו יושב כאן – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: – – ושיותר מכל אחד אחר – אני מסיימת – שיותר מכל אחד אחר האחריות הזאת מוטלת עליו, מתוקף זה שהוא ראש הממשלה של כולנו, אז תתחיל לעשות את זה, ולא לדבר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בדרך כלל, כשמביאים לכנסת הצבעה על צירוף שר, מטבע הדברים האופוזיציה מתנגדת.

אחמד טיבי: זה טבעי.

אחמד טיבי: דנו בזה בינינו, ברשימה המשותפת, והאמת היא שאף שאנחנו נגד הממשלה הזאת בכל דבר כמעט, אנחנו לא נצביע נגד, אלא נימנע או לא נשתתף, כי יש איזה מין אמירה אישית.

אחמד טיבי: האמת היא שגם עשיתי את זה עם השר ליצמן – עשינו את זה עם השר ליצמן.

אחמד טיבי: יש תהום מדינית גדולה – גם, אולי, בנושאים אחרים – בינינו לבין השר דרעי, אבל מתוך ניסיון של חלק גדול מאתנו, של עבודה מולו בנושאים הקשורים לחברה הערבית, יש לו הקשבה.

אחמד טיבי: עדיין אנחנו לא תמימי דעים, לא מסכימים – – –

איתן כבל: הוא שומע ברמה גבוהה.

אחמד טיבי: כן, יש לו אמפתיה והקשבה.

אחמד טיבי: גם בישיבת הממשלה האחרונה שדנה בתוכנית טריליון הדולר ליישובים הערביים – לא, כי כל הזמן המספר עולה, אז אני רוצה להקל על הספינולוגים מכל – – –

שלי יחימוביץ': אחמד, מה תעשו עם כל הכסף הזה?

אחמד טיבי: נאסוף את הנשק.

אחמד טיבי: נאסוף כסף כדי לאסוף את הנשק.

אחמד טיבי: זו המטרה.

אחמד טיבי: אגב, לאחרונה הממשלה הזאת אוספת את הנשק, והיא תאסוף גם את הזכויות.

איתן כבל: טיבי, תעבירו את כל הכסף למשרד הפנים.

איתן כבל: השר קשוב.

אחמד טיבי: עד שיש לנו מילה חיובית להגיד על שר – ליצמן ודרעי.

איתן כבל: אבל אני אתך.

איתן כבל: אני זרמתי אתך.

אחמד טיבי: אתה מתרעם.

איתן כבל: לא, ההפך.

אחמד טיבי: איך אמרו "הגששים" – יש צליל של התרעמות.

איתן כבל: אני זורם אתך, אני בעדך.

אחמד טיבי: זאת הייתה זרימה שלילית.

אחמד טיבי: לכן, זאת החלטתנו.

אחמד טיבי: אבל השר נדרש לעשות פעולות.

אחמד טיבי: חברי מסעוד גנאים אמר על אישור ועדות גבולות, הרחבת שטחי שיפוט, בלי שיגידו לנו: תביאו לנו את ההסכמה של היישוב היהודי ליד; על כל יישוב.

אחמד טיבי: צריך הכרעה ממשלתית, צריך שתהיה עזרה לרשויות, לוועד הארצי.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר מטעמי הגינות שהשר הקודם, השר סילבן שלום, עבדנו אתו על הנושאים האלה, והוא גם החליט להכריז על הכפר עראבה, לפי בקשת חבר הכנסת סעדי, כעיר.

אחמד טיבי: השר דרעי יחתום על כך בקרוב.

אחמד טיבי: אנחנו מצפים לעבור מולך, אף שאנחנו אופוזיציה, לשיפור מצב היישובים הערביים והחברה הערבית, למרות חילוקי הדעות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

איל בן ראובן: כבוד היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לדבר על המושג דוגמה אישית.

איל בן ראובן: אין לי עניין אישי או אחר, כמובן, למול השר דרעי, אבל יש לי גם יש מחשבות אשר למה שאנחנו מייצגים כנבחרי העם למול העם ולמה אנחנו ואיך אנחנו רוצים ומצפים שינהגו בציבוריות הישראלית.

איל בן ראובן: אני רוצה להישען דווקא על דברי היועץ המשפטי מר יהודה וינשטיין, שבמילים מאוד ברורות הוא אומר: אפשר, אבל מריח רע.

איל בן ראובן: וכך הוא אומר: אף שאין חולק שמתקיימים בדרעי תנאי הכשירות הקבועים בדין לצורך מינויו לתפקיד שר בממשלה, הרי שההלכה הפסוקה קובעת כי גם מקום שבו מתקיימים במועמד התנאים האמורים, יש לבחון אם המינוי המוצע עומד בגדר מתחם הסבירות של שיקול הדעת השלטוני.

איל בן ראובן: ואני שואל אתכם במושגים ערכיים: האם מינוי של שר פנים שהורשע בדין, שהורשע עם קלון, הוא סביר?

איל בן ראובן: האם זה עומד במבחן הערכי שלנו, אנחנו, שרוצים להיות דוגמה ומודל?

איל בן ראובן: לצערי, אין לי אלא לחשוב שאתם, ממשלת ישראל, איבדתם משהו.

איל בן ראובן: משהו בערכים שלכם התקלקל.

איל בן ראובן: אני אומר את זה כי אני משוכנע שרבים מכם חושבים כמוני.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, ממשלת ישראל מובילה היום מאבק בטרור.

איל בן ראובן: חיילי צה"ל שלנו נשלחים מדי יום, מדי לילה, על-ידי המדינה למשימות קשות ביותר, משימות שמעמידות בפניהם דילמות ערכיות קשות ביותר, ואנחנו מבקשים מהם, ובצדק, לעמוד במבחן המוסרי העליון.

איל בן ראובן: אנחנו דורשים מהמפקדים להיות דוגמה אישית ערכית וללא שום סייג.

איל בן ראובן: ואני שואל: האם לא נראה לכם נכון ששרים וחברי כנסת יעמדו במבחן הסבירות הערכית, ושבעמידה מול העמדה המשפטית המאפשרת יגברו הערכים?

איל בן ראובן: חברי הכנסת, מינוי דרעי לשר הפנים הוא כשל ערכי מהמעלה העליונה.

איל בן ראובן: צאו החוצה ותקשיבו לציבור.

איל בן ראובן: אני מניח שנצא מפה היום ונברך את השר דרעי בהתמנותו לתפקיד שר הפנים, וגם נעזור לו במשימות הקשות הצפויות לו.

איל בן ראובן: אבל לכם, ממשלת ישראל, בערכים, בדוגמה אישית, בדרך הנכונה – נכשלתם ובגדול, וחבל.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים וחברות, לא יודע במה להתחיל, אבל בכל זאת אני אתן כמה מילים לגבי מה שעומד לאישור היום, לגבי השר אריה דרעי.

עיסאווי פריג': לשם שינוי, חברים, אני רוצה להתחיל בדברי שבח לשר אריה דרעי.

עיסאווי פריג': כשר הפנים בממשלת רבין, לפני יותר מ-20 שנה – אני חייב להגיד שהשר אריה דרעי היה מהשרים שזוכרים אותם לטובה בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': הוא לא היה שר מגזרי, הוא שר שטביעות אצבעותיו עד היום הזה קיימות בחברה הערבית, וחייבים להגיד את זה.

עיסאווי פריג': אבל במקביל, אנחנו לא שוכחים שהשר אריה דרעי הורשע בעבירה פלילית בזמן היותו מנכ"ל ושר הפנים.

עיסאווי פריג': אני מודה שהתלבטתי קשות לגבי הדברים שאני הולך להגיד – הרי בכל זאת עברו 25-22 שנים, ודרעי ריצה את עונשו.

עיסאווי פריג': היה חוק שחוקק כאן ונקרא "חוק דרעי", שמנע ממנו לחזור למערכת הפוליטית כשבע שנים.

עיסאווי פריג': אבל יש שני דברים שמפריעים לי, חברים.

עיסאווי פריג': א.

עיסאווי פריג': לא שמעתי את החרטה מהשר אריה דרעי, וחרטה זה דבר חשוב.

עיסאווי פריג': מי שלא מתחרט, מסוגל לחזור.

עיסאווי פריג': זה דבר שמאוד מפריע לי.

עיסאווי פריג': הדבר השני שמפריע לי – שהשר אריה דרעי היה שותף למדיניות הגמול.

עיסאווי פריג': אני לא אהבתי מה שהשר דרעי הסכים לעשות במשרד הכלכלה ולאמץ את מדיניות הגמול.

עיסאווי פריג': הוא קיבל ממשרד הכלכלה את סעיף 52, קיבל את ההזדמנות למנות את הממונה על ההגבלים, אבל השר, צר לי מאוד, משום מה הסכים לוותר ולאמץ את מדיניות הגמול הפוליטי, עם תוספת של 300 מיליון שקלים במשרד הגליל והנגב.

עיסאווי פריג': את זה לא אהבתי.

עיסאווי פריג': אני חייב להגיד את זה.

עיסאווי פריג': ובכל זאת, השר אריה דרעי יהיה שר הפנים.

עיסאווי פריג': נותר לנו לאחל שיהיה בהצלחה ושחוסר החרטה לא יהווה עוד אלמנט לחזרה על אותה טעות.

עיסאווי פריג': ושיהיה בהצלחה, חברים.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: מיקי.

טלי פלוסקוב: רגע, אמרו לי שהתחלפתם.

טלי פלוסקוב: מה בסוף?

קריאה: חיים, אתה.

טלי פלוסקוב: לי הודיעו שהתחלפתם – קודם חיים ילין, ומיקי במקום.

מיקי רוזנטל: זה לא חשוב לי.

מיקי רוזנטל: בבקשה.

טלי פלוסקוב: מה שתחליטו, רק לא לבזבז את הזמן.

חיים ילין: אבל מיקי רוזנטל לפני.

חיים ילין: תעלה, תעלה.

חיים ילין: אחרי זה אני.

טלי פלוסקוב: מיקי רוזנטל.

טלי פלוסקוב: אז חבר הכנסת מיקי רוזנטל עכשיו.

מיקי רוזנטל: אוקיי, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אריה דרעי הוא איש מאוד חכם.

מיקי רוזנטל: הוא כל כך חכם – ובאמת הוא חכם, אני לא אומר את זה בציניות – שבראיונות במהלך הקמת הממשלה הקודמת – הנוכחית, סליחה – במאי השנה – סליחה, שנה שעברה – אני אתאפס.

מיקי רוזנטל: אריה דרעי הוא איש מאוד חכם.

מיקי רוזנטל: הוא כל חכם, שבמאי שנה שעברה הוא התראיין ב"גלי צה"ל" ואמר: אני לא יכול לחזור למשרד הפנים.

מיקי רוזנטל: ושאל אותו המראיין: למה?

מיקי רוזנטל: הוא אמר: זה לא נכון, זה לא נכון; אני מצטט במדויק.

מיקי רוזנטל: זה מה שאמר השר אריה דרעי.

מיקי רוזנטל: ועכשיו כל הצבועים קמים ואומרים: מה, אין שום בעיה.

מיקי רוזנטל: יש בעיה גדולה.

מיקי רוזנטל: על זה נאמר: כשר, אבל מסריח.

מיקי רוזנטל: מה זה מסריח; מצחין עד השמים.

מיקי רוזנטל: עכשיו, שלא תהיה מחשבה למישהו שזה דיון לגופו של אריה דרעי.

מיקי רוזנטל: אני, אין לי עניין בנושא הפרסונלי, יש לי רק עניין בנושא העקרוני, ולכן תחשבו רגע על מצב שבו היינו עכשיו מצביעים על חזרתו של קצב לבית הנשיא.

מיקי רוזנטל: מישהו יכול לעכל את הדבר הזה בכלל?

מיקי רוזנטל: או על חזרתו של אולמרט ללשכת ראש הממשלה; זה יעלה על הדעת?

אורי אריאל: כן.

אורי אריאל: אם אתה חושב שזה לא יעלה על הדעת – – –

מיקי רוזנטל: זה יעלה על הדעת?

מיקי רוזנטל: במצפון שלך, אדוני השר.

אורי אריאל: לא, לא שלי.

מיקי רוזנטל: לא, אני מדבר אל כל אחד ומצפונו.

מיקי רוזנטל: זה עניין מצפוני, זה עניין ערכי.

מיקי רוזנטל: הרי זה לא עניין חוקי.

מיקי רוזנטל: אין שום מניעה חוקית.

מיקי רוזנטל: החוק מאפשר לאריה דרעי לחזור לממשלה.

מיקי רוזנטל: החוק אפשר לאריה דרעי לחזור למשרד הכלכלה ולמשרד הנגב והגליל.

מיקי רוזנטל: הוא מאפשר לו לחזור, לצערי, גם למשרד הפנים.

מיקי רוזנטל: זאת לא שאלה חוקית.

מיקי רוזנטל: יש לקונה בחוק.

מיקי רוזנטל: אבל יש עניין ערכי.

מיקי רוזנטל: והעניין הערכי אומר שקצב לא יכול לחזור ללשכת הנשיא, ואולמרט לא יכול לחזור לתפקיד ראש הממשלה, והירשזון לא יכול לחזור לתפקיד שר האוצר, ואריה דרעי לא יכול, בערכים של מדינה מתוקנת, לחזור למשרד הפנים, ובכלל, הוא לא יכול להיות חבר בממשלה.

מיקי רוזנטל: מהטעם הפשוט, שאני מחלתי לאריה דרעי האדם – האדם.

מיקי רוזנטל: כמו שאומרים, ריצה את עונשו, ומודה ועוזב, וכל האמירות האלה.

מיקי רוזנטל: לא אוהב אותן, אבל – אין להן משמעות בכלל.

מיקי רוזנטל: אבל האיש – אין לי שום בעיה אישית עם אריה דרעי האיש.

מיקי רוזנטל: יש לי בעיה עם האיש הציבורי אריה דרעי, שמבקש לחזור להיות שר הפנים, במקום שבו הוא היה.

מיקי רוזנטל: הוא הורשע בעבירות חמורות מאוד של שוחד, של גנבה, ובעיני העבירה החמורה ביותר היא הפרת אמונים.

מיקי רוזנטל: מה זה הפרת אמונים?

מיקי רוזנטל: אתה קיבלת את אמון הציבור, והפרת אותו.

מיקי רוזנטל: זה מה שעשה אריה דרעי.

מיקי רוזנטל: ואדם שהפר את אמון הציבור, אין על זה מחילה – לא מחילה כללית; יש מחילה, כמו שאני אומר לכם:

מיקי רוזנטל: אני כאדם מחלתי לאריה דרעי – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיקי רוזנטל: – – אלא – אין לזה מחילה ציבורית.

מיקי רוזנטל: לא יכול להיות שאדם שגנב בזמן שהיה שר הפנים יחזור לתפקיד שר הפנים.

מיקי רוזנטל: זה עניין נורמטיבי, זה הכול.

מיקי רוזנטל: וזה כל כך פשוט, וכולכם יודעים את זה.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיקי רוזנטל: לא צריך להכביר פה בכל מיני התחכמויות.

מיקי רוזנטל: לא ראוי שאריה דרעי יהיה בממשלה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

מיקי רוזנטל: – – לא שר הכלכלה, לא שר הנגב, לא שר הפריפריה, לא שר הפנים ולא שר בכלל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

מיקי רוזנטל: תודה לך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין עכשיו.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, תודה רבה, הפנייה שלי היא מאוד ישירה.

חיים ילין: היא פנייה לשר הפנים, שבמקרה הוא גם שר הכלכלה, שהוא במקרה גם שר התקשורת, והוא במקרה גם שר החוץ, והוא במקרה גם שר לשיתוף פעולה אזורי, ובמקרה הוא גם המשנה לראש הממשלה, ובמקרה הוא גם ראש הממשלה, וגם לשר הביטחון.

חיים ילין: בסוף "צוק איתן" הבטחתם שאתם תבנו מכשול, לביטחונם של תושבי עוטף-עזה, אבל לא רק למען ביטחונם, אלא גם נגד חטיפות חיילים.

חיים ילין: אנחנו עומדים על תקציב 2015–2016 – לא הופרש שקל אחד בתקציב המדינה למען המכשול הזה.

חיים ילין: המוח היהודי מצא את הפטנט נגד מנהרות, אני אומר לכם את זה בגלוי, שכל העולם ידע – יש אפשרות לאטום את כל רצועת-עזה, אף אחד לא ייכנס ולא יצא, לא מתחת לאדמה, לא מעל פני האדמה.

חיים ילין: רק מה, צריך 2.7 מיליארד שקל.

חיים ילין: לא כסף, נכון?

חיים ילין: בפוליטיקה, בהסכמים הקואליציוניים, זה לא כסף.

חיים ילין: אבל מה זה 50,000 תושבים בעוטף-עזה?

חיים ילין: זה אפילו לא רבע מנדט.

חיים ילין: אני פונה לכל השרים האלה, שהבטיחו ולא מקיימים.

חיים ילין: עכשיו, מה הבעיה?

חיים ילין: אנחנו חזקים, שם, זו הבעיה.

חיים ילין: אנחנו כנראה כל כך חזקים, שממשלת ישראל יכולה להישען על החוסן שלנו.

חיים ילין: אבל איפה החוסן של הממשלה?

חיים ילין: היא מתקפלת פה על כל חבר כנסת.

חיים ילין: ב-61 חברי כנסת – כמה שאתה צריך, תקבל.

חיים ילין: אני מודיע לכם: אם היה חבר הכנסת מעוטף-עזה בקואליציה עכשיו, התקציב לא היה עובר לפני שהיו מקציבים את התקציב הזה למען עוטף-עזה.

חיים ילין: אבל לא רק למען עוטף-עזה.

חיים ילין: ריבונו של עולם, כל החיילים: בדואים, דרוזים, יהודים, מזרחים, חילונים, דתיים – כולם שם שומרים על העוטף.

חיים ילין: ואין, למרות כל ההבטחות.

חיים ילין: יכול להיות מצב של מצוקה, אבל כשראש הממשלה ושר הביטחון מבטיחים לראשי המועצות, ואומרים להם: אל תקשיבו לחיים, הוא עושה עליכם סיבוב פוליטי, אז אני רוצה להגיד לראש הממשלה ולשר הביטחון: אני הלוביסט הכי נאמן שיש לעוטף-עזה; אני חי שם, גר שם, מגדל את ילדי, חברים שלי גרים שם, כל התושבים שם.

חיים ילין: והם מצפים מהפוליטיקאים – לא לתקציבים קואליציוניים – שמה שהם מבטיחים, גם יקיימו.

חיים ילין: האם יש אפשרות כזאת?

חיים ילין: אני גם מודה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

חיים ילין: – – קניתי ארבעה כובעים.

חיים ילין: אני מחכה.

חיים ילין: אם יהיה התקציב הזה, כבוד היושבת-ראש, אני מבטיח, אני אוכל אחד-אחד.

חיים ילין: כל יום מליאה אוכל אחד, מול כל הציבור שרוצה.

טלי פלוסקוב: תודה.

חיים ילין: תנו לי את האפשרות לאכול את הכובעים למען תושבי עוטף-עזה.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת.

רויטל סויד: – – –

טלי פלוסקוב: אה, סליחה, לא ראיתי אותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, שלוש דקות שלך.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, היום התקיים דיון בוועדת החינוך, של חבר הכנסת מרגי, שיושב פה, וגם ניהל את הדיון באופן מרשים.

רויטל סויד: השיח היה על האופן שבו מתבטאים באקדמיה מרצים, וכמובן בהקשר של דברים שנאמרו על שרת המשפטים כאשר היא העלתה את חוק העמותות.

רויטל סויד: די היה להיות בדיון, ולשמוע את שני הצדדים, ימין ושמאל, אנשי אקדמיה, תלמידים וחברי כנסת, כדי לראות באיזה מצב עגום אנחנו נמצאים.

רויטל סויד: אנחנו מדברים על מדינה שיש בה ריבוי דעות וכמה זה נחמד.

רויטל סויד: יש ימין ויש שמאל, וביקורת תמיד תהיה – והיא הכרחית והיא גם חייבת להישמע.

רויטל סויד: אבל אם מישהו ישב בצד ויתבונן ויראה איך זה נשמע, איך זה מדובר, כמה אלימות, כמה הסתה, כמה גזענות, כמה דברי נאצה, כמה הכפשה – זה דבר שהוא בלתי נתפס, גם בימין וגם בשמאל.

רויטל סויד: כשאנחנו מדברים על אנשי אקדמיה, וכשאנחנו מדברים על אנשים שהם סמכות רבנית, וכשאנחנו מדברים על נבחרי ציבור, על חברי כנסת; כשאנחנו מדברים על כל אלה – לנו יש אחריות.

רויטל סויד: אנשי אקדמיה, כאשר הם מלמדים את הסטודנטים שלהם ולא מעבירים ביקורת, אלא מקללים ומכפישים וגורמים לתלמידים שלהם, לסטודנטים שלהם, לחשוש שהם יקבלו ציונים לא טובים בגלל שדעתם היא בניגוד לדעה של המרצה שלהם; וכשעומדת סמכות רבנית וטוענת כנגד השמאל במדינת ישראל, או כנגד ערבים, או כנגד שופטים, או כנגד כל דבר – יש לסמכות הרבנית הזאת אחריות, יש לה קהל מעריצים; וכשאנחנו, נבחרי ציבור, שרים וחברי כנסת, עומדים ומדברים, וצועקים ומתלהמים, ומדברים באופן אלים האחד כלפי השני – יש לנו אחריות כלפי דור צעיר שמתבונן בנו.

רויטל סויד: תעזבו את מעמד חברי הכנסת ואת הדעה הרווחת בציבור עלינו, תעזבו את מה שחושבים עלינו – איך יכול להיות שאנחנו באים ומנסים להעמיד ולחנך דורות, ואנחנו בעצמנו מסיתים ומדברים בצורה שהיא כל כך גזענית ופוגענית?

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

רויטל סויד: ולכן, אני חושבת שהגיע הזמן שקודם כול מהבית הזה יצא שיח אחר, ואחר כך אולי נוכל לדבר על זה גם כלפי גופים אחרים.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: כל ההחלפות שהיו היום, במהלך היום, רק בלבלו אותנו.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אפשר להסתכל על המינוי של השר אריה דרעי למשרד הפנים מכל מיני זוויות, ודברים נאמרו.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להוסיף עוד זווית ראייה למינוי הזה, ואני רוצה לטעון שבעצם זו עוד תוצאה אומללה של מתווה הגז – כן, של מתווה הגז.

מנואל טרכטנברג: הרי בואו נזכור איך הגענו למצב הזה שהשר דרעי התמנה, או מתמנה, למשרד הפנים.

מנואל טרכטנברג: איך קרה הדבר הזה?

מנואל טרכטנברג: ובכן, לפני שנה סולק הממונה על ההגבלים העסקיים כדי לנסות לפלס דרך למתווה הגז.

מנואל טרכטנברג: זה לא היה מספיק; היה צריך להישען על סעיף 52 בטענות שווא על ביטחון ושיקולים מדיניים, שכולנו מבינים שהם לא טיעונים רציניים לעצם העניין.

מנואל טרכטנברג: אבל מה?

מנואל טרכטנברג: שר הכלכלה, שהיה צריך לחתום על סעיף 52, היה השר דרעי.

מנואל טרכטנברג: השר דרעי לא רצה להיות מזוהה עם המעשה הזה, ולכן התפטר ממשרד הכלכלה.

מנואל טרכטנברג: משרד הכלכלה עבר לידיו של ראש הממשלה, מכיוון שראש הממשלה הרי משתעמם בתפקידו ושלושה תיקים לא הספיקו לו, וזה התיק הרביעי שהוא קיבל לידיו – החמישי לאחרונה, אבל אז הרביעי בידיו.

מנואל טרכטנברג: ואז בא האקט האחרון בדרמה הזאת, או בפארסה הזאת, ונוצרה הזדמנות, ואז מפקידים מחדש את משרד הפנים בידיו של השר דרעי.

מנואל טרכטנברג: חשוב מאוד להזכיר את כל ההשתלשלות, כי זה ממחיש בצורה הכי ברורה וחדה את המחירים שאנו משלמים מדי יום ביומו על התנהלות קלוקלת של ראש הממשלה ושל הממשלה הזאת, הממשלה הרביעית של נתניהו – אולי אפשר לקרוא לזה "מלכות ביבי הרביעית", כמו בזמן הקיסרים – והזילות שבה מתייחסים למינויים למיניהם.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להזכיר לכולנו בעניין של מינויים, לא רק של שרים: עד היום לא מונה ממונה על ההגבלים העסקיים, זה דבר שהדעת לא סובלת; אין כיום ראש מל"ל – לא מונה; כמה זמן לקח למנות את ראש המוסד, מפכ"ל, וכו' וכו', וכמה פעמים הפאזל הזה של הממשלה של חלוקת תיקים השתנה בחודשים המעטים – פחות משנה הממשלה הזאת מכהנת.

מנואל טרכטנברג: אז הנה, התחלתי ממתווה הגז, והשלכתי על ההתנהלות.

מנואל טרכטנברג: ומה שאנחנו צריכים להיות מודאגים ממנו מעל הכול – זה לא עניין אישי עם השר דרעי – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מנואל טרכטנברג: – – זה עניין של התנהלות של ממשלה שפוגעת בכל הקשר והקשר בנורמות הציבוריות הבסיסיות, וזה מצב בלתי נסבל, ואנחנו לא צריכים לתת יד לזה.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: "צעיר פלסטיני שנעצר באלימות שהה חמישה ימים במעצר שווא כי המשטרה לא טרחה לאמת את גרסתו" – זו הכותרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנסאר עאסי, בן 25, עובד בחברה למוצרי ניקיון באל-בירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתאריך 6 באוקטובר, כאשר היה בעבודתו – רואים את זה בבירור, יש מצלמות ויש סרטון שאפשר לראות אותו – התרחשו עימותים בין חיילים וצעירים פלסטינים באזור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשלב מסוים, כאשר עאסי עמד לנוח בפתח המחסן שבו הוא עובד, הבחינו בו חיילים והחלו לעצור אותו תוך שהם תוקפים אותו באלימות קשה, בבעיטות, ומכים אותו בכלי נשקם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל זה מתועד, אפשר לראות את זה בבירור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האירוע תועד על-ידי מצלמות האבטחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כתוצאה מהתקיפה האלימה נגרמו לו חבלות, והוא טופל בבית-החולים "הדסה עין-כרם" בירושלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עאסי הוחזק במעצר במשך יומיים לפני שהובא לחקירה במשטרה, ושם אמרו לו החוקרים כי שלושה חיילים העידו שזיהו אותו מיידה אבנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עדות של שלושה שוטרים – לא אחד טעה בזיהוי אלא שלושה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בחקירתו הכחיש את האשמות השווא, אולם המשטרה לא טרחה לנסות לאמת את גרסתו למרות זמינות התיעוד ממצלמות האבטחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק לאחר דיון הארכת מעצר בבית-המשפט הצבאי ב"עופר", שבו הבהיר עורך-דינו כי קיים תיעוד של התקרית, הסכימה המשטרה לצפות בחומר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו להסכים לצפות, לראות את התיעוד – שזה כיבוש, כבוד השר, שזה המשטר הצבאי, זה מה שקורה שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסוף הוא שוחרר אחרי חמישה ימים, ויש כמה שאלות שצריך להעלות פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בוודאות – ראינו את הסרטון שמתעד את כל המקרים – הוא עבד, הוא סידר את הקופסאות, ונכנסו ובעטו בו ונתנו לו מכות מוות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו, האם לזרוק פלסטינים לכלא בלי חקירה ובלי לבדוק אם יש עילה למעצר או לפחות לבדוק את גרסתו זו מדיניות, או שזו הרמה של ההתייחסות לזכויות אדם במדינת חוק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו ההתייחסות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקרה הזה יש עדות שקר ועלילה של שלושה חיילים אשר טענו שזיהו את עאסי מיידה אבנים – האם החיילים הוענשו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הועמדו לדין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש חוק, מדברים על מדינת חוק, מדברים על זכויות אדם, לא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא היו מצלמות אבטחה במחסן, מה היה קורה לאנסאר עאסי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה שנים היה יושב בכלא לפי החוק של יידוי אבנים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי יכול לבדוק כמה אנשים ישבו או יושבים בכלא על סמך עדויות שקר של חיילים?

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה הם הפנים האמיתיות של הכיבוש – אני מסיים – האמיתיות של הכיבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז שואלים למה העם הפלסטיני מתנגד לכיבוש, ושואלים על האמצעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: ואחריה – חבר הכנסת עפר שלח?

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, אין לי מה להוסיף מעבר למה שאמרו כל חברי הכנסת לפני, על כל פנים אלו מהאופוזיציה; אין ספק שמי שהורשע לא צריך לחזור לכנסת.

יעל גרמן: גם אין ספק שהחוק הקיים מאפשר לו גם לחזור לכנסת וגם לקבל תפקיד של שר.

יעל גרמן: אבל אני רוצה לדבר על כך שהשר דרעי היה יכול לקבל – להישאר ולהיות שר הכלכלה, ואז היה לנו לפחות שר כלכלה.

יעל גרמן: ואני, היום – לא רק היום, אלא בשבועיים האחרונים – מחפשת שר כלכלה, ולא מוצאת אותו.

יעל גרמן: הסיבה מאוד פשוטה, גברתי היושבת-ראש; את היחידה שמקשיבה, אז אני אדבר אלייך, ואת בטח גם תביני: משרד הכלכלה ממונה על מעונות-היום – אפס עד שלוש – – –

איתן כבל: יעל, יעל – – –

קריאה: יעל – – –

איתן כבל: גם – – – פה – – –

יעל גרמן: אוי.

איתן כבל: – – – מעליבה.

קריאות: – – –

עמר בר-לב: נעלבתי.

עמר בר-לב: אני אלך.

יעל גרמן: – – – איזה כיף.

טלי פלוסקוב: איזו היענות של חברי הכנסת.

יעל גרמן: איזה כיף.

יעל גרמן: זו הייתה בדיקת ערנות.

קסניה סבטלובה: – – – אשמים – – –

קריאה: – – –

יעל גרמן: בדיקת ערנות.

קריאה: בשמאל – – –

קסניה סבטלובה: – – –

יעל גרמן: אוקיי, אז אני מדברת לכולם.

יעל גרמן: כמו שאתם יודעים, משרד הכלכלה ממונה על מעונות-היום, אפס עד שלוש.

יעל גרמן: עכשיו, הייתה החלטה – דרך אגב, של שר האוצר; לא של ראש הממשלה, של שר האוצר – לממן את השמירה במעונות-היום, אפס עד שלוש, ומשרד הכלכלה – העבירו את זה למשרד הכלכלה, כי האחריות, כידוע לכם, למעונות-היום, אפס עד שלוש, זה משרד הכלכלה.

יעל גרמן: שלוש ומעלה זה משרד החינוך.

יעל גרמן: זה עיוות שצריך לפתור, אבל הוא עדיין קיים.

יעל גרמן: ואז משרד הכלכלה הוציא חוזר – אתם עדיין מקשיבים לי, חבר'ה?

איתן כבל: כן, כן – – –

קסניה סבטלובה: – – –

יעל גרמן: יופי.

קריאה: כל הזמן.

יעל גרמן: אז משרד הכלכלה הוציא חוזר לרשויות, ובחוזר הוא בא ואומר שכל רשות שרוצה לקבל את המימון עבור אבטחת מעונות-היום צריכה למלא טופס ולשלוח למשרד הכלכלה, משרד הכלכלה יאשר, ואז הרשות יכולה להפעיל אבטחה, לשלוח את החשבוניות למשרד הכלכלה, ומשרד הכלכלה יממן את האבטחה.

