ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 86, 2016-01-06 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ה בטבת תשע"ו, 6 בינואר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: היינו רוצים לפתוח בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: את יודעת, גברתי מזכירת הכנסת, היה לי מרצה באוניברסיטה שתמיד היה אומר במצבים כאלה כשמישהו היה מאחר: אין לך שעון, ידידי?

יולי יואל אדלשטיין: אני אקנה לך שעון.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושש שאני לא אעמוד בהוצאה של 119 שעונים.

חיים ילין: לא, לא, זה רק השרים.

חיים ילין: כי חברי הכנסת פה.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: גם חברי הכנסת לא נמצאים.

חיים ילין: אבל האיכות קובעת, לא הכמות.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אנחנו נעשה כדלקמן:

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת איימן עודה, חמד עמאר ואיציק שמולי שנמצאים באולם, הם ודאי יקבלו את הזכות שלהם לשאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתות של חברי הכנסת מיקי זוהר וקסניה סבטלובה יורדות לצמיתות מאותן שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: ירצו לקבל תשובה בכתב, יקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: גם השאילתה של חבר הכנסת מרגי – לא, לא, הוא שואל נוסף.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא אשם בשום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני חוזר ואומר: חברי הכנסת שמולי, איימן עודה וחמד עמאר יוכלו בהמשך היום לשאול את השאילתה אם וכאשר יופיעו השרים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע מכריזים על הפסקה של עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בעוד עשר דקות מתחילים בחקיקה.

בשעה 11: [הצעת חוק פ/1995/20; נספחות.

בשעה 11: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מחדשים את הישיבה ואנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ביטוח פיקדונות בתאגיד בנקאי, התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, ההצעה הבאה היא הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 20), מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, שקיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: זאת הצעת החוק הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אני מזמין את חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: זה בתמיכת הממשלה.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, יש סיבה שמענישים את חברי הכנסת?

מיכל רוזין: את השרים זה לא מעניש, זה נותן להם פרס, לא לענות על שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: הבנתי את ההערה.

מיכל רוזין: אני אומרת שהשרים קיבלו פרס, לא לענות לנו, חברי הכנסת, על שאילתות דחופות.

מיכל רוזין: אתה מעניש אותנו.

מיכל רוזין: אנחנו לא מקבלים תשובות על השאילתות שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: כל חברי הכנסת שהיו באולם, שלושה מתוך חמישה, כפי שהודעתי, יקבלו תשובות.

יולי יואל אדלשטיין: מעכשיו, מי שלא יהיה בשעה 11:00 כאן באולם אחרי שבאים אלי עשרות חברי כנסת ומספרים שהשאילתה הכי דחופה בעולם לא אושרה ואנחנו סוף-סוף מאשרים – אם הממשלה, תיתנו לי לטפל בממשלה בדרך שאני יודע לטפל בה; אם חברי הכנסת – מי שלא יהיה פה, לא יקבל תשובה, לפחות לא יוכל לבוא בטענות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, שמח להיות פה.

יואב קיש: אני חושב שרוב סיעות הבית יתמכו בהצעת החוק הזאת, הצעת חוק שבאה ומדברת על ביטוח פיקדונות של אנשים פרטיים בבנקים במדינת ישראל.

יואב קיש: אתה יכול קצת להשתיק?

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: השר שטייניץ, אני מבקש ממך לשבת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סבטלובה, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: ההחלטה נרשמה בפרוטוקול, זאת ההחלטה, אין בלתה.

קסניה סבטלובה: השר לא היה פה, שיירשם שהשר גלעד ארדן לא היה פה במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ידבר.

יואב קיש: ההצעה הזאת נולדה כחלק ממהלך מאוד משמעותי שקורם עור וגידים ויתחיל להערכתי בשנה הקרובה, הנושא של הרפורמה בכל הקשור למגזר הבנקאי במדינת ישראל.

יואב קיש: ועדת שטרום, שהיו בה מיטב המומחים בנושא, הגישה מסקנות ביניים, שבמסגרתן גם נושא ביטוח הפיקדונות אכן מומלץ לתחילת החלה וקידום.

יואב קיש: אנחנו רואים מצב שבו כל המגזר הבנקאי, האשראי, נשלט על-ידי שני בנקים מאוד גדולים ועוד כמה בנקים קטנים וצריך לעבור שינוי, מהצעד של הפרדת חברות כרטיסי האשראי מהבנקים, הצעד של ביטוח הפיקדונות, כשביטוח הפיקדונות הוא מעין יריית פתיחה לתחרות במגזר הבנקאי.

יואב קיש: הרי אנחנו רוצים להוסיף מתחרים, ודרך זה לייעל גם את הכלכלה וגם להוריד את יוקר המחיה.

יואב קיש: כדי שיבוא מתחרה חדש וייכנס לשוק הבנקאי, הוא צריך גם להיות מסוגל לקבל פיקדונות מהציבור.

יואב קיש: אנחנו כאזרחים מכירים ויודעים שאם אנחנו רוצים להפקיד את הכסף שלנו בבנק כזה או אחר, אנחנו רוצים לדעת שלפחות הכסף הזה בידיים טובות.

יואב קיש: ואם מגיע בנק חדש שרוצה להתחרות על השוק הזה, על הפיקדונות, בלי שהוא יהיה מוכר מספיק, בלי שהוא יהיה ידוע לכולנו, יהיה לנו חשש טבעי ללכת למהלך הזה.

יואב קיש: ולכן הצעת החוק הזו באה לאפשר לאותם בנקים ולאותם אזרחים שיפקידו את הכספים בבנקים האלה לדעת שאכן כספם מובטח.

יואב קיש: זה יאפשר להם להתחיל להתחרות במגזר הבנקאי בצורה יותר יעילה ובעצם יאפשר את המגמה, שאני מאמין שאנחנו נראה אותה מתגשמת בשנים הקרובות, של באמת רוויזיה ושינוי מאוד משמעותי בשוק הבנקאות במדינת ישראל.

יואב קיש: הנושא הזה של ביטוח פיקדונות קיים במדינות רבות בעולם, והפיקוח והתחלת ההחלה של ביטוח הפיקדונות יגבירו את התחרות ויצמצמו את החששות שלנו כלקוחות להפקיד בבנקים חדשים.

יואב קיש: אני רוצה רק להתייחס: הצעת החוק הזאת, אחרי שנעביר אותה בקריאה טרומית, תישאר ותמתין לחקיקה הממשלתית – חקיקה ממשלתית שתבוא ממשרד האוצר, שתומך בעניין הזה, ומן הסתם יחיל את העקרונות שיעלו מוועדת שטרום.

יואב קיש: אנחנו, בנושא הזה של ביטוח פיקדונות, נמתין לראות גם מה גישת האוצר ומה גישת הוועדה.

יואב קיש: אני אומר פה שאנחנו, אני וחבר הכנסת אלי כהן, שותפי לדרך – אלי, תודה רבה לך על כל העזרה והתמיכה.

יואב קיש: אנחנו בעצם הובלנו ביחד את המהלך הזה.

יואב קיש: אלי הוא שותף מלא להרבה מהלכים כלכליים, גם בנושא התחדשות עירונית וגם בנושא הזה של ביטוח פיקדונות.

יואב קיש: בעצם, אנחנו עבדנו ביחד על הצעת החוק הזו.

יואב קיש: המטרה שלנו אכן הייתה באמת להגן על אותם בנקים, מה שנקרא "הגנת ינוקא" על הבנקים החדשים שיצטרפו לתחרות, כדי, בסופו של דבר, להוזיל את יוקר המחיה לאזרח.

יואב קיש: לעומת זאת, במהלך שיחותינו, גם עם נציגי האוצר ונציגי בנק ישראל וממונים אחרים, עלה שיש עדיין חשיבה שיכול להיות נכון להרחיב את זה גם מעבר להגנת ינוקא.

יואב קיש: אנחנו בהחלט מבינים את ההיגיון בעניין הזה.

יואב קיש: הנושא הזה ייבחן ויבוא לידי ביטוי בהצעה הממשלתית, כפי שתיארתי קודם.