יעל גרמן: דבר נפלא.

יעל גרמן: באמת, אני ממש התפלאתי והייתי מלאת התפעלות.

יעל גרמן: אלא מאי, מעט מאוד רשויות בכלל עושות את זה.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: מפני שנותנים את האישור לחודש.

יעל גרמן: היום האישור הוא עד 31 בינואר.

יעל גרמן: אומרות לי הרשויות: אנחנו, קודם כול, אין לנו בכלל אנשי אבטחה.

יעל גרמן: יש היום מחסור.

יעל גרמן: וגם אם יש לנו אנשי אבטחה, איזו חברת אבטחה תהיה מוכנה להתקשר אתנו לחודש, ומינואר לעוד חודש?

יעל גרמן: אף אחד לא מוכן.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יעל גרמן: וחיפשתי את שר הכלכלה כדי לומר לו: תקשיב לי, המעונות, מעונות-היום, אפס עד שלוש, הם ללא אבטחה, ואם הם עם אבטחה, אז זה על חשבון הזוגות הצעירים, שהכול על הראש שלהם, אז עכשיו על הראש שלהם גם אבטחת הילדים שלהם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יעל גרמן: – – ואין בכלל בעיה לפתור את זה, אם רק היה שר.

יעל גרמן: אבל איפה הוא?

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת יואב בן צור – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – מוותרת; חבר הכנסת משולם נהרי – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן כבל?

איתן כבל: נוכח.

יואל חסון: נוכח גם נוכח.

טלי פלוסקוב: אני רואה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, שלוש דקות, אדוני.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשם פרלמנטרי, האמת, תראו, אני לא מבין, חבר הכנסת טיבי, פתאום פגשנו שחקני בלט במליאה; אנשים הולכים על – מטופפים; מטופפים, חבר הכנסת טיבי, ובכל המקומות אנחנו רואים אנשים – לא רוצים לדבר, לא רוצים להתייחס.

איתן כבל: האמת, גם אני – למה?

איתן כבל: מה אני צריך?

איתן כבל: למה אני צריך?

איתן כבל: הרי גם אני בטח ארצה לבקש פעם איזו בקשה.

איתן כבל: ואני אומר לך, חבר הכנסת טיבי, על מה אני עומד כאן היום: תשמע, כשהוא מונה לשר – כולנו מכירים, כולנו יודעים את כל התורה כולה.

איתן כבל: חבר הכנסת לפיד התייחס לדברים, והוא צודק, ואחרים שקמו אחריו ואמרו – גם הם צודקים.

איתן כבל: אני אומר לחברי, בטח מהמפלגות הדתיות – שכשנוח להם הם יודעים להתעלם.

איתן כבל: יש מה שאנחנו מגדירים מראית עין, חבר הכנסת שטרן.

איתן כבל: וכאן מראית העין אבדה לה.

איתן כבל: את המעט.

איתן כבל: על מה אנחנו מדברים?

איתן כבל: כבר אתה שר – תהיה שר.

איתן כבל: שר הכלכלה – כבר אני זוכר את כל התרגילים שעשית, ששיחקת אותה שאתה מגן הקבוצות הנחשלות, ובעצם מעולם לא רצית להיות במשרד הזה.

איתן כבל: אבל מה שאני לא מבין, בסוף, ולו רק בשביל מראית העין – אנחנו לא יכולים פה כל הזמן לשחק בשני קולות, חברת הכנסת יעל גרמן.

איתן כבל: זה שזה מותר, זה מותר; גם מבחינת החוק, גם מבחינת כל חוות הדעת.

איתן כבל: אבל החיים שלנו לא בנויים – רוב החיים שלנו אינם בנויים מחוקים.

איתן כבל: רוב החיים שלנו בנויים מהתייחסות יומיומית של להביט למעלה ולראות מי מוליך אותנו, מי מנהיג אותנו.

איתן כבל: אלה הדברים הקטנים.

איתן כבל: קשוט עצמך בטרם תקשוט אחרים.

איתן כבל: ועניין מראית העין הוא כלל גדול.

איתן כבל: כי אחרת, הרבה דברים היה אפשר לעשות.

איתן כבל: את יודעת, הרי, אפשר לכאורה לכוון שעון שבת, לראות טלוויזיה של תחנה אחרת, לא ישראלית.

איתן כבל: מה היא מראית העין?

איתן כבל: שעלול להיות מאן דהוא שיעבור ויחשוב שלמרות הכול, אולי בכל זאת הוא מדליק, אולי בכל זאת הוא צופה.

איתן כבל: ואנחנו עומדים פה, בפני, באמת, אני – כי, את יודעת, כולם אומרים: זה לא אישי.

איתן כבל: מה זה "לא אישי"?

איתן כבל: מה?

איתן כבל: מה הסיפור הזה – לא אישי?

איתן כבל: בסוף אנחנו מדברים על כאן, על שר, מכובד, חבר הכנסת השר אריה מכלוף דרעי.

איתן כבל: לא מדברים על שום דבר אחר, חבר הכנסת טיבי.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

איתן כבל: אני מסיים, גברתי.

איתן כבל: ואני אומר כאן את הדברים.

איתן כבל: הייתה לי אליו סימפתיה, כמה שהיה לי קשה כשהוא הצטרף לממשלה כשר ואמר: אני לא במשרד הפנים.

איתן כבל: אבל יצרו גבר עליו.

איתן כבל: יצרו גבר עליו, ובזה הוא נכשל – –

טלי פלוסקוב: תודה.

איתן כבל: – – ומכשיל את כולנו, לצערי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, השרים, אתם יודעים, חברי לקואליציה, שולחן הממשלה העמוס באופן נדיר, אני חייב לומר לכם שאני לא בטוח כמה אתם עדיין מחוברים למה שקורה בחברה הישראלית, ברחובות, בחודשים האחרונים.

יואל חסון: כשמסתכלים עליכם היום מלמעלה, רואים חבורה של שרים שעוסקים כל היום במשחק הכיסאות: מי ישב על הכיסא משמאל, מי ישב על הכיסא מימין, מי ישב ליד ראש הממשלה בצילומי הממשלה היומיים ומי ישובץ קרוב לראש הממשלה בשולחן.

יואל חסון: השר לוין, אתם כל כך מנותקים, כי הדבר היחיד שאתם מביאים אלינו, כאן, לכנסת, באמת, זה כל הזמן את משחקי הכיסאות שלכם.

יואל חסון: אני בטוח שאם אנחנו נעיר את ראש הממשלה בלילה, אם הוא ישן בכלל, כי הוא טען שהוא לא ישן, אבל אם נעיר את ראש הממשלה בלילה ונשאל אותו, באמצע הלילה, מיהו שר הכלכלה, או מיהו שר הביטחון, או מיהו שר החקלאות, או מיהו שר התיירות, או מיהו השר לירושלים, ומי השר לענייני אסטרטגיה, אני אומר לך: ראש הממשלה כבר לא זוכר ולא יודע.

יואל חסון: וסביר להניח שתשובתו האוטומטית תהיה: אה, זה לא אני?

יואל חסון: זה לא אני, השר המדובר?

יואל חסון: ומצד שני, מה קורה כאן באמת?

יואל חסון: יש כאן היום באמת סיטואציה שבה הציבור הישראלי לא חש ביטחון.

יואל חסון: הציבור הישראלי היום למעשה לוקח אחריות לביטחון האישי שלו.

יואל חסון: השר לוין, עד כמה שאני יודע, יש לך ילדים צעירים, ואתה מסתובב בבתי-ספר ובגני-ילדים.

יואל חסון: ומה היום, חברי חברי הכנסת, אתה רואה כשאתה מסתובב בסביבת גני-ילדים ובתי-ספר?

יואל חסון: אתה רואה הורים שעומדים בכניסה לבתי-ספר ומאבטחים את הילדים שלהם.

יואל חסון: אתה רואה הורים שלא נותנים לילדים שלהם לצאת ולהסתובב ברחוב, היום; אתה רואה הורים שלוקחים אחריות לגני-ילדים; אתה רואה הורים שחוששים לשלוח את הילדים שלהם ל"צופים"; אתה רואה אזרחים שאיבדו את האמון שלהם ביכולת של הממשלה הזאת לנהל כאן

יואל חסון: באמת חיים בביטחון.

יואל חסון: אתם לא מאפשרים לאזרחי מדינת ישראל לחיות כאן בביטחון.

יואל חסון: האנשים מתרגלים כבר לחיות בפחד, מתרגלים לחיות בחשש; מצפים לאיזו בשורה אמיתית מהממשלה הזאת, לאיזו יד קשה או תקווה שאתם מסוגלים לתת מענה לטרור.

יואל חסון: ומצד שני, מה אנחנו שומעים?

יואל חסון: אנחנו שומעים שהממשלה הזאת מספרת שטרור היחידים הזה זה דבר שלא ידענו.

יואל חסון: זה דבר חדש, לא היה כאן טרור יחידים.

יואל חסון: ובכן, השר אלקין והשר לוין, היה כאן טרור יחידים - – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יואל חסון: היה כאן טרור יחידים שידעו להתגבר עליו.

יואל חסון: היו פה ראשי ממשלה, גברתי היושבת-ראש, שידעו לטפל בטרור, כי היה להם גיבוי בין-לאומי, כי ידעו מצד אחד לתת אופק מדיני ומצד שני להכות בטרור.

טלי פלוסקוב: תודה.

יואל חסון: אבל אתם, כל מה שיש לכם לעסוק, גברתי היושבת-ראש, לך ולחברי הקואליציה – זה לעסוק במשחקי כיסאות ומינויים על מינויים של שרים.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת השר יעקב ליצמן – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אחרון הדוברים.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן ישיב השר לוין.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת בראש, אדוני השר לוין, אתה צריך להשיב גם לי, אז אני מניח שתקשיב.

אלעזר שטרן: אנחנו נצביע נגד המינוי הזה, כיוון שאי-אפשר להצביע בעדו.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד: בהנחה שיש לכם רוב, וזה יאושר, אז בוא נגיד מה אנחנו היינו מקווים – – –

יריב לוין: – – –

אלעזר שטרן: בסדר, בסדר.

אלעזר שטרן: אתה יודע למה אי-אפשר.

אלעזר שטרן: אתה למדת משפטים, אתה בן-אדם ערכי, אומרים פה ככה, אתה יודע למה, אבל בוא נתקדם, זה לא הדיון.

יריב לוין: – – –

אלעזר שטרן: אז אל תתקדם.

אלעזר שטרן: אז אל תתקדם.

אלעזר שטרן: אני אגיד מה אני מקווה.

אלעזר שטרן: בפעם הקודמת – אנחנו יודעים לאן הגיעו הדברים, לבית-משפט; אני לא רוצה לדבר על זה.

אלעזר שטרן: אמרו את דברם, אני באמת, אין לי שום עניין להיכנס לזה.

אלעזר שטרן: עשינו היום שדולה בכנסת, ומסתבר לך שבחברה הישראלית יותר ויותר אנשים מתחתנים בלי רבנות.

אלעזר שטרן: הם לא יכולים, או שהם רשומים כיהודים – ולא.

אלעזר שטרן: הדברים נתונים בידי משרד הפנים.

אלעזר שטרן: ההכרה בהם נתונה בידי משרד הפנים.

אלעזר שטרן: הם שמים – לא משנה אם נציע להם רב, הם בשום מקרה לא מוכנים להיות רשומים ביהדות.

אלעזר שטרן: לפני שבוע הגישו כתב-אישום נגד רב עיר על שחיתות בכשרות, על העדפת בד"ץ "בית יוסף" כתנאי לכשרות של רבנות.

אלעזר שטרן: כמה חודשים קודם, הגישו כתב-אישום על רב ראשי שמכר גיורים.

אלעזר שטרן: מה – אני אומר את זה באמת, ולא באתי להתנגח עכשיו עם השר דרעי על ההתנהגות האישית שלו, אלא על ההתנהגות הלאומית.

אלעזר שטרן: ובהקשר הזה, ההתנהגות מהפעם הקודמת במשרד הפנים השניאה את היהדות על מדינת ישראל, גרמה לכך שאנשים, לא משנה איזה חוקים נעשה פה – אם נגיד שרק רב מחתן ורק הרבנות נותנת כשרות, וכשרות אפשר להשיג רק אחרי שיש לך כשרות רבנות.

אלעזר שטרן: דרך אגב, בבני-ברק זה לא עובד ככה, אבל לא משנה.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה בתקווה, כממשלה אחראית, כמי שאכפת לו שמדינת ישראל תהיה מדינה יהודית גם בעתיד, ואני בטוח שאפילו היושב-ראש שהתחלף עכשיו, חבר הכנסת סמוטריץ, יהיה שותף.

אלעזר שטרן: זה לא כתוב בגוגל – – –

בצלאל סמוטריץ': לא לא, זה שהמדינה – – –

אלעזר שטרן: אתה כבר יושב כאן, רגע, תשמע.

אלעזר שטרן: – – – שאכפת מהזהות היהודית של המדינה.

אלעזר שטרן: אנחנו צריכים לקוות שבמדינת ישראל, כשאריה דרעי יהיה שר הפנים שלה, הכוח שיש בידי הממשלה הוא לא איך לנצל אותו איך להרחיק את האנשים מהיהדות, איך להפוך את היהדות למוסדות של ג'ובים, של כוח כלכלי, אלא איך לקחת את היהדות הזאת ולהפוך אותה לכלי מושך.

אלעזר שטרן: והדברים האלה – אני חושב, במיוחד בממשלה של 61, לא שלא תהיה דורסנית, אלא שתפעל באמת לקירוב, אחרי המינוי הזה.

אלעזר שטרן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': ישיב בשם הממשלה השר המקשר יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, אני מוכרח להודות שלא כך הבנתי.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אולי אתה תוכל לעזור לי, כי אני לא הבנתי.

יריב לוין: אני צריך להשיב, אבל אני לא מבין.

יריב לוין: הרי בואו נניח שתנצחו בהצבעה שתתקיים כאן עוד כמה דקות – – –

מיקי רוזנטל: אז בוא נתחיל מהתחלה.

יולי יואל אדלשטיין: אז התיק יישאר אצל ראש הממשלה.

יריב לוין: כן, יישאר, אז קודם כול לפחות את זה הבנתי.

יצחק הרצוג: מה יהיה עם תיק הכלכלה?

יצחק הרצוג: יריב, אנחנו רוצים אותך בכלכלה.

יריב לוין: אני מעריך שאם יבוא האתגר הזה בפניכם, נראה מה תצביעו אז.

יצחק הרצוג: יהיה רוב סוחף.

עודד פורר: – – –

יריב לוין: מה אתה אומר?

יריב לוין: זה כנראה לא ישתלם בשום מצב.

יריב לוין: אבל אני באמת שואל, אני לא מצליח להבין: מה התוצאה הרצויה בהצבעה שעומדת להתקיים כאן עוד כמה דקות?

יריב לוין: מי מתנדב?

יריב לוין: אולי יש מישהו שמתנדב להסביר לי מה אתם רוצים להשיג.

קריאה: – – –

יריב לוין: הבנתי.

יריב לוין: זאת אומרת שאתם רוצים שראש הממשלה ימשיך להחזיק גם בתיק הפנים.

חיים ילין: לא, אנחנו רוצים שראש הממשלה לא יהיה ראש הממשלה.

מיקי לוי: – – – שהוא לא מעוניין במשרד הפנים.

מיקי לוי: הוא אמר את זה.

יריב לוין: ומה אתם רוצים שיקרה?

מיקי לוי: שיישאר בתפקידו.

יריב לוין: מי יישאר?

מיקי לוי: השר דרעי.

יריב לוין: זאת אומרת שאתם רוצים שגם ראש הממשלה יישאר ויחזיק את תיק הפנים.

מיקי לוי: – – –

חיים ילין: אדוני השר, אתה כשר הפנים, איך זה?

יריב לוין: זה נהדר, אבל זה לא עומד להצבעה.

חיים ילין: שאלת מה אנחנו רוצים אז אמרנו.

יריב לוין: בסדר, אבל אתה יודע, חבר הכנסת חיים ילין, אני אגיד לך את האמת – אתה יודע, אני מגיע ל"בלומפילד" כל שבועיים, אני רוצה שמסי יהיה בהרכב של "הפועל".

יריב לוין: אני מסתכל – זה אף פעם לא קורה.

נחמן שי: אתה לא רוצה את מסי.

יריב לוין: עכשיו, אני צריך להחליט מה אני מעדיף: ש"הפועל" תנצח בלי מסי, או לא.

יריב לוין: אני לא יכול לרצות – – –

אלי אלאלוף: – – –

יריב לוין: קודם כול, אני מחזק את ידי "הפועל באר-שבע", יש לה מלחמת קודש עכשיו, אבל נעזוב את זה.

יריב לוין: עכשיו אני שואל ברצינות, חבר הכנסת ילין: הרי אנחנו לא עוסקים בשאלה תיאורטית.

יריב לוין: אני צריך תשובה, אולי חבר הכנסת לוי יעזור לי – מה אתם רוצים שיקרה?

יריב לוין: הנה, אני אומר לך, אני מוכן להצביע כמו שאתם תרצו, אם תשכנעו אותי, כמובן.

יריב לוין: מה אתם רוצים שאני אעשה, שאני אצביע בעד שיתמנה שר וראש הממשלה יחזיק בפחות תיקים, כמו שאתם דורשים מעל הדוכן הזה כבר שבועות וחודשים ארוכים, או שאתם מעדיפים שאריה דרעי לא יתמנה לשר הפנים, וראש הממשלה ימשיך להחזיק בתיקים האלה?

מיקי לוי: לא, נראה לי שאצלכם בליכוד יש הרבה שרוצים להיות שר הפנים.

יריב לוין: חבר הכנסת לוי, אני מסביר לך: אתה צודק, אין ויכוח על זה, רק – זה לא מה שעומד להצבעה עכשיו.

מיקי לוי: בגלל זה אנחנו נגד.

יריב לוין: אם הייתה עכשיו השאלה האם ממנים את x או y מהליכוד לשר הפנים היינו מנהלים ויכוח אחר, אבל זה לא הנושא.

יחיאל חיליק בר: אנחנו רוצים שאתה תהיה.

יריב לוין: אני גם רוצה – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יריב לוין: – – אבל זה לא מה שמצביעים עליו.

יריב לוין: חבר הכנסת בר, אתה יודע, אני רוצה המון דברים.

יריב לוין: אמרתי לך, אני רוצה שמסי ישחק ב"הפועל תל-אביב" – –

יחיאל חיליק בר: גם אני.

יריב לוין: – – יותר משאני רוצה בכל תיק בממשלה, אבל זה כנראה לא קורה.

יריב לוין: אז מה אני יכול לעשות?

יריב לוין: אני חי עם המציאות.

יריב לוין: עכשיו אנחנו מצביעים על המציאות, לא על איזו שאיפה תיאורטית שפלוני או אלמוני יהיה שר הפנים.

יריב לוין: יש שתי אפשרויות: אם מצביעים בעד – אריה דרעי יהיה שר הפנים; אם מצביעים נגד – ראש הממשלה יישאר שר הפנים.

יריב לוין: עכשיו, אני לא מבין מה אתם רוצים.

יריב לוין: תגידו לי.

יחיאל חיליק בר: את האמת – אנחנו רוצים שראש הממשלה יהיה גם שר הפנים, יהיה לו פחות זמן לעשות נזק בתור ראש ממשלה.

יריב לוין: אז, זהו, רגע, רגע, רגע.

יריב לוין: או-או-או-או.

יחיאל חיליק בר: זה גם שיקול.

יריב לוין: רגע, רגע, רבותי, יש לי כאן חידוש.

יריב לוין: זאת אומרת – השר דרעי, תשמע, חידוש מדהים עכשיו – חבר הכנסת בר חידש לנו.

יריב לוין: הם לא נגדך אם הם יצביעו נגד, שלא תטעה.

יריב לוין: הם דואגים שמא לראש הממשלה יהיה יותר מדי זמן פנוי כדי לעשות, לשיטתם, נזקים, אז הם מצביעים נגד המינוי שלך.

יריב לוין: לא כי יש להם משהו נגדך, אלא כי הם רוצים שראש הממשלה ימשיך להחזיק בהרבה תיקים, ולא יהיה לו זמן לעשות נזקים.

יריב לוין: נכון?

יחיאל חיליק בר: נכון.

יריב לוין: יופי.

יריב לוין: עכשיו תסביר לי רק, חבר הכנסת בר – הנה, יושב מאחוריך חבר הכנסת חסון, בוהה במסך.

יואל חסון: אני מצלם אותך.

יריב לוין: זה בסדר, זה תמיד טוב.

יריב לוין: אבל, חבר הכנסת חסון, אני לא מבין את חוסר התיאום אצלכם.

יריב לוין: אומר לי חבר הכנסת בר: תשמע, אנחנו הולכים להצביע נגד המינוי, כי אנחנו רוצים שראש הממשלה יחזיק הרבה תיקים, יהיה עסוק, ולא יהיה לו זמן, כמו שאומר חבר הכנסת בר, לשיטתו, לעשות נזקים.

יריב לוין: אז למה אתה עולה פה כל שבוע ומדבר על זה שזה לא יכול להיות שלראש הממשלה יהיו כל כך הרבה תיקים?

יריב לוין: בוא תסביר לי.

יריב לוין: אני לא רוצה כלום, אני רוצה רק להבין.

מיקי רוזנטל: יאללה, יריב, זה נושא יותר מדי רציני, תפסיק לעשות מזה צחוק.

איילת נחמיאס ורבין: אם סילבן שלום היה נשאר בכנסת – – –

יריב לוין: לא, אני באמת – – –

מיקי רוזנטל: בסדר, אנחנו יודעים שאתה צריך לעשות פיליבסטר, תכבד.

מיקי רוזנטל: אבל אתה יודע, זה נושא רציני, זה נושא חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, אני – באמת, הנה, אני אשאל גם אותך, אולי מישהו יסביר לי.

יריב לוין: מה אתם רוצים?

יריב לוין: אתם רוצים שראש הממשלה ימשיך להחזיק בתיק הפנים או לא רוצים שהוא ימשיך להחזיק בתיק הפנים?

מיקי רוזנטל: אתה רוצה שקצב יחזור להיות נשיא?

מיקי רוזנטל: אה, כן?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה תיקים שהוא לא רוצה למסור – – –

יריב לוין: רגע אחד.

איילת נחמיאס ורבין: – – – את תיק החוץ – – –

יריב לוין: אני שאלתי מה אתם רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שאני רוצה, אני רוצה שהוא ימסור תיקים, את שאר התיקים שהוא לא רוצה למסור.

מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים שתשמרו על הערכים שלנו.

יריב לוין: מאה אחוז.

יריב לוין: אבל אני לא מבין, אתם נגד זה שראש הממשלה ישחרר את תיק הפנים, או בעד זה שהוא ישחרר את תיק הפנים?

איילת נחמיאס ורבין: לא – – –

מיקי רוזנטל: יריב, מספיק לעשות צחוק, זה נושא יותר מדי רציני.

יריב לוין: אני לא.

יריב לוין: אני באמת – אני לא מבין.

מיקי רוזנטל: די, מספיק – – –

איילת נחמיאס ורבין: יריב, כי אתה יודע שזה לא באמת.

יריב לוין: אז מה העניין?

איילת נחמיאס ורבין: העניין הוא שאת משרד התקשורת לא משחררים.

איילת נחמיאס ורבין: תאגיד השידור הציבורי ורשות השידור – – –

יריב לוין: נו, אבל צריך להתחיל ממשהו.

איילת נחמיאס ורבין: הכול – – –

יריב לוין: אבל – – –

איילת נחמיאס ורבין: משרד הכלכלה לא עובד בשום אופן, אין מה לעשות – – –

יריב לוין: אבל, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, אבל אני לא מבין.

איילת נחמיאס ורבין: לא באמת – – –

יריב לוין: אבל הרי צריך להתחיל ממשהו.

איילת נחמיאס ורבין: משרד החוץ עובד?

איילת נחמיאס ורבין: רגע – – –

יריב לוין: אבל צריך להתחיל ממשהו.

יריב לוין: אז הנה, בא ראש הממשלה, אומר: אתם יודעים מה?

יריב לוין: אחרי שהקשבתי לכם, נאמתם כאן, טענתם טענות – רוצה אני, אני מתחיל בתהליך.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, אנחנו באמצע ויכוח.

יריב לוין: תשובה לא קיבלתי.

איילת נחמיאס ורבין: אז זהו, לא, לא, אנחנו עסוקים בעניינים ברומו של עולם.

יריב לוין: אני אומר לך, מקשיב ראש הממשלה – – –

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו בעניינים ברומו של עולם.

יריב לוין: אבל מקשיב ראש הממשלה, מקשיב לכם, אומר: אתם יודעים מה?

יריב לוין: יש משהו בדבריהם, בואו, אני מתחיל בתהליך, אני מוותר, משחרר את תיק הפנים.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מדבר אתי על המשרד הזה, ואני מדברת אתך על משרדים אחרים – – –

יריב לוין: קודם כול, חבר הכנסת חסון – חבר הכנסת חסון, זה סוד גלוי.

יריב לוין: אבל אם כבר, תשמע – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, השר – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני רק לא מבין, אדוני השר, ברשותך, למה חבר הכנסת יואל חסון הפסיק לצלם אותך.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה – – –

יריב לוין: לא יודע.

יריב לוין: באמת – – –

יולי יואל אדלשטיין: משהו – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אה, נגמר הפיליבסטר.

איילת נחמיאס ורבין: השר לוין, אני שואלת את עצמי מה שלום הסטטיסטיקן הלאומי מהשבוע שעבר.

יריב לוין: אני גם שואל, כי צריך לראות איך זה מתקדם בוועדות הכנסת.

יריב לוין: זה כבר במגרש שלכם, לא שלי.

יואל חסון: השר לוין, בוא נלך לבחירות וזהו.

יריב לוין: מה?

יואל חסון: בוא נלך לבחירות וזהו.

יריב לוין: כן, אתה לא מציע את זה ברצינות.

יואל חסון: אני מציע ברצינות.

יריב לוין: נו, באמת, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: הרי זה לא עובד פה כל העניין זה.

יריב לוין: נו, באמת.

יואל חסון: זה לא עובד פה כל העניין הזה.

יריב לוין: נו, באמת.

יואל חסון: זה לא עובד.

יריב לוין: אל תפחיד את החברים שלך, תעשה לי טובה.

איילת נחמיאס ורבין: ממה אנחנו מפחדים?

יריב לוין: בלי רעיונות שאנשים ממש לא אוהבים.

איילת נחמיאס ורבין: לא מפחדים.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא בא מאתנו.

יואל חסון: אדוני, הם יותר מפחדים מהממשלה לך.

יריב לוין: לא, לא, לא נראה לי.

יריב לוין: לא הייתי מעמיד את זה במבחן.

יואל חסון: נעשה סקר אנונימי.

יריב לוין: לא הייתי מציע.

יריב לוין: נו, עכשיו אני אומר, באמת, אני עומד מבולבל.

יריב לוין: אני מנסה לחשוב מה אני עושה במקומכם – אני מצביע בעד ראש הממשלה שימשיך להחזיק בתיק, או בעד השר דרעי שיחליף אותו?

איילת נחמיאס ורבין: יריב, למה אתה לא עונה לי על המשרדים האחרים שאנחנו באמת רוצים?

יריב לוין: אל תדאגי, אני אומר לך, הנה, רוצים להתחיל.

יריב לוין: אדוני ראש הממשלה, אדוני ראש הממשלה, אני מוכרח לומר לך שהתעוררה פה דילמה, שלא הצלחתי לקבל תשובה, אולי אדוני יוכל לעזור לי לפתור את הבעיה.

בנימין נתניהו: מה השאלה?

יריב לוין: תראה, אני לא מבין מה רוצים: הם רוצים שהשר דרעי יהיה שר הפנים, או שהם רוצים שאתה תמשיך להחזיק גם בתיק הפנים.

יחיאל חיליק בר: אמרתי לך למה.

יריב לוין: עכשיו, אני לא מצליח להבין – אני שמעתי כאן

יריב לוין: נאומים שבועות וחודשים, שראש הממשלה מחזיק כל כך הרבה תיקים, וחשבתי שהיום סוף-סוף יתאחד הבית הזה בברכה גדולה, ותראו מה זה.

יחיאל חיליק בר: אמרתי לך מה השיקול.

יריב לוין: תראה, השר דרעי, תראה איזו הצלחה יש לך.

יאיר לפיד: יריב, דבריך יובאו לבית-המשפט, כי יש עתירה.

יאיר לפיד: נביא את דבריך.

יריב לוין: אני יכול להרגיע את חבר הכנסת לפיד, שאת הטיעונים המאוד-עמוקים והרציניים – אגב, לגופו של העניין המשפטי, ככל שהעניין הזה הוא משפטי בכלל, הרציתי באריכות בישיבת הממשלה, אפשר לקחת אותם מהפרוטוקול שם.

יאיר לפיד: אין פעם שאתה מדבר בישיבה ואני לא בכנסת.

יריב לוין: לא, אין פעם שאתה עושה את זה, רק במקרה הזה אני יכול להרגיע אותך שהשלב הזה במידה רבה הוא מאחורינו.

יריב לוין: אבל אתה יודע מה?

יריב לוין: אני אשאל גם אותך את אותה שאלה.

יאיר לפיד: כן.

יריב לוין: מה רוצה אדוני?

יריב לוין: רוצה להקל על ראש הממשלה שיוותר על תיק הפנים ויעביר אותו לאריה דרעי, או אולי אחרי כל כך הרבה נאומים ובקשות שהיו כאן שראש הממשלה יפסיק להחזיק בכל כך הרבה תיקים, לשיטתכם, פתאום התאהבתם במצב הזה – –

יאיר לפיד: – – –

יריב לוין: – – ואתם לא רוצים את זה?

אופיר אקוניס: יריב – – –

יולי יואל אדלשטיין: מוסרים לך שהאופוזיציה השתכנעה.

יריב לוין: אבל אני דווקא נהנה, אדוני.

יריב לוין: טוב, רבותי, במשפט אחד לגוף העניין, אני חושב שהסוגיה הזאת היא סוגיה פוליטית, היא לא סוגיה משפטית.

יריב לוין: יש חוק במדינת ישראל.

יריב לוין: כשהולכים לבחירות ובאים לציבור, אומרים לו: תשמע, תבחר, כל מי שנבחר כשיר לכל תפקיד.

יריב לוין: אי-אפשר, בדיעבד, אחרי הבחירות, אחרי שהציבור אמר את דברו, פתאום לשים על חברים מסוימים מגבלות שלא היו קודם לכן ולא עמדו בפני הציבור בעת הבחירה.

יריב לוין: אי-אפשר לפגוע בזכותו של אדם סתם כך כי רוצים, אי-אפשר לעשות חקיקה או הלכה ספציפית על אדם מסוים בדיעבד.

יריב לוין: נדמה לי שכל הדברים האלה הם רק חלק מהנימוקים הברורים למה ראוי ונכון לכבד את ההחלטה של הממשלה, של ראש הממשלה, ולאשר את מינויו של השר דרעי, שעומד בראש מפלגה שזכתה בשבעה חברי כנסת בבחירות וקיבלה אמון רחב מציבור גדול על מנת שימשיך ויכהן בממשלה בתפקיד כפי שסוכם בינו לבין ראש הממשלה על-פי ההסכמות שיש בין המפלגות, כפי שנעשה תמיד בכל ממשלה וביחס לכל שר.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת – אנחנו מצביעים על הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה בדבר מינוי השר אריה מכלוף דרעי לשר הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמצביע בעד – מבקש לאשר את הודעת הממשלה, מי שמצביע נגד – מצביע נגד המינוי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הודעת הממשלה – 54 נגד – 43 נמנעים – אין הודעת הממשלה על שינוי בחלוקת התפקידים בין השרים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאה היא: בעד – 54, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי המינוי אושר.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, מכיוון שחבר הכנסת אריה דרעי כבר מכהן בממשלה אין צורך בהצהרת אמונים נוספת, לכן אנחנו רק מברכים את השר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא.

אריה מכלוף דרעי: אני צריך להגיש את החוק, לא?

אריה מכלוף דרעי: אני אגיש את החוק עכשיו?

יולי יואל אדלשטיין: אני אאפשר לך, אבל אין צורך בהצהרה פורמלית.

יולי יואל אדלשטיין: יש לך אחר כך – להציג את הנושא כשר הפריפריה עוד כמה דקות.

הצעת חוק-יסוד: [מס' כ/604; "דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' 7111; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני אבקש מיושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן להציג שתי הצעות חוק, הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 42), התשע"ו–2016, ובאותה הזדמנות גם הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 43), לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לקריאה שנייה ושלישית שתי הצעות חוק מטעם ועדת הכנסת, שעניינן כהונת יושב-ראש הכנסת בתחילת כהונתה של כנסת חדשה.

): מדובר בהצעות נפרדות נוכח העובדה שמדובר בתיקון לחוק-יסוד לצד תיקון לחוק רגיל.

): חוק-יסוד: הכנסת קובע כיום כי מתחילת כהונתה של הכנסת ועד לבחירת יושב-ראש הכנסת הקבוע יכהן הוותיק שבחברי הכנסת כיושב-ראש הכנסת בפועל.

): תקופת כהונתו של יושב-ראש הכנסת בפועל יכולה להימשך בין שעות ספורות לכמה שבועות, שכן תקנון הכנסת קובע כי יושב-ראש הכנסת ייבחר עד לכינון הממשלה.

): בדומה להוראות בדבר רציפות הממשלה, מוצע לתקן את חוק-יסוד: הכנסת ולקבוע כי אם מי שכיהן כיושב-ראש הכנסת היוצאת שב ונבחר לכנסת, הוא ימשיך לכהן בתפקידו עד לבחירת היושב-ראש הקבוע בכנסת החדשה.

): רק אם יושב-ראש הכנסת היוצאת לא נבחר מחדש, יכהן ותיק חברי הכנסת כיושב-ראש הכנסת בפועל, כקבוע היום.

): לצד התיקון של חוק-היסוד יש לתקן גם את ההוראות המשלימות בחוק הכנסת, העוסקות בסמכויות יושב-ראש הכנסת בישיבת הפתיחה של הכנסת.

): חשוב להזכיר כי ליושב-ראש הכנסת תחומי אחריות החורגים מהפן הפרלמנטרי, כמו אחריות לניהול המשכן, סמכויות רבות בקשר לעובדי הכנסת ועוד.

): ועדת הכנסת סברה כי במקרה שהיושב-ראש היוצא נבחר לכנסת החדשה, יש היגיון רב בהשארתו בתפקיד עד שייבחר יושב-ראש קבוע.

): חברת הכנסת מרב מיכאלי הגישה הסתייגות לחוק-היסוד, שלפיה התיקון ייכנס לתוקף רק בתחילת כהונתה של הכנסת העשרים-ושתיים.

): רוב חברי הוועדה לא תמכו בהסתייגות, שכן לא מדובר בחוק פרסונלי, ואם מסכימים על העיקרון, אין כל סיבה לדחותו בשנים כה רבות.

): אנו מצויים בתחילת כהונתה של הכנסת, ואין כיום אפשרות לדעת מי יתמודד וייבחר לכנסת הבאה ועל מי הוא ישפיע.

): אני רוצה לומר שמדובר בחוק קונסטיטוציוני ממדרגה ראשונה, שהגיע הזמן לשנותו.

): בעבר היה זקן חבר הכנסת, וזה שונה לוותיק חברי הכנסת, ומן הראוי שבמקרה שיושב-ראש הכנסת נבחר, הוא ימשיך לשרת את הכנסת כיושב-ראש עד לבחירת אדם אחר, ואם הוא לא נבחר, יחול הדין הקיים של ותיק חברי הכנסת.

): תודה רבה.

): אני מבקש מהכנסת לדחות את ההסתייגות ולאשר את שתי ההצעות בקריאה שנייה ושלישית בנוסח שהציעה ועדת הכנסת.

): תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש פה שתי הצעות חוק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בוודאי נצביע בנפרד.

יולי יואל אדלשטיין: רק לשנייה יש הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: קיבלתי הודעה שבשם מגישי ההסתייגויות ידבר חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, אני מזמין אותו לדבר, ואז נקיים שתי הצבעות נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש שקט באולם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שטרן, חבר הכנסת אילטוב, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ישב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רבותי השרים, אני החלטתי להתייצב בפני חברי הכנסת ולומר כמה משפטים על החקיקה ועל הדיונים שמלווים הצעת חוק זו.

עמיר פרץ: אני האזנתי רוב קשב לדיון שהתקיים כאן בקריאה הראשונה וכן לדיונים בהכנת ההצעה לקראת ההצבעה לקריאה שנייה ושלישית, הדיונים שהתקיימו בוועדת הכנסת.

עמיר פרץ: אני יודע כי שמי השתרבב לתוך הדיונים האלה, ואני בהחלט רוצה להאמין שכל השיקולים שעמדו לנגד עיני חברי הכנסת היו שיקולים ענייניים.

עמיר פרץ: אבל אני מאמין – אחרי כל המחלוקות הפוליטיות שמתקיימות בינינו, אני מאמין שמוטלת על כולנו חובה לשמור על משכן הכנסת כמקום שבו מבטיחים בכל דרך שהערכים הדמוקרטיים מתקיימים.

עמיר פרץ: זהו המקדש של הדמוקרטיה.

עמיר פרץ: זה המקום שבו אנחנו צריכים לעשות הכול לשמור על הכללים, לשמור על התרבות הנהוגה בכנסת, ואני בהחלט חושב שכל דיון סביב מעמדו של יושב-ראש הכנסת הוא דיון שאנחנו צריכים לקיים אותו בכובד ראש.

עמיר פרץ: אני רוצה להודות על כך שהייתה לי הזדמנות לנהל את ישיבת הפתיחה של הכנסת.

עמיר פרץ: אני רוצה להודות על כך שנפלה בידי ההזדמנות להשביע את כל חברי הכנסת שהגיעו הנה.

עמיר פרץ: זה היה יום מרגש, חשוב, לכל חברי הכנסת שהגיעו.

עמיר פרץ: זה היה יום חשוב גם לי.

עמיר פרץ: זה היה יום חשוב לדמוקרטיה הישראלית, וזה היה יום שבו, בהחלט, יכולנו להביא לידי ביטוי את המסרים, את חילוקי הדעות, אבל בעיקר השתדלתי להביא לידי ביטוי את המכנה המשותף של מדינת ישראל, של אזרחי ישראל, של כל אדם באשר הוא אדם, והזכות שלנו והחובה שלנו הן לשמור על הערך הבסיסי שהדבר נותן לכל הקהילות בישראל, מכל עבר, שהגיעו מכל קצווי העולם; יחד עם זאת, אנחנו מכבדים גם את האוכלוסייה הערבית החיה בתוכנו.

עמיר פרץ: ולכן אני רוצה לפנות לחברי במחנה הציוני וליושבת-ראש הסיעה ויושב-ראש המחנה הציוני ולבקש שאנחנו נסיר את כל ההסתייגויות שלנו.

עמיר פרץ: אני רוצה שהיום אנחנו נתאחד סביב מעמדו של יושב-ראש הכנסת.

עמיר פרץ: אני אינני רוצה בשום פנים ואופן שהחקיקה הזאת תטיל דופי כלשהו, אפילו לא דופי של טעם רע, בדיונים סביב מעמדו של יושב-ראש הכנסת, וגם אם יש סימני שאלה אם הכול היה ענייני, אני חושב שכבודו ומעמדו של התפקיד של יושב-ראש הכנסת הרבה יותר חשובים, ולכן אני מבקש מחברתי יושבת-ראש הסיעה, מחברי, להסכים להסיר את כל ההסתייגויות, ופונה לכל חברי הכנסת להתאחד להצבעה אחת סביב הצעת החוק הזאת.

עמיר פרץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, מקובלת ההודעה?

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לא נותר לי אלא לברך את חבר הכנסת עמיר פרץ, לומר באופן אישי שאני דוחה בשאט נפש כל רמיזה שהחקיקה הייתה קשורה בצורה כלשהי לוותיק חברי הכנסת כרגע, מאלה שאינם שרים, הלוא הוא חבר הכנסת עמיר פרץ, שפעם אחר פעם מוכיח את הגישה הממלכתית והמכבדת את הכנסת, ולהודות לו גם באופן אישי על כך שהוציא אותי מן הסיטואציה המאוד-לא-נעימה של כביכול איזו חקיקה פרסונלית; ולכן אנחנו יכולים לעבור להצבעה בצורה הכי עניינית שיש, וכל אחד יצביע על-פי הבנתו ומצפונו.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, שתי הצבעות נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול – אנחנו, על-פי עצת, הנחיית, היועצת המשפטית של ועדת הכנסת, קודם מצביעים על הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 43) בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הוסרו כל ההסתייגויות, לכן אנחנו מצביעים על הצעת החוק בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע בקריאה שנייה – כנוסח הוועדה, חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 43).

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 94 נגד – אין נמנעים – 1 סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 94, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי אישרנו את החוק כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע בקריאה שלישית על חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 43).

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 91 נגד – אין נמנעים – 1

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 91, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 43) אושר כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 42), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–2 – 90 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 1–2 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 90, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם חוק הכנסת (תיקון מס' 42) אושר כנדרש בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 93 נגד – אין נמנעים – אין חוק הכנסת (תיקון מס' 42), התשע"ו–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 93, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי חוק הכנסת (תיקון מס' 42), התשע"ו–2016, אושר כנדרש בשלוש קריאות והפך לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: שוב אני מודה לחבר הכנסת עמיר פרץ על הודעתו.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/998); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת חוק תעריפי התחבורה הציבורית, התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה השר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל וגם שר הפנים – אבל כאן אתה השר לפיתוח הפריפריה – הלוא הוא חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים נכבדים, א.

אריה מכלוף דרעי: אני מודה לכל אלה שהצביעו ותמכו במינוי שלי, וגם לאלה שלא הצביעו.

אריה מכלוף דרעי: אני, בעזרת השם, מבטיח – אני אהיה שר הפנים של כולם.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, אני מגיש היום – – –

מירי רגב: – – –

אריה מכלוף דרעי: אני מבטיח, אני אקיים גם, בעזרת השם.

אריה מכלוף דרעי: אני מתכבד ומתרגש להגיש היום הצעת חוק, אני חושב, חברתית ממדרגה ראשונה; הצעת חוק, לדעתי, מוצדקת ביותר, שמתמודדת קודם כול עם הורדת יוקר המחיה מייד, לא בסיפורים, אלא ברגע שהחוק הזה יתקבל בשלוש קריאות – מייד תהיה הורדה בשיעור המע"מ על תחבורה ציבורית, לכל התחבורה הציבורית ולכל האוכלוסייה.

אריה מכלוף דרעי: זה לא דיפרנציאלי, זה לא סלקטיבי.

אריה מכלוף דרעי: אני הסכמתי שזה לא יהיה הורדת המע"מ ממש, אלא הנחה בגובה המע"מ בחקיקה, כיוון ששמעתי את חוות הדעת של כל אנשי המקצוע שלא לפגוע בשיטת המיסוי שלנו.

אריה מכלוף דרעי: לכן, חברי חברי הכנסת, אני חושב שבהצעת החוק הזאת אין אופוזיציה, אין קואליציה; כולם צריכים לתמוך ולהצביע על עזרה לכל אלה שמשתמשים בתחבורה הציבורית.

אריה מכלוף דרעי: זאת הנחה משמעותית מאוד.

אריה מכלוף דרעי: משפחה שיש לה כמה ילדים שקונים להם כרטיסי "רב-קו" כל חודש – זו הנחה שלפי החשבון שעשו אנשי מקצוע – ראיתי את זה בתקשורת בעיתונים הכלכליים – זה יכול להגיע להנחה של עד 2,000, 2,500 שקל ויותר בשנה למשפחה, וזו עזרה ממש מבורכת.

אריה מכלוף דרעי: אני חייב לומר שחשבתי להגיש היום גם את הצעת החוק על הנחה בתעריפי המים, אבל עדיין יש נוסחאות חקיקה, ובעזרת השם, בשבוע הבא נביא את זה.

אריה מכלוף דרעי: אני מבקש שהצעת החוק הזאת תידון בוועדת הכספים של הכנסת, ולהביא את זה בזריזות לקריאה שנייה ושלישית, כיוון שכל יום שעובר אנשים מפסידים את ההנחה.

אריה מכלוף דרעי: להבדיל מהמים שנעשה את זה רטרואקטיבית מ-1 בינואר, בתחבורה אי-אפשר לעשות את זה רטרואקטיבית, וזה מתוקצב כבר מתחילת השנה.

אראל מרגלית: מחר אתה בצפון, והתוכנית שהשר כץ הציג – תוכנית טובה – – –

אריה מכלוף דרעי: זה שני דברים שונים – זה תוספת.

אראל מרגלית: אני יודע.

אראל מרגלית: אבל חסר פתרון רציני של תחבורה ציבורית בצפון.

אריה מכלוף דרעי: בסדר.

אריה מכלוף דרעי: אני לא – חלילה וחס, אני לא אמור להחליף את שר התחבורה.

אריה מכלוף דרעי: שר התחבורה עושה ימים ולילות – כולם רואים את מה שהוא עושה בארץ.

אריה מכלוף דרעי: הוא ייתן לך תשובה.

אריה מכלוף דרעי: אני התמקדתי, כפי שידוע לכם – הבטחתי, והסיעה שלנו הכניסה בהסכם הקואליציוני את הנושא של הורדת המע"מ על מוצרי היסוד.

אריה מכלוף דרעי: לאחר ששוכנעתי שהורדת המע"מ במוצרי יסוד תביא למשפחות הנזקקות הנחה מאוד קטנה ולא משמעותית, הסכמתי ללכת לכיוון של תחבורה ציבורית ותעריפי המים, כיוון ששם האוכלוסיות החלשות יקבלו הנחה גדולה וגם משמעותית.

אריה מכלוף דרעי: זו אוכלוסייה שאנחנו מעודדים גם להשתמש בתחבורה הציבורית – לסטודנטים, לחיילים, לכל מי שמשתמש זה סך הכול רווח גדול: פחות זיהום אוויר, פחות תאונות, וגם הורדת יוקר המחיה בצורה משמעותית מאוד.

אריה מכלוף דרעי: אני גם רוצה להודות, כמובן, לראש הממשלה, לשר האוצר ולכל אנשי משרדו, שהעמידו לרשות הדבר הזה למעלה ממיליארד שקל.

אריה מכלוף דרעי: הצעת החוק הזאת, העלות שלה היא כ-650 מיליון, וההנחה במים וגם ההנחה בחשמל מגיעות ביחד ליותר ממיליארד שקל, ואני מודה להם על הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שבאמת החוק הזה יהיה צעד ראשון לקראת מלחמה, מאבק, להורדת יוקר המחיה ולעזרה לשכבות החלשות, כפי שהבטחנו.

אריה מכלוף דרעי: זה בא אחרי החוק להעלאת שכר המינימום, שהכנסת הצביעה עליו בקריאה ראשונה, ואני מקווה שהצעדים הללו, בעזרת השם, יעזרו למשפחות החלשות להתפרנס בכבוד וגם יורידו להן את יוקר המחיה.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אני מודיע שרשימת הדוברים נסגרה.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, יש לי שוב ההזדמנות לברך – בנוכחותו – את השר, הרב אריה דרעי, שהתמנה זה עתה לשר הפנים.

ישראל אייכלר: ברכות על העובדה שכשר הפנים זכית להגיש את הצעת החוק הזאת, שהיא לברכה לכלל אזרחי ישראל.

ישראל אייכלר: אני רוצה לציין פה עובדה: במשך שנים רבות מספרים שהציבור החרדי הוא סקטוריאלי ודואג רק לעצמו ולאנשיו; רק השבוע השר יעקב ליצמן זכה בסקרים כשר שאנשים הכי מרוצים ממנו, כי הוא עוסק ברפואת שיניים לכולם, MRI לכולם, והיום הרב דרעי יוכיח בעניין הזה של התחבורה הציבורית שהוא שר כלל-ישראלי, כי כל נוסעי התחבורה הציבורית ייהנו מהדבר הזה.

ישראל אייכלר: היום הייתה לי הזכות לשבת בוועדה לפניות הציבור על הנושא של בעיות הרפורמה בתחבורה הציבורית, וציינתי שמאז קום המדינה אינני זוכר דבר כזה, הורדה כל כך דרסטית לציבור משתמשי התחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: זה דבר גדול מאוד לכל אזרחי הארץ, כי המחירים הם יקרים מדי.

ישראל אייכלר: וגם עכשיו, אחרי שהסירו את המע"מ – ההנחה היא בגובה המע"מ – צריך לדאוג קודם כול שלא יהיה בשנה הבאה איזה שר אוצר שיעלה שוב את מחירי התחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: דבר שני, ברפורמה שנעשתה זה עתה, ב-1 בינואר, יש הרבה עיוותים.

ישראל אייכלר: העיוות הראשון – שיש ערים כמו קריית-גת, עפולה ועוד רשימה של ערים שלא נכללות ברפורמה המטרופולינית וההנחות שהיו בתחבורה הציבורית, וצריך לתקן את זה.

ישראל אייכלר: גם היה עניין שנלחמנו שיהיה ערך צבור בכרטיס ה"רב-קו".

ישראל אייכלר: העיר ירושלים, שהיא פרובינציה גדולה מאוד בארץ הזאת, לא זוכה לערך הצבור, שזו הנחה משמעותית גדולה מאוד לאנשים שמשלמים, שהם נוסעי האוטובוסים – אני יודע שיש פה מעט מאוד אנשים שנוסעים באוטובוסים, אבל זעקת העם שנוסע באוטובוסים עולה מהבעיה של הערך הצבור; זה לא רק בירושלים.

ישראל אייכלר: ולא תאמינו, רבותי, ממש סיבות חלמאיות מונעות מתושבי ירושלים לזכות בערך הצבור.

ישראל אייכלר: לא תאמינו, אבל דווקא הרכבת הקלה, שהיא שיא השכלול המודרני, היא לא יכולה להכניס מכונות שיתואמו עם המכונות שבאוטובוסים, ולכן כל תושבי ירושלים וכל אלה שבאים לירושלים וכאלה שבאים מאזורים שליד ירושלים לא יכולים לזכות בדבר הזה, מפני שלא מסתדרים במשרד התחבורה עם "סיטיפס".

ישראל אייכלר: אני מבקש משר התחבורה ישראל כץ – סליחה, שרת התרבות, אני רוצה את שר התחבורה לשנייה.

ישראל אייכלר: שר התחבורה, דיברתי עכשיו על הבעיה ש"סיטיפס" לא יכולה לתאם את המכונות שלה עם "אגד", ולכן כל תושבי ירושלים לא זוכים להישג הגדול של הערך הצבור בכרטיס ה"רב-קו".

ישראל אייכלר: זה עלה היום לדיון אצלי בוועדה, ואומרים שזה ייקח לפחות שנה.

ישראל אייכלר: מישהו אפילו אמר שיש איזו בוררות בין משרד התחבורה ל"סיטיפס".

ישראל אייכלר: אני מבקש בשם תושבי ירושלים וכל האזורים, ואלה שבאים לירושלים, תחייבו את "סיטיפס" מעבר לכל בוררות שיש לכם אתה – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אייכלר, תודה.

ישראל אייכלר: – – להכניס את המכונות החדשות כדי לתאם את המכונות בין "סיטיפס" לאוטובוסים ולרכבת שיוכלו לנסוע.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ישראל כץ: – – – ההסכם שהם עשו לא היה אתנו, הוא היה הסכם היסטורי, ויכול להיות שכמו בוועדת ערר, שהם לא הסכימו – – –

ישראל אייכלר: אני לא קלטתי את התשובה.

ישראל אייכלר: יש אפשרות לעשות את זה?

ישראל כץ: ועדת ערר עברה כאן בחוק – – – בחוק שמחייב אותם – – – נתמוך בזה.

ישראל אייכלר: זה תלוי בבוררות ביניכם, אני מבין.

ישראל אייכלר: אזרחי ירושלים לא צריכים לסבול בגלל זה.

ישראל כץ: – – – עם האוצר – – –

ישראל אייכלר: עם האוצר.

ישראל אייכלר: אז אפשר לפתור את הבעיה הזאת?

ישראל אייכלר: רק בחקיקה?

ישראל כץ: – – – בדברים הרבה יותר גדולים – – –

ישראל אייכלר: אז השר הציע להגיש הצעת חוק והם יתמכו בזה?

ישראל כץ: – – –

ישראל אייכלר: אם השר יתמוך בזה והממשלה תתמוך בזה, אנחנו נגיש הצעת חוק.

ישראל כץ: יש כבר משהו ממשלתי.

ישראל כץ: תוספת, כמו שעשינו עם ועדת הערר.

ישראל אייכלר: טוב, אז אנחנו נדבר מחוץ למיקרופון.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד, אם אתם תתמכו בזה, אנחנו נגיש, חברי הכנסת של הוועדה לפניות הציבור – כולנו וגם הרבה חברי כנסת תומכים בזה שלא ייתכן שבגלל בעיה טכנית ב"סיטיפס" מאות-אלפי תושבי ירושלים והבאים אליה לא יכולים לזכות בערך הצבור בכרטיס ה"רב-קו".

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: בכל אופן, אני רוצה להודות לך על הדברים.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אמרתי קודם, בנאום הקודם שלי, דיברתי על פוליטיקה של פיוס.

איילת נחמיאס ורבין: אז בואו נתחיל בדבר האמיתי: זאת החלטה טובה.

איילת נחמיאס ורבין: זאת החלטה טובה, החלטה חשובה, החלטה שתעזור לאזרחים רבים בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: היא צריכה לעזור, אגב, לאזרחים רבים יותר.

איילת נחמיאס ורבין: לפני שבוע או שבועיים משרד התחבורה פרסם חוברת, שצורפה לאחד מעיתוני יום השישי – מפה מאוד מאוד מפוארת של קווי התחבורה הציבורית בעתיד, כפי שאמורה, בתקווה, להיראות מפת התחבורה הציבורית בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: יש אזור אחד במדינת ישראל שנעלם ממנה, אדוני השר – רבותי השרים, יש אזור אחד – כן, השר כץ, אנחנו מתכבדים בנוכחותך, אבל אנחנו מדברים על ענייניך.

איילת נחמיאס ורבין: טוב, אז אני אמשיך, בתקווה שבעוד רגע השר יקשיב לי.

איילת נחמיאס ורבין: יש אזור, חברי חברי הכנסת, שפשוט מודר מהמפה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: זה – אי-אפשר להאמין.

איילת נחמיאס ורבין: הגליל המזרחי, אדוני השר, ואני חושבת שלזה התייחס גם חבר הכנסת מרגלית, פשוט לא נמצא במפה.

איילת נחמיאס ורבין: זו תופעה מדהימה.

איילת נחמיאס ורבין: אני פשוט הייתי בהלם כשראיתי את זה.

איילת נחמיאס ורבין: רמת-הגולן, אצבע-הגליל – אזורים שלמים במדינת ישראל פשוט לא נמצאים במפת התחבורה הציבורית העתידית של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אז אוקיי, האוכלוסייה שם היא של 60,000–70,000 אנשים – סליחה, לאנשים האלה לא מגיעה תחבורה ציבורית?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מדברת על היתרונות הידועים של השימוש בתחבורה הציבורית, של איכות הסביבה, שאלה דברים ידועים; אני מדברת על אותם אנשים שצריכים לנסוע מקיבוץ הגושרים ולהגיע לרופא בקריית-שמונה, והם לא יכולים לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ואגב, צריך לומר מילה: יש עוד אזורים בארץ שבהם, כתוצאה מהפרטה מרובה של קווי תחבורה ציבורית, אין כמעט תחבורה ציבורית, אין כמעט אוטובוסים.

איילת נחמיאס ורבין: חברים וחברות, אני רוצה לומר לכם שגם באזורים במרכז הארץ, ותמיד אנחנו אומרים שמרכז הארץ – שהפריפריה תזכה לאותם דברים כמו במרכז – יש לי חדשות בשבילכם: יש אזורים מסוימים במרכז הארץ שגם בהם אין תחבורה ציבורית, אין אוטובוסים, שאנשים מבוגרים צריכים לעמוד בקיץ בשיא החום לחכות שעה, שעה ורבע לאוטובוס.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט לא הגיוני.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לראות חוברת של משרד ממשלתי, אדוני השר, בכל זאת – גברתי השרה, אני מדברת אל שר התחבורה, אני מבינה שאתם בעניין מסעיר.

מירי רגב: בכל זאת, יש לנו – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת, אני יודעת, אבל חשוב לי שתשמע את זה, אדוני השר, כי ישבתי עם אנשים מהגליל המזרחי היום, ועובדה, שבחוברת רשמית של משרד ממשלתי, משרד פעלתן כמו שאתה עומד בראשו, אזור שלם, רמת-הגולן ואצבע-הגליל, הגליל המזרחי, פשוט לא נמצא על המפה.

ישראל כץ: – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל דיברתי אל השר, השר שמע אותי, ואני באמת באמת מבקשת ממך – – –

ישראל כץ: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני לא דיברתי על ההנחה, דיברתי על עצם קיומה של תחבורה ציבורית.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: אתה פשוט היית עסוק בעניין דרמטי אחר.

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, אני פשוט, באמת – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חברת הכנסת ורבין.

ישראל כץ: – – – לטובים שבכם לומר את דברם ולא להוסיף.

ישראל כץ: כשמוסיפים, מקבלים גם תשובה מה היה בעבר.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשמח לדעת.

ישראל כץ: – – – בהווה לעומת העבר.

ישראל כץ: להגיד שאין היום אוטובוסים, כשיש פי כמה וכמה מכל מה שהיה שם בעבר, זה לא נכון.

ישראל כץ: להגיד שצריך עוד – זה כן נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אז א.

איילת נחמיאס ורבין: צריך עוד, וגם אני אומר לך משהו: במפה – וזה עניין אובייקטיבי, אדוני השר, ואתה בטח ראית את זה, ואתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: אני משוכנעת שהצטערת על זה.

איילת נחמיאס ורבין: החלק הזה של מדינת ישראל פשוט לא נמצא שם במפה מבחינה גרפית.

איילת נחמיאס ורבין: מבחינה גרפית.

בצלאל סמוטריץ': המטרופולינים.

ישראל כץ: מתי היית שם בפעם האחרונה?

איילת נחמיאס ורבין: מה?

ישראל כץ: מתי היית שם בפעם האחרונה?

איילת נחמיאס ורבין: שלושה שבועות.

ישראל כץ: ראית את הסלילה של הכבישים והדברים וכל מה שמשקיעים עכשיו?

ישראל כץ: עשרות המיליארדים – – –?

איילת נחמיאס ורבין: אני רואה, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק רוצה להסביר, אני מתכוונת בסוף לאוטובוסים, לאותם אנשים שלא יכולים להחזיק – – –

ישראל כץ: אבל זה רכבות.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לקוות שהרכבות יגיעו לשם.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני רוצה, ואני יודעת שגם אתה רוצה, לראות שם קווי אוטובוסים, כי גם אני יודעת, אני יודעת שאתה לא רוצה שכולם יהיו תלויים בתחבורה פרטית.

איילת נחמיאס ורבין: אני משוכנעת בזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ורבין, דברייך הובנו.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת באסל גטאס, שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אנצל את הדקות שיש לי כדי להמשיך ולהבהיר כמה דברים שעלו בשיח הציבורי בימים האחרונים באדיבות ראש הממשלה ושריו, שהמשיכו להסית ולדבר דברים שהם לא-אמת בעניין של התוכנית הכלכלית ובעניין של היחס של הממשלה ושל ממשלות ישראל לדורותיהן למגזר הערבי וליישובים הערביים.

באסל גטאס: אני, כמובן, בתחילה, מברך את השר אריה דרעי על מינויו ובחירתו היום לשר הפנים.

באסל גטאס: לדוגמה, אחד הדברים שכפי שאמרתי מתנוססים זה נושא הבנייה הבלתי-חוקית, השר דרעי, ונושא תוכניות המתאר והתכנון והבנייה ביישובים הערביים, שהפך להיות היום העניין המרכזי.

באסל גטאס: כשראש הממשלה מדבר, או כל שריו, כל חברי הכנסת, מדקלמים: בנייה בלתי חוקית, לבנות לגובה, לא נאשר כספים; ממנים את יריב לוין ואת השר אלקין לשים תנאים על מנת שהממשלה תיישם את החלטתה שלה מלפני שבועיים בנושא שריון כספים או מתן סוג של תוכנית כלכלית לפיתוח היישובים הערביים.

באסל גטאס: יש לך הזדמנות, השר דרעי, ללמוד.

באסל גטאס: הממשלה שעברה, ממשלת נתניהו הקודמת, מינתה צוות שנקרא "צוות 120 הימים", לפתור או לתת המלצות לפתרון משבר הדיור ביישובים הערביים, והם הגישו את המלצותיהם לממשלה הנוכחית בחודש יוני.

באסל גטאס: רוב ההמלצות מתייחסות לתכנון והבנייה והתשתיות, וגם לנושא שהוא בסמכותך – אני יודע שמינהל התכנון עבר למשרד האוצר, אבל יש עניין מרכזי שהוא בסמכותך, וזה תחום השיפוט.

באסל גטאס: יש המלצה שהשר הקודם, השר סילבן שלום, עצר אותה, או גימד אותה קצת, להקים ועדת גבולות קבועה.

באסל גטאס: אתה יודע שהעניין הזה הוא במרכז המשבר.

באסל גטאס: למה אין לנו שטחים מספיקים לבנייה?

באסל גטאס: כי שטחי השיפוט לא מספיקים.

באסל גטאס: אתה יכול מייד לגשת ולנסות לקדם את העניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': משפט מסכם.

באסל גטאס: אבל הוא מנסה לעזור לך, אדוני, מלמטה.

באסל גטאס: לא סומך עליך, חבר הכנסת אורן.

אורן אסף חזן: סומך עליו מאוד.

באסל גטאס: אני אסיים ואגיד שבאפשרות השר דרעי לקדם – לקחת את עניין המלצות "צוות 120 הימים", שגם תוקצבו חלקית במסגרת התוכנית הכלכלית, לתשומת לבו, ולדחוף ליישומן.

באסל גטאס: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מוזס, אדוני מעוניין לדבר?

מנחם אליעזר מוזס: מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, זוהי הזדמנות מאוד נדירה, אדוני שר הפנים והפריפריה – נכון?

דב חנין: עדיין – לעמוד כאן – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

דב חנין: לא, לא, סליחה.

דב חנין: אדוני שר הפנים והפריפריה.

דב חנין: זו הזדמנות נדירה עבורי לעמוד כאן על הדוכן הזה ולהגיד מילה טובה על הממשלה.

דב חנין: אבל המהלך שאתה הובלת, אדוני השר, הוא מהלך נכון, הוא מהלך מתבקש, ויש לו משמעות מאוד מאוד גדולה.

דב חנין: אנחנו – נמצאים פה גם שר התחבורה וגם שר הפנים; אדוני סגן שר הפנים, אני בכל זאת רוצה להגיד משהו ששר הפנים ישמע, ברשותך – המהלך הזה הוא מהלך נכון ומתבקש.