יואב קיש: לסיכומו של עניין, המטרה שלנו, בסופו של דבר, בכל הרפורמה הזאת שעוסקת באשראי שניתן לאזרחי מדינת ישראל, היא להגדיל מצד אחד את היכולת של עסקים קטנים ובינוניים ושל אזרחים לגוון את מקורות האשראי.

יואב קיש: זה יקרה כשיוציאו את חברות האשראי מהבנקים; זה יקרה כשנראה פה חברות ביטוח שיוכלו, תחת רגולציה מתאימה, גם להיכנס לשוק הזה, וזה יקרה גם כשנראה פה כניסה של בנקים חדשים.

יואב קיש: נושא ביטוח הפיקדונות הוא צעד הכרחי ומחויב, שילך יד ביד עם העניין הזה, כי אחרת אותו מהלך ייתקל בקשיים.

יואב קיש: רמת הסיכון שאנחנו, כאזרחים ועסקים, נראה במקומות האלה, תפחת עם הביטוח של הפיקדונות.

יואב קיש: בכל מקרה, אני רק רוצה להבהיר: אנחנו בפירוש מדברים על ביטוח פיקדונות לאזרחים, לא לחברות ענק, וביטוח פיקדונות שיוגבל גם בסכום מרבי – כרגע בהצעת החוק מדובר על 250,000 שקל.

יואב קיש: זאת אומרת, מי שיפקיד מיליונים עדיין יהיה חשוף לקריסה של אותו מוסד בנקאי; דרך אגב, זה כמו שראינו בארצות-הברית את "ליהמן ברדרס", והמקרים האלה קורים.

יואב קיש: אנחנו כן נשתדל, וזה בעקבות דיונים ושיחות עם הגורמים האחראים באוצר, לשקול האם אנחנו מגבילים את מספר הבנקים או לא מגבילים את מספר הבנקים שבהם לקוח יוכל להפקיד את הפיקדון שלו שיהיה מבוטח.

יואב קיש: בכל מקרה, אני אומר עוד הפעם: ודאי וודאי שהמטרה הראשונית היא להגדיל את התחרות ולאפשר לבנקים חדשים להתחרות תחת המטרייה הזו.

יואב קיש: הנושא הנוסף, שייבחן וייערך ויועבר – שניהם יחדיו – תחת החקיקה הממשלתית, יהיה הנושא של החלת ביטוח פיקדונות על כל המשק הבנקאי בישראל.

יואב קיש: אני רוצה לסיים ולהודות, כמו שהודיתי לחבר הכנסת אלי כהן, גם לשר האוצר, שלצערי אינו נמצא כרגע באולם, והעניין כמובן גם בתמיכתו ובעידודו, ועל שיתוף הפעולה בבנק ישראל ועם כל הממונים הרלוונטיים.

יואב קיש: תודה רבה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר יובל שטייניץ למסור את תשובת הממשלה על ההצעה הזאת – את עמדת הממשלה לגבי ההצעה הזאת.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש, הממשלה החליטה לתמוך בהצעתך בקריאה טרומית, ובתנאי שהיא תוצמד אחר כך להצעת חוק ממשלתית, אם וכאשר תהיה כזו.

יובל שטייניץ: אני התבקשתי על-ידי שר האוצר, במקרה הזה ישירות על-ידי סגן שר האוצר איציק כהן, להביע כאן את עמדת הממשלה.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לך, באופן כללי, שיותר תחרות במגזר הבנקאי זה דבר טוב.

יובל שטייניץ: יותר תחרות תשרת את האזרחים, יהיו להם יותר אופציות, הבנקים יריבו עליהם ולא להפך, יציעו להם תנאים יותר טובים.

יובל שטייניץ: וגם המגזר העסקי, גם המגזר העסקי, לא פחות מהאזרחים, מצפה לקצת יותר תחרות בסקטור הבנקאי.

יובל שטייניץ: אבל יותר תחרות – וכאן אני אומר את דעתי האישית: צריך כמובן לוודא שיותר תחרות לא באה עם פחות אחריות.

יובל שטייניץ: יותר תחרות על לבם של לוקחי האשראי, תנאים יותר טובים, זה דבר טוב וחיובי; אשראי שניתן בלי ביטחונות, בלי תנאים, שדוחפים לאנשים בכוח, אם התחרות מובילה למצב שהיה בארצות-הברית לפני משבר הסאב-פריים, שבתנאים מאוד קלים דחפו לאנשים, כולל לאנשים פשוטים, כמויות מאוד גדולות של אשראי שהם לא הצליחו להחזיר אחר כך – זה דבר רע.

יובל שטייניץ: לכן צריך תמיד להיזהר – אני פונה אליך, ואני בטוח שגם שר האוצר וסגנו קשובים לעניין הזה, ויושב-ראש הוועדה הנכבד שמטפל בזה, שיושב לצדך; אני אומר לכם, לך אלי ולך יואב, שצריך לוודא שיותר תחרות לא באה על חשבון האחריות, שיותר תחרות פירושה לא פחות אחריות במתן אשראי ובלקיחת אשראי.

יובל שטייניץ: יותר תחרות – דבר טוב ומבורך.

יובל שטייניץ: חלילה וחס, פחות אחריות, כמו שהיה בארצות-הברית לפני משבר הסאב-פריים – דבר מסוכן ומזיק גם לאזרחים וגם למדינה.

יובל שטייניץ: מאחר שאני מכיר גם אותך וגם את אלי כהן, יושב-ראש הוועדה, ושניכם חברי כנסת חדשים, מאוד מאוד מרשימים ורציניים, אני בטוח שגם אתם וגם הממשלה, משרד האוצר, יוודאו שכל רפורמה תוביל ליותר תחרות אבל בלי מצב של פחות אחריות.

יובל שטייניץ: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר שטייניץ, שמסר את תשובת הממשלה על הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: יש תמיכת ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני עובר להצבעה על הצעת חוק ביטוח פיקדונות בתאגיד בנקאי, התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת יואב קיש וקבוצת חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ביטוח פיקדונות בתאגיד בנקאי, התשע"ה–2015, לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההצעה – 43, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת הכספים של הכנסת להכנתה לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2407/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 20) (תיקון – הארכת מועד), התשע"ו–2015, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

חמד עמאר: – – – סדר-היום?

יולי יואל אדלשטיין: לא שמעתי.

חמד עמאר: – – – את סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: תכף תקבלו את סדר-היום המעודכן.

יולי יואל אדלשטיין: המזכירות כרגע מדפיסה ומעבירה לחברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: עדיין אין סדר-יום – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, סליחה – וההצעה הבאה שתהיה על סדר-היום היא של חבר הכנסת טלב אבו עראר: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – משך החקירה).

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, בשנה שעברה עבר בכנסת חוק שמטרתו לקבוע שכר טרחה מקסימלי לעורכי-דין ואחרים שמטפלים במיצוי זכויות של ניצולי שואה.

שולי מועלם-רפאלי: חברי חברי הכנסת, אני מדברת על ניצולי שואה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן, נא לשבת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סגן השר יצחק כהן, זה מפריע.

שולי מועלם-רפאלי: חברי וחברותי, יחד עם רבים וטובים בבית הזה בכנסות הקודמות ובארגונים רבים למיצוי זכויות שפועלים במרחב הציבורי במדינת ישראל, גם אני עוסקת ללא לאות במיצוי הזכויות ובקידום הזכויות של ניצולי וניצולות שואה מרחבי העולם היהודי כולו.

שולי מועלם-רפאלי: ברוך השם, בכנסת הזאת כבר זכינו, בהובלת שר האוצר ורבים וטובים שעמלו על זה במשך זמן רב, אדוני סגן שר האוצר שיושב פה, לאפשר לניצולי וניצולות שואה רבים לקבל את הזכויות שלהם על שנים קשות שהם עברו מסיבה אחת וידועה, והיא היותם יהודים.

שולי מועלם-רפאלי: החוק שעבר בשנה שעברה קבע גם תקרה של שכר שיכולים לגבות אותם עורכי-דין ואחרים, וגם קבע שמי שגבה מעל התקרה שנקבעה, יוכל ניצול השואה לתבוע ממנו את כספו בחזרה.

שולי מועלם-רפאלי: הוא יוכל לפנות לבתי-משפט ולתבוע מעורכי-הדין ומארגונים אחרים את הסכום שנגבה ממנו מעבר לתקרה שנקבעה.