דב חנין: קודם כול כי הוא מהלך חברתי, והוא מהלך שנותן לאנשים שתלויים היום בתחבורה הציבורית הקלה באחד מסעיפי ההוצאות המשמעותיים.

דב חנין: אבל הוא מהלך חברתי במובן נוסף: אנחנו מדינה, חברה, שנעשתה יותר מדי תלויה ברכב הפרטי, ולדבר הזה יש השלכות קשות ביותר.

דב חנין: כולנו מבזבזים זמן יקר בפקקים; אנחנו מבזבזים הרבה כסף על נסיעות ועל הדלק; יש לזה גם מחירים סביבתיים, וצריך להעביר את הציבור הישראלי לתחבורה ציבורית; צריך לגמול אותנו מהתלות המזיקה הזאת ברכב הפרטי.

דב חנין: וכדי להעביר אנשים לתחבורה ציבורית, צריך בין היתר להפחית מחירים.

דב חנין: אני רוצה להתייחס לוויכוח שהיה סביב הצעד הזה ולומר שדווקא המהלך שאתה, אדוני שר הפנים, התעקשת עליו, הוא המהלך הנכון.

דב חנין: אנחנו, למשל, יודעים שהייתה עכשיו רפורמה במחירים, ובגלל המורכבות של הרפורמה, חלק גדול ממנה בפועל לא יצא אל הדרך כפי שתוכנן.

דב חנין: בדיוק עכשיו יש כותרת ב"וואלה" על אנשים שבעצם במסגרת הרפורמה יצטרכו לשלם יותר עבור הכרטיס שהם משלמים אתו.

דב חנין: לכן, בנושא הזה, דווקא מהלך רוחבי שבאמת מתייחס באופן חד לכל מחירי התחבורה הציבורית וקובע שיעור קבוע וברור של הפחתת מחירים הוא המהלך הנכון, ואת הכיוון הזה צריך להמשיך.

דב חנין: צריך להמשיך ולעודד את התחבורה הציבורית.

דב חנין: הפחתת מחירים היא צד אחד של המטבע; הצד השני של המטבע צריך להיות שיפור משמעותי של השירות, של תדירויות השירות, כדי שאנשים ידעו שלנסוע בתחבורה ציבורית זאת לא רק הדרך הזולה ביותר, זו גם הדרך המהירה, הנוחה והאפשרית להגיע ממקום למקום.

דב חנין: זה עדיין רחוק מלהיות המצב, ולכן הממשלה צריכה להקצות לתחבורה הציבורית יותר כסף.

דב חנין: וכאן אני רוצה – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': משפט אחד.

דב חנין: ברשותך, משפט.

דב חנין: אדוני השר, אני רוצה להביע מחאה – אדוני שר הפנים – אני רוצה להביע מחאה על הספין שמתבצע בשעות אלה ממשרד האוצר.

דב חנין: הם אומרים שכביכול בגלל המהלך הזה לא תבוצע רפורמה במחירי התחבורה הציבורית בפריפריה.

דב חנין: הכסף הזה, כפי שאני מבין, שניתן למהלך הזה של הפחתת המע"מ, הוא כסף קואליציוני.

דב חנין: זה לא כסף שהגיע מתקציב משרד התחבורה.

דב חנין: אני חושב שצריך לדחות על הסף את העמדה של משרד האוצר, שאומרת שעכשיו לא נבצע רפורמה במחירי התחבורה הציבורית בפריפריה.

דב חנין: זה צריך להתבצע, ואין לזה שום קשר למהלך של ההפחתה הרוחבית שנעשתה היום.

דב חנין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, לאחרונה דיברו הרבה על הבנייה הרוויה במגזר הערבי, וכל המקהלה שהממשלה דיברה בה על זה היא כמו תוכי: בנייה רוויה במגזר הערבי, בנייה רוויה במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז בואו נעמיד את הדברים על דיוקם, כי נראה שיש הרבה בורות אצל היועצים האלה – אני לא רוצה לדבר על הממשלה, אבל לפחות על היועצים שמייעצים לממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי מי מתכנן במגזר הערבי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי מאשר תוכניות מתאר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי מאשר תב"ע, תוכניות מפורטות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה קובעת שהבנייה במגזר הערבי היא לא בנייה רוויה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמה: רק לפני פחות משנה אושרה תוכנית מתאר ליישוב שלי, טייבה – שלקח למתכנן 15 שנים, שהתוכנית תתאים עד 2020.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבנייה שם – מקסימום שלוש קומות על עמודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שואלים, למה אתם לא בונים בנייה רוויה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אתם לא מאשרים לנו לבנות בנייה רוויה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה חד-משמעי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה שאישרו תוכניות – לא רק זה, גם תוכניות מתאר, מי שמתכנן אותן זה המדינה, זה מינהל התכנון, ואפילו לא היישובים עצמם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוקם "צוות 120 הימים", המליץ המלצות; בהמלצות הממשלה אמרה: אנחנו מאמצים – למרות שהיא גרעה כמה מההמלצות שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה באה ומתכננת, ובתכנון שלה ליישובים שלנו – איפה שיש תכנון בכלל, כי יש הרבה מקומות שעשרות שנים לא העבירו להם תוכניות ולא הפשירו קרקע לבנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל באים וקובעים שטח מינימלי – 400 מטר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשטח 400 מטר אתה לא יכול לבנות בנייה רוויה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, הקרקע הפרטית לא מאפשרת גם איחוד וחלוקה – עד שהתחילו במינהל התכנון לחשוב על איחוד ותכנון במגזר הערבי, זה רק לאחרונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההמלצות של "צוות 120 הימים" אמרו במפורש שצריך להרחיב את תחומי השיפוט של הרבה יישובים ערביים באדמת מדינה ולתכנן אותם כבנייה רוויה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי כל התשתיות הקיימות במגזר הערבי לא יכולות להכיל את הבנייה הרוויה; לא קווי הביוב – אם בכלל יש רשת ביוב, אם בכלל – הם לא יכולים לקבל בנייה רוויה; הרשת של המים, הכבישים, מקומות חניה – אין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר גם כבעל מקצוע, אני מדבר כמהנדס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אי-אפשר.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני תכף מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז המדינה באה ואומרת: תעשו, וגם תקבלו תוכנית שפעם היא התחילה ב-10 מיליארד, 15 מיליארד, ותנאים, והיא לא מתכננת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה שראש הממשלה יעלה פה ויבטיח שהתוכנית הכלכלית הזאת שמדברים עליה היא לחמש שנים; שיבטיח שיתכננו לנו תוכניות מתאר ביישובים שלנו בתוך חמש שנים, שיתאפשר לקבל היתרי בנייה, ואז יבוא לחשוב לקשור בנייה רוויה בתקציבים שמגיעים לנו בלאו הכי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, שר הפנים החדש, והפריפריה, ברכותי על כניסתך לתפקיד החשוב הזה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לתמוך תמיכה נלהבת בצעד הזה, שהבאת, של הורדת מחירי התחבורה הציבורית.

מנואל טרכטנברג: יש כמה צעדים שיש בכוחה של ממשלה לעשות כדי לסייע ישירות להורדת יוקר המחיה, והצעד הזה ממחיש כמה הדבר חשוב, כמה הדבר הכרחי, וממחיש עוד דבר, שזה עולה כסף.

מנואל טרכטנברג: מי שחושב שבמדינת ישראל אפשר להקל את יוקר המחיה באיזה אקט מאגי כזה, שפתאום המחירים ירדו והצרכנים ייהנו וזה לא עולה לאף אחד, טועה טעות מרה.

מנואל טרכטנברג: הדברים האלה עולים כסף, עולים תקציבים.

מנואל טרכטנברג: והשאלה החשובה היא אם התקציב, במקרה הזה כמיליארד שקל, שצריך כדי להוריד את מחירי התחבורה ומחירי המים, אם זה מגיע בסופו של דבר לכיסו של הצרכן, או לא.

מנואל טרכטנברג: במקרה הזה זה מגיע, ומגיע ישירות, ולכן צריך לתמוך בכך, להבדיל מאותו צעד שאני התנגדתי לו בחריפות, של הורדת המע"מ, וגם הורדת מס חברות, שזה לא מתגלגל לצרכנים, ובטח לא לשכבות החלשות, שהן הזקוקות ביותר להקלה הזאת.

מנואל טרכטנברג: אז אני שוב מברך על הדבר הזה.

מנואל טרכטנברג: בו בזמן, אני רוצה להזהיר אותנו ממשהו שמתחיל להתהוות ועלול לגדול לסכנה גדולה בהקשר של התחבורה, וזה הבנייה החדשה.

מנואל טרכטנברג: שר האוצר מוביל מהלך נכון כשלעצמו של בנייה של כ-50,000 דירות, יחידות דיור, לשנה.

מנואל טרכטנברג: תחשבו על המשמעות של זה על פני זמן.

מנואל טרכטנברג: אבל אני לא רואה את התוכניות לתחבורה ציבורית נרחבת שדרושה כדי שאותם מאות-אלפי איש שיגורו במתחמים החדשים האלה יוכלו להגיע למקומות העבודה, למקומות הבילוי, למקומות התרבות, באמצעות תחבורה ציבורית.

מנואל טרכטנברג: ואם לא נפתח את זה עכשיו, זאת תהיה בכייה לדורות, כי מדובר על מאסה של בנייה חדשה.

מנואל טרכטנברג: אז אני רוצה לקרוא מכאן לשר התחבורה, שאיננו כרגע, לתת את דעתו על המהלך שנעשה כיום ועל הצורך האדיר של בניית תשתיות לתחבורה ציבורית, לפחות לצורך אותה בנייה חדשה שמתרחשת אל מול עינינו.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת חיים ילין – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הפנים, חברי חברי הכנסת, קודם כול, יש לברך על החוק שמוריד את תעריפי הנסיעה בתחבורה הציבורית.

רויטל סויד: אבל אני רוצה לדבר על תחבורה ציבורית, ואני רוצה לדבר על חיילים שנוסעים בתחבורה הציבורית.

רויטל סויד: יש פה איזשהו מצב אבסורד.

רויטל סויד: עד לא מזמן חיילים, במדים כמובן, יכלו לנסוע חינם, למעט ביום ראשון, בשעות הבוקר, ברכבת ישראל; בדיוק בזמן שהם הכי היו צריכים את היכולת לעלות על רכבת ולנסוע לבסיסים – ועוד שעת שינה בין מוצאי-שבת ליום ראשון, עד שהם חוזרים.

רויטל סויד: לשמחתנו הרבה, בזכות חברינו במחנה הציוני, הדבר הזה תוקן, והיום גם בימי ראשון חיילים יכולים לנסוע חינם ברכבת.

רויטל סויד: אבל דבר אחד נשאר – כל חייל במדים זוכה לנסיעה חינם, אבל מה קורה עם חייל בחופשה?

רויטל סויד: מה קורה עם חייל שנוסע הביתה?

רויטל סויד: מה קורה עם חייל שרוצה במוצאי-שבת ללכת ולבקר את החברים שלו?

רויטל סויד: ואם הוא רוצה לנסוע לא על מדים, כי מותר לו פעם אחת ב-21 יום או בשבועיים שהוא יוצא, לנסוע גם לא עם מדים בתחבורה הציבורית – מה קורה עם החייל הזה?

רויטל סויד: למה הוא, כדי לנסוע חינם, צריך ללבוש גם במוצאי-שבת או גם ביום שישי את המדים כדי לזכות בהנחה?

רויטל סויד: אזרחים ותיקים ונערים וילדים זוכים להנחה משמעותית כאשר הם נוסעים בתחבורה ציבורית.

רויטל סויד: ואני שואלת את עצמי: הורדנו את תעריפי התחבורה הציבורית, וטוב שכך – למה לא חשבנו על החיילים?

רויטל סויד: איך יכול להיות שבמדינת ישראל חייל, עם מדים או בלי מדים, בכל יום מימות השנה לא נוסע חינם בתחבורה ציבורית?

רויטל סויד: האם זה לא המינימום הנדרש כדי לתת לחיילים שלנו איזו הטבה, במיוחד כשרובם – שר הפנים, תקשיב, וגם אתה, סגן השר, תקשיב – איזה דברים חשובים – החיילים שלנו, כשהם בחופשה, והם ללא מדים, לא נוסעים חינם בתחבורה הציבורית, בעוד אזרחים ותיקים, נערים, נערות, בני-נוער, כן זוכים.

רויטל סויד: הגיע הזמן לתקן את החוק באופן כזה שחיילים, בכל זמן, עם מדים ובלי מדים, ייסעו חינם.

רויטל סויד: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, תראה, זה צעד טוב להוריד את מחיר הנסיעה בתחבורה הציבורית ולעשות טוב ולתת כמה שקלים לאנשים – מברכים, אין מילים; לא תמצא אחד שלא יברך.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה להתייחס, כבוד השר, מזווית אחרת, שפחות מדברת אליך ופחות אתה שם.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה גילה, ואמרנו את זה קודם, שיש מדינה בתוך מדינה.

עיסאווי פריג': אתמול מתקשרת אלי הבת שלי מהבית – אבא, יש יריות ברחוב אצלנו, יש יריות ברחוב אצלנו, ואוטובוס של תחבורה ציבורית עובר.

עיסאווי פריג': אני אומר לה, מה זה יריות?

עיסאווי פריג': תני לי לבדוק.

עיסאווי פריג': מרדף יריות אצלנו ברחוב.

עיסאווי פריג': אנשים עבריינים, תיק, תיק תיק – בכפר-קאסם.

עיסאווי פריג': ואללה, יש פצוע, תסתגרו בבית.

עיסאווי פריג': יום לפני כן, עוד יריות, במקום אחר, עוד פצוע.

עיסאווי פריג': ארבעה ימים, כל יום יש פצוע בכפר-קאסם – שמעת על זה, אדוני השר?

אריה מכלוף דרעי: לא.

עיסאווי פריג': אף אחד לא שמע.

עיסאווי פריג': כל יום.

עיסאווי פריג': אין ראש עיר שלא יורים עליו, שיהיה ילד טוב, וראש הממשלה גילה לנו את אמריקה – מדינה בתוך מדינה.

עיסאווי פריג': תחבורה ציבורית זה דבר טוב, אבל אני שואל את השאלה ממקום אחר – זריזות הפעולה שהמשטרה מגלה.

עיסאווי פריג': היום נעצר פעיל שמאל בנתב"ג, משטרת המתנחלים עשתה אמבוש של שלושה ימים, המשטרה בזריזות חסרת תקדים עצרה אותו, ובמקביל חודשים החברים מהימין עושים עקירות, קללות, יריקות, הריסות – מה לא עושים, אלימות כלפי הפלסטינים שם, ולכולם טוב, לא לוקח להם כלום.

עיסאווי פריג': אבל כשמדובר בפעיל שמאל?

עיסאווי פריג': משטרת המתנחלים מתגלה בעוצמתה, ועוצרים את הפעיל בתוך שלושה ימים.

עיסאווי פריג': עד מתי האכיפה הסלקטיבית הזאת?

עיסאווי פריג': עד מתי?

עיסאווי פריג': עד מתי, משטרת ישראל?

עיסאווי פריג': החברה הערבית בוערת, ויום-יום יש נשק בלתי חוקי; המתנחלים משתוללים שם, ואף אחד לא מדבר כלום; אבל כשפעיל שמאל, רוצים לעצור אותו – שלושה ימים.

עיסאווי פריג': על זה אומרים: מדינה מתוקנת.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה רבה לאדוני היושב-ראש, כבוד השר, ברכות, חברי חברות וחברי הכנסת, תראו, אני כמובן חושבת שהצעת החוק היא צעד נכון, צעד בכיוון הנכון, הפחתת מחירי התחבורה הציבורית צריכה לקרות.

יעל כהן-פארן: אבל זה צעד קטן מדי, ואני מקווה שלא מאוחר מדי.

יעל כהן-פארן: כמו שאמרו כאן גם לפני, מדינת ישראל מפגרת אחרי העולם המפותח בעשרות שנים בכל תשתיות התחבורה הציבורית, ומה לעשות, את זה לא פותרים בכמה מאות מיליונים; בשביל זה צריך פי-עשרות ממה שמושקע היום בתחבורה הציבורית.

יעל כהן-פארן: אחת הבעיות שיש לי עם הגישה – שאנחנו מפחיתים עכשיו את המחיר בשביל כמה אוכלוסיות חלשות שבאמת היום הן המשתמשות העיקריות בתחבורה הציבורית, אבל בעיני לא זאת צריכה להיות הגישה.

יעל כהן-פארן: התחבורה הציבורית צריכה להיות זמינה וטובה כדי שכולם ייסעו בה, ולא רק מי שאין לו ברירה.

יעל כהן-פארן: ובסופו של דבר, אם אנחנו נפעל בכיוון הזה, הרי המחירים – זה לא רק המע"מ שצריך להיות מופחת; צריך לעשות איזה חישוב של העלות האמיתית של התחבורה הגרועה ששיש בארץ למשק – עלויות של זיהום האוויר ועלויות של הפקקים והפסדי זמני עבודה בגלל העמידה בפקקים, שלא לדבר גם על תאונות הדרכים.

יעל כהן-פארן: אם נשכיל להשקיע כמו שצריך בתחבורה הציבורית, ולא משהו ככה, עכשיו, בקטנה, איזה 100 מיליון ניתן הנחה, אלא באמת נקדם את זה, יהיה פה שינוי אדיר בכל – איך שישראל נעה, וכל אזרחי ישראל ייהנו מכך.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, תחילה אני מברך אותך לרגל מינויך לשר הפנים, נוסף על שר הנגב, הגליל והפריפריה.

אוסאמה סעדי: אני מבקש גם, היום – עכשיו באנו מישיבת הוועדה למינוי קאדים שרעיים.

אוסאמה סעדי: מאז 2009 לא מונו קאדים, אדוני היושב-ראש, והיום התכנסה הוועדה, והצלחנו בהסכמה לבחור שבעה קאדים – שני קאדים לבית-המשפט לערעורים וחמישה לבית-הדין האזורי, כולל מנהל ונשיא בפועל.

אוסאמה סעדי: אני מבקש לברך את כל השופטים – את הנשיא בפועל, השופט עבד אלחכים סמארה; את מנהל בתי-הדין השרעיים, השופט איאד זחאלקה; שני השופטים החדשים של בית-המשפט לערעורים, מוחמד אבו עביד מנאעורה וזיאד להואני מהכפר עראבה, הכפר שלי, וחמישה שופטים לבתי-המשפט האזוריים – עסאם אבו עלו ממועאוויה, אחמד כיאל מג'דיידה-מכר, מאמון כנעאן מתמרה, ועבד אלכרים עבאס מנחף, והשיח' ראפת עווידה מטייבה.

אוסאמה סעדי: וגם הובטח לנו, וזה גם פורסם, ששרת המשפטים התחייבה שאם ועדת המשנה תביא לפניה ולפני הוועדה כמה קאדיות, אנחנו גם בהסכמה נמנה – בפעם הראשונה בהיסטוריה – נמנה קאדית שרעית.

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: בשמי ובשם עמיתי ברשימה המשותפת אנו מאחלים הצלחה לשופטים שנבחרו היום ומזל גדול יותר לאלו שלא היו בני-מזל, ומקווים שהם יפעלו לקידום בתי-הדין השרעיים.

אוסאמה סעדי: ) לגופו של עניין, אדוני השר, וחבר הכנסת מסעוד, אנחנו נדבר עם השר על סח'נין, עראבה ומשגב אחרי זה.

אוסאמה סעדי: אני מברך, כמובן, על הצעת החוק הזאת, שבאה באמת להוריד את יוקר המחיה ואת תעריפי התחבורה הציבורית.

אוסאמה סעדי: אנחנו, הרשימה המשותפת, כשיש הצעות חוק, אדוני השר, שהן באמת לטובת הציבור ולטובת החלשים, והאוכלוסייה הערבית היא מהקבוצות האלה, אנחנו תומכים.

אוסאמה סעדי: אני מזכיר לך ולחברי חברי הכנסת את הצעת החוק שהבאת, שהפכה לחוק שכר מינימום, ותמכנו בה, והצבענו בעדה.

אוסאמה סעדי: אבל אני מבקש, אדוני השר – ואם היה שר התחבורה נמצא כאן – אנחנו דיברנו על זה – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

אוסאמה סעדי: – – שהיום יש גם בתוכנית המיליארדים, 40% לתחבורה הציבורית במגזר הערבי, אבל באמת צריך לסלול כבישים כדי שתהיה תחבורה ציבורית, ואז להוריד את התעריפים של התחבורה הציבורית.

אוסאמה סעדי: אז אנחנו מברכים אתכם, ואנחנו בעד הצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורי מקלב.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: אני מוותר.

בצלאל סמוטריץ': נדיבות של מנצחים.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת – מכובדי השר, לא הספקנו בזמן המינוי שלך לברך, אז אנחנו עכשיו מנצלים גם את ההזדמנות הזאת לברך אותך בברכת הדרך, בברכת הצלחה.

אורי מקלב: שתדע באמת, את היכולות שלך, להכניס ולהשקיע במשרד שאתה מכיר היטב, ומצפים שתדע להנהיג אותו ולפעול לקידום הרשויות המקומיות וכל מה שקשור למשרד הפנים, שגם נגסו בחלק, ברבים מתפקידיו.

אורי מקלב: אדוני שר הפנים, זה לא סוד שהצלצולים שיצאו סביב המינוי שלך, איך שאני מכיר אותך, אדוני השר, לא מרגשים אותך, אבל אם תרשה לי – בלי שדיברת אתי, אדוני השר, בלי שדיברת אתי, אני בטוח שהם לא מרגשים אותך, אבל מה שעובר לך בראש, אני מרגיש אותו דבר.

אורי מקלב: על הדבורה אומרים – לא מדובשך ולא מעוקצך.

אורי מקלב: ונשאלת השאלה – לא מעוקצך – אף אחד לא רוצה לקבל עקיצה.

אורי מקלב: אבל לא מדובשך?

אורי מקלב: למה לא מהדברים המתוקים שלך?

אורי מקלב: מה יש יותר מתוק מדבש?

אורי מקלב: למה אנחנו אומרים: לא מדובשך ולא מעוקצך?

אורי מקלב: אנחנו יודעים, כדי להגיע לדבש יש דרך שהיא עקיצה, ואנחנו אומרים: גם הדבש עצמו, בתוכו נמצאת העקיצה.

אורי מקלב: ויש כאלה שגם כשמברכים אותך, הם לא מבקשים לברך אותך באמת, אז עדיף באמת שיעקצו אותך ושלא יגידו שהם מברכים, כי אם הם היו גם מברכים, תגיד שלא מברכתם של אלה שמברכים אותך אתה חי; אתה חי מאלה שבאמת רוצים שתצליח, ולא שעושים את זה בגלל האינטרסים.

אורי מקלב: וההצלחה שלך היא הצלחה חשובה מאוד.

אורי מקלב: אנחנו אף פעם לא הסכמנו עם הפסיקה שהייתה כלפיך, אבל אתה קיבלת את הפסיקה.

אורי מקלב: קיבלת את זה בגלל הדברים שלך; אמרת את זה גם.

אורי מקלב: קיבלת על עצמך את הפסיקה.

אורי מקלב: אבל מי שכן בא ואומר שבית-המשפט חשוב, איך הוא יכול לעמוד פה היום ולפסוק אחרת ולחשוב אחרת?

אורי מקלב: זה בחלק הזה, ולכן אנחנו מחזקים את ידיך.

אורי מקלב: אבל בחלק החשוב יש גם הצעת החוק הזאת שבאה לדבר על העמקת הסבסוד של התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: לא יודע אם כולם יודעים להעריך מה המשמעות של הוזלה בתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: מי שלא נוסע בכלל לא יודע את ההתמודדות עם התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: יש לי איזה ציווי, תמיד אומרים לי מהבית: כשאתה בא לדבר בוועדות בכנסת על תחבורה ציבורית – כל עוד אתה לא נוסע, אל תדבר על זה.

אורי מקלב: אתה לא יכול להרגיש.

אורי מקלב: הכול טוב באופן תיאורטי – מרחקים, קשיים, תדירות; אם אתה לא נמצא בתוך העניין הזה, לא נסעת בעצמך, אל תדבר על זה.

אורי מקלב: מפני שאנחנו יודעים שבתחבורה הציבורית, לא רק הקשיים שיש – העלות; יש משפחות שהילדים שלהן הולכים ברגל מרחק גדול רק מפני שהם לא יכולים, אין להם הכסף לנסוע בתחבורה ציבורית, וביום שהוא קצת יפה, הם הולכים מרחק גדול מאוד.

אורי מקלב: וזו לא משפחה אחת – משפחות רבות.

אורי מקלב: האבא מספר לי: אבא, כרטיסייה, אולי – אתמול, ועוד כרטיסייה, ועוד ילד צריך כרטיסייה, והוא לא יכול.

אורי מקלב: הוא לא יכול מפני שזו הוצאה כבדה מאוד למשק-הבית.

אורי מקלב: זו הוצאה כבדה מאוד, עבור נסיעות.

אורי מקלב: אני לא מדבר על משפחה שהאבא אומר לי שהוא צריך לבקר את ההורים שלו עם הילדים שלו, לנסוע מגוש-דן לצפת, לנסוע עם שישה-שבעה ילדים, שהוא צריך – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מקלב, משפט סיכום, בבקשה.

אורי מקלב: – – – זה כמה מאות שקלים, והוא לא יכול לעמוד בזה.

אורי מקלב: זה יכול להגיע ל-600 שקל, 700 שקל, נסיעה להורים, לשבת, לבקר, פעם בשלושה חודשים.

אורי מקלב: מה המשמעות של ההוזלה?

אורי מקלב: המשמעות דרמטית מאוד, ההשפעה בנסיעות ביום-יום.

אורי מקלב: לכן, הגדוּלה היא לא רק ברעיון.

אורי מקלב: אתה יודע מה, אדוני השר?

אורי מקלב: הגדולה שהיית מוכן לוותר, והיית – הרגשת – אמיתי.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אורי מקלב: זו צורתו של מישהו שיודע לקבל החלטות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: העמדת דרישה, הבנת שהדרישה הזאת היא גם דרישה גדולה והיא לא תבוא ותתמקד.

אורי מקלב: באת, אמרת: אני הולך נקודתית, אני נוגע בנקודה שהיא באמת חשובה.

אורי מקלב: וכן, אם זה יגיע גם למים.

אורי מקלב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי, ולאחריו אנחנו ניגש להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הכנסת, אינני יודע אם שמת לב שהצעת החוק הזאת למעשה מקפלת בתוכה הפחתה בשכר חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': למיטב זיכרוני, חברי כנסת נוסעים בתחבורה הציבורית בחינם; אחרי החוק הזה ההטבה הזאת שווה פחות.

יולי יואל אדלשטיין: אני עדיין מחפש את חבר הכנסת הזה שזה יפגע בו.

קריאות: – – –

קריאה: סליחה, סליחה, אני נוסעת לפעמים באוטובוס.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

קריאות: – – –

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה הוא בשורה לרבים שהתחבורה הציבורית היא הדרך היחידה שלהם לנוע במדינת ישראל, ולכן הוא חוק חשוב.

נחמן שי: וגם אם אנחנו נמצאים במקום אחר בכנסת הזאת, אז כולנו מעריכים את העובדה שהנסיעה בתחבורה הציבורית תהיה זולה יותר ותסייע – – –

קריאה: – – –

נחמן שי: אני לא יודע אם כלכלית זה נכון, כי שמעתי כל מיני דעות, מה עדיף לעשות, למי לתת את ההנחה וכדומה.

נחמן שי: זה לא חשוב.

נחמן שי: ואם כולם מקבלים, לא רק אלה שנזקקים וכדומה, אבל אלה שלא נזקקים להנחה בלאו הכי גם לא נוסעים באוטובוסים או ברכבת, הם נוסעים באמצעים אחרים, לכן אין לזה שום קשר.

נחמן שי: מי שנזקק הוא באמת זה שמקבל את ההנחה והוא ייהנה ממנה, ובכך אני חושב שציבור רחב מאוד במדינת ישראל – בוודאי ובוודאי שמי שרוצה להקל את איכות החיים במדינת ישראל, האוויר, הזיהום וכדומה, ובוחר במתכוון, או בוחרת במתכוון, לנסוע בתחבורה ציבורית, גם הוא ייהנה.

נחמן שי: אז ההחלטה שלו תהיה עוד יותר נכונה אם הוא ישלם פחות.

נחמן שי: אני חושב שהכיוון הזה הוא כיוון נכון.

נחמן שי: אנחנו חייבים לעודד תחבורה ציבורית במדינת ישראל.

נחמן שי: אנחנו רואים את כביש 1 הולך ונבנה, כולנו; אנחנו רואים את הרכבת – אם כי יש בה כנראה גם בזבוזים גדולים וכישלון גדול – אבל אנחנו רואים שדרכי התחבורה הציבורית משתפרות והולכות.

נחמן שי: אני חושב שזו דרך נכונה שמדינת ישראל חייבת ללכת בה.

נחמן שי: אני רוצה בהזדמנות זו לחזור ולהזכיר שהממשלה הזאת, תחת מנהיגותה ותחת שלטונה, יצרה פערים בלתי רגילים בחברה הישראלית, יצרה עוני כבד מאוד בחברה הישראלית.

נחמן שי: שכבה גדולה מאוד, של בין 20% ל-30% מהישראלים, נמצאת מתחת לקו העוני; כמיליון ילדים נמצאים מתחת לקו העוני.

נחמן שי: ואם החוק זה יהיה בו משהו כדי להקל על מצוקתם של העניים במדינת ישראל – אתה, השר, קראת להם פעם השקופים.

נחמן שי: הם לא שקופים.

נחמן שי: אנחנו רואים אותם, אנחנו יודעים מי הם, אנחנו חרדים להם, אנחנו מודאגים, ואנחנו חייבים, כולנו, לשאת כמשימה ראשונה במעלה, שלנו כחברי כנסת ושל הממשלה הזאת, לצמצם את הפערים החברתיים במדינת ישראל ולסייע לאותן קבוצות גדולות מאוד באוכלוסייה, שכל התנופה הכלכלית הגדולה של מדינת ישראל שאנחנו גאים בה מאוד ומדברים עליה – והיום קראתי שבשנה האחרונה היו 140 אקזיטים ב-9 מיליארד דולר.

נחמן שי: זה לא מגיע לכל הציבור.

נחמן שי: זה מתחלק בצורה מאוד מאוד ברורה בחלק קטן מהציבור, בחלק קטן מהאוכלוסייה.

נחמן שי: זה בסדר.

נחמן שי: אני לא מציע לוותר, לא על האקזיטים ולא על ההיי-טק של מדינת ישראל; זה קטר שמושך אחריו, בסופו של דבר, חלק מהכלכלה.

נחמן שי: אבל זה לא מאפשר לאף אחד מאתנו לעצום עין מול מצוקתם של אלה שאין להם, ושהחוק הזה – גם חוקים אחרים, אני מקווה – מביא להם בשורה.

נחמן שי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת חוק תעריפי התחבורה הציבורית, התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 54 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק תעריפי התחבורה הציבורית, התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 54 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא עוברת לדיון בוועדת הכלכלה.

קריאה: ועדת הכספים.

איתן כבל: כלכלה, כלכלה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': לפרוטוקול, אנחנו מצרפים את חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

אריה מכלוף דרעי: ועדת הכספים.

איתן כבל: ועדת הכלכלה, זה – – – ועדת הכספים.

בצלאל סמוטריץ': אם יש ויכוח, אנחנו צריכים ללכת לוועדת הכנסת, וועדת הכנסת תכריע להיכן תובא הצעת החוק הזאת.

איתן כבל: גפני, שנתחיל לקחת מכל אחד את – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 43), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכנסת.

נאזם בדר: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אורי מקלב, אחמד טיבי ויואב בן צור בנושא: תסמינים של התפשטות מחלת שפעת החזירים.

נאזם בדר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני סגן מזכירת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/972; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ב, עמ' 1794; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ושלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת הרב משה גפני.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גפני?

בצלאל סמוטריץ': יושב-ראש ועדת הכספים יציג את הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 5) לקריאה שנייה ושלישית.

בצלאל סמוטריץ': אתה בטוח יודע בעל-פה.

משה גפני: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': ירד מסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': החוק הקודם ירד מסדר-היום.

איילת נחמיאס ורבין: היושב-ראש, מה ירד?

בצלאל סמוטריץ': סעיף 7 ירד מסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': 6 עשינו עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': 7 ירד.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016.

משה גפני: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית, והיא הייתה מכונה במסדרונות האוצר – אני לא אוהב את השם הזה – האנג'לים.

משה גפני: פירוש המילה אנג'לים הוא מלאכים.

משה גפני: בסדר, אמרתי גם בוועדה שאני מציע לקרוא לזה בשמות אחרים.

משה גפני: נכון, זה עידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה, אבל אנג'לים – זה עוד קצת רחוק.

משה גפני: אנחנו מחכים למלאכים אחרים.

משה גפני: בשנת 2011, במסגרת הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), הביא שר האוצר דאז שטייניץ לוועדת הכספים בראשותי הצעת חוק לקביעת מסלול השקעה לתקופה של חמש שנים.

משה גפני: המטרה הייתה לסייע לחברות היי-טק בתחילת דרכן ולקדמן.

משה גפני: הצעת החוק שלפני

משה גפני: כם מאריכה את תוקף הוראת השעה שפקע בסוף שנת 2015 בארבע שנים נוספות, עד לתום שנת 2019, וכן קובעת מסלול השקעה מוטב נוסף לחברה מתחילה.

משה גפני: במסלול ההשקעה החדש מוצע לאפשר ליחיד או לשותפות של יחידים להשקיע בחברה מתחילה סכום השקעה מרבי של עד 5 מיליון שקלים חדשים, כל זאת כנגד מניות החברה.

משה גפני: משקיע שישקיע בחברה מתחילה ייהנה מניכוי ההשקעה מכלל הכנסתו בשנת מס במשך שלוש שנות מס, החל משנת המס שבה החל מועד ההשקעה.

משה גפני: חברה מתחילה היא חברה שטרם חלפו 48 חודשים מהתאגדותה, או שקיבלה סיוע מהרשות הלאומית לחדשנות טכנולוגית במסלול המיועד לחברות מתחילות אם טרם חלפו 12 חודשים מתום תקופת הסיוע, לפי המאוחר.

משה גפני: הוועדה הוסיפה תיקון שלפיו אם מדובר בחברה שפועלת באזור פיתוח א', כאמור בחלק א' לתוספת השנייה בחוק לעידוד השקעות הון, התשי"ט–1959, פרק הזמן יהיה 60 חודשים להתאגדות החברה.

משה גפני: עשינו הטבה בעניין הזה לאזור פיתוח א'.

משה גפני: כמו כן, ההצעה קובעת תנאים נוספים, כגון תקרת היקף מכירות, תקרת הוצאות ותקרת השקעות, שעל החברה המתחילה לעמוד בהם על מנת שתהיה זכאית להטבה.

משה גפני: ככל שחברה מתחילה לא תעמוד בתנאים הקבועים בחוק, היא תחויב בגין סכום ההשקעה בה במס בשיעור המרבי שמוטל על יחיד לפי פקודת מס הכנסה.

משה גפני: בעת הכנת הצעת החוק, הוועדה קבעה ששר האוצר רשאי להאריך באישורה פעם אחת נוספת את המסלול החדש והמסלול הקיים בארבע שנים נוספות.

משה גפני: לא רצינו להאריך יותר מזה מפני שזה כבר לא נראה הוראת שעה, ולכן קבענו – או שמפסיקים את זה או שעושים את זה הוראת קבע.

משה גפני: וככה הוועדה תוכל לפקח על יעילותם של מסלולים אלה.

משה גפני: בנוסף, הוועדה האריכה את תוקף הוראת השעה משנת 2011 שחלה לגבי השקעת חברות בחברות מזכות עד לתום שנת 2019, וגם לעניין זה הוסמך שר האוצר להאריך, באישור הוועדה, את תוקף הוראת השעה פעם אחת בארבע שנים נוספות.

משה גפני: להצעת חוק זו אין הסתייגויות ואין בקשות רשות דיבור.

משה גפני: מדובר בהצעה חשובה עבור חברות ההיי-טק שבתחילת דרכן ועבור המשקיעים בהן ולפיתוח המשק, ולכן אני מבקש ממליאת הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

משה גפני: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים על החוק כולו כמקשה אחת בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–5 – 40 נגד – 1 נמנעים – 3 סעיפים 1–5 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': 40 תומכים, מתנגד אחד, שולשה נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצביע על הצעת החוק בקריאה שלישית כמקשה אחת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 11 בעד החוק – 31 נגד – 1 נמנעים – 2 חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': מישהו מהטכני?

בצלאל סמוטריץ': בעמדה של חבר הכנסת שמולי יש בעיה, אם אפשר לטפל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, גם פה לא עבד.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 31 בעד, מתנגד אחד, שני נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה גם בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': לפרוטוקול, מבקש חבר הכנסת כבל – לא ראיתי שאתה כאן – מבקש לצרף הצבעתו גם.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שמולי, אני רואה שנקלט אצלך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אראל מרגלית גם מבקש לצרף.

בצלאל סמוטריץ': לפרוטוקול, גם חבר הכנסת נגוסה וחברת הכנסת נורית קורן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו שמחים על הקונסנזוס סביב הצעת החוק הזאת.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/922; "דברי הכנסת", חוב' י"ב, עמ' 8287; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק אמנת הבנק האסייני להשקעות בתשתיות, התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ושלישית.

בצלאל סמוטריץ': גם את ההצעה הזאת יציג יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, בנוגע לחוק הקודם, אני רוצה להודות לחברי הוועדה מהקואליציה ומהאופוזיציה, ואני רוצה להודות לחבר הכנסת רוברט אילטוב, שהיה שותף לחוק הזה עוד מזמן – אתה כל הזמן בעניין הזה.

משה גפני: ואני מודה לכולם, לכל חברי המליאה, חברי הכנסת שהצביעו בעד החוק, שהוא חוק טוב וחשוב.

משה גפני: אני מתכבד, אדוני היושב-ראש, להציג את חוק אמנת הבנק האסייני להשקעות בתשתיות, התשע"ו–2016.

משה גפני: היום התקיים הדיון בוועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו ביקשנו לשחרר את הצעת החוק מחובת הנחה, על מנת שנאשר אותה כבר היום.

משה גפני: ובמה דברים אמורים?

משה גפני: היה דיון מעניין – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת הכספים לא רגיל לדבר ברעש.

בצלאל סמוטריץ': אצלו בוועדה יש שקט, אז נא לתת לו לדבר.

משה גפני: – – – החוק מעניין.

משה גפני: מתברר שאם אנחנו מאשרים את החוק הזה, ונאשר גם את התקנות שהיום הכנסנו, שכן גם התקנות צריכות להיות באישור ועדת הכספים – – –

מרב מיכאלי: אז יבוא המשיח.

משה גפני: לא, יבוא?

משה גפני: אני עוד לא יודע.

משה גפני: אבל אנחנו הולכים להיות בבנק יחד עם איראן, עם ערב-הסעודית ועם ירדן.

אראל מרגלית: ועם מצרים, קוריאה והמפרציות.

מרב מיכאלי: האוזניים תצילנה.

אראל מרגלית: סמוטריץ, אתה הולך להשקיע עם המפרציות.

אראל מרגלית: אתה מבין?

מרב מיכאלי: מר גפני, אתה בטוח שראש הממשלה יודע מזה?

משה גפני: מה?

משה גפני: אני לא שומע.

מרב מיכאלי: אתה בוגד.

משה גפני: מה פתאום?

משה גפני: אני חושב שזה אינטרס ממדרגה ראשונה של מדינת ישראל להצטרף.

משה גפני: אגב, כולם הצביעו בעד וכולם דיברו בעד.

משה גפני: היו לנו השגות לגבי סעיפים מסוימים בחוק הזה, אבל זאת תמונת מצב מאוד מעניינת.

משה גפני: הבנק האסייני, בעצם המשקיעה העיקרית שם היא סין.

משה גפני: היא המשקיעה העיקרית.

משה גפני: נדמה לי, קרוב ל-30% מהמניות שלהם.

משה גפני: אנחנו משקיע קטן, אנחנו משקיע ואנחנו יכולים להצטרף יחד עם כמה מדינות כדי – – –

אראל מרגלית: משקיע קטן אבל 150 מיליון.

משה גפני: 150 מיליון שקל.

משה גפני: אראל מרגלית, 30 מיליון שקל לשנה למשך חמש שנים.

עיסאווי פריג': למה לא מקיימים את המודל האסייני כאן?

עיסאווי פריג': למה לא מקיימים את המודל האסייני כאן?

משה גפני: איפה?

משה גפני: פה?

משה גפני: תראה, נאשר את החוק הזה, ניכנס למודל האסייני.

משה גפני: יכול להיות שנלמד מזה.

משה גפני: על כל פנים – – –

קריאה: יהיה שלום עם איראן גם.

משה גפני: כן.

משה גפני: אני מאוד מציע לאשר את החוק הזה, מכיוון שהחוק הזה מעמיד אותנו במין חברה מאוד מגוונת, מאוד מעניינת.

משה גפני: גם מדינות אירופה, גם מדינות באסיה, גם מדינות שבהן – מדינות רבות, 57 מדינות, ואנחנו חלק מן העניין הזה.

משה גפני: ולמה זה דחוף?

משה גפני: זה דחוף מכיוון שביום שישי מתקיימת, נדמה לי, ישיבה ראשונה.

משה גפני: והישיבה הראשונה של הנהלת הבנק – הנהלה?

משה גפני: אני לא בטוח אם אני אומר נכון את המילה, אבל מתכנס הבנק, ואם אנחנו מאשרים את זה – – –

אורי אריאל: מתי?

משה גפני: יום שישי.

אורי אריאל: לא בערב.

משה גפני: לא בערב.

משה גפני: מי אמר בערב?

משה גפני: לא בערב.

אורי אריאל: אתה תגרום למשבר קואליציוני.

מאיר פרוש: הרב גפני, במוצאי-שבת בבוקר.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: ביום שישי בבוקר.

עבדאללה אבו מערוף: גפני, יום שישי זה יום המנוחה שלהם.

משה גפני: יום שישי בבוקר.

עבדאללה אבו מערוף: זה יום המנוחה שלהם.

משה גפני: לא, אני חושב שזאת ישיבה שבה מי שהוא חבר, מהמייסדים, הוא נמצא עם זכות הצבעה ועם הכול.

משה גפני: אם אנחנו לא מאשרים את זה, אז זה נדחה.

משה גפני: אז אנחנו באמת נהיה חברים בתוך הגוף הזה, אבל הרבה יותר מאוחר.

משה גפני: והחשיבות שזה יאושר היום – יש לזה חשיבות רבה.

משה גפני: אני בהתחלה לא מיהרתי.

משה גפני: אני אמרתי: רגע, בואו נחכה, למה היה צריך לעשות את זה?

משה גפני: הביאו את זה מאוחר, למה צריך לעשות את זה?

משה גפני: אני לא אוהב שהוועדה מאשרת הצעות חוק במהירות כזאת כשעדיין לא למדו את הנושא, ואני חשבתי לדחות את זה.

משה גפני: אבל לאחר שראיתי את הנימוקים הסכמתי לקיים את הדיון היום; אגב, דיון ארוך וממצה, דיון מאוד מעניין, כמעט שעתיים.

משה גפני: ואני מבקש, אדוני היושב-ראש, מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק הזאת בקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק אמנת הבנק האסייני להשקעות בתשתיות, התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים על הצעת החוק כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 1–5 – 47 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 47 בעד, מתנגד אחד, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו עוברים להצביע על הצעת החוק בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 13 בעד החוק – 49 נגד – 1 נמנעים – 1 חוק אמנת הבנק האסייני להשקעות בתשתיות, התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 49 בעד, מתנגד אחד, נמנע אחד.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ונכנסה לספר החוקים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [מס' כ/609; "דברי הכנסת", חוב' י', עמ' 7633; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 217), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': גם את החוק הזה יציג יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, אני מתכבד להגיש בפני הכנסת את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 217), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אורי מקלב ושלי.

משה גפני: הצעת החוק הזאת קובעת, לאחר שרשות המסים העלתה את המיסוי על הנושא של רווחי הון ויש פטור ממס לעיוורים ולנכים – תכף אני אסביר את זה – היא לא העלתה את גובה הפטור ממס למקרה הזה.

משה גפני: מה זה המקרה הזה?

משה גפני: עיוור או נכה – אנחנו התוודענו לעניין הזה מכמה מקרים שהגיעו אלינו – יש בחורה או בחור, המקרה הדרמטי הוא של בחורה שנפגעה בתאונת דרכים, נפגעה קשה, והיא למשך כל חייה נכה בצורה החמורה ביותר, כך שהיא לא יכולה להתפרנס.

משה גפני: הלכו הוריה והשקיעו את כל כספי הפיצויים באיזה חשבון, והבחורה הזאת חיה מהרווחים של הכסף הזה, וזה פיצוי, פיצוי נאה.

משה גפני: צריך להביא בחשבון – אנשים אמרו לנו: אנחנו נלך לעולמנו באיזה שלב, והבת הזאת תישאר לבד בעולם, והיא תחיה מאותו כסף, מכספי הפיצויים שלא נגענו בהם, השקענו את זה על שמה ומזה היא חיה.

משה גפני: יש מקרים – אני יודע שבמקרים מהסוג הזה הורים שרוצים לדאוג לילד שלהם – הוא נפגע, או שהוא עיוור, או שהוא נכה – מוכרים את הדירה שלהם ומשקיעים את הכסף, ומזה הילד חי.

משה גפני: ורשות המסים לא העלתה את הפטור, את הסכום שממנו יהיו פטורים אותם עיוורים או נכים, כשהכסף הזה נוצר בשביל שהם יוכלו להתקיים עד סוף חייהם, כשכבר גם הורים לא יהיו להם.

משה גפני: היה לי ויכוח עם רשות המסים.

משה גפני: רשות המסים טענה שיכולה להיות בעניין הזה בעיה, ורצתה להגביל את הסכום.

משה גפני: אמרתי להם: מה זה להגביל את הסכום?

משה גפני: אמר פרופסור טרכטנברג, נדמה לי, בוועדה: צריך בכלל לבטל את ההגבלה הזאת.

משה גפני: הרי אנחנו מדברים על מקרים שבהם רשות המסים תתערב בכסף הזה, כשברור לחלוטין, ויש לזה את כל הסימוכין, שהכסף הזה נעשה למחייתם של אותו עיוור, של אותו נכה, שאין להם משהו אחר.

משה גפני: ייאמר לזכותם של אנשי רשות המסים שבמהלך הדיונים לקראת הקריאה הראשונה הם הסכימו לוותר על התקרה הזאת והם הסכימו להעלות את סכום הפטור ביחס מקביל למס שהם קבעו על רווחי הון.

משה גפני: הסכום הזה יהיה פטור.

משה גפני: זאת הצעת חוק הומנית מהמדרגה הראשונה.

משה גפני: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר אותה בקריאה שנייה – – –

יעל גרמן: גפני, אני רק רוצה לשאול שאלה.

יעל גרמן: הקונספט – מה ההבדל בין זה לבין אותה הצעה שבאה לפטור את אותם פיצויים שמגיעים מגרמניה לניצולים?

משה גפני: אין הבדל.

יעל גרמן: אין הבדל.

משה גפני: אין הבדל, רק את יודעת כמוני, את היית שרה בממשלה, היו דברים שרצית ומשרד האוצר אמר: לא, אין לי כסף.

משה גפני: אז אנחנו הולכים בשיטת הסלאמי – אני מגיש את הצעת החוק, אחר כך את תגישי את הצעת החוק על הניצולים, אני אצטרף אלייך.

זהבה גלאון: התשובה היא שבמקרה הזה מדובר – – –

משה גפני: כן, נכון.

משה גפני: את צודקת, זהבה, לכן יכולתי להתמודד עם רשות המסים, אבל אני מסכים לחלוטין שצריך לעשות את זה גם על דברים אחרים.

משה גפני: יש הרבה מקרים שבאמת רשות המסים לא צריכה להתערב בזה.

משה גפני: עם כל הכבוד, המדינה היא לא חברה כלכלית לייצור פחיות בירה; היא חברה שיש בה נכים ויש בה עיוורים ויש בה ניצולי שואה.

משה גפני: צריך להתחשב בכל הדברים האלה.

משה גפני: אני מסכים עם זה לחלוטין.

חיים ילין: למה כפל מס?

משה גפני: זה לא כפל מס.

חיים ילין: אם בן-אדם חסך מעבודתו, קיבל פיצויים פטורים ממס והוא מוריש את זה, מה עושים – – –

משה גפני: עוד מעט יגיע החוק של הירושה.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה משהו אחר.

משה גפני: אתה מדבר על המקרה – – –

חיים ילין: אתה מוריש את זה לבן-אדם נכה.

בצלאל סמוטריץ': הוא מדבר בכלל על המושג רווחי הון.

בצלאל סמוטריץ': תמיד רווחי הון – יש מי שמסתכל עליהם ככפל מס.

חיים ילין: למה כפל מס?

חיים ילין: זה נבצר מבינתי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ילין, זו סוגיה פילוסופית גדולה בדיני מיסוי.

בצלאל סמוטריץ': אני מציע שלא נפתח אותה כאן על השולחן, היא רלוונטית ביחס לכל מס על רווחי הון, לא לחוק הזה.

משה גפני: חבר הכנסת חיים ילין, זה לא מה שעומד עכשיו לדיון.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש את תמיכת חברי הכנסת בהצעת החוק הזאת.

משה גפני: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 217), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 14 בעד סעיפים 1–2 – 44 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 44 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים עליה בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 15 בעד החוק – 44 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 217), התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 44 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה ונכנסה לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/972); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 124) (עבירות המתה), התשע"ו–2015, קריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': יציג את ההצעה, בשם שרת המשפטים, השר לשירותי דת חבר הכנסת דוד אזולאי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק זו – – –

משה גפני: אדוני, אדוני היושב-ראש, אמרתי בחוק הבנק האסייני שהאשראי הוא 150 מיליון שקל.

משה גפני: זה לא נכון, הוא 150 מיליון דולר.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה שהפרוטוקול שמע.

בצלאל סמוטריץ': הפרוטוקול שמע?

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': שר הדתות.

חיים ילין: – – –

מיקי לוי: גפני, 50 מיליון דולר בכל שנה.

משה גפני: חמש שנים, 30 מיליון דולר בכל שנה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק זו עוסקת בדירוג מחדש של עבירות ההמתה בחוק העונשין, התשל"ז–1977, וכן בתיקון היסוד הנפשי של רשלנות.

דוד אזולאי: לפני כשלושה חודשים יידו כמה צעירים אבן מטווח קצר לעבר רכבו של אלכסנדר לבלוביץ, עד שאיבד שליטה, לקה בלבו ומת.

דוד אזולאי: לצערי, אף שמדובר ברצח לכל דבר, החוק לא אפשר להעמיד את הנאשמים לדין באשמת רצח.

דוד אזולאי: חוק העונשין קובע היום שלוש עבירות המתה כלליות: עבירת הרצח, אשר העונש הקבוע בצדה הוא מאסר עולם חובה, ובנסיבות מסוימות רשאי בית-המשפט להטיל על הנאשם עונש מופחת, למשל במקרה של הפרעה נפשית חמורה של הנאשם או במקרה של התעללות חמורה ומתמשכת מצד הקורבן שגרמה לנאשם למצוקה נפשית קשה; עבירת ההריגה, אשר העונש המרבי הקבוע בצדה עומד היום על 20 שנות מאסר; והעבירה של גרימת מוות ברשלנות, אשר העונש המרבי הקבוע בצדה עומד על שלוש שנות מאסר.

דוד אזולאי: פרט לכך, בחוק העונשין קבועות עבירות נוספות: ניסיון לרצח, המתת תינוק ושידול או סיוע להתאבדות.

דוד אזולאי: נוסחן של עבירות ההמתה הקבועות היום בחוק העונשין אומץ מפקודת החוק הפלילי, 1936, ללא תיקונים מהותיים.

דוד אזולאי: במהלך השנים ביקרו בתי-המשפט לא אחת את נוסחן של עבירות ההמתה, ובפרט את הארכאיות שלהן.

דוד אזולאי: ההנחה בבסיס הצעה זו היא שהמדרג של עבירות הרצח, ההריגה וגרימת המוות ברשלנות, כפי שהוא קבוע בחוק הקיים, אינו המדרג המיטבי והראוי.

דוד אזולאי: על כן מוצע לערוך שינוי יסודי בנוסח עבירות ההמתה, תוך יצירת מדרג חדש ביניהן, ואלה עיקריו: עיקרה של הרפורמה הוא קביעת עבירת רצח בסיסית, שתאופיין ביסוד נפשי של כוונה או אדישות לתוצאה הקטלנית, והעונש בצדה יעמוד על מאסר עולם כעונש מרבי.

דוד אזולאי: יסוד נפשי של אדישות מוגדר כשוויון נפש של העושה לתוצאה הקטלנית, והעמדה הבאה לידי ביטוי בהצעת החוק היא כי לאור החשיבות של ערך חיי אדם, אדם שמגלה חוסר אכפתיות לתוצאות מעשיו מגלה זלזול מובהק בחיי אדם שקרוב מאוד בטיבו לכוונה.

דוד אזולאי: דוגמאות בולטות לכך הם המקרים של אריה קרפ, זיכרונו לברכה, שהומת על-ידי הנאשמים במכות קשות בכל חלקי גופו, תוך חוסר אכפתיות שלהם לתוצאה הקטלנית של המעשים, ובעת האחרונה – המקרה של אלכסנדר לבלוביץ כאמור.

דוד אזולאי: מקרים מעין זה ראויים לתיוג כרצח ולענישה שבמקרים החמורים ביותר עשויה להגיע למאסר עולם.

דוד אזולאי: מוצע לקבוע עבירה של רצח בנסיבות מחמירות, שהעונש בצדה יהיה מאסר עולם חובה, ואשר ייכללו בה מקרי הרצח החמורים ביותר, כגון המתה לאחר הליך ממשי של שקילה וגיבוש החלטה להמית, המתה ממניע של טרור, המתת קטין או חסר ישע והמתה באכזריות מיוחדת.

דוד אזולאי: מוצע לקבוע עבירה חדשה של המתה בנסיבות של אחריות מופחתת, שהעונש בצדה יעמוד על 20 שנות מאסר, כגון הפרעה נפשית חמורה וקנטור; מוצע לקבוע עבירה של המתה בקלות דעת, שהעונש בצדה יעמוד על 12 שנות מאסר; מוצע לקבוע עבירה של גרימת מוות ברשלנות בנסיבות מחמירות, שהעונש בצדה יעמוד על חמש שנים, והיא תהווה דרגת ביניים בין העבירה של המתה בקלות דעת לעבירה של גרימת מוות ברשלנות.

דוד אזולאי: כן מוצעים תיקונים מסוימים ביסוד הנפשי של הרשלנות, שנועדו להביא לשינוי הרף הנורמטיבי הקיים באופן שאחריות ברשלנות תוטל רק במצבים שבהם דבק בהתנהגות הנאשם אשם חמור יותר המצדיק נקיטת הליכים פליליים.

דוד אזולאי: בנוסף, מוצעים בהצעת החוק תיקונים בעבירות המתה בחוק העונשין הקשורים לדירוג העבירה של סיוע ושידול להתאבדות, נגזרות לאחריות פלילית וביטול העבירות.

דוד אזולאי: נוכח האמור לעיל ובשל החשיבות העליונה של הצעת החוק, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בה.

דוד אזולאי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2321/20); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': יש לנו הצעה צמודה להצעת החוק הזאת, של חברת הכנסת רויטל סויד, אז המציעה – – –

רויטל סויד: של חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אני רק מנמקת.

בצלאל סמוטריץ': של חבר הכנסת מיקי רוזנטל, וגם של חברת הכנסת – – –

רויטל סויד: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא?

בצלאל סמוטריץ': אה, את מציגה בשמו.

בצלאל סמוטריץ': הבנתי.

בצלאל סמוטריץ': אז הצעת החוק היא של חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ובשמו תציג אותה חברת הכנסת רויטל סויד, עורכת-הדין – הפליליסטית, כמדומני.

רויטל סויד: נכון.

בצלאל סמוטריץ': משתתף בצערך.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, למעשה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל הגיש את הצעת החוק הזאת והוא היה אמור לנמק אותה עכשיו, אך מסיבות אישיות הוא לא יכול להיות כאן וביקש לעשות זאת בשמי – בשמו, יותר נכון.

רויטל סויד: חוק העונשין, שהוא חוק העונשין, התשל"ז–1977, יש בו גם סעיפי חוק יותר מודרניים, והוא גם אימץ חקיקה שהיא בחלקה חקיקה מנדטורית.

רויטל סויד: עבירות ההמתה, שלמעשה כוללות כל מקרה שבו יש קורבן בסופו של דבר, נחלקות היום לשלושה חלקים: רצח בכוונה תחילה – זה היסוד הנפשי; הריגה – כאשר אדם גורם למותו של אחר תוך אדישות או פזיזות לתוצאה; ועבירות גרם מוות ברשלנות, כמו תאונות דרכים, כאשר לא בוצעה עבירה נלווית וכיוצא בזה.

רויטל סויד: לפני כמה שנים ישבה ועדה בראשותו של פרופסור קרמניצר, והוכן דוח קרמניצר שהציע והמליץ לקחת את עבירות ההמתה, שהיום נחלקות באופן מאוד מאוד גס, יש לומר: גרם מוות ברשלנות – שלוש שנים; עבירות ההריגה – עד 20 שנה, ועבירת הרצח – מאסר עולם חובה.

רויטל סויד: אגב, גם שידול לרצח זה מאסר עולם חובה.

רויטל סויד: ובא דוח קרמניצר והמליץ לחלק את זה באופן אחר, כי נסיבות החיים גורמות לכך שהחיים הם לא שחור-לבן, ויש הרבה פעמים סיטואציות – מקרים מאוד מאוד ייחודיים; לא תמיד כוונה תחילה מביאה בסוף לרצח של מאסר עולם חובה, ולפעמים יש גם עבירות שהן כן רצח עם כוונה תחילה, אבל כאשר מדובר על נסיבות אחרות – יש נסיבות מחמירות ונסיבות שאינן מחמירות – וגם בעבירת ההריגה, במקום שיהיה עד 20 שנה, ניתן לחלק, ובעבירת גרם מוות ברשלנות, כאשר יש רשלנות חמורה ורבתית, עונש של עד שלוש שנים לכאורה נראה כבלתי ישים.

רויטל סויד: הצעת החוק הזאת חשובה מאוד לחבר הכנסת מיקי רוזנטל, וכשישבתי אתו קודם ושאלתי אותו: מדוע הגשת את הצעת החוק הזאת?

רויטל סויד: הוא דיבר ככה באופן מאוד משפטי וגם אישי, ואני אביא את הדברים בשמו.

רויטל סויד: ראשית, הוא אמר, אני רואה את קורבנות העבירה, אני רואה את המשפחות, שכאשר באים ובגלל סיטואציה משפטית מסוימת באים ומרשיעים בסופו של יום בעבירת הריגה, באה משפחת הקורבן, ומה נותר לה?

רויטל סויד: נותרה לה רק התפיסה המשפטית, החוויה המשפטית, הקביעה המשפטית.

רויטל סויד: וכאשר באים ואומרים במקרים מסוימים שמבחינת משפחת הקורבן זה רצח – כמו למשל בסיפור של קרפ, בלי לקבוע פה קביעות ועמדה אישית, אבל כדוגמת המקרה הזה – וכאשר באים ואומרים בסיטואציה כזאת, מאשימים בעבירת הריגה ולא בעבירת רצח, יש פה תחושה שהיא מאוד מאוד קשה למשפחת הקורבן.

רויטל סויד: וחבר הכנסת רוזנטל אמר:

רויטל סויד: מכיוון שאנחנו נמצאים באמת בסיטואציות כל כך רגישות, בואו נחלק את העבירות האלה – גם את הרצח, גם את העבירה וגם את גרם המוות – למספר רב יותר של עבירות, כדי שתהיה – וזו הסיבה השנייה, משפטית – הלימה יותר טובה בין הנסיבות ובין, בסופו של דבר, הענישה שמתקבלת וההרשעה.

רויטל סויד: אני מבקשת בשמו של חבר הכנסת רוזנטל לקבל ולהעביר את הצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': אני רק שואל, חברתי, לפני שאת יורדת, חברתי המלומדת, מן הפודיום – האם להערכתך ההצעה תחמיר יותר או תקל יותר?

בצלאל סמוטריץ': הרי היא פותחת לכאורה אפשרות גם להקל.

בצלאל סמוטריץ': 12 שנה – – –

רויטל סויד: אתה מתקיל אותי, אתה מתקיל אותי פה.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת, האם החלוקה למדרג – – –

רויטל סויד: אתה מתקיל אותי פה לא מכיוון שאני אינני יודעת את התשובה, אלא מכיוון שאני יודעת את התשובה.

רויטל סויד: אני לא בטוחה שכדאי שאני אגיד אותה פה.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, אני חושב שזה חשוב.

רויטל סויד: היא תחמיר את הענישה.

בצלאל סמוטריץ': היא תחמיר.

רויטל סויד: כן.

רויטל סויד: חד-משמעית.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

רויטל סויד: אנשים שהיו מקבלים ענישה יותר מקלה – עכשיו זה יחמיר אתם.

רויטל סויד: תודה.

יעל גרמן: אבל הכוונה היא להקל.

בצלאל סמוטריץ': אמירה חשובה.

רויטל סויד: שאלתם – קיבלתם.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים, חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג – – –

יעל גרמן: אז מה עושים?

תמר זנדברג: – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': זה מחמיר.

רויטל סויד: לא, אבל אני רוצה לומר משהו.

בצלאל סמוטריץ': אני מתפלא עליכם.

בצלאל סמוטריץ': באמת.

רויטל סויד: סליחה, אני רוצה לומר משהו בהמשך לשאלה שלך, כי אתה שאלת שאלה שהיא מדויקת.

רויטל סויד: גם על זה שוחחתי עם חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

רויטל סויד: מכיוון שזה יגיע לוועדת חוקה, ואנחנו נשב על הצעת החוק הזאת, ואנחנו נשב עליה, ואנחנו נראה, ואנחנו – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: אנחנו ננסה ליצור חוק שתהיה באמת הלימה, כי מצד אחד צריך באמת – –

בצלאל סמוטריץ': שהוא גם יחמיר וגם יקל.

רויטל סויד: – – לבוא ולהסדיר את עבירות ההמתה, הצעת החוק – – –

בצלאל סמוטריץ': הוא יתייחס לסיטואציות היותר-מורכבות של החיים, אבל לא יקבע איזו קטגוריה מחמירה מדי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג, אמרנו, ויתרה; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אראל מרגלית.

אראל מרגלית: כן.

בצלאל סמוטריץ': מה זה קשור להיי-טק וכאלה?

דוד ביטן: חברים – גם על זה אתה מדבר?