שולי מועלם-רפאלי: ההסדר נקבע לשנה אחת, והוא אמור היה להסתיים ב-31 בדצמבר 2015.

שולי מועלם-רפאלי: בהצעת החוק שלי אני מבקשת להאריך את זה, ולקבוע שגם בשנה הקרובה יהיה אפשר לתבוע את שכר הטרחה שנגבה מעל התקרה שנקבעה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת מכולכם לתמוך בהארכה הזאת בשנה הנוספת, לאפשר תביעה רטרואקטיבית.

יצחק כהן: – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא שומעת אותך, אדוני סגן השר.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, אני לא שומעת.

יצחק כהן: לא שמעתי, לא הבנתי.

יצחק כהן: את מתכוונת שתהיה הארכה לשכר הטרחה לעורכי-הדין?

שולי מועלם-רפאלי: בהצעת החוק שעברה לפני שנה נקבעה תקרה לשכר הטרחה ונקבע שניצולי השואה יוכלו לתבוע את עורכי-הדין שגבו מהם מעל התקרה הזאת.

יצחק כהן: את זה הבנתי.

שולי מועלם-רפאלי: ואנחנו מבקשים את הדבר הזה להאריך בשנה נוספת, מסיבה פשוטה, עקרונית – שלניצולי השואה יש זכות לקבל חזרה את הכסף שנגבה מהם מעבר לתקרה, ובעיקר משום שבשנה האחרונה ראינו שנפתחו 1,300 תיקים, מתוכם 1,100 תיקים נפתחו באזור המרכז.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, ניצולי השואה המבוגרים בפריפריה לא הגיעו עדיין למיצוי הזכות שלהם לתבוע את שכר הטרחה שנגבה מהם מעבר לתקרת השכר שנקבעה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקש מכל חברי וחברות הכנסת לתמוך בהצעה הזאת ולהמשיך, ביחד אתי וביחד עם רבים וטובים אחרים, את התהליך שבו אנחנו מתייחסים לניצולי השואה כאל אנשים שאנחנו מחויבים לחיים איכותיים ומיטביים שלהם בשנים שנותרו להם, בעזרת השם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן להשיב להצעה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, אני רוצה להודות לך, חברת הכנסת שולי מועלם, שהגשת את הצעת החוק הזאת.

יצחק כהן: במקביל יש גם הצעת חוק ממשלתית, שמעוכבת משום מה במשרד המשפטים – הם לא קובעים פגישה ואני לא יודע למה.

יצחק כהן: אם שרת המשפטים הייתה פה, הייתי שואל אותה.

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, יש תופעה של עורכי-דין ומאכערים שרודפים ניצולי שואה – בניגוד לחוק; מטילים עליהם עיקולים – בניגוד לחוק; דופקים להם בדלת בחצות, בלילה, ומביאים צווי עיקול לקשישים ניצולי שואה – בניגוד לחוק.

יצחק כהן: הגשנו הצעת חוק ממשלתית, ואני שמח שחברתי שולי מועלם הגישה הצעה.

יצחק כהן: אנחנו נחבר את שתיהן.

יצחק כהן: אנחנו תומכים בהצעת החוק שלך, אנחנו גם נרחיב אותה מעבר לזה.

יצחק כהן: אני מודיע מעל במה זו: הגשנו כמה תלונות לוועדת האתיקה של לשכת עורכי-הדין נגד אותם עורכי-דין – אחד במיוחד – שרודפים את ניצולי השואה.

יצחק כהן: רודפים אותם בניגוד לחוק; אף שחוקקנו חוק והגבלנו אותם, זה לא עוזר.

יצחק כהן: אנחנו כנראה נשנה או נוסיף גם בחוק סדר הדין הפלילי, בדין העונשין, שזו כבר לא תהיה תביעה אזרחית נגד עורכי-הדין, זו גם תהיה תלונה במשטרה.

יצחק כהן: ואני קורא מפה ליושב-ראש לשכת עורכי-הדין: על שולחנו מונחות מספר רב של תלונות לוועדת האתיקה.

יצחק כהן: הם לא דנים בהן משום מה, אני לא יודע למה.

יצחק כהן: הם לא דנים בהן ולא מגיבים.

יצחק כהן: אני מודיע שהממשלה תומכת בהצעת החוק שלך.

יצחק כהן: אני מבקש מלשכת עורכי-הדין לטפל באותם עורכי-דין סוררים, שעוברים על החוק ורודפים את אותם ניצולי שואה.

יצחק כהן: אנחנו נחבר את שתי ההצעות, גם הצעת החוק הממשלתית וגם ההצעה שלך, לחקיקה שתובא לקריאה שנייה ולשלישית.

יצחק כהן: אני מבקש להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 20) (תיקון – הארכת מועד), התשע"ו–2015 – הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 20) (תיקון – הארכת מועד), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוקה ומשפט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 43, אין מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1322/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – משך החקירה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: תשובה והצבעה, רשום לי, במועד אחר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, הצעת החוק הזו אומרת, שאם לא הוגש כתב-אישום בתוך שנתיים מיום פתיחת חקירת המשטרה, ייסגר תיק החקירה.

טלב אבו עראר: האמת, שחלק ניכר ממשך תביעה משפטית קשור למשך החקירה.

טלב אבו עראר: במהלך החקירה אדם נתון לאיום מתמיד של הגשת כתב-אישום, דבר שעלול לפגוע הן במצבו הכלכלי והן בבריאותו הנפשית.

טלב אבו עראר: הפגיעה ממשך החקירה הארוך נגרמת לחשוד אף שטרם הוכחה אשמתו, פגיעה בשמו או במעמדו, דבר שמוציא אותו מהחיים הנורמליים, פוגע בשלוותו.

טלב אבו עראר: החזקת תיק החקירה פתוח עשויה להוות כלי איום וסחיטה כלפי החשוד.

טלב אבו עראר: אי-סגירת התיק עלולה להפוך לכלי כוח במגרש הפוליטי והחברתי.

טלב אבו עראר: לכן, מכובדי היושב-ראש, במקום לטלטל את החשוד, אני חושב שדי, מספיקות שנתיים להמשך ולהשלמת חקירה.

טלב אבו עראר: אפשר להחריג במצבים שהם – אם היועץ המשפטי לממשלה יראה לנכון להאריך את זה יותר בדברים מסוימים או במצבים מסוימים, אפשר להסכים לזה.

טלב אבו עראר: אנחנו, מכובדי היושב-ראש, במצב ובתקופה כל כך רגישה, ולכן ברצוני, נוסף על הצעת החוק, לדבר על כך שכולנו נהיה שותפים להרגיע את המצב, וגם היינו מצפים מראש הממשלה שיתנהג כך.

טלב אבו עראר: אבל אם אחרי כל אירוע, אחרי כל פיגוע, ימשיך ראש הממשלה, שהוא של כולם, לא רק של היהודים, להתסיס, להבעיר ולהסית נגד האוכלוסייה הערבית – זה דבר שהוא בכלל לא מתאים לראש ממשלה בכל מדינה דמוקרטית נאורה.

טלב אבו עראר: ולקשור את הפיגוע, שעד היום לא הוכח שהוא פיגוע על רקע לאומני – עד עכשיו לא שמעתי מהמשטרה ולא מהשב"כ ולא מאף גורם שזה על רקע לאומני; לקשור את זה לערבים בתוך הארץ הזאת – מוזר.

טלב אבו עראר: מה קשור הפיגוע הזה למסגדים – שראש הממשלה מדבר על המסגדים?

טלב אבו עראר: ועל המואזין – מה, הקריאה לתפילה נהייתה היום רעש שמפריע לאנשים?

טלב אבו עראר: מוזר.

טלב אבו עראר: זו קריאה לתפילה.

טלב אבו עראר: נמשיך לקרוא לתפילה.

טלב אבו עראר: היום הייתה ישיבה לגבי איסוף הנשק הבלתי-חוקי.

טלב אבו עראר: ואני מכאן קורא לממשלת ישראל, למשטרת ישראל, לאסוף את הנשק; גם את החוקי – אנחנו לא צריכים אותו.

טלב אבו עראר: גם את החוקי – אנחנו לא צריכים אותו.