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': תסביר לנו את הקשר להיי-טק, סטרט-אפ וכו'.

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: תתחיל מזה שתברך את חבר הכנסת סמוטריץ על הרחבת העיר ירושלים.

אראל מרגלית: כן, אני קודם כול רוצה לברך את חבר הכנסת סמוטריץ, שאני יודע שבמוצאי-שבת לפני שבוע וחצי ראיתי אותו אומר שדמשק היא – –

בצלאל סמוטריץ': עתידה – – –

אראל מרגלית: – – אחד הרבעים של ירושלים, והעובדה שנכנסנו עכשיו לשותפות – –

רחל עזריה: – – – בלגן עם הארנונה – – –

אראל מרגלית: – – יחד עם ירדן ויחד עם – –

בצלאל סמוטריץ': – – – אסייני – – –

אראל מרגלית: – – מדינות המפרץ – –

בצלאל סמוטריץ': תחילת הגשמת החזון.

אראל מרגלית: – – והאמת היא, גם האיראנים עכשיו שותפים שלנו – –

בצלאל סמוטריץ': תחילת הגשמת החזון.

אראל מרגלית: – – אז אני רואה שהוא מגשים את החזון, והבנק לפיתוח אסיה הוא בעצם – –

בצלאל סמוטריץ': בנק ירושלים.

אראל מרגלית: – – הבנק לפיתוח ציון, באופן הרחב של המילה.

אראל מרגלית: אבל אני רגע רציתי לדבר על נושא אחר.

רחל עזריה: אראל, רגע, שנייה, אני חייבת לומר משהו.

רחל עזריה: יש גם ככה בעיה עם הארנונה בירושלים – – –

אראל מרגלית: כן.

אראל מרגלית: דמשק – – –

רחל עזריה: אני מציעה – – –

אראל מרגלית: אני רוצה אבל להגיד לך משהו – אתה תיתן לי אחרי זה עוד זמן.

רחל עזריה: גם אתה אוהב ירושלים – – –

בצלאל סמוטריץ': זה מעניין.

בצלאל סמוטריץ': אני אתן לך.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה להגיד לך משהו על – – –

בצלאל סמוטריץ': תסביר לה איך גובים ארנונה בסוריה.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד לך משהו על הסורים.

אראל מרגלית: אתם יודעים שבצפון אנחנו עושים – יש איזה מיזם מאוד גדול שחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון גם כן מעורבת בו – שזה חיבור בין חקלאות, מזון ורפואה.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד לכם משהו – שבבוא הימים, האנשים עם האסטרטגיה המעניינת ביותר ברמה החקלאית באזור הם סורים.

אראל מרגלית: כל מה שאתה קורא לו "בלאדי" זה בעצם אסטרטגיית גידול סורית.

אראל מרגלית: ואני מחכה לזמן – אבל אני דווקא רציתי לדבר על משהו אחר.

אלעזר שטרן: אראל – –

אראל מרגלית: רגע.

אלעזר שטרן: – – גם הזיתים.

אראל מרגלית: חבר'ה, תנו לי.

בצלאל סמוטריץ': אני מוסיף לחבר הכנסת מרגלית עוד דקה, אבל עכשיו לעניין.

אלעזר שטרן: גם הזיתים סורים.

אראל מרגלית: זיתים סוריים, נכון.

אראל מרגלית: רבותי, אני לא יודע אם אתם שמים לב ואם אתם קוראים את העיתונים, כי באמת יחס החוב–תוצר הוא נמוך יחסית, והאוצר מאוד גאה בזה.

אראל מרגלית: אני לא יודע אם אתם ראיתם הבוקר את נתוני הצמיחה של 2015.

אראל מרגלית: מדינת ישראל, בעשר השנים האחרונות, לא הייתה במצב כזה של צמיחה כל כך אטית.

אראל מרגלית: אנחנו נמצאים בעצם בהאטה.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: כי הצמיחה – – –

בצלאל סמוטריץ': בטח כי יש הרבה רוצחים, לא?

בצלאל סמוטריץ': זה הקשר לחוק.

אראל מרגלית: – – – הצמיחה הריאלית במשק היא 2%, וגידול האוכלוסייה הוא קצת יותר מ-2%, ולכן אנחנו בעצם היום נמצאים במצב קשה של האטה במשק, שמרגישים את זה העסקים הקטנים, מרגישה את זה התעשייה, מרגיש את זה צפון הארץ, דרום הארץ, ירושלים, הרבה מאוד מהמקומות.

אראל מרגלית: ואני קורא לשר האוצר ואני קורא לכם, תתעוררו.

אראל מרגלית: אם לא תהיה תוכנית שמחזירה את המשק, את היצוא, את ההשקעות בתעשייה, את ההשקעות בטכנולוגיה, את ההשקעות בעסקים קטנים ואת ההשקעות הפרטיות לצמיחה, אנחנו בעצם נכנסים להאטה.

אראל מרגלית: נוסף על מה שקורה היום בסין, ואתם ראיתם את זה בשבוע שעבר, שהשווקים בעולם מתחילים – הייתה התמוטטות גם של הבורסה.

אראל מרגלית: זו הייתה תחילת השנה הקשה ביותר ברמה הפיננסית בעולם ב-15 שנה האחרונות.

אראל מרגלית: רבותי, אם ישראל לא תתעורר ולא תבוא עם תוכנית צמיחה ריאלית טובה ואמיתית, ואם לא תשים שר כלכלה שיהיה אחראי לכל אותם נושאים, אנחנו נמצא את עצמנו בטורנדו עולמי, ובתוכו ישראל, מדינה שנמצאת בתוך האטה כלכלית.

אראל מרגלית: האטה כלכלית זה חוסר פרנסה, זאת אבטלה, וזה אנשים שנמצאים ברחוב ולא גומרים את החודש.

אראל מרגלית: בואו נתעורר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת מרגלית.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נורית קורן: שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על חוק העונשין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתייחס לחוק העונשין בצורה אחרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה, כחלק מתוכנית הסחת הדעת שלו מהכישלונות של ממשלתו ושלו אישית, מדבר על התניית קבלת זכויות לאזרחים ערבים באכיפת החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכאורה, זה נשמע הגיוני, רק למי שלא חי בישראל ולא מכיר את המציאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה מדבר על אכיפת חוק בזמן שהמדינה – הממשלה שלו היא זו שעוברת על החוק; חוקים שאישרה והכנסת פה אישרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי יש חוק שוויון בין אזרחים ללא הבדל מין, גזע ו-, ו-, ו-, אבל כשזה מגיע לאוכלוסייה הערבית מובן שהחוק לא עומד שם, ואתן דוגמאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההזדמנויות השוות להתקבל לעבודה, גם ללא הבדל ב-, ב-, ב-, גם אנחנו רואים אותן, נוסף על מכסת מינימום לאזרחים הערבים כעובדי מדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה מודע לזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מודע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא יודע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם טרח לבדוק אם הוא וממשלתו עוברים על החוק הזה או לא? שר הכלכלה הקודם, הרב דרעי, בתשובה על שאילתה, אמר שהתוכנית של משרדו – וזה אם תיושם התוכנית הזאת – שבשנת 2020 אחוז המועסקים הערבים יגיע ל-79% גברים ו-41% נשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה השוויון הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה שמדברת על החוק ומבקשת אכיפת חוק – זו הממשלה וזו התוכנית, אם התוכנית תיושם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המגמה של ענישה קולקטיבית, כך שאם מישהו עובר על החוק מענישים את כל האוכלוסייה – איפה זה קורה בעולם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה החוק שראש הממשלה מדבר עליו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוכנית הכלכלית, שמכנים אותה היסטורית – גברתי, היום אמרת שזו תוכנית טובה והיסטורית – התוכנית הזאת באה עם הכותרת "לצמצם פערים".

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה עם הכותרת "לצמצם" – אם אנחנו מדברים על מדינת חוק, למה לא לסגור את הפערים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לדבר על צמצום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא לסגור?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי מדברים על חוק ושוויון, אז מה זה לצמצם ובכמה לצמצם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכמה אחוזים – 1%, 2%, 5%, 10%?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האזרחים הערבים ומנהיגיהם התחננו וביקשו: תבואו, תטפלו בנשק הבלתי-חוקי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עשתה הממשלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כלום, וברגע שבאה לעשות, היא רק עוברת על החוק, ויש כמה דוגמאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתן דוגמה של אברהים מלחם אתמול, שבאו ושברו לו את הבית שלו, החריבו את הבית, ואפילו יש לו הטענה שגנבו לו כסף, תכשיטים.

נורית קורן: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם באים ליישם את החוק אז צריך ליישם אותו בצורה חוקית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם רוצים להתנות תקציבים בקיום חוק, אז האם הממשלה תיישם את זה גם על רשויות יהודיות שראשיהן מואשמים, חשודים או מורשעים אפילו בפלילים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם תיישם את זה על מפלגות – – –

נורית קורן: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, כן, אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – על מפלגות שבכירים בהן חשודים או מורשעים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז שראש הממשלה יפסיק עם הצביעות שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין; חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת; חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, מדובר בהצעת חוק שהיא מורכבת מאוד.

אוסאמה סעדי: ואני שמעתי את חברתי רויטל סוֵיד, עורכת-הדין רויטל סוֵיד, שבעיני היא – – –

רויטל סויד: סוִיד.

נורית קורן: סוִיד.

אוסאמה סעדי: סוִיד?

אוסאמה סעדי: סוִיד.

אוסאמה סעדי: – – – שהיא בעיני אחד המומחים במשפט הפלילי, ואת ההערה שלה, בצדק.

אוסאמה סעדי: היא אמרה – – –

רויטל סויד: לשאלת היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: לשאלת היושב-ראש, אבל זו גם האמת, שיש מרכיבים בהצעת החוק הזאת שהם מחמירים.

יעל גרמן: נשנה את זה בוועדה.

אוסאמה סעדי: אבל גם מצד שני, צריך להגיד שיש רכיבים שהם גם מקלים, שכל העניין הזה שהיום מאסר עולם חובה – נותנים עכשיו שיקול דעת לבית-המשפט שלא לתת מאסר עולם חובה.

אוסאמה סעדי: נכון שיוצרים קטגוריה נוספת, שזה רצח מדרגה ראשונה ורצח מדרגה שנייה, ויש העבירה הקלה, שזה כאילו הריגה ונגרם מוות ברשלנות, אז יוצרים עוד מדרגה.

אוסאמה סעדי: אבל אני סבור שכל העניין הזה של להכניס את האלמנט של האדישות ולא להסתפק, כמו שיש היום, ביסוד הנפשי של כוונה תחילה ולהוריד את העניין הזה, וגם של עבירות של אדישות וקלות דעת, להכניס את זה גם למסגרת של רצח ולא הריגה – זה נראה לי יתר על המידה.

אוסאמה סעדי: לפני שבועיים-שלושה הייתה לנו הצעת חוק פרטית בנושא הזה ממש, של יושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שעברה בקריאה ראשונה, ואז אמרנו: הרי יש הצעת חוק ממשלתית – עכשיו אני מבין שיש גם הצעת חוק של חברנו מיקי רוזנטל – לכן אנחנו נצביע בעד, אבל כמובן צריך להכניס הרבה תיקונים.

אוסאמה סעדי: קראתי את דוח קרמניצר.

אוסאמה סעדי: מדובר בדוח של מאות עמודים, עם משפט משווה.

אוסאמה סעדי: צריך באמת שניכנס בעובי הקורה בוועדת החוקה, ואני מקווה שנוציא חוק שמצד אחד באמת – אף אחד מאתנו לא רוצה לסלוח ולעודד רצח, ומי שרצח – –

נורית קורן: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: – – שזו העבירה החמורה ביותר בספר החוקים, יקבל את העונש שלו.

אוסאמה סעדי: אבל גם, אני חושב שבכל זאת צריך להקפיד, ברגע שאנחנו מדברים על – –

נורית קורן: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: – – מאסר עולם ומאסר חובה – אז אנחנו נעשה את העבודה שם בוועדת החוקה.

אוסאמה סעדי: תודה.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

נורית קורן: חברת הכנסת רויטל סויד, רשות הדיבור – – –

רויטל סויד: דיברתי בשם מיקי רוזנטל, זה בסדר.

נורית קורן: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

נורית קורן: מוותר?

נורית קורן: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה; חבר הכנסת ישראל אייכלר; חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס; חבר הכנסת איתן ברושי; חבר הכנסת אחמד טיבי – מחוק; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': ערבים מדברים.

דוד ביטן: אורן, לאן?

אורן אסף חזן: תגיד לי, מה זה, שכונה פה?

אורן אסף חזן: מה יש לך אתה?

אורן אסף חזן: זה כנסת ישראל, אחי.

עיסאווי פריג': כבר אין משמעת סיעתית, חברים?

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש – אילן, אני רוצה לומר משהו בכיוון אחר.

עיסאווי פריג': תראה, היה לפני שני דוברים חבר הכנסת אראל מרגלית.

עיסאווי פריג': הוא דיבר בלהט ובצדק על הצמיחה, וצריך להתעורר, והכול מבשר רעות.

עיסאווי פריג': לפני כן הייתה לנו הצעת חוק על הבנק האסייתי – האסייני.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני שואל אתכם: למה לא לומדים מהמודל האסייני לפני שאתם מדברים עליו?

עיסאווי פריג': השר בנט הכריז שאין לנו בעיה דמוגרפית: הערבים התחילו להביא פחות ילדים, האישה הערבייה – הפוריות שלה דומה פחות או יותר לזו של האישה היהודייה.

עיסאווי פריג': אז לא תהיה לנו בעיה דמוגרפית, אנחנו מתיישרים.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם עכשיו – – –

מיקי לוי: זה לא פוריות, זה תרבות.

עיסאווי פריג': תרבות.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני שואל אתכם: יש לכם בין הידיים – בהמשך למה שאראל מרגלית אמר – יש מה שנקרא המודל האסייני, מתנה דמוגרפית.

עיסאווי פריג': היום יש לכם בין הידיים מתנה דמוגרפית.

עיסאווי פריג': יש גיל צעיר, שהוא ערבים וחרדים, ובלי הגיל הצעיר הזה אין שום סיכוי להציל את הכלכלה במדינה.

עיסאווי פריג': החברה הולכת ומזדקנת, וצריך מי שידאג לצמיחה.

עיסאווי פריג': גם הנתון הזה, המתנה הדמוגרפית הקיימת היום, שהיא אצל הצעירים הערבים ואצל הצעירים החרדים, שאתם לא מעזים להגיד ולנצל אותה – ובהמשך למה שאמר חבר הכנסת מרגלית, שמתריע וימשיך להתריע, ובצדק, אני אומר לכם: בואו נעשה דין, win-win situation, שכולם ירוויחו.

עיסאווי פריג': יש לכם צעירים ערבים, שאפשר לשלב אותם בעשייה ובהכוונה, ואז יבוא הכול על מקומו הנכון.

עיסאווי פריג': עד מתי תימשך האטימות הזאת?

עיסאווי פריג': אם לא תנצלו את זה עכשיו, בעוד עשר שנים, בגיל הבא – אמרתם שבעיית האיום הדמוגרפי הלכה מהעולם, אין איום דמוגרפי במדינה, הערבים התיישרו ומביאים ילדים לעולם בהתאם לאישה היהודייה.

עיסאווי פריג': אז מה יהיה הלאה?

עיסאווי פריג': האוכלוסייה תזדקן, תגיע לממדים שצריך לממן אותה – ומאיפה זה יבוא?

עיסאווי פריג': מאיפה זה יבוא?

עיסאווי פריג': ההיסטוריה תשפוט אתכם.

עיסאווי פריג': אנחנו רק מזכירים לכם שאתם הולכים עם הראש באדמה כמו בת-יענה.

עיסאווי פריג': תודה לך, גברתי.

נורית קורן: תודה לך.

נורית קורן: חבר הכנסת באסל גטאס – מוותר; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש – איפה השר מתחבא?

איתן כבל: איפה השר – לא?

נורית קורן: השר?

איתן כבל: לא, בסדר.

איתן כבל: אצלנו אומרים בתימנית: השר סר.

איתן כבל: השר הלך.

שולי מועלם-רפאלי: השר פה.

איתן כבל: הוא פה?

נורית קורן: הוא יבוא עוד מעט.

איתן כבל: בסדר, לא חשוב.

איתן כבל: אה, כן, דוד, כן כן.

איתן כבל: גם אני, אם הייתי מדבר עם ענת ברקו, הייתי מהופנט.

ענת ברקו: אהה, אמר הצנחן.

ענת ברקו: כזאת מחמאה מצנחן.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רבותי, חברי חברי הכנסת, רשם פרלמנטרי, אני, ברשותכם, רוצה לבוא ולהציג בפניכם סיפור חדש.

איתן כבל: לפני זמן לא רב אישרנו את השר אריה דרעי, אריה מכלוף דרעי, לשר הפנים.

איתן כבל: אמרתי את מה שאמרתי.

אילן גילאון: אה, יש כבר סיפור חדש?

אילן גילאון: הוא רק מונה עכשיו.

איתן כבל: שמע.

איתן כבל: ואז עלתה לדיון הצעת חוק.

איתן כבל: ולא שמתם לב איך השר כנשוך נחש קם ואמר: לא יקום – יהיה בוועדת הכספים.

איתן כבל: כך השר אריה דרעי מבקש להעניש אותי, להעניש אותי על כך שרחמנא ליצלן אמרתי את מה שאני חושב עליו.

איתן כבל: שומו – – –

שלי יחימוביץ': מתי זה היה?

שלי יחימוביץ': היום?

איתן כבל: כן.

איתן כבל: פה.

איתן כבל: כולם.

איתן כבל: עכשיו, לא רק זה – עכשיו, מה העניין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

איתן כבל: יש פה עניין יותר – סליחה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

איתן כבל: תראו, עד הקדנציה הזאת, הרבה גם בזכותו של יושב-ראש ועדת הכנסת דוד ביטן, הצליחו ראשי הוועדות, שלי, להגיע לאיזו הסכמה שכל אחד באמת בתחומו עוסק, ולא גונבים – את זוכרת, כל אחד לוקח ומותח.

איתן כבל: ופה, ואללה, הדברים הולכים לא רע בכלל.

איתן כבל: וחבר הכנסת גפני אומר לי: מה הם רוצים ממני?

איתן כבל: הוא לא רוצה, בצדק.

איתן כבל: יש כללי משחק.

איתן כבל: ועכשיו גם נכופף את כללי המשחק לגחמות אישיות – מה אמרתי, ואני אבקש סליחה או לא אבקש סליחה ממנו?

איתן כבל: – לא יקום ולא יהיה.

איתן כבל: אני אומר את דעותי, ואני אמשיך ואומר.

איתן כבל: וכמו שמתחילת הקדנציה לאף אחד לא הרשיתי להלך עלי אימים, בסיפור הזה – זה כמו הצעצוע, שייקחו לי חוקים.

איתן כבל: ברוך השם, יש עבודה מבוקר עד ערב, שרק נצליח לעמוד בכל המשימות החשובות העומדות לפתחנו.

איתן כבל: חברי הוועדה מכל סיעות הבית יודעים שוועדת הכלכלה לא מתנהלת לפי קואליציה–אופוזיציה.

איתן כבל: ולעתים הקרבות שלי מול חברי האופוזיציה – עיסאווי יודע, חבר הכנסת עיסאווי פריג' – הם יותר קשים מאשר מול החברים שלי.

איתן כבל: ואת יודעת את זה, נורית, גברתי היושבת-ראש.

נורית קורן: אתה עושה עבודה נפלאה.

איתן כבל: ואני אומר זאת, כי לא יכול שיהיה – יש דברים שלא יכול שיקרו.

איתן כבל: אז נכון, כפי שאמרתי, אולי לא מצא חן בעיניו שאמרתי שחלק מהכנסת עשו היום את "אגם הברבורים" – רקדני בלט, הלכו על קצות האצבעות כשדיברו על אריה דרעי.

איתן כבל: אני לא רקדן בלט.

איתן כבל: אני לא.

איתן כבל: נכון שבצעירותי הייתה לי להקה של ריקודים תימניים – –

נורית קורן: נא לסיים.

איתן כבל: – – אבל מאז – –

מירב בן ארי: – – –

אורן אסף חזן: – – –

איתן כבל: – – מאז חלפו להן השנים.

איתן כבל: ניסיתי, קניתי נעלי בלט – לא הלך.

איתן כבל: כי אני מאוד אהבתי היום את החברים שלי מהמפלגה הערבית – רקדני בלט היו, חבל על הזמן.

איתן כבל: באסל גטאס, ראיתי אותך עם נעלי הבלט – היית אחלה.

איתן כבל: מתאים לך.

נורית קורן: נא לסיים.

נורית קורן: נא לסיים.

איתן כבל: תודה.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

נורית קורן: נקנה לך מתנה נעלי בלרינה.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

נורית קורן: אחרון הדוברים.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני לא תכננתי לדבר הערב, כמו שמרבית

אורן אסף חזן: כם יודעים, אני קצת לא מרגיש טוב, אבל לאחר שהתפרסמו הפרטים הנוספים – המזעזעים, יש לומר – על חברי "שוברים שתיקה", שמממנים בכסף, לעתים גם כסף רב, תוך כדי קשירת קשר לביצוע פשע לכאורה, את עזרא נאווי, חבריו ופלסטינים רבים; תשלומי עתק – – –

אוסאמה סעדי: מה עם – – –?

אוסאמה סעדי: קיבלו מאות-אלפי, מיליונים, דולרים, אתה לא מדבר על זה.

אורן אסף חזן: – – – תשלומי עתק בשביל לתקוף חיילים.

אורן אסף חזן: אני לא ידעתי איך להכיל, לא ידעתי איך להכיל את זה שכאשר אותו נאווי מסר מתוך דאגתו לאדמה הפלסטינית פלסטינים רבים – אף אחד לא באמת יודע את המספר או מה התוצאה של המעשים המכוערים שלו, יש לומר – לא יודע איך להכיל את העובדה שעד לרגע זה לא שמעתי אף אחד ממפלגות המרכז שמאלה, למעט אמירה של חברי חבר הכנסת שמולי, שלצערי הוא עדיין לא יושב-ראש מפלגת העבודה, המחנה הציוני – –

נחמן שי: הוא עובד על זה.

אורן אסף חזן: – – לא שמעתי אף גינוי, אף התנערות.

רויטל סויד: אורן, אתה לא היית פה.

רויטל סויד: אורן, אתה לא היית פה.

אורן אסף חזן: קשר השתיקה, קשר השתיקה של השמאל בישראל תופס את עצמו בלולאות.

רויטל סויד: אתה לא מעודכן, תלך לבדוק את עצמך יותר טוב, אתה טועה.

אורן אסף חזן: "שוברים שתיקה", "בצלם", הקרן, מעבירים מתחת, מלמעלה, מאחורי הקלעים, אולי גם לעבודה, מי יודע על איזה עוד עמותות מדובר.

רויטל סויד: הוא ב-delay.

איילת נחמיאס ורבין: מה?

איילת נחמיאס ורבין: מה?

איילת נחמיאס ורבין: אוי, נו – – –

אורן אסף חזן: מדוע לא שמענו אתכם עומדים ומזדעקים מעל כל במה?

אורן אסף חזן: הרי אתם, אלה שכל כך אכפת להם מזכויות האדם, פתאום מילאתם פיכם מים.

אורן אסף חזן: מילאתם פיכם מים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל מתחיל להיות לי אכפת מזכויות חברי הכנסת של הליכוד שצריכים לסבול את השטויות שלך.

אורן אסף חזן: ילדתי, אל תפריעי בבקשה.

קריאות: ילדתי?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה את זה בכתב.

איילת נחמיאס ורבין: אני דורשת את זה בכתב לאלתר.

אורן אסף חזן: חברים, ההתנהגות הצבועה – יש לומר לעתים, המכוערת – של חברים, גם שיושבים כאן בספסלים האלה בכנסת, שבשתיקה שלהם נותנים גיבוי לתופעות שמובילות לקשירת קשר לפשע של ממש – לכאורה – צריכה להיעצר.

אורן אסף חזן: בהתחלה אמרנו "שוברים שתיקה" – אמרו שאני מגזים; אחרי זה כולם הבינו.

אורן אסף חזן: אחרי זה זעקו על מיליוני היורו שמוזרמים לפה ממדינות זרות תוך כדי החרבה של ממש וניסיון של פגיעה של ממש בריבונות של מדינת ישראל, ושתקתם שוב.

אורן אסף חזן: ניסיתם לפגוע בראש הממשלה – אגב, גם כשהכפישו אותו לא שמעתי אתכם מזדעקים ומגנים.

נורית קורן: נא לסיים.

אורן אסף חזן: אני אסכם ואומר:

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שהחברה בישראל תוקיע גם את אלו שבקשר השתיקה שלהם נותנים גב וגיבוי של ממש – –

נורית קורן: נא לסיים.

אורן אסף חזן: – – לאותה לולאה של עמותות מכוערות, שאין להן מקום בחברה הישראלית, נקודה.

אורן אסף חזן: אני אסכם ואומר, ברשותך, גברתי היושבת-ראש – –

נורית קורן: נא לסכם, זהו.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן, אני מבקשת לסיים.

באסל גטאס: אין מה לסכם.

אורן אסף חזן: – – שאנחנו נעשה את הכול להוציא אתכם, אתכם ואת החברים שלכם, מחוץ לגבולותינו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: שתי הצבעות נפרדות.

נורית קורן: אנחנו מצביעים.

באסל גטאס: – – –

אורן אסף חזן: אתה, מאז ששמעתי שאתה רוקד כמו בלרינה, הבנתי שאתה צוות הווי ובידור – – –

נורית קורן: חברים, אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, נא לשבת במקומך.

אורן אסף חזן: הווי ובידור – – –

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אנחנו מצביעים שתי הצבעות, נא לשים לב.

נורית קורן: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 124) (עבירות המתה), התשע"ו–2015, בקריאה ראשונה.

נורית קורן: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 124) (עבירות המתה), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 31, אין מתנגדים, נמנע אחד.

נורית קורן: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 124) התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת חוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה השנייה, על הצעת החוק המוצמדת, הצעת חוק העונשין (תיקון – עבירות המתה ורשלנות), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת רוזנטל, שנימקה חברת הכנסת רויטל סויד.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון – עבירות המתה ורשלנות), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 38, אין מתנגדים, נמנע אחד.

נורית קורן: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית, והיא תועבר לוועדת חוקה, חוק ומשפט ותידון יחד עם הצעת החוק הממשלתית שאישרנו קודם לכן.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/990); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון מס' 25), התשע"ו–2015, קריאה ראשונה.

נורית קורן: יציג את החוק השר דוד אזולאי, בבקשה.

דוד אזולאי: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק זו עוסקת בהשבת כספים עודפים שנגבו מהציבור.

דוד אזולאי: הקרן לפיצוי נפגעי תאונות דרכים ”קרנית” הוקמה מכוח חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל"ה–1975.

דוד אזולאי: תפקידה של "קרנית" הוא לפצות נפגע הזכאי לפיצויים ואין בידו לתבוע פיצויים מאת מבטח מחמת אחד מהמקרים המפורטים בסעיף 12(א) לחוק.

דוד אזולאי: עוד קובע החוק כי לשם מימון תפקידי "קרנית" יקבע שר האוצר, לאחר התייעצות עם שר המשפטים ועם שר התחבורה, את השיעור באחוזים מדמי הביטוח או סכום בשקלים חדשים מתוך דמי הביטוח אשר יועבר ישירות או באמצעות כל מבטח לחשבון "קרנית".

דוד אזולאי: המשמעות היא שציבור המבוטחים מממנים את פעילותה של "קרנית", כאשר הגבייה נעשית באמצעות חברות הביטוח שמעבירות את הכסף ל"קרנית".

דוד אזולאי: החל מיום 1 בנובמבר 2003 קבע הצו שהאחוז יעמוד על 1%, המהווה כ-40 מיליון ש”ח בשנה.

דוד אזולאי: חוות דעת אקטוארית קבעה כי על מנת ש"קרנית" תוכל למלא את תפקידיה עליה להחזיק עתודה השווה ל-15% מהתביעות התלויות בכלל החברות בענף ביטוח רכב חובה, שהם מהווים כ-2.7 מיליארד ש”ח.

דוד אזולאי: מהמאזן של "קרנית" עולה כי ל"קרנית" קיימת יתרה העולה על סכום העתודה המומלץ.

דוד אזולאי: לשם הבטחה כי הכספים הצבורים בעתודה של "קרנית" יהיו בסכום הנדרש לשם מילוי תפקידה ולא מעבר לכך, נדרשת הסמכה מתאימה לרשות המוסמכת להורות לקרן להעביר לציבור את הכספים העודפים, וזאת כהסדר משלים להסמכה הקיימת כיום להעברת כספים מהמבוטחים אל "קרנית".

דוד אזולאי: מטרת התיקון היא צמצום הכספים העודפים המצויים ב"קרנית" באמצעות השבה של כספים אלו למבוטחים.

דוד אזולאי: הציבור שילם מכספו יותר מכפי שהיה צריך, והגיע הזמן להשיב לו את הכסף העודף שהצטבר עם השנים.

דוד אזולאי: אופן השבת הכספים ייקבע גם כן על-ידי הרשות, בהסכמת שר המשפטים, ויכול שיבוצע למשל על-ידי הפחתה למשך שנים מספר בתעריפי ביטוח החובה המשולמים על-ידי ציבור המבוטחים.

דוד אזולאי: נוכח האמור לעיל, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעה זו.

דוד אזולאי: תודה.

נורית קורן: תודה לשר דוד אזולאי.

נורית קורן: אנחנו עוברים לדיון.

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא – איננה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן אסף חזן, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אורן אסף חזן: שוב, גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, לא יכולתי שלא לחזור לדוכן אחרי שראיתי את התגובה הכל-כך כואבת של החברים מהשמאל, של החברים מהרשימה הפלסטינית המשותפת, כששמים להם פעם אחת את האמת בפרצוף; הכאב הזה, הצמרמורת שהם חשים, כשאומרים להם: חבר'ה, את הצבע ב"טמבור" כבר גמרתם עם הצביעות שלכם.

אורן אסף חזן: אתם יודעים, אני, אחרי שקרתה או פרצה השרפה ב"בצלם", אני מיהרתי לגנות.

אורן אסף חזן: אני הוצאתי היום הודעה שאני מגנה את הקצר החשמלי שהוביל לשרפה במשרדי "בצלם", ואני חושב שאסור לנו להכליל את כל החשמל במדינה.

אורן אסף חזן: אבל בכל מה שנוגע לחברינו, אחינו, אחיותינו ואלה שבכוח מנסים להיות חלק מפה, כשזה נוגע להתיישבות, לציונות, לערכים – קודם כול, כולנו אשמים.

אורן אסף חזן: היום בבוקר הייתי בוועדה, ועדת השקיפות.

אורן אסף חזן: באמת היה שקוף מה שקרה שם.

אורן אסף חזן: היה שקוף שיושבת-ראש הוועדה סתם מנסה בכל הכוח לקבל אמירה או לצאת בקריאה שהטרור כולו מוסת מההתיישבות, שאנשי "תג מחיר" ופשעי השנאה הם תולדה של האולפנות והישיבות והמכינות.

אורן אסף חזן: ואומר לה נציג המשטרה: גברתי, אין שום קשר.

אורן אסף חזן: הם לא מממנים, הם לא דוחפים, הם לא מסיתים.

אורן אסף חזן: והיא חוזרת ואומרת שוב: לא, אני אומרת לך, הם כן עושים את זה.

אורן אסף חזן: ואומר לה נציג ועדת הפנים: אין קשר.