טלב אבו עראר: כל כלי נשק שהורג אדם, אנחנו לא צריכים אותו.

טלב אבו עראר: היישובים הערביים נהפכו למגרש קרב, אלימות, פשע.

טלב אבו עראר: כמה שנים ביקשנו לאסוף את הנשק הזה?

טלב אבו עראר: משנת 2000 עד היום נהרגו, מכובדי היושב-ראש, 1,110 בני-אדם במגזר הערבי.

טלב אבו עראר: הורגים האחד את השני במגזר הערבי, ולאף אחד בממשלה, לאף גורם במערכת הביטחון לא אכפת.

טלב אבו עראר: רק אחרי הפיגוע בתל-אביב באה הקריאה לקיום ישיבה בוועדת הפנים לדיון בנושא הזה.

טלב אבו עראר: הרי הזהרנו והתרענו כל הזמן שהנשק הוא איום על כולנו: ערבים, יהודים, כולנו.

טלב אבו עראר: ולכן אנחנו קוראים לראש הממשלה להתעשת ולהפסיק להסית נגד האוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: הרי האוכלוסייה הערבית הם אזרחים במדינה הזאת ואתה ראש ממשלה של כולם.

מיכל בירן: אבל אז הוא לא יהיה ראש הממשלה יותר.

טלב אבו עראר: תירגע.

טלב אבו עראר: הבנו את השיטה שלו, שעל חשבון ההסתה הוא משיג עוד ועוד כוח ברחוב היהודי.

טלב אבו עראר: הבנו את זה.

טלב אבו עראר: היום היותר-קיצוני נגד האוכלוסייה הערבית הוא שיכול להשיג עוד ועוד.

טלב אבו עראר: היום, אחרי קריאתו של ראש הממשלה – היום נהרס מסגד, מסגד בנגב, ליד ירוחם, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: באמת, אם המדיניות הזאת תימשך בצורה הזאת, לא יצאו מזה הרגיעה והיציבות.

טלב אבו עראר: זה פוגע בחופש הפולחן.

טלב אבו עראר: מה מפריע מסגד, מכובדי מאיר כהן?

טלב אבו עראר: זה ליד ירוחם.

טלב אבו עראר: היום לבדואים, לאל-עזאזמה, נהרס מסגד.

טלב אבו עראר: על מה?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: מסגד, כולו – הוא כמה?

טלב אבו עראר: כבוד השר אריה דרעי, אתה אדם מאמין.

טלב אבו עראר: כשהורסים מסגד זה פוגע בנו, בכל המוסלמים בעולם, כמו שאם הורסים או פוגעים בבית-כנסת בעולם בכלל, כל היהודים מתקוממים.

טלב אבו עראר: ולכן אסור לנגוע, אסור לפגוע במקומות הקדושים לכל עדה, לכל לאום.

טלב אבו עראר: כך אנחנו רוצים לראות.

טלב אבו עראר: העניין מחייב שינוי במדיניות הממשלה כלפי האוכלוסייה הערבית, בכל התחומים.

טלב אבו עראר: בכל התחומים.

טלב אבו עראר: כמה שאנחנו מזהירים, מתריעים – אבל זה נהפך דווקא להסתה.

טלב אבו עראר: כשאני מזהיר בפני כל העולם – שרים, ממשלה, חברי כנסת – זו הסתה, מכובדי היושב-ראש?

טלב אבו עראר: אני מזהיר מכאן; זו לא הסתה.

טלב אבו עראר: ודי עם המשך מדיניות כזאת רעה כלפי האוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: אנחנו מבקשים להיות אזרחים שווים.

טלב אבו עראר: זו תקוותנו.

טלב אבו עראר: נמשיך במאבק שלנו, המאבק הלגיטימי, הצודק, נגד כל המדיניות הזאת, שרק מקפחת ורק מדירה אותנו.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, תשובת הממשלה וההצבעה במועד אחר.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/701/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (דרישת הסיוע להרשעה על-פי הודיה), של חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: זאת ההצעה שהיא במסגרת המכסה, והוצמדו אליה הצעות דומות של חברת הכנסת קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת ושל חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: אז לרשותו של חבר הכנסת דב חנין עד עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת את הצעת החוק לתיקון פקודת הראיות (דרישת סיוע להרשעה על בסיס הודיה).

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה זוכה בדיון הציבורי בימים האחרונים לכינוי "חוק זדורוב".

דב חנין: ואכן, הרשעתו של רומן זדורוב עוררה ויכוח ודיון ציבורי מאוד נוקב, ובין היתר בשאלת מעמדה של ההודאה במשפט הישראלי.

דב חנין: אבל הסוגיה הרבה יותר רחבה – יש לה משמעות עקרונית ומשמעותית ביותר לגבי מערכת המשפטי שלנו.

דב חנין: הודאה, עמיתי חברי הכנסת, אולי יכולה לייצר תחושות בטן של אשמה, אבל לא תמיד היא באמת מבססת מספיק את האשמה בפועל.

דב חנין: פרופסור דן סיימון, שחקר את תופעת הרשעות השווא, הסביר שלחץ מאוד גדול של נחקר להודות נובע מהרצון שלו לדעת: איך אני יוצא מפה.

דב חנין: והוא גם אמר ששיטה של הפעלת לחצים על אדם עובדת, אבל צריך להבין שהלחצים האלה לא באמת קשורים לאמת ולאשם.

דב חנין: וזו הבעיה העיקרית של המתודות האלה: השיטות האלה לא נוטות להביא יותר להודאות אמת מאשר להודאות שווא; הן לוקחות אדם שאין לו אינטרס להודות, ובסופו של יום הוא אכן מודה.

דב חנין: מחקרים רבים נערכו בנושא הודאת השווא.

דב חנין: אני רוצה להזכיר את מחקריו הרבים של ד"ר בועז סנג'רו ולהודות לו על העבודה שהוא וחוקרים אחרים עושים בתחום הזה.

דב חנין: אנחנו היום מבינים שכל עוד השפיטה נעשית על-ידי בני-אדם אי-אפשר למנוע טעויות.

דב חנין: זוהי אמירה של השופט המנוח חיים כהן.

דב חנין: אמר בזמנו השופט המנוח אגרנט שלא קיימת וטרם נוצרה מערכת משפט שמסוגלת לפעול בשלמות וללא תקלה ולעשות צדק מוחלט בכל מקרה ומקרה.

דב חנין: וכשאנחנו מדברים על שגיאות במערכת המשפט, על טעויות במערכת המשפט, מקומן של הודאות השווא הוא מאוד מאוד מרכזי.

דב חנין: ואני רוצה, גברתי שרת המשפטים – כדאי שתקשיבי, תודה לך – אני רוצה להביא בהקשר הזה את המחקרים שנעשו בארצות-הברית ב-Law of Cardozo School, במסגרת פרויקט החפות, על-ידי שק ונויפלד.

דב חנין: הם ערכו, אדוני היושב-ראש, בדיקות דנ"א שבהן השוו ראיות שהוצאו מהמחסנים, למשל כתמי זרע על בגדים, לחומר גנטי שנלקח מגופם של אסירים מורשעים, למשל באמצעות דגימות דם.

דב חנין: והממצאים היו מרשימים.

דב חנין: עד היום זוכו בארצות-הברית 170 אסירים שהורשעו ברצח או באונס ונידונו למאסר עולם או לעונש מוות.

דב חנין: מכיוון שההוכחה באמצעות דנ"א ששוללת את זהותו של הנאשם כמבצע העבירה היא הוכחה ודאית, אין עוד היום מקום לפקפק בכך שקיימות הרשעות של חפים מפשע, והמקור העיקרי להרשעה של חפים מפשע בישראל הוא האפשרות שקיימת היום בדין להרשיע אדם על סמך הודאתו בלבד.

דב חנין: בעבר, אדוני היושב-ראש, היו שראו בהודאה של נאשם את "מלכת הראיות".

יולי יואל אדלשטיין: "מלכת הראיות".

דב חנין: כן.

דב חנין: זו, אגב, אמירה – אתה בוודאי, אדוני היושב-ראש, יודע שהיא מיוחסת למי שהיה הקטגור במשפטי הראווה של סטלין, וישינסקי.

דב חנין: אבל אף שזה נעשה ברגעי שפל של העולם המשפטי, אולי רגעי השפל מהנוראים ביותר של העולם המשפטי שאנחנו מכירים בהיסטוריה, התפיסה הזאת שהודאה היא כביכול "מלכת הראיות" התפשטה גם בארצות ובמקומות אחרים.

דב חנין: אבל כמו שד"ר סנג'רו מציע לקרוא לה, היא בפועל "קיסרית הרשעות השווא", וכבר בשנת 1994 פורסם בישראל דין-וחשבון של הוועדה לעניין הרשעה על סמך הודאה בלבד בראשות השופט גולדברג, ושם ניפו את הסיבות להודאות שווא.

דב חנין: וסיבות להודאות שווא, עמיתי חברי הכנסת, הן לא רק לחץ חיצוני שחוקרים מפעילים על הנחקר, אלא גם קבוצות סיכון נוספות.

דב חנין: יש דברים שקשורים למבנה אישיותו של הנחקר הספציפי, יש דברים שקשורים להשפעת החקירה או המעצר על הנחקר, ויש גם שיקולים ולחצים חברתיים.

דב חנין: הסיבות להודאות שווא הן מאוד מגוונות, אני רוצה לתאר כמה מהן.

דב חנין: היו שהודו הודאות שווא כדי להיפטר מעול המשפט, בעבירות קלות; היו שהודו כדי לחפות על החברים שלהם; היו גם שהודו כדי להשיג פרנסה למשפחה שלהם, במימון של ארגון פשע; היו שהודו בתקווה שהדברים, אם הם יודו, לא יתפרסמו, לא יתפרסמו בעיתון; היו אפילו שהודו כדי להגיע מהר לבחינה באוניברסיטה, או כדי להגיע למשחק שחמט חשוב – אפילו מקרה כזה היה; היו שהודו בשל מחלות נפש, היו שהיו שיכורים מכדי לזכור באמת מה שהיה.

דב חנין: על-פי פסיקת בית-המשפט העליון אצלנו, נקבע כי לצורך הרשעה המבוססת אך ורק על הודאת הנאשם מחוץ לכותלי בית-המשפט, נדרש דבר-מה נוסף.

דב חנין: אבל הדבר-מה הנוסף שנדרש, עמיתי חברי הכנסת, הוא תוספת ראייתית קלה כנוצה.

דב חנין: למשל, אפילו התאמה בין דברי הנאשם לבין ממצא כזה או אחר מזירת האירוע, שעשוי להיות ידוע לחוקרים ולנאשם עוד לפני מסירת ההודאה.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מציעים לדרוש, כדי להרשיע על בסיס הודאה, ראיית סיוע, כלומר, ראיה אובייקטיבית חיצונית לנאשם, ראיה עצמאית, שיכולה לתמוך תמיכה משמעותית בהודאה שלו.

דב חנין: למשל, מציאה של המכשיר שבאמצעותו בוצעה העבירה.

דב חנין: כתב בזמנו השופט המנוח חיים כהן, שרובה ככולה של החקירה המשטרתית בישראל מתמקדת בניסיון לגבות מהחשוד הודאה, וכשמושגת הודאה החקירה נפסקת.

דב חנין: אבל זאת קונספציה מוטעית, הקונספציה של אשמת חשוד כמדריכה להודאה.

דב חנין: ולכן, הקונספציה הזו מובילה בלא-מעט מקרים להודאות שווא.

דב חנין: אני מכיר את טענות הנגד כנגד דרישת הסיוע.

דב חנין: אומרים שאולי אנחנו נתקשה להביא להרשעות.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, במציאות הישראלית, שאחוז ההרשעות הוא 90%, למעלה מ-90%, אנחנו לא עומדים בפני סכנה של הרשעות שווא – אנחנו עומדים בפני מצב של יותר מדי הרשעות שווא.

דב חנין: הרווח מהשינוי יהיה גדול: יימנע חלק מההרשעות של חפים מפשע.

דב חנין: יכול להיות שיהיה מצב שבו אשמים יזוכו, אבל זה עדיף על-פני מצב שבו חפים מפשע יורשעו.

דב חנין: מקובל לנקוב במספרים של עשרה או 100, אבל אצל הרמב"ם, נדמה לי, המספר הוא 1,000.

דב חנין: 1,000 אשמים שלא יורשעו שקולים כנגד חף מפשע אחד שמורשע.

דב חנין: עוד דבר שצריך להגיד: אם אנשי המשטרה ואנשי הפרקליטות שמנחים אותם ידעו שללא סיוע אין הרשעה, המאמץ החקירתי באפיקים הנכונים יתגבר, תבוצענה חקירות יותר רציניות, יותר ממשיות, במקום הסתפקות בסחיטת הודאה, ותימצאנה ראיות אובייקטיביות, חיצוניות, ממשיות.

דב חנין: בימינו, נוכח התקדמות המדע, ניתן ואפשר להשיג ראיות כאלה.

דב חנין: ימי האינקוויזיציה, שבהם הסתמכו אך ורק על הודאות, חלפו מן העולם.

דב חנין: ואני רוצה לומר גם שדווקא במצב שבו קשה להשיג ראיות, אנחנו יכולים לחזק את השגת הראיות, אם ההודאה שתינתן תהיה אכן הודאה אמיתית.

דב חנין: אם ההודאה היא הודאה אמיתית, קשה להאמין שהעבריין האמיתי לא יוכל לכוון לעבר ראיה חיצונית שתוכל לשמש סיוע, ועבריין שלא יוכל לכוון לראיה חיצונית, אולי זה מחזק את החשש שההודאה היא הודאה חשודה וצריך לפסול אותה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יש שני סיכונים בהסתמכות על הודאה בלבד: הסיכון האחד, ולו הקדשתי הרבה הרבה מילים, הסיכון האחד הוא החשש מפני הרשעות בעקבות הודאות שווא; הסיכון השני הוא שהמאמצים שמרוכזים בהשגת הודאה בכל מחיר מובילים את רשויות החקירה להשתמש באמצעים בלתי חוקיים שעולים כדי יחס אכזרי, בלתי אנושי, משפיל, ואפילו עלולים להביא לידי עינויים.

דב חנין: אני נחרדתי, אדוני היושב-ראש, כאשר קראתי את הכותרות בשבוע שעבר, ואני לא זוכר כותרות כאלה, אף שאני חושב שמקרים כאלה היו בעבר.

דב חנין: אבל זו הפעם הראשונה שראיתי כותרות בעיתונים על הודאות של חשודים – כאן מדובר על חשודים בעבירות ביטחון, בפיגוע הרצחני והנוראי שהתרחש בדומא – שהודאות של נחקרים כאלה נגבו בעקבות עינויים.

דב חנין: זה נכתב בעיתונים.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, ואני מקווה שכולם פה בבית הזה מבינים שאני מוקיע, מתנגד, ומציע להילחם בכל האמצעים החוקיים באותם פושעים שביצעו את המעשים הנוראיים של הרצח בדומא; אבל ודאי שעינויים בחקירה, עמיתי חברי הכנסת, זה איננו דבר שאנחנו רוצים לראות, איננו דבר שאנחנו רוצים לראות בשיטה המשפטית שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, משני הטעמים האלה, כדי למנוע הרשעות שווא וכדי למנוע את המוטיבציה לחקור בכל האמצעים ובכל מחיר, כולל עינויים, אני מציע לדרוש סיוע כתנאי להרשעה במשפט הישראלי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/702/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, יש הצעות מוצמדות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת הגישו הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (דרישת הסיוע להרשעה על-פי הודיה), התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר גם תנמק את ההצעה הזו.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות חברת הכנסת קארין אלהרר עד שלוש דקות.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, אני לא אחזור על כל הדברים שנאמרו על-ידי חברי דב חנין, אבל באמת, בעיניים שלי, הרשעה על סמך הודאה בלבד היא הרשעה שמאוד קשה להגיד שהיא עומדת בצורה מלאה בחזקת החפות, כי הרי אנחנו יכולים בקלות רבה להגיע להרשעות שווא.

קארין אלהרר: יש אנשים שהם חפים מפשע, והרשעה על סמך הודאה בלבד טומנת בחובה נזק לחברה בעצם הזיכוי העקיף של האשמים האמיתיים.