אורן אסף חזן: היא אומרת לו: לא, לא, הם כן, אני אומרת לך.

אורן אסף חזן: זה הכול הם.

אורן אסף חזן: הם מקבלים מימון מהמדינה, והם מעבירים את המימון הזה לפשעי שנאה.

אורן אסף חזן: ואומר לה נציג הפרקליטות ונציג משרד החינוך, וכולם אומרים לה: לא היה ולא נברא.

אורן אסף חזן: אבל בשביל כותרת מותר להתיר את הדם של אחינו ואחיותינו ביהודה ושומרון.

אורן אסף חזן: מותר להתיר את הדם.

אורן אסף חזן: סליחה, גברתי היושבת-ראש, עם כל הכבוד, חוסר הרצינות הזה במליאה – אני מבין את חבורת הנערות שרוצה לקיים דיון.

אורן אסף חזן: קחו שעה, שבו בבית-קפה.

אורן אסף חזן: אל תפריעו.

אורן אסף חזן: לא, זה נעשה מתוך מקום של זלזול.

אורן אסף חזן: כי האמת כואבת.

אורן אסף חזן: כי בשתיקה שלהן הן נותנות גב לאותם ארגוני שמאל קיצוני.

אורן אסף חזן: וכשבאים ושמים להן את זה בפרצוף, אז הן מחייכות ומגחכות.

אורן אסף חזן: לא עוד.

אורן אסף חזן: את האמת יש לומר פעם אחר פעם אחר פעם, עד שיהיה ברור.

אורן אסף חזן: אין פה עניין של ימין ושמאל, חברים.

אורן אסף חזן: אם יש מרצים באקדמיה שמסיתים נגד המדינה, נגד החיילים, נגד ראש הממשלה – מקומם לא באקדמיה.

אורן אסף חזן: ואם יש ארגונים ועמותות שמובילים לחרמות – –

נורית קורן: נא לסיים.

אורן אסף חזן: – – מקומם לא בקרבנו.

אורן אסף חזן: אסכם ואומר: אם אנחנו בוחנים לרגע את הדברים בצורה ברורה, צלולה, בלי רעשי רקע בשביל איזו כותרת או – – –

נורית קורן: נא לסיים.

אורן אסף חזן: אפשר לומר בצורה ברורה, ברשותך, גברתי היושבת-ראש: חד-משמעית, הניסיון שלכם להפיל פעם אחר פעם את כל העוולות על הימין לא יצלח – –

נורית קורן: נא לסיים.

אורן אסף חזן: – – וקשר השתיקה שלכם צריך להיגמר עכשיו, שכן אם לא, אחריותכם לא פוחתת.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

נורית קורן: חברת הכנסת רויטל סויד.

קריאה: קשר השתיקה.

נורית קורן: קשר.

נורית קורן: מוותרת?

רויטל סויד: כן.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: מוותר.

נורית קורן: מוותר.

נורית קורן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: קשר השתיקה.

נורית קורן: מוותרת?

איילת נחמיאס ורבין: קשר השתיקה – – –

נורית קורן: מוותרת?

קריאה: כן, כן.

אורן אסף חזן: אין לה תשובות.

אורן אסף חזן: האמת – – –

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג'; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – –

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, לפרוטוקול איתן עכשיו הציע לי – – –

נורית קורן: – – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת.

נורית קורן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, היום יש לנו מזל שיש כמה חוקים שבאמת, אנחנו נוכל כאופוזיציה לתמוך בהם, וזה לא המצב בדרך כלל.

אוסאמה סעדי: ולכן מצאתי לנכון, גם בעניין של הורדת תעריפי התחבורה הציבורית וגם בחוק הזה, כן לברך על הצעת החוק הזאת, שאני חושב שהיא חשובה מאוד.

אוסאמה סעדי: אבל, אני הייתי מכניס בה כמה שינויים על מנת שבאמת הכוונה שמאחורי הצעת החוק הזאת, שהיא החזרת הכסף, עודפי הכסף שמצטברים ב"קרנית" – ולמי שלא יודע, "קרנית" מקבלת את התקציב שלה כאחוזים מכל חברות הביטוח; כל חברת ביטוח משתתפת בחלק מהפוליסה שאנחנו משלמים.

אוסאמה סעדי: הכסף הזה הולך ל"קרנית", ו"קרנית" היא תאגיד סטטוטורי, ממשלתי, לא רווחי.

אוסאמה סעדי: ולכן מן הטבעי שכל עודף וכל עודפי כסף שהצטברו, יוחזרו למבוטחים.

אוסאמה סעדי: ולכן בהצעת החוק הזאת, כאשר מדברים על "רשאית היא", אני חושב שאנחנו נותנים שיקול דעת להנהלה של התאגיד, שיכול להיות שהיא תגיד: אני לא רוצה להחזיר את העודפים.

אוסאמה סעדי: לכן אני הייתי משנה פה, חבר הכנסת שמולי, את העניין הזה, שתהיה חובה.

אוסאמה סעדי: אם באמת הצטברו עודפים, שהכספים האלה יוחזרו למבוטחים על-ידי – אפשרות אחת, להוריד את תעריפי ביטוח החובה לתקופה מסוימת; ודבר שני, או בדרך אחרת שתיקבע – והכול בהסכמת שר המשפטים.

אוסאמה סעדי: גם פה, אני לא רוצה לתת שיקול דעת.

אוסאמה סעדי: כאשר יש עודפים, הכסף הזה הוא לטובת המבוטחים ששילמו ממיטב כספם, ולכן האפשרות היחידה היא כן לחייב את "קרנית" להחזיר את הכסף ולא לתת לה שום שיקול דעת.

אוסאמה סעדי: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת באסל גטאס.

נורית קורן: בבקשה.

באסל גטאס: יש שר במליאה?

נורית קורן: יש שר.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, איפה השר?

נורית קורן: תכף נראה איפה הוא.

נורית קורן: איפה?

נורית קורן: השר אזולאי, אתה נמצא פה במליאה?

באסל גטאס: השר כחלון נמצא.

באסל גטאס: מספיק.

נורית קורן: השר כחלון נמצא.

נורית קורן: אתה עכשיו?

נורית קורן: בבקשה.

באסל גטאס: היום בבוקר שאלתי בציוץ שעשיתי: מה ההסתברות ששרפה תקרה בירושלים?

באסל גטאס: הבניין היחידי שתהיה בו שרפה הוא משרדי "בצלם", באותו שבוע ש"בצלם" היה תחת מתקפה או הסתה, ותהיה התלקחות וזו לא תהיה שרפה והצתה.

אורן אסף חזן: – – – החשמל אשם.

אורן אסף חזן: החשמל – – –

באסל גטאס: ההסתברות – – –

אורן אסף חזן: מישהו הסית את השלטר של – – –

באסל גטאס: אני לא מדען להסתברות, אבל ההסתברות היא כמעט אפס.

אורן אסף חזן: – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: – – –

באסל גטאס: אם יוצא שזה הדבר – – –

אורן אסף חזן: הקצר הימני.

באסל גטאס: עכשיו, יש כאלה שמאמינים בעין הרע.

באסל גטאס: אולי מרוב שהוזכרו ארגוני השמאל, אז עין הרע עבדה.

באסל גטאס: אני לא מאמין בעין הרע.

באסל גטאס: ואני גם, בחישובי ההסתברות שלי, שזו הסתברות אפסית, גם לא מאמין.

באסל גטאס: אז אני מציע ל"בצלם" לקחת מומחה שרפות נייטרלי שיבדוק מה קרה שם.

באסל גטאס: אבל מה שהיה – – –

אילן גילאון: – – –

באסל גטאס: המחזה שהוא לנגד עינינו, וזו גם אולי אחת מצורותיו הקיקיוניות ביותר, נאומיו של אורן חזן כאן.

אורן אסף חזן: – – –

באסל גטאס: שני ארגונים הם תחת מתקפה, מקארתיזם חוגג, חקיקה גזענית יום-יום, דיונים בוועדות הכנסת משקפים כאילו ההפך הוא הנכון: כאילו השמאל חוגג, השמאל תוקף, הימין תחת מתקפה, הימין לא יכול לדבר; הוא לא בשלטון, הוא לא חוגג בהתנחלויות, לא מקים אוניברסיטה בתוך שטחים כבושים.

באסל גטאס: מה זה?

באסל גטאס: איזו צורה של לשחק גם את התפקיד של הקורבן, גם ללכת ולבכות ולצעוק מרוב זה שהימין לא יכול לדבר בגלל התבטאות כלשהי של מישהו מהאקדמיה, ובו-בזמן לעשות הכול בשביל לדכא את חופש הביטוי, בשביל להבטיח שלטון של הימין לעוד 20 שנה.

אורן אסף חזן: מתי דאגת לחופש הביטוי ברמאללה?

אורן אסף חזן: מתי?

באסל גטאס: בצורה כזו – פרדוקס שהחברה בישראל תשלם.

אורן אסף חזן: מתי דאגת לחופש הביטוי בעזה?

אורן אסף חזן: מתי דאגת?

אורן אסף חזן: אביר, אביר השמאל.

באסל גטאס: זו רק הוכחה לדבר אחד: שאתם כבר בתחילת המדרון.

אורן אסף חזן: תענה לי בלי – – – אביר השמאל, מתי דאגת?

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

אורן אסף חזן: אתה, הרגליים לא על הקרקע.

אורן אסף חזן: גטאס, הרגליים לא על – – –

נורית קורן: חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן כבל; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אנחנו מצביעים, בבקשה, על הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון מס' 25), התשע"ו–2015, בקריאה ראשונה.

נורית קורן: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון מס' 25), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 37, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: החוק עבר בקריאה ראשונה ויועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: [מס' מ/824; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ד, עמ' 2524.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות החוק כדלקמן.

נורית קורן: ההודעה נמסרה ביום 20 ביולי 2015.

נורית קורן: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 47), התשע"ד–2013, מס' מ/824 – מנמקים חברת הכנסת רויטל סויד וחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

באסל גטאס: רויטל, אני מבקש ממך – – –

רויטל סויד: על מה?

באסל גטאס: לא שמעת מה הוא אמר?

באסל גטאס: שהיושבת-ראש לא נתנה – – –

רויטל סויד: אני לא תמיד מקשיבה – – –

באסל גטאס: "ילדתי", "ילדתי", ו"נערות" – – –

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש – –

נורית קורן: עשר דקות לרשותך.

רויטל סויד: – – אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת גטאס, למה צריך להתייחס לכול?

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: כאשר נאמרים דברים שמביישים את אומרם, לא את מי שהם נאמרים אליו, למה צריך להגיב עליהם באיזה אופן?

רויטל סויד: אני רוצה לומר לך – – –

באסל גטאס: אל תגידי, תעשי.

רויטל סויד: אני רוצה לומר לך, ואני רוצה לומר לכל חברי בבית הזה, שאנחנו הולכים ומתדרדרים בשיח שלנו ואנחנו מתחילים לבייש את עצמנו; ואני מסתכלת עלינו לפעמים בעיניים של הציבור, ואני מסתכלת איך הציבור מסתכל עלינו.

רויטל סויד: מה אנחנו מעבירים?

רויטל סויד: איזה מסר?

רויטל סויד: אנחנו צועקים, אנחנו מתלהמים, אנחנו אלימים, אנחנו מעליבים האחד את השני – – –

באסל גטאס: למה את מכלילה?

באסל גטאס: למה את משתמשת במילה "אנחנו"?

באסל גטאס: זה הוא ועוד כמה טיפוסים כמוהו.

רויטל סויד: כי זה כולנו, כל אחד מאתנו נופל במקום הזה.

רויטל סויד: ואנחנו חייבים, כולנו, להבין שאנחנו חייבים לעצור.

רויטל סויד: דיונים בוועדות – אפשר להגיד ולהעביר ביקורת, אפשר להגיד דברים שאתה לא מסכים אתם, אבל איך אומרים?

רויטל סויד: אנחנו לא נותנים לדבר, אנחנו לא מקשיבים האחד לשני, אנחנו מעליבים אחד את השני.

רויטל סויד: עכשיו, מה שאנחנו עושים פה – פני הדור כפני הכלב.

רויטל סויד: הפנים שאנחנו מציגים זה מה שהציבור רואה, זה מה שהציבור מדבר.

רויטל סויד: אנחנו מתפלאים אחר כך שבשמאל ובימין מתלהמים האחד נגד השני?

רויטל סויד: אנחנו מתפלאים אחר כך שיש אלימות בין קטבים בחברה?

רויטל סויד: אנחנו יכולים באיזו דרך להלין על זה?

רויטל סויד: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת גטאס, להערה שלך – אם אנחנו נפסיק להתייחס לאנשים שמעליבים ופוגעים ומדברים בצורה בזויה, אם אנחנו נפסיק להתייחס למי שרוצה לתפוס פה רק כותרות, אם אנחנו נפסיק את זה, כולנו, כל אחד, באחריות של כל אחד שיושב פה, אנחנו ניראה אחרת.

רויטל סויד: לא ידברו על מעמד חברי הכנסת, כי אנחנו נצדיק את מעמד חברי הכנסת, ואנחנו נהיה לגאווה, ואנחנו נראה את הדברים הטובים שאנחנו עושים פה.

רויטל סויד: אנחנו עובדים כל כך קשה בוועדות, בחקיקה, בלילות שלמים במליאה.

רויטל סויד: אנחנו עושים דברים כל כך טובים למדינת ישראל ועם ישראל, ומה מראים אחר כך בשידורים בטלוויזיה?

רויטל סויד: רק את העלבונות, רק את השיסוי, רק את הביזוי.

רויטל סויד: הגיע הזמן שאנחנו פה נבין שאנחנו חייבים לשמש דוגמה.

רויטל סויד: אז אני מתכוננת לא להתייחס למי שמדבר ככה, ולא להתייחס למי שפוגע, ולא להתייחס למי שמעליב, ולא להתייחס למי שמדבר באופן שכזה.

רויטל סויד: תודה.

נורית קורן: תודה.

רויטל סויד: אני קוראת מעל הדוכן הזה לכל אחד ואחד מהנוכחים פה עכשיו ששומע ומקשיב, גם לחברי במחנה הציוני וגם לחברי פה באופוזיציה וגם לחברי בקואליציה: בואו נקבל החלטה.

רויטל סויד: בואו נקבל החלטה שאנחנו מתנהגים כמו שמתנהגים אנשים אינטליגנטים, מנומסים, שיש להם מה להשמיע, שלא תמיד מסכימים אחד עם השני, אבל לעולם, לעולם לא נכנסים האחד לדברי השני ולא מעליבים ולא פוגעים רק בשביל כותרת.

רויטל סויד: תודה.

נורית קורן: תודה לחברת הכנסת סויד.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר.

נורית קורן: אז אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אנחנו מצביעים על החלת דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 47), התשע"ד–2013, מס' מ/824.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 19 בעד הודעת הממשלה – 34 נגד – 3 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 47), התשע"ד–2013, נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 34, נגד – 3, אין נמנעים.

נורית קורן: הוחל דין רציפות על הצעת החוק, והיא חוזרת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

נורית קורן: [מס' מ/841; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ד, עמ' 2524.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בהצעה נוספת שהממשלה רוצה להחיל עליה דין רציפות, הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014, מס' מ/841, פרק ד' וסעיפים 43(ב) ו-46.

נורית קורן: מנמקים חבר הכנסת איתן ברושי וחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הממשלה, שעוד מעט תמלא שנה לכהונתה, אני – – –

נורית קורן: חברי חברי הכנסת, אם אפשר לקבל קצת יותר שקט, כדי שאפשר יהיה לשמוע את הנואם, תודה.

איתן ברושי: הממשלה שמכהנת כבר עוד מעט שנה, כמעט בכל דבר שנגעה, ירושה מהממשלה הקודמת, מצאה לנכון לבטל ולשנות במידה רבה – כנראה בצדק שינתה – גם בתחומי הבנייה וגם בתחומים נוספים.

איתן ברושי: ואנחנו רואים שדווקא בנושא של הצעת הרציפות, מה שמונח על סדר-היום, הממשלה מצאה לנכון, אחרי שנה ומעלה שההצעה הזאת הייתה במקרר, להפשיר אותה, לפי דעתנו שלא לצורך.

איתן ברושי: אמרתי שגם שר הבינוי והשיכון יואב גלנט וגם הממונה על מטה הדיור אביגדור יצחקי הם בוגרי החווה של אריק שרון, זיכרונו לברכה.

איתן ברושי: בחיים, אריק שרון לא היה מאשר לממשלה שהוא היה חבר בה או עמד בראשה להביא הצעה כל כך דרקונית, שיש בה כמה ליקויים בסיסיים, שאני חושב שבאמת נרשמים לזכותה של ממשלה קודמת ושר אוצר קודם.

איתן ברושי: הדבר הראשון, הממשלה הזאת, שמדברת על התיישבות מהים עד הנהר, היא ממשלה שהחליטה לרכז את האוכלוסייה במרכז, בתל-אביב.

איתן ברושי: מה שהייתה מדיניות של פיזור אוכלוסייה ומתן עדיפות לנגב ולגליל ולפריפריה, הופכת להיות מדיניות הפוכה של יצירת תנאים מועדפים לבנייה במרכז, של עוד מגדל ועוד מגדל.

איתן ברושי: הנזק הראשון יהיה דווקא לתושבי המרכז.

איתן ברושי: אנחנו מבטלים את השטחים הפתוחים והירוקים – החקלאות במקרה הזה היא השצ"פ הלאומי – ואנחנו באים ואומרים שאנחנו יוצרים תנאים מועדפים.

איתן ברושי: בדיוק הפוך, היה צריך לנצל את מצוקת הבנייה כדי לפזר אוכלוסייה.

איתן ברושי: אנחנו רוצים, כמו כולם, להוזיל את מחיר הדיור; אנחנו רוצים, כמו כולם, להקטין את יוקר המחיה, אבל לא במחיר שמוצע פה בהצעה הזאת, שהיא מאוד קשה, מיותרת ופוגעת.

איתן ברושי: מי שיצא בגורלו להיות מתיישב או חקלאי באזור צמוד דופן לעיר, מאוים כפולש לקרקע שהוא שנים, אולי 100 שנה, יושב עליה, ודינו כדין פולש.

איתן ברושי: והממשלה קבעה חוקים שאני לא בטוח שהטורקים והבריטים היו עושים, של פינוי אלים, כוחני, של קנסות ומאסר של מי שהקרקע שלו, תוך פגיעה בזכויות אזרח ובחוקי-יסוד, גם ברמה שזה לא נכון אפילו במובן שיהיה בג"ץ.

איתן ברושי: ארגון המועצות האזוריות והתנועות המושביות והקיבוציות מודים לכחלון ולמטה על קידום נושא הבנייה, אבל אין הצדקה לחוק הזה, הוא לא נשקל על-ידי הממשלה הזאת כמו שצריך, הוא בא כלאחר יד בממשלה הקודמת בסוף דרכה, וממשלה שמתחילה מחדש לא יכולה להחיל דין רציפות על חוק כזה, שהוא מאוד מיותר, מאוד פוגע ולא מקדם בשתי הנקודות העיקריות: 1.

איתן ברושי: אובדן שטחים פתוחים וירוקים – ו"נלבישך שלמת בטון ומלט" הופך משיר למציאות באזור המרכז.

איתן ברושי: הוא מרכז את האוכלוסייה באזור מרכז הארץ – זה לא אזור שזקוק לגידול וצמיחה; בדיוק הפוך מהמדיניות שנכונה הייתה, ונכון שהממשלה תמשיך בה.

איתן ברושי: והוא פוגע באנשים בעלי שורשים באדמה, בעלי זכויות, תוך כדי מתן פיצוי עלוב, ובמקביל לא נעשתה בדיקה, ואנחנו יודעים את זה.

איתן ברושי: 20,000 דונם ניתנו על-ידי התנועה הקיבוצית ערב ההסדר לפני שנים רבות; כמעט אף דונם לא נוצל.

איתן ברושי: ויש כאן איזה תיאבון ועיניים גדולות, ללא בקרה, ללא שיקול דעת, תוך כדי ניסיון ליצור מצג שווא של היצע קרקעות בלי בחינה של פוטנציאל בנייה בשטחים פנויים בערים, תוך פגיעה במרחב הכפרי, ויותר מכול – פגיעה במרחב העירוני.

איתן ברושי: העיר זקוקה לשטחים ירוקים ופתוחים לא פחות מאשר החקלאות וההתיישבות.

איתן ברושי: להפך, באזורים האלה זהו דבר חיוני לשמור על האיזון הנכון בין הבטון והשטח הפתוח וירוק.

איתן ברושי: ולכן אני פונה, ואני פניתי גם לממשלה וגם לגורמים אחרים – אומנם זו רק רציפות, אבל היה מוטב לעצור את זה בשלב הזה, ולא ליצור פה מתיחות מיותרת, פגיעה מיותרת, ובעיקר סטייה מהמדיניות הלאומית של חיזוק הנגב והגליל.

איתן ברושי: אין בזה פתרון, יש בזה ניסיון לענות כאילו על ביקוש.

איתן ברושי: זה לא יוזיל את הקרקע, זה לא יפזר את האוכלוסייה, זה לא יחזק את המדינה, וודאי שיפגע בהתיישבות, בחקלאות, ויפגע באיזון העדין שבין בנייה ובטון לבין שטחים ירוקים ופתוחים.

איתן ברושי: לכן צריך להתנגד להצעה.

איתן ברושי: היא לא נכונה, לא חיונית ולא מקצועית.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים וחברות, אני אמשיך את הקו של איתן.

עיסאווי פריג': איתן, תראה, יש כותרת יפה: אזורים מועדפים לפתור את בעיית הדיור.

עיסאווי פריג': תראה, זאת המודה עכשיו, צריך להתעסק בדיור.

עיסאווי פריג': שנים מתעסקים בו, וכל אחד מביא מבית-היוצר איזו שליפה ואיזה טייטל ואיזו המצאה.

עיסאווי פריג': ועכשיו הגיע תור – יאללה על הדרך, זירוז, רוצים לפתור את הבעיה.

עיסאווי פריג': רוצים לפתור את הבעיה.

עיסאווי פריג': ועל הדרך אני עושה כל שגיאה אפשרית, ושולף כל תוכנית נסתרת ושם אותה על השולחן, אבל תחת הטייטל "בנייה", "בנייה" ו"עזרה בפתרון מצוקת הדיור".

עיסאווי פריג': אני רוצה להתייחס לזה מזווית אחרת שאני חי אתה.

עיסאווי פריג': הזווית הנוספת, חברים, ברושי הסביר אותה די טוב – מי הולכים להיפגע על הדרך מכל ההחלטות הפזיזות והמהירות והשליפות מהמותן.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה הרי יצא בהכרזה, כמו ההכרזות הקודמות והרבות שהוא הכריז, שהוא רוצה לעזור לחברה הערבית, כאילו עושה טובה.

עיסאווי פריג': ואללה, בין היתר אני רוצה להקציב 1.2 מיליארד לחיזוק הבנייה ביישובים הערביים.

עיסאווי פריג': והתנה את זה.

עיסאווי פריג': התנה את זה – בנייה רוויה.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, חברים, וצחי, חבר הכנסת הנגבי, רק רציתי לדעת לשם המחשה: 1.2 המיליארד שראש הממשלה התנה, רוצה לתת, הוא עכשיו חזר בו מההתניה אחרי כל ה"עליהום" שהיה בתל-אביב, ברצח שהיה – זה עדיין חי וקיים ובועט?

צחי הנגבי: אני אענה לך בכתב.

עיסאווי פריג': תענה לי בכתב?

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': עכשיו, תארו לעצמכם, ואני רוצה להגיד לכם מה אני חוזה בערים הערביות בעוד 20 שנה; הערים הערביות בעוד 20 שנה הולכות להיות ערי פליטים, אחת רודפת אחותה.

עיסאווי פריג': למה אני אומר את זה?

באסל גטאס: למה 20 שנה?

עיסאווי פריג': אני רוצה להיות גס.

באסל גטאס: – – –

עיסאווי פריג': יהיו ערי פליטים.

עיסאווי פריג': תראו מה קורה.

באסל גטאס: – – –

עיסאווי פריג': יש בנייה לגובה בערים הערביות: כפר-קאסם, טייבה, רהט, שפרעם, תמרה, יש בנייה לגובה, והתשתיות – כביש ברוחב 4-5 מטר.

עיסאווי פריג': התשתית לא מסוגלת לספוג את הביוב, לא טלפונים, לא חניות רכב ולא כלום.

עיסאווי פריג': וקיבלנו החלטה להקל על ועדות הבנייה המקומיות, לשחרר רישיונות לבנייה לגובה.

עיסאווי פריג': אנחנו מעודדים את הדיור.

עיסאווי פריג': אבל מה לגבי התשתיות שלא מאפשרות זאת?

עיסאווי פריג': אני מעודד מחנות פליטים בערים הערביות.

עיסאווי פריג': זה התהליך שמתפתח היום בערים הערביות.

עיסאווי פריג': נתנו הקלות לוועדות המקומיות, עוד מרפסת, עוד תוספת, עוד קומה, עוד דירה, אבל מה לגבי הכביש שלא מסוגל להכיל את כמות כלי הרכב שמסוגלים להיות בפנים?

עיסאווי פריג': מה אתם?

עיסאווי פריג': יאללה, שיחיו עם המיץ של עצמם, הערבים.

עיסאווי פריג': כל זה בגדר הצהרות.

עיסאווי פריג': כל זה בגדר הצהרות.

עיסאווי פריג': ואני שואל, חברים: כשמדברים על דיור וכל הצעות החוק הקלילות שעוברות כאן, מה שאני רואה אצלנו בחברה הערבית זה עוד צפיפות ועוד בנייה לגובה.

עיסאווי פריג': הצעות חדשות הן עדיין בגדר של הצהרות.

עיסאווי פריג': ממה שאני פוחד ומה שהולך לקרות זה מה שאני אומר לכם, מחנות פליטים.

עיסאווי פריג': ותזכרו, מחנות פליטים, וזה מתחיל בקדנציה הזאת, אדוני שר האוצר.

עיסאווי פריג': זה מה שמתבצע הלכה למעשה.

עיסאווי פריג': כי אני בא ואומר, החברה הערבית שסובלת מאנרכיה ומשלטון הנשק הבלתי-חוקי – הלכתי, שאלתי את החברים שרכשו דירות בעפולה: מה אתם צריכים את עפולה?

עיסאווי פריג': אמרו לי: אנחנו מחפשים איכות חיים.

עיסאווי פריג': אין לנו איכות חיים, יש לנו יריות ופשע.

עיסאווי פריג': ושר הבינוי והשיכון, עם הקבלן הגזען דני סויסה, שר הבינוי והשיכון מתעקש ומצפצף על כל האוכלוסייה הערבית, ואומר את זה בעזות מצח: אני מצפצף עליכם, ודני סויסה הגזען ומתווה המדיניות – –

נורית קורן: נא לסיים.

עיסאווי פריג': – – ימשיך לעבוד אצלי.

עיסאווי פריג': לא רציתם בתלוש, אני אמשיך להעסיק אותו בחשבונית.

עיסאווי פריג': ככה דני סויסה, וככה השר אומר.

עיסאווי פריג': והוא מתווה את המדיניות הגזענית נגד הערבים בעפולה.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': ואתם מעודדים אותנו איך להיות עבריינים ואיך לעשות בכל מיני שיטות.

עיסאווי פריג': אדוני שר הבינוי והשיכון, אני קורא לך לפטר את דני סויסה, מנהל הלשכה שלך, שאתה ממשיך – –

נורית קורן: נא לסיים.

עיסאווי פריג': – – לצפצף על היועץ המשפטי של המשרד ולהמשיך להעסיק אותו.

עיסאווי פריג': אתה בעזות מצח בז לכל האוכלוסייה הערבית.

נורית קורן: נא לסיים.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: חברי הכנסת, נא לשבת במקומות.

נורית קורן: אנחנו מצביעים על החלת דין רציפות על הצעת חוק מס' מ/841, הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014, פרק ד' וסעיפים 43ב ו-46.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 20 בעד הודעת הממשלה – 21 נגד – 17 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014, פרק ד' וסעיפים 43(ב) ו-46), נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 21, 17 מתנגדים, אין נמנעים.

נורית קורן: הצעת החוק, הוחל עליה דין רציפות, והיא חוזרת לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/613); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 15 והוראת שעה) (הארכת תקופת החופשה לכל שנת עבודה אצל מעסיק), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת רחל עזריה וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

נורית קורן: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.

רחל עזריה: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, שרים, חוק החופשות נחקק בשנות ה-50, כשהנחת העבודה הייתה שאנשים עובדים באותו מקום עבודה 20 או 30 שנה, ולכן נקבע שהחל מהשנה החמישית מספר ימי המינימום של החופשה גדל.

רחל עזריה: עד השנה החמישית אנשים נהנים מעשרה ימי חופשה, והחל מהשנה החמישית מספר ימי החופשה גדל ל-12, 14, 15, וגדל בהתמדה, וכך יוצא שבשנה השביעית לאנשים כבר יש שלושה שבועות של חופשה.

רחל עזריה: מה הבעיה?

רחל עזריה: שילידי שנות ה-70 ושנות ה-80 מחליפים מקומות עבודה בממוצע כל שלוש-ארבע שנים.

רחל עזריה: וכך יוצא שאלה שמגדלים היום ילדים לא מצליחים לעבור את המינימום של עשרת ימי החופשה, ובעצם יכולים 20 שנה ליהנות רק מעשרה ימי חופשה.

רחל עזריה: בדקתי וגיליתי שבמדינות ה-OECD כבר מזמן שינו את הכללים, ובעצם הגדילו את מספר המינימום של ימי החופשה ל-15.

רחל עזריה: לכן אני פניתי וביקשתי להגדיל את מספר ימי החופשה ל-15 ימי חופשה.

רחל עזריה: לצערי, הייתה התנגדות מאוד משמעותית של ארגוני המעסיקים, ובסופו של דבר, בהצעת פשרה של משרד האוצר, החלטנו על 12 ימי חופשה, ובעצם מדובר על הגדלת מינימום ימי החופשה מעשרה ל-12.

רחל עזריה: זה חוק לכולם.

רחל עזריה: כולם ייהנו ממנו.

רחל עזריה: זה חוק לאנשים עם משפחות, בלי משפחות, כולם.

רחל עזריה: אבל אני חייבת לומר שאני הגעתי לחוק הזה כאימא לארבעה ילדים, ופשוט גיליתי שהפער בין ימי החופשה של הילדים לבין מספר ימי החופשה שלנו ההורים הוא בלתי נתפס, ובעצם זה פלונטר שאין לנו שום דרך לצאת ממנו.

רחל עזריה: ואני מקדישה את החוק הזה למשפחות, כדי שיוכלו לבלות עם הילדים שלהן.

רחל עזריה: החוק הזה הוא גם טוב לפריון, לפריון של המשק, כיוון שאחת הבעיות היא שבישראל אנחנו עובדים הרבה יותר מדי ימים והרבה יותר מדי שעות.

רחל עזריה: אנחנו עובדים יותר ממה שאנחנו מסוגלים, ולכן לפי החוק, כשתפוקה שולית פוחתת אנחנו מצליחים לעשות פחות ממה שאנחנו יכולים.

רחל עזריה: לאורך ההיסטוריה של העם היהודי, אנחנו מגלים שתמיד יש פערים כלכליים שעליהם יושבים המשברים הגדולים.

רחל עזריה: גם בתקופת בית ראשון וגם בתקופת בית שני הפערים בין הקבוצות הם בסופו של דבר שפירקו אותנו מבפנים.

רחל עזריה: לכן אני חושבת שצמצום פערים חברתיים זה אולי הדבר הכי משמעותי שאנחנו צריכים לעשות היום, לייצר את הסולידריות הפנימית.