קארין אלהרר: הדגש בהרשעה על סמך הודאה בלבד הולך לכיוון ההודאה ולא לכיוון איסוף נתונים ואיסוף ראיות.

קארין אלהרר: פשוט מסתפקים בקיומה של ההודאה.

קארין אלהרר: המשפט הישראלי נותן להודאה מעמד נכבד, אבל הוא לא יכול לתת לה מעמד בלעדי.

קארין אלהרר: נכון שהוא מסייג את האפשרות להרשיע בדבר-מה נוסף, אבל דבר-מה נוסף – כולנו מבינים שמדובר באיזו הגדרה שהיא אמורפית, היא נזילה, והיא לא מספקת חיץ מספיק מפני הודאות כוזבות.

קארין אלהרר: עכשיו, תראו, הודאות שווא לא בהכרח מתקבלות רק כי היו עינויים.

קארין אלהרר: לעתים קרובות, הודאות השווא ניתנות על-ידי חשודים שנמצאים תחת לחץ נפשי, וזה לא רק כי מישהו טלטל אותם, אלא כי הם נמצאים במצב לא טוב בחקירה, או שיש מדובבים בתא המעצר שמשכנעים אותם להודות כדי להקל את העונש הצפוי להם.

קארין אלהרר: עוד דבר שקורה זה שימוש בפרטים מוכמנים מצד חשודים, מה שמתברר לעתים כסוגסטיה.

קארין אלהרר: תראו, אם אנחנו באמת רוצים שחזקת החפות תהיה שווה מעבר לסלוגן והאמירה, אנחנו חייבים להשתמש בעוד דרישה מעבר להודאה, ודבר-מה, שכפי שאמרתי קודם, מאוד לא ברור מה זה אומר.

קארין אלהרר: אני קוראת לכנסת ישראל להצביע בעד ההצעה ובכך לשפר את המשפט הישראלי, במיוחד את המשפט הפלילי.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1360/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעה מוצמדת, דומה או זהה, נוספת היא של חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי גם ינמק את ההצעה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נצביע בנפרד על כל שלוש הצעות החוק.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, שמעתי את דבריו המלומדים של חברי דב חנין ואני מצטרף בכל הענווה לנימוקים שלו.

אוסאמה סעדי: אני חושב שמדובר בהצעת חוק ראויה.

אוסאמה סעדי: אפילו מן הראוי היה שהממשלה עצמה ומשרד המשפטים היו מקדמים הצעת חוק כזאת, כי למעשה מדובר, אדוני היושב-ראש, בדיני נפשות, כי במיוחד בעבירות חמורות, כמו העבירה החמורה ביותר בספר החוקים שהיא רצח, חבר הכנסת בהלול, מרשיעים אדם אך ורק על סמך ההודאה שלו.

אוסאמה סעדי: היום אנחנו יודעים שיש הודאות שווא, וזה לא מחזה נדיר, קיימים מקרים של הודאות שווא, אם כתוצאה מעינויים במהלך החקירה או מהפעלת אמצעים פסולים או מהפעלת תרגילי חקירה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, החלפת את היושב-ראש הקבוע, אתה גם עורך-דין וגם התעסקת בנושאים האלה.

אוסאמה סעדי: אנחנו חושבים שהדרישה הקיימת בחוק היום, למעשה, התוספת הראייתית שמבקשים, והיא נמצאת היום בספר החוקים, שזה דבר-מה – ואני רק אסביר לחברי חברי הכנסת שהם לא משפטנים: יש שלוש דרגות של תוספת ראייתית.

אוסאמה סעדי: יש התוספת הכי קלה, שזה דבר-מה, ולמעשה כל דבר יכול לשמש דבר-מה; יש הדרישה היותר-רצינית של חיזוק, אבל יש הדרישה החזקה ביותר, שזה סיוע.

אוסאמה סעדי: אני חושב שכאשר מדובר בהרשעה על סמך הודיה בלבד, מן הראוי באמת שהתוספת הראייתית תהיה התוספת החזקה ביותר, על מנת להבטיח שלא יהיה ולו מקרה אחד, אדוני היושב-ראש, של אדם חף מפשע שהורשע במעשה שהוא לא עשה.

אוסאמה סעדי: לכן אנחנו סבורים שהצעת החוק הזאת היא הצעת חוק טובה, היא הצעת חוק שאפילו רבים מהמשפטנים, מהפרופסורים למשפטים באקדמיה, כבר הגישו את זה בעבר, וכתבו על זה הרבה מאמרים, ועל זה חלק גדול מהמשפט הפלילי ומפקודת הראיות – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חבר הכנסת סעדי.

אוסאמה סעדי: סיכום.

אוסאמה סעדי: אני חושב שזה לא צריך להיות פה חוצה מפלגות, חוצה סיעות, חוצה קואליציה–אופוזיציה.

אוסאמה סעדי: אני חושב, שכאשר אנחנו מדברים בדיני נפשות, הצעת חוק כזאת, צריך לתמוך בה.

אוסאמה סעדי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעות במשולב השר יובל שטייניץ.

מיכל רוזין: למה שרת המשפטים לא עונה?

בצלאל סמוטריץ': שרת המשפטים לא מרגישה טוב ולכן השר יובל שטייניץ מחליף אותה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני השר.

אלעזר שטרן: איחולי רפואה שלמה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי כאן את השאלה.

יובל שטייניץ: שרת המשפטים חולה.

יובל שטייניץ: היא אומנם הגיעה לבניין כיוון שלא נמצא לה קיזוז, אבל ביקשה ממני לענות בשמה, יען כי קשה לה לדבר, ודאי לנאום.

יובל שטייניץ: אז דבר ראשון, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לאחל החלמה מהירה לשרת המשפטים, שהשפעת שלה תעבור במהרה.

יעל גרמן: היא לא לקחה זריקה, חיסון?

יובל שטייניץ: את זה תשאלי אותה, אני לא עוסק בעניינים של סודיות רפואית, שרת הבריאות לשעבר.

יובל שטייניץ: שנית, אני רוצה לומר משהו כללי.

יובל שטייניץ: אני חושב שאם אדם חולה ולא מרגיש טוב באופן קיצוני, זה יהיה יותר נכון, קולגיאלי והומני במקרים כאלה שאנחנו כן נתחשב זה בזה ונדע לקזז מישהו שחולה וצריך להישאר בבית.

יובל שטייניץ: לכן, שרת המשפטים ביקשה ממני, ואני שמח למלא את מקומה ולקרוא את תשובתה.

יובל שטייניץ: אחר כך אני רוצה גם להוסיף כמה דברים משלי.

יובל שטייניץ: אני מקריא מתשובתה של שרת המשפטים איילת שקד.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, בואו ננסה, קצת יותר שקט באולם, כדי שנוכל לשמוע את דבריו של השר.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (דרישת הסיוע להרשעה על-פי הודיה), התשע"ה–2015, מציעה לקבוע כי לא יורשע אדם על סמך הודאה אלא אם כן יש בחומר הראיות ראיה ממקור עצמאי בדרגת סיוע המסבכת את הנאשם באופן עצמאי ולא רק כאימות ההודאה, ולא להסתפק בראיית דבר-מה נוסף, שמטבעה משמשת לאימות ההודאה בלבד.

יובל שטייניץ: לדברי המציע, חבר הכנסת ד"ר דב חנין, ההצעה נובעת מחשש מפני הרשעות שווא והודאות שווא ובשל הרצון ליצור תמריץ להסיט את המאמץ החקירתי מגביית ההודאה אל עבר ראיות אחרות.

יובל שטייניץ: רבותי חברי הכנסת, מכובדי דב חנין, הממשלה מתנגדת להצעה מכמה טעמים.

יובל שטייניץ: ראשית, בימים אלו מצוי משרד המשפטים בהליכי גיבוש של הצעת חוק ממשלתית בנושא.

דב חנין: אז מה, זו סיבה להתנגד?

דב חנין: זו סיבה לתמוך.

דב חנין: אני לא מבין את התשובה.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת דב חנין, חכה לסיום ההקראה ואז תבין שיש פה סיבות טובות.

יובל שטייניץ: רק הקראתי את תחילת המשפט, חכה לסופו.

יובל שטייניץ: אם כן, בימים אלה משרד המשפטים מצוי בהליכי גיבוש הצעת חוק ממשלתית בנושא.

יובל שטייניץ: הצעת החוק היא פרי המלצות הוועדה לסדר דין פלילי וראיות בראשות השופטת עדנה ארבל.

יובל שטייניץ: ועדה זו דנה לעומק במשך שלוש שנים בנושא של תיקון סעיף 12 לפקודת הראיות, ואחת מהסוגיות המרכזיות שבהן עסקה אותה ועדה בראשות השופטת ארבל היא התוספת הראייתית להודאה.

יובל שטייניץ: על כן, נכון לקדם נושא זה במסגרת הצעת חוק ממשלתית המבוססת על עבודה מקיפה וארוכה של ועדה ממשלתית בראשות השופטת בדימוס.

יובל שטייניץ: שנית, אני סבורה – אני מקריא פה בשם שרת המשפטים, חבל שחברת הכנסת מרב מיכאלי לא כאן, היא ודאי הייתה שמחה לשמוע אותי נואם; אה, היא כאן.

יובל שטייניץ: אמרתי לעצמי שתשמחי לשמוע אותי נואם בלשון נקבה כיוון שאני מקריא את הטקסט של שרת המשפטים.

יובל שטייניץ: שנית, אני סבורה, חברת הכנסת מיכאלי, אני סבורה שיש להתנגד אף לגופה של אותה הצעה.

יובל שטייניץ: לפי המלצות הוועדה לסדר דין פלילי וראיות יש לקבוע כי ככלל תידרש תוספת ראייתית מאמתת, אולם בשורה של מקרים המנויים בהצעת החוק תידרש ראיה מסבכת, בדרגת סיוע.

יובל שטייניץ: אלה הם המקרים, לפי המלצות הוועדה, שבהן תידרש ראיה שהיא לא רק מאמתת אלא גם מסבכת: כאשר הנאשם משתייך לאחת מהאוכלוסיות הבאות – האוכלוסייה של חולי הנפש, אוכלוסיית בעלי הפיגור השכלי או קטינים; וכן, כאשר ננקטו כלפי הנאשם אמצעי לחץ פסולים שאינם עולים כדי עינויים, או כאשר תיעוד ההודאה של הנאשם היה לקוי במידה המשפיעה על יכולת בית-המשפט להתרשם מהודאת הנאשם ולהעריכה.

יובל שטייניץ: אולם, לבית-המשפט יש שיקול דעת להסתפק בכל זאת בראיה מאמתת, בהתאם לנסיבות גביית ההודאה או תוכנה.

יובל שטייניץ: כמו כן, תידרש ראיה מסבכת בכל מקרה אחר שבו יסבור בית-המשפט כי הדבר נחוץ להסרת ספק בדבר אמיתות ההודאה.

יובל שטייניץ: אני סבורה, חברת הכנסת מיכאלי – חברת הכנסת מיכאלי, אני סבורה כי ההצעה הזאת מאוזנת ונותנת מענה לחשש מפני הודאות שווא, מבלי לפגוע באינטרס הציבורי באכיפת החוק.

יובל שטייניץ: ועל כן, לדעתי, יש להעדיפה על פני המוצע בהצעת החוק הפרטית.

יובל שטייניץ: נוכח האמור לעיל, אדוני היושב-ראש, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות ואת הנוכחות של חברי הכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': רק בקצרה, אדוני, כי אנחנו ביום עמוס מאוד.

יובל שטייניץ: בקצרה; אני מקבל הנחיות מפה, מהצד הזה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות, ובשני משפטים ליידע את הכנסת: חזרתי הבוקר, ב-04:00, מביקור בן יומיים בסין, מהכנס הטכנולוגי-מדעי-תעשייתי הגדול ביותר אי-פעם בין סין לישראל.

יובל שטייניץ: גם הסינים אמרו שהם לא זוכרים התכנסות כזאת בבייג'ין.

יובל שטייניץ: כ-150 חברות ישראליות ומעל 1,000 חברות סיניות.

יובל שטייניץ: מעל 2,000 משתתפים נאספו ביחד כדי לחבור טכנולוגית-כלכלית-תעשייתית.

יובל שטייניץ: זה היה הכנס הגדול ביותר, המרשים ביותר מסוגו – כנס היזמות, הפיתוח, הטכנולוגיה והתעשייה ישראל–סין.

יובל שטייניץ: אני מוכרח לומר, כמי שרגיל בכנסים כאלה בעבר, כשר אוצר, גם בארצות-הברית וגם באירופה, גם בהודו וגם בסין, נדהמתי מההתעניינות הסינית, ממאות – ובעצם זה עבר את 1,000 החברות הסיניות.

יובל שטייניץ: אני נפגשתי שם, כמובן, בתוקף תפקידי כשר האנרגיה, עם כמה מחברות האנרגיה הגדולות בסין, גם מהגדולות בעולם, חברת Sinotec, חברה "קטנה" שמעסיקה 970,000 בני-אדם – כמעט מיליון בני-אדם בחברה אחת – לעודד אותם לבוא ולהשקיע בחיפושי גז ונפט בישראל, באנרגיות מתחדשות, בטכנולוגיות ישראליות.

יובל שטייניץ: אבל הכנס המרשים הזה, שאורגן על-ידי משרד הכלכלה והתעשייה, ביחד עם המנכ"ל עמית לנג, על-ידי השגרירות – בהנחיית השגריר שלנו שם מתן וילנאי ועל-ידי גורמים סיניים ממשלתיים ופרטיים שגם מימנו חלק גדול מהכנס – היה כנס מוצלח ומרשים בצורה בלתי רגילה.

יובל שטייניץ: ואני יכול לומר על סמך התרשמותי, שנראה שהיחסים הכלכליים והתעשייתיים בין סין וישראל הם רק בתחילת הדרך.

יובל שטייניץ: הפוטנציאל עצום.

יובל שטייניץ: העניין עצום.

יובל שטייניץ: ההערצה ליכולת הפיתוח וההמצאה והטכנולוגיה הישראלית היא עצומה – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר – – –

יובל שטייניץ: – – ויש הרבה הרבה מה לעשות במישור הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יובל שטייניץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין, השתכנעת?

בצלאל סמוטריץ': אתה מעוניין לנסות לשכנע אותנו שנית?

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, בואו נשתדל לשמור קצת יותר על השקט.

דב חנין: אי-אפשר לנהל דיון כל כך רציני באווירה של קרקס, ממש קרקס פה.

דב חנין: ממש לא ראוי.

בצלאל סמוטריץ': אני אנסה לעצור.

דב חנין: ממש לא ראוי.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו מבקשים לשבת ולשמור קצת יותר על השקט כדי שחבר הכנסת חנין יוכל לומר את דבריו.

דב חנין: אפשר להגביר את המיקרופון קצת?

דב חנין: אני לא שומע את עצמי.

בצלאל סמוטריץ': לא, אל תתחיל.

בצלאל סמוטריץ': חכה.

בצלאל סמוטריץ': רבותי חברי הכנסת, במרפסות של הקואליציה, קצת יותר שקט בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': ננסה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: רבותי השרים, השר שטייניץ הוא אחד השרים הנבונים בממשלת ישראל, אבל על מה הוא דיבר אתנו עכשיו, אתם הקשבתם?

דב חנין: לא במקרה השר שטייניץ ברח לסין מהדיון שלנו.

דב חנין: הוא ברח לסין מכיוון שלא היה לו מה לענות לגופה של הצעת החוק הזאת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אתם הקשבתם לתשובה שהממשלה נתנה כאן?

יובל שטייניץ: אני כאן.

דב חנין: אני שמח שאתה כאן אתנו.

דב חנין: אתם שמעתם את תשובת הממשלה על הצעת החוק הזאת?

דב חנין: מה הממשלה בעצם אומרת לנו?

דב חנין: 1.

דב חנין: הם אומרים שהמצב לא טוב, צריך לשנות את המצב, ולכן בואו נשאיר כרגע את המצב כמות שהוא.

דב חנין: זו הלוגיקה שהממשלה מציעה לחברי הכנסת לאמץ?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, קצת יותר כבוד לעצמנו כמוסד וקצת יותר אחריות בנושא שיש לו משמעות עצומה לגבי חירותם, חייהם של בני-האדם וגם עתידה של מערכת המשפט שלנו.