רחל עזריה: אנחנו עושים את זה בדיור, זה נעשה לאחרונה על-ידי שר האוצר בהסכמי השכר, ועכשיו אנחנו עושים את אותו הדבר בימי החופשה.

רחל עזריה: אני רוצה להודות למשרד הכלכלה, למשרד האוצר ולשר האוצר, לוועדת העבודה והרווחה, ליושב-ראש אלאלוף, למחלקה המשפטית, להסתדרות, לנשיאות הארגונים העסקיים ולצוות היועצים שלי, עמרי שיינפלד וישי ויסמן, שבלעדיהם החוק הזה לא היה קורה.

רחל עזריה: ואני מבקשת, אם כולכם יכולים להצביע בעד, זו תהיה טפיחה על השכם לכל ההורים לילדים קטנים ולכל האנשים שנאלצים לעבוד הרבה יותר ממה שהם מסוגלים.

רחל עזריה: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים לדיון.

נורית קורן: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן כבל – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

נורית קורן: השר משה כחלון, אתה ביקשת לדבר, בבקשה.

משה כחלון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חברת הכנסת רחל עזריה, מובן שהממשלה תומכת בחוק הזה ומקדמת אותו.

משה כחלון: למי שלא הבין, אז הימים שחברת הכנסת עזריה מדברת עליהם הם ככה: מי שעובד הרבה מאוד שנים צובר ויכול להגיע באמת למספרים שרשומים שם.

משה כחלון: אבל חברת הכנסת רחל עזריה באה לטפל בחבר'ה הצעירים, שלשמחתנו אין להם נאמנות לעבודה כמו להורים שלנו, שנכנסו בגיל 18 ויצאו בגיל 67.

משה כחלון: עוברים מקומות עבודה.

משה כחלון: ואם אתה לא נשאר חמש שנים במקום, אתה לא צובר, ואז אתה יכול למצוא את עצמך כל הזמן נסוג כי עברת מקום עבודה.

משה כחלון: חברת הכנסת רחל עזריה אמרה: גם לחבר'ה האלה, גם לאימהות האלה שצריכות לשנות מקומות עבודה, גם לחבר'ה הצעירים שיש להם ניידות ותנועה בעבודה ולא נכנסים בגיל 18 או 21 ויוצאים בגיל 60 – וזה בסדר – גם להם אנחנו נעזור לצבור את הימים.

משה כחלון: מינימום ימי החופשה יהיה 12.

משה כחלון: פה נוצר טיפה בלבול עם סעיף 14.

משה כחלון: לפני כמה חודשים, כשהגיעה אלי חברת הכנסת רחל עזריה עם החוק הזה, אני לא האמנתי לה שזה לא קיים.

משה כחלון: אמרתי לה, את רוצה להגיד לי שאנשים יעבדו ולא יצברו?

משה כחלון: היא אמרה לי, כן, הם כל הזמן נסוגים לאחור.

משה כחלון: ובאמת, אחרי מאמץ גדול מאוד ומלחמות עולם – דרעי היה שר הכלכלה בזמנו, נכון?

משה כחלון: ושרגא ברוש והאוצר, וזה יעלה מיליארדים – חבר הכנסת גילאון, אתה מכיר את זה שזה עולה מיליארדים, נכון?

אילן גילאון: מיליארדים – – –

משה כחלון: מיליארדים, ככה, אתה יודע – – –

אילן גילאון: – – – מיליארדים זו לא הבעיה – – –

משה כחלון: ובאמת, בנחישות, בעקשנות, הצליחה להביא את החוק הזה.

משה כחלון: יומיים זה לא הרבה, אבל המסר – דואגת לאימהות העובדות, דואגת להורים העובדים, דואגת יותר לשעות הפנאי.

משה כחלון: ולי היה חשוב להגיע לפה בשעה מאוחרת של הלילה באמת לשבח אותך, חברת הכנסת רחל עזריה, ולהודות לך בשם הרבה חבר'ה צעירים שלא נאמנים לעבודה, מה לעשות, עוברים מקומות.

משה כחלון: וגם להם מגיע.

משה כחלון: אז תודה רבה, ושיהיה לך בהצלחה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אנחנו מצביעים על חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 15 והוראת שעה) (הארכת תקופת החופשה לכל שנת עבודה אצל מעסיק), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 15 והוראת שעה) (הארכת תקופת החופשה לכל שנת עבודה אצל מעסיק), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 28, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נורית קורן: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/613); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו ממשיכים: הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 8) (העלאת המחיר הבסיסי המשמש לחישוב המענק המותנה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אלי כהן וקבוצת חברי כנסת, קריאה ראשונה.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אלי כהן, בבקשה.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, במסגרת הצגת החוק היום אני קודם כול אהיה קצר ותכליתי, מכיוון שבדיוק לפני פחות משבועיים עמדתי כאן לאחר שהחוק עבר בקריאה טרומית – ואני באמת רוצה קודם כול להודות ליושב-ראש ועדת הכלכלה חברי וידידי חבר הכנסת איתן כבל על כך שהיית רגיש להצעת החוק הזאת ומצאת את הזמן גם בשעות המאוחרות לבוא ולקדם את הצעת החוק הזאת.

אלי כהן: בשמי ובשם 63,000 משפחות שגרות היום בדיור הציבורי, אני מודה לך, ואנחנו מקווים, אדוני, שכך יהיה גם לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

אלי כהן: ראיתי את הרגישות שלך בוועדה, ואת זה שאתה היית עוד, למעשה, בין אלה שקידמו את החוק במתכונתו הראשונית.

אלי כהן: חברים, החוק הזה, התכלית שלו היא לבוא ולהגדיל את תקרת ההנחה שקיימת היום לדיירי הדיור הציבורי מ-705,000 שקל ל-915,000 שקל.

אלי כהן: התקרה הזאת של 705,000 שקל נקבעה בשנת 2008.

אלי כהן: מאז, במשך שבע השנים האחרונות הייתה עלייה חדה מאוד במחירי הדיור אך התקרה לא עודכנה.

אלי כהן: היום אנחנו פועלים רבות בנושא הדיור; פועלים מול הזוגות הצעירים, פועלים לתת הנחה במחיר למשתכן.

אלי כהן: וכפי שאמרנו, הנושא של הדיור הציבורי והנושא של היעדר דירה הם מחולל העוני המרכזי והמשמעותי ביותר.

אלי כהן: החוק הזה, חברים, המשמעות שלו היא צדק חלוקתי.

אלי כהן: בהרבה מקרים מדינת ישראל מעבירה נכסים לבודדים ולחברות, אך במקרה הזה אנחנו מעבירים את הנכסים לאותם אנשים שנמצאים בעשירון ראשון ובעשירון שני.

אלי כהן: לכן חשוב לעשות את זה.

אלי כהן: אגב, חברת הכנסת זנדברג, אפילו כשקראתי את ספרו של חבר הכנסת רן כהן "המלחמה על הבית" – ראיתי שם שהוא אפילו הודה לך, ואפילו למדתי שם שהיית עוזרת פרלמנטרית.

אלי כהן: כשהחוק הזה נחקק לראשונה, אני חושב שהוא באמת הביא ל-100,000 משפחות צמצום פערים חשוב.

אלי כהן: לכן גם במסגרת החוק הספציפי הזה התייעצתי, והיה לי הכבוד להתייעץ עם השר לשעבר, חבר הכנסת לשעבר רן כהן, ולקבל את ברכתו ואת תמיכתו בחוק הספציפי הזה.

אלי כהן: החוק הזה, חברים – אני יכול להגיד לכם שאנחנו מקבלים עשרות פניות מדי יום לבוא ולשמוע איך החוק הזה קורה ומתקדם.

אלי כהן: במהלך התקופה האחרונה נעשים דברים בהובלת משרד הבינוי והשיכון.

אלי כהן: גם השר גלנט נמצא אתנו כאן, ובהחלט מגלה רגישות חברתית.

אלי כהן: אני חושב שהדיור הציבורי קיבל במהלך שבעת החודשים האחרונים תפנית חשובה ומשמעותית.

אלי כהן: אנחנו מדברים על כך שבמסגרת פרויקטים של התחדשות עירונית אנחנו שומרים על הזכויות של דיירי הדיור הציבורי.

אלי כהן: קבענו מסמך, יחד עם חברי ועדת הרפורמות, הוועדה להתחדשות עירונית, אותו מסמך של ארבעת העקרונות שמבטיח לאותם דיירים שהם יישארו חלק מאותם פרויקטים.

אלי כהן: יש השקעה מסיבית ביותר ברכישת דירות, והתקציב ב-2016 עומד על למעלה ממיליארד שקל.

אלי כהן: בהחלט הגיע המועד שבו אנחנו נבוא ונקצר את התהליכים.

אלי כהן: חברים, עבור רבים מהאנשים רכישת דירה היא העסקה המשמעותית ביותר.

אלי כהן: עבור אותם אנשים של עשירון 1 ו-2 מדובר בהגשמת חלום.

אלי כהן: אני חושב שכאן אנחנו לוקחים חלק חשוב באותו חוק ובאותו צמצום.

אלי כהן: לכן גם כשפניתי למשרד הבינוי והשיכון בנושא הזה בהחלט נענינו בתמיכה גם שלך, השר גלנט, וגם של סגנך, חבר הכנסת ז'קי לוי.

אלי כהן: על כך תודתי והערכתי לעניין החוק החשוב הזה.

אלי כהן: אני רוצה להגיד שלקח לנו כמעט שלושה חודשים עד שהצלחנו להעביר את החוק הספציפי הזה, ואני אומר, חברים, לא היה קל מול פקידי האוצר, ואני אומר את זה בצורה ברורה.

אלי כהן: לכן ברור לי עד כמה חשוב התפקיד שלנו כנבחרי ציבור לתת את הרגישות לשטח, לבוא ולהכיר את האנשים, לבוא ולהכיר את המצוקות – כל אחד מהמקום שהוא הגיע.

אלי כהן: כאן המקום להודות לשר האוצר משה כחלון שקיבל את אותה החלטה שהעלות – אני קורא לזה יותר אובדן הכנסות – העלות השנתית שלה נאמדת ב-250 מיליון שקל בשנה.

אלי כהן: אני, חברים, לא ארחיב.

אלי כהן: עשינו זאת בצורה מפורטת לפני שבועיים כשדיברנו על כל העקרונות החשובים של צדק חלוקתי במסגרת התיקון הזה.

אלי כהן: אני מקווה, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, להירתמות שלך, ואני מעריך, בכך שהגענו בפרק זמן קצר לקריאה ראשונה, שבעוד שבועיים אנחנו נגיע לקריאה שנייה ושלישית, מכיוון שיש לא-מעט משפחות שמחכות לבשורה הזאת מאתנו.

אלי כהן: אני קורא לכם להצביע בעד החוק.

אלי כהן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה – מוותרת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר.

נורית קורן: חברת הכנסת תמר זנדברג.

קריאה: – – – מה, באמת.

קריאה: נו, מה?

תמר זנדברג: דקה, דקה, סליחה, אני לא רוצה לעכב אתכם בשעה מאוחרת כזו, אבל אני חייבת לברך ולהצטרף לברכות שלך, במיוחד שהזכרת את רן כהן, שיקר ללבי וללבנו במרצ בפרט.

קריאה: – – –

תמר זנדברג: סליחה?

קריאה: – – –

תמר זנדברג: מאה אחוז, אתה מוזמן לבוא ולהביע את רגשי ההוקרה.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר, יש ויכוח קונספטואלי לגבי הנושא של מכירת הדיור הציבורי וחוק הדיור הציבורי הזה, שבאמת, אני חושבת, רן כהן יזם אותו – על הרעיון של הפרטה חברתית.

תמר זנדברג: כי יש כאן רכוש המדינה, שבעצם מיועד לזכאים, לדיירים ולדיירות העניים ביותר, והנה, המדינה מוכרת את זה לדיירים וכאילו מתדלדלת מהחזקותיה.

תמר זנדברג: אז אני רוצה לומר על זה שני דברים: אחד, באמת לדיירים עצמם שקונים את הדירות – צריך להבין, באמת, מדובר בהפרטה חברתית מהמעלה הראשונה, כי חשוב להבין שלא רק עושר עובר בירושה, גם עוני עובר בירושה.

תמר זנדברג: והאפשרות של המשפחות האלה, לראשונה אולי בדורות, להוריש משהו לדורות הבאים, את הרכוש המועט, הדירה הזאת, שזה באמת הרכוש היחיד שקיים לאותה משפחה, ולייצר אלמנט הורשה באמצע מעבר הדורות, כשאותם דורות כבר חשבו שלעולם לא יוכלו להעביר מדור לדור רכוש כלשהו, זה דבר חשוב ביותר עבור היציאה ממעגל העוני של אותן משפחות.

תמר זנדברג: אבל לצד זה – ואני מנצלת את ההזדמנות ששר הבינוי והשיכון יושב כאן ושר האוצר נמצא כאן – יש חשיבות מאוד גדולה להחזרת המלאי של הדיור הציבורי, ולצד המכירה, שזו הפרטה חברתית חשובה, גם לייצר מלאי ציבורי למדינה, כי בלי זה – זו אחת האחריויות של המדינה לשירות ציבורי, נוסף על חינוך, רווחה ובריאות, שהם ציבוריים.

תמר זנדברג: האחריות לדיור, לדיור הציבורי, שזו השכבה התחתונה ביותר של אחריות המדינה לדיור, חשובה מאוד.

תמר זנדברג: ולכן המהלכים של שר הבינוי והשיכון, חובה לחזק אותם, להעשיר את מלאי הדיור הציבורי, לרכוש עוד דירות שיחליפו את אותן דירות שנמכרות כדי לתת לאותן משפחות את ההזדמנות, אבל באותו זמן לא להתפרק מאחריות המדינה לדיור הציבורי.

תמר זנדברג: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, עליתי לשתי נקודות; קודם כול, להגיד תודה לחבר הכנסת אלי כהן – אני מחויב להצעת החוק ואני מתכוון להעלות אותה מייד, כבר בשבוע הבא, ולהביא אותה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: דבר שני – אני אומר את זה לשר האוצר, אתה בטח תבין על מה אני מדבר – הסיפור הזה, של הדיור הציבורי – וחברת הכנסת תמר זנדברג, רן הבין את זה בצורה, באמת, כמי שליווה אותו עוד מימי משרד הבינוי והשיכון בעניינים האלה – אין דרך להוציא את האנשים האלה מהמקום שבו הם נמצאים אלא דרך סיוע ברכישת דירה.

איתן כבל: זה הדבר, אני אומר, כמעט האולטימטיבי.

איתן כבל: מי שמסתכל ובודק בדיור הציבורי – אתה רואה דור שני ושלישי של הדיור הציבורי.

איתן כבל: משפחות שהצליחו לעזור להן לרכוש את הדיור, נתת להן גאווה, נתת להן עוגן כלכלי.

איתן כבל: אין – או, אני אומר, לא אין, לא צריך להפריז – אבל זו אחת הדרכים הטובות ביותר להוציא את האנשים האלה, את האזרחים הטובים האלה, מאותו סינדרום, מעגל, שהם לא מצליחים לצאת ממנו.

איתן כבל: אני מכיר את זה מהמקום שבו אני גר, מהמקומות שבהם אני מסתובב; כל השנים אני עוסק בעניין הזה, ואלה שהצלחנו לעזור להם לרכוש את הדירה – הצלחנו את רובם להוציא.

איתן כבל: ואלה ששיפרנו להם, אדוני השר, רק שיפרנו להם, איך אומרים, להמשיך להתגלגל בתוך הדיור הציבורי, כדי שהילדים שלהם יגיעו, והנכדים שלהם והנינים.

איתן כבל: לא שמים לב – סיפור הדיור הציבורי נהיה משק סגור – אנשים לא מבינים – נהיה משק סגור של קבוצה, לצערנו הרב, שלעתים המדינה שרוצה בטובתה לא מבינה שהיא מכניסה אותה עמוק עוד יותר בבוץ.

איתן כבל: ואולי – ואני גם מסיים – זו הנקודה שתפס רן; להוציא את האנשים האלה, חבר הכנסת גילאון, מהסיפור, זה לתת להם את אותה גאווה ואת אותו נכס שיכול לתת להם לצאת מהמקום שבו הם נמצאים.

מירב בן ארי: תסכם במילה טובה לממשלה.

איתן כבל: סליחה, גברתי נהייתה שרה?

מירב בן ארי: למה לא?

איתן כבל: לא ידוע לי.

מירב בן ארי: אני מפרגנת לשרים.

איתן כבל: לא ידוע לי.

איתן כבל: אם היא כן, זו בשורה, ואנחנו נשמח לברך אותך.

משה כחלון: זו בשורה שנייה הערב.

איתן כבל: בשורה שנייה הערב.

איתן כבל: אני מברך את השר בעניין הזה, שנתן את הרוח הגבית כמובן.

משה כחלון: גלנט, גלנט.

מירב בן ארי: השר, שר השיכון.

איתן כבל: סליחה, אחד-אחד, אני לא מתערב.

מירב בן ארי: אם אתה כבר שם, אז תמשיך.

איתן כבל: יקירי, אני, אחרי שכבר טיפלתי בְּשר היום, אנחנו צריכים לאט-לאט.

מירב בן ארי: – – – לא הייתה כזו – – –

איתן כבל: אי-אפשר, קשה לי במכה אחת להגיד תודה לכל השרים.

איתן כבל: הטוב הגדול הזה שנפל עלי, קשה לי אתו.

משה כחלון: הקואליציה בהתלהבות.

מירב בן ארי: כן, כן, אני מציעה שתתמקד – – –

איתן כבל: השר גלנט, אני מנצל את ההזדמנות גם להגיד לך תודה – על רשימת השאלות הארוכה שהעברתי אליך בעניין הדיור הציבורי.

איתן כבל: אני מקווה שגם זה עניין שיקדם, וכמובן, אתה השר הממונה ואתה השר האחראי, ואנחנו בשבוע הבא, בלי נדר, נביא את זה לקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: זה חוק חשוב וראוי.

איתן כבל: תודה לכם.

מירב בן ארי: – – –

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

נורית קורן: חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר, לפנים משורת הדין, כי עמדת בדיוק בפתח.

נורית קורן: בבקשה.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: הוא – – –

מירב בן ארי: אייכלר, מילה טובה לממשלה.

נורית קורן: יסכם את הדיון השר יואב גלנט, שר הבינוי והשיכון.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, שר האוצר ושר השיכון, אני רוצה, קודם כול, לברך את חבר הכנסת אלי כהן ואת השרים על הדברים הטובים שהם עושים בעניין הזה, וזה מאוד חשוב, כי הדיור הציבורי הוא דבר שדובר עליו הרבה.

ישראל אייכלר: נקודה שנייה – אני רוצה לקנא – אפשר לקנא באנשים עניים ודלים שגרים בדיור ציבורי?

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: הדור הצעיר הנוכחי של הזוגות הצעירים לא יזכה לדיור ציבורי.

ישראל אייכלר: אפשר לקנא באותו דור מסכן שזכה לפחות לדיור ציבורי, ואפשר היום לשפר, להחזיר לו, לתת לו משהו.

ישראל אייכלר: בדור של הצעירים של היום הם לא יכולים להשיג דירה, והמדינה אינה בונה דירות בבנייה ממשלתית, ולא יהיה להם דיור ציבורי.

ישראל אייכלר: אז אני שייך עוד לדור האמצע, ובשם הדור הצעיר אני מקנא בדור המבוגרים.

ישראל אייכלר: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר: היה פה עוול היסטורי, שאת הכסף שקיבלו כשמכרו את הדיור הציבורי, במקום לתת בשביל בנייה ציבורית לזוגות צעירים, החזירו מיליארדים לסוכנות, לקרנות הסוכנות העשירות.

ישראל אייכלר: הציבור לא יודע כל כך מזה ולא מודע לזה.

ישראל אייכלר: הדבר הכי חשוב, ולכן עליתי לשידור – למליאה, לבמה – –

נורית קורן: לשידור – זה גם טוב.

ישראל אייכלר: – – זה לפנות באמת לשר האוצר משה כחלון ולשר השיכון יואב גלנט – – –

קריאה: – – –

נורית קורן: נכון.

מירב בן ארי: הוא עלה לשידור.

נורית קורן: זה נכון.

ישראל אייכלר: לשידור, כן.

ישראל אייכלר: אנחנו כל הזמן בשידורים.

קריאה: ערוץ הכנסת.

ישראל אייכלר: אני רוצה לבקש: לא ייתכן שהיום תשימו את היטלי הפיתוח של הכבישים הבין-עירוניים על גבם השפוף של קוני הדירות בפרויקטים של מחיר למשתכן ושל כל הפרויקטים הטובים והחשובים שאתם עושים לדיור.

ישראל אייכלר: המקרה המזעזע ביותר הוא בבית-שמש, ששם משקיעים מיליארדים בכביש 38, שמאז שהבריטים עשו את הכביש עוד לא עשו שם שום דבר, ועכשיו רוצים להטיל על הדיירים ברמת-בית-שמש – שלא במקרה רובם חרדים – לשים עליהם את ההיטלים, היטלי הפיתוח, במאות-אלפי שקלים לכל דייר, מכסף שאין להם.

ישראל אייכלר: יש פה עוול נורא, ואני מבקש מכם לתקן אותו.

ישראל אייכלר: ועוד נקודה – לא ייתכן שאתם בונים עשרות-אלפי דירות, וראשי הערים בכל רחבי הארץ עושים הדרה מכוונת של אנשים חרדים, בכל מיני נימוקים משפטיים ואחרים, כדי למנוע את הדיור – אנחנו לא מבקשים דיור ציבורי, אבל לא ייתכן, ההדרה הזאת; אם בונים 10,000 דירות לכלל הציבור, אפשר למצוא פינה – אנחנו לא נפריע למנוחת השכנים – שיהיו כמה מאות דירות גם לאנשים חרדים.

איציק שמולי: כמה בונים בלוד?

ישראל אייכלר: מה?

איציק שמולי: כמה בונים בלוד במחיר למשתכן?

איציק שמולי: מישהו אומר שאנחנו לא נכנסים לדיור באחיסמך של החרדים בלוד?

איציק שמולי: מה זה הטיעון הזה?

ישראל אייכלר: כן, אתה מצאת את כבשת הרש, הא?

איציק שמולי: – – –

ישראל אייכלר: אתה לא יודע שהם הולכים לבנות 70,000 דירות?

איציק שמולי: כמה דירות – – –

ישראל אייכלר: כמה שנים לוד כבר מעכבת את השכונה החרדית הזאת, ברשעות, בגזענות?

איציק שמולי: כמה דירות יש שם?

איציק שמולי: כמה דירות יש שם?

ישראל אייכלר: אתה יודע מה עשה ראש העיר הזה עד שהוא הסכים כבר לאחיסמך, וגם שם רצו להטיל – – –

איציק שמולי: הוא לא ראש העיר – הוא ראש העיר שנה – הוא לא שנה בתפקיד.

ישראל אייכלר: כן, אבל בהתחלה הוא אמר שהוא לא רוצה את החרדים האלה.

ישראל אייכלר: ערביי לוד, אני מכבד אותם מאוד, אבל נראה שהוא אוהב אותם יותר מאשר הוא אוהב חרדים.

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר את זה, אדוני שר האוצר – אתה הרי חף מכל גזענות, מכל אנטי; אתה איש חיובי ובעד, וגם יואב גלנט – אני מבקש מכם:

ישראל אייכלר: כשאתם הולכים לעשות פרויקטים כאלה גדולים, תחשבו גם על 800,000 נפש שנקראים בסלנג הישראלי חרדים.

ישראל אייכלר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: יסכם את הדיון שר הבינוי והשיכון יואב גלנט.

נורית קורן: בבקשה.

יואב גלנט: ערב טוב, אדוני סגן האוצר, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אלי כהן, אני מברך אותך ומודה לך על הצעת החוק, על היוזמה ועל התהליך המהיר והאינטנסיבי, ועל זה שהצלחת להביא את איתן כבל לזה שהוא יודיע שהוא יאשר את זה באופן מיידי – זה מראה שכולם רגישים לעניין.

יואב גלנט: אני רוצה לספר לכם בכמה מילים על הדיור הציבורי, כמו שפגשנו אותו לפני שבעה חודשים.

יואב גלנט: רבותי, במדינת ישראל מכרו, בסדר גודל של עשור, דירות ב-3.3 מיליארד שקל.

יואב גלנט: כשהגעתי למשרד ושאלתי מה קרה עם הכסף, אמרו שנשאר 700 מיליון.

יואב גלנט: איפה השאר?

יואב גלנט: לא ידוע, אבל הוא לא הלך לרכש דיור ציבורי.

יואב גלנט: קודם כול, שמנו את היד על הסכום הזה, הודענו, ואנחנו עומדים מאחורי זה, שאנחנו ב-700 המיליון האלה נרכוש דירות לדיור הציבור – 1.

יואב גלנט: בשבוע שעבר קיבלנו החלטה, אגב, שאנחנו מפרידים, מתוך ה-700, 100 מיליון, וב-100 מיליון האלה אנחנו עושים רשימה מקבילה, שהיא תשמש רק לרכש דירות לנכים רתוקים, עד שהכסף הזה ייגמר, או עד שניתן לכל הנכים הרתוקים ברשימה מקבילה, קרי בעדיפות העליונה.

יואב גלנט: אם יהיה צורך, הבטיח שר האוצר שהוא יתגבר את הנושא הזה, כי הנושא של נכים רתוקים נמצא בעדיפות מעל כל דבר אחר, וצריך לתת להם פתרון.

יואב גלנט: 2.

יואב גלנט: הגענו סוף-סוף להסכם סביב חברת "פרזות"; נכנסו עוד 130 מיליון שקלים שישמשו לרכש דירות בירושלים בלבד.

יואב גלנט: עד כאן ענייני רכש דירות.

יואב גלנט: 3.

יואב גלנט: הגענו להסכם היסטורי עם הסוכנות היהודית ועם חברת "עמיגור" על בנייה של 2,600 דירות – זה יהיה כנראה יותר – במשך כמה שנים, בהשקעה משותפות של מיליארד שקלים.

יואב גלנט: משרד האוצר, יחד אתנו, חתם כבר על הצ'ק של 530 מיליון שקל, והסוכנות תעמיד סכום דומה.

יואב גלנט: הדבר הזה ייבנה על מבנים של הסוכנות או לידם, ב-19 אתרים ברחבי הארץ, במקומות אטרקטיביים.

יואב גלנט: עד כאן רכישות.

יואב גלנט: עכשיו אני מדבר על דברים שהם מעבר לזה.

יואב גלנט: רבותי, ברחבי הארץ עמדו 581 דירות ריקות, שהיו ריקות בין שלוש שנים ל-15 שנים.

יואב גלנט: אנחנו הודענו שעד סוף השנה – מה שעבר לפני שבוע – אנחנו נאכלס את הדירות; 530 דירות אוכלסו ונשארו 50 דירות: מספר קטן במצפה-רמון, וכ-40 או 30 בדימונה, שאנחנו לא מצליחים, כי ככל שהורדנו את הקריטריונים לא מצאנו אנשים.

יואב גלנט: מעבר לזה, הכול מאוכלס.

יואב גלנט: השקענו בזה כמה עשרות-מיליוני שקלים.

יואב גלנט: יש כ-800 משפחות שנהנו מהעניין הזה, כי חלק מהן משפרי דיור שפינו דירות אחרות, שגם אותן שיפצנו.

יואב גלנט: רבותי, בלי כסף, 800 או 700 ויותר משפחות קיבלו דיור.

יואב גלנט: זה דיור ציבורי.

יואב גלנט: חוץ מזה, אנחנו משקיעים השנה 110 מיליון שקלים מכספנו, עוד 28 מיליון שקל מכספי "עמידר", בשיפוצים בתוך הדירות, עוד סדר גודל של 30 מיליון שקל מחוץ לדירות ועוד סכום דומה לכל מה שקורה בין הבניינים, כדי שגם כל החזות הכללית של הבניין, של השכונה ושל הסביבה תשתפר.

יואב גלנט: מה שאמרתי לכם סביב דיור ציבורי – זה רק בקיים.

יואב גלנט: עכשיו אני רוצה, לסיום, לומר עוד משפט אחד.

יואב גלנט: דיברו כאן, גם איתן כבל וגם אלי כהן, על הצורך בפתרונות אמיתיים, וכמה זה עוזר לאנשים שאין להם דיור ציבורי, שנדאג להם.

יואב גלנט: תראו, אני אתן לכם דוגמה פשוטה.

יואב גלנט: יש לנו 130,000 זכאים שאנחנו נותנים להם בין 700 שקל ל-3,000 שקל בחודש, בסך הכול כמיליארד וחצי שקל בשנה – שכירות.

יואב גלנט: קחו משפחה ממוצעת – אנחנו נותנים לה מאות-אלפי שקלים, לאורך החיים של המשפחה; המשפחה משקיעה מאות-אלפי שקלים, ויחד כל הכסף הזה הולך רק למקור אחד – לבעלי הדירות.

יואב גלנט: אנחנו באנו עם תוכנית מהפכנית בעניין הזה, התחלנו לעבוד עליה עם משרד האוצר, עם אגף התקציבים, ואנחנו נביא אותה למימוש: העסק הוא די פשוט.

יואב גלנט: תארו לכם שאנחנו בכל חודש נותנים כמה אלפי שקלים יחד עם בעל הדירה – זה מגיע לעשרות-אלפי שקלים בשנה, זה מגיע לסכומים של מאות אלפים ויכול להגיע למיליון שקלים על 20 שנה.

יואב גלנט: כשאתה לוקח את הסכום הזה ומהוון אותו, אתה יכול לקבל 600,000, 700,000, 800,000 שקלים.

יואב גלנט: בסכום הזה אתה קונה דירה, ובמקום לשלם שכירות בעל הדירה יחזיר למעשה דמי משכנתה שהם מקבילים לשכירות.

יואב גלנט: המדינה תשים את החלק המקביל שלה, ונסלק את החוב.

יואב גלנט: השיטה תהיה באמצעות BOT, כך שיהיה מתווך שייקח את החוב עליו, ונחזיר לו את זה לשיעורין.

יואב גלנט: בשיטה הזאת אפשר לסגור אלפי יחידות דיור בשנה ולהוציא אנשים מהמעגל, כי בדור השני יהיה לאנשים איפה לגור, יהיה להם איפה להשתכן.

יואב גלנט: אנחנו הולכים להניע את זה.

יואב גלנט: דיברנו על זה כבר בסימפוזיונים, אני מודיע את זה כאן, בקרוב נביא גם את התוכנית עם בסיס.

יואב גלנט: זה הרבה יותר יעיל והרבה יותר חכם מאשר לגייס חוב בכל מיני שיטות, על בסיס דירות, שאחרי זה יהפכו לדירות של חברות פרטיות, במקום לשמש את הדבר הזה.

יואב גלנט: קרי, הכיוון הוא להגדיל את מלאי הדירות ולהגדיל את כמות הנהנים מהעניין.

יואב גלנט: כאשר הדבר הזה יגיע, אנחנו נביא אותו בפני הכנסת.

יואב גלנט: תודה רבה.

נורית קורן: תודה לשר הבינוי והשיכון חבר הכנסת יואב גלנט.

נורית קורן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 8).

נורית קורן: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 8) (העלאת המחיר הבסיסי המשמש לחישוב המענק המותנה), התשע"ו–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 30, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נורית קורן: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה – להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: הצעת החוק נתקבלה.

נורית קורן: תם סדר-היום.

נורית קורן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ב' בשבט התשע"ו, 12 בינואר 2016, בשעה 16:00.

נורית קורן: ישיבה זו נעולה.