דב חנין: התפיסה שהודאה היא מלכת הראיות אולי התחילה במשפט הרומי, אבל עברה דרך ארוכה ורעה במקומות האפלים ביותר בהיסטוריה של המערכת המשפטית, מהאינקוויזיציה ועד משפטי הראווה במשטר הסטליניסטי.

דב חנין: ודי היה בכל המקומות האלה לסחוט הודאה מנחקר כדי להוכיח את אשמתו.

דב חנין: את הדבר הזה חייבים לשנות.

דב חנין: קיים חשש שאפשרות להרשיע על סמך הודאה מובילה להודאות שווא; את זה הראיתי בדיון, על זה לא קיבלנו תשובה.

דב חנין: קיים חשש שמערכת שמסתפקת בהודאות מייצרת מוטיבציה ללחצים בלתי חוקיים ואפילו לעינויים; על זה לא קיבלנו היום תשובה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, תראו מי תומך בהצעת החוק הזאת – מיטב המשפטנים שלנו: פרופסור אמנון רובינשטיין, פרופסור יורם שחר, רשימה ארוכה של משפטנים.

דב חנין: עורכי-הדין דרור ארד-אילון, רחל תורן, יהודית קרפ, ורשימה ארוכה של עורכי-דין.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אישי רוח – הרב יובל שרלו, יהושע סובול.

דב חנין: רשימה ארוכה של אישי רוח תומכים בהצעת החוק הזאת.

דב חנין: ואתם, כל אחד מכם יודע בסתר לבו שאי-אפשר, אי-אפשר להסתמך רק על הודאה.

דב חנין: אנחנו צריכים ראיה מסייעת אמיתית, לא דבר-מה, שהוא קל כנוצה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, ההצבעה היום היא הצבעה על גורלם של בני-אדם שעלולים להגיע לכלא, עלולים לשבת בכלא בגלל הרשעת שווא – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

דב חנין: – – ואני פונה למצפונם של כל חברי הכנסת:

דב חנין: אל תפילו את הצעת החוק הזאת.

דב חנין: מדברת שרת המשפטים בדבריה על – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני, לא, ממש משפט סיום בבקשה.

דב חנין: אני אסיים בזה.

דב חנין: – – – על מהלך שמתבצע בממשלה.

דב חנין: אני מברך על כך.

דב חנין: אני מוכן להסכים, אדוני היושב-ראש, שלאחר ההצבעה בקריאה הטרומית אנחנו נמתין.

דב חנין: גברתי שרת המשפטים, אני מוכן להציע שלאחר ההצבעה בקריאה הטרומית אנחנו נמתין להצעת החוק הממשלתית.

דב חנין: אני רוצה לעשות את זה בתיאום עם הממשלה; זה לא מהלך שאנחנו רוצים לקדם כמהלך אופוזיציוני.

דב חנין: אנחנו חייבים לעשות שינוי בתחום הזה, עמיתי חברי הכנסת, והכדור היום נמצא בידינו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': האם מי מן המציעים הנוספים, חברת הכנסת אלהרר או חבר הכנסת סעדי, מעוניין?

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו עוברים להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע, כזכור, על שלוש הצעות החוק בנפרד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים בראש ובראשונה על הצעת החוק הראשונה: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (דרישת הסיוע להרשעה על-פי הודיה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 53 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (דרישת הסיוע להרשעה על-פי הודיה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 50 בעד, 53 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצביע על הצעת החוק השנייה: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (דרישת הסיוע להרשעה על-פי הודיה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 51 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (דרישת הסיוע להרשעה על-פי הודיה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 50 בעד, 51 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו עוברים להצביע על הצעת החוק השלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (דרישת הסיוע להרשעה על-פי הודיה), התשע"ה–2015, של חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 53 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (דרישת הסיוע להרשעה על-פי הודיה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: בעד – 50, מתנגדים – 53.

בצלאל סמוטריץ': גם הצעת החוק הזאת לא עברה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1192/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הרחבת הסדרי בחירה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת יעל גרמן וקבוצת חברי כנסת.

בצלאל סמוטריץ': תנמק את ההצעה במשך עשר דקות חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: צריכים להשתיק את המליאה, אי-אפשר לדבר ככה.

בצלאל סמוטריץ': אני אנסה.

יעל גרמן: זה ממש שוק.

יעל גרמן: זה לא ייאמן.

יעל גרמן: אי-אפשר לדבר.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו מבקשים לשמור על השקט.

בצלאל סמוטריץ': קשה ככה לנהל דיון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נמתין.

יעל גרמן: תסתכל מה קורה בפאתי המליאה.

יעל גרמן: שיהיה קצת שקט.

בצלאל סמוטריץ': אם אפשר, הסדרנים שם במרפסת של הקואליציה, קצת להרגיע.

יעל גרמן: עוד, עוד, עוד, שיהיה קצת שקט.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, נכבדי השרים והשרות, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת – אי-אפשר לדבר.

יעל גרמן: לא, אי-אפשר, אני לא יכולה, אני מדברת אל האוויר.

בצלאל סמוטריץ': חברים, קשה לנו מאוד ככה לנהל את הדיון.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש מאוד.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, ששש.

בצלאל סמוטריץ': אוה, עכשיו ננסה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יעל גרמן: השר לוין, יריב, אתה זוכר שביום שני עליתי כאן ואמרתי שאני בעד אחת מהצעות החוק – הרבות, דרך אגב; אני מצביעה בעד הצעות של הממשלה שהן הצעות טובות – ואמרתי גם שזה בניגוד למה שאתם עושים, שבאופן כמעט אוטומטי אתם מורידים את ההצעות שלנו, של האופוזיציה.

יעל גרמן: אז אני ממש מבקשת ממך שתקשיב להצעת החוק הזאת שעלתה ביום ראשון האחרון, הצעה שלדעתי כל הציבור במדינת ישראל ממתין לה.

יעל גרמן: שרת המשפטים לא נמצאת כאן – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

יעל גרמן: – – אבל אני אשמח לקבל את תשומת לבו של השר דרעי – השר דרעי, אני אשמח לקבל את תשומת לבך, אני בדרך כלל מקבלת אותה; של השר אקוניס; של השר שטייניץ.

יעל גרמן: אני מבקשת שתקשיבו.

יעל גרמן: יש כאן הצעת חוק גם שלך, השר כץ, יש כאן הצעת חוק שכל הציבור ממתין לה.

יעל גרמן: אנחנו כולנו יודעים שכאשר אנחנו באים לקופת-חולים ומבקשים להתאשפז בבית-חולים, נאלצים להתאשפז בבית-חולים, אין לנו ממש זכות בחירה.

יעל גרמן: למעשה, קופת-החולים שולחת אותנו לאותו בית-חולים שעמו יש לה ההסדר הטוב ביותר, בדרך כלל הסדר כלכלי – אני ממש לא אדבר.

יעל גרמן: אני לא אדבר עד שיהיה שקט.

בצלאל סמוטריץ': לא, המצב עכשיו סביר.

יעל גרמן: לא, זה לא סביר.

יעל גרמן: לא סביר.

יעל גרמן: ציפי.

בצלאל סמוטריץ': זה חברייך באופוזיציה, את יכולה לקרוא להם.

יעל גרמן: חברי באופוזיציה, ציפי, מרב, בוז'י.

יעל גרמן: לא.

מרב מיכאלי: אבל רגע, מה עם ההערה שלי אחרי שטייניץ?

בצלאל סמוטריץ': את צודקת.

בצלאל סמוטריץ': אחריה.

בצלאל סמוטריץ': שכחתי.

בצלאל סמוטריץ': אחריה.

בצלאל סמוטריץ': שטייניץ ידבר שוב.

בצלאל סמוטריץ': השר שטייניץ יענה גם עכשיו, אז תהיה הזדמנות נוספת.

בצלאל סמוטריץ': אני מתנצל.

בצלאל סמוטריץ': תהיה לך.

בצלאל סמוטריץ': בכבוד, חברת הכנסת גרמן.

יעל גרמן: כן, אני ממשיכה.

יעל גרמן: למעשה, החולים שמגיעים לקופות-החולים ונאלצים להתאשפז, הם למעשה אסירים בידי קופות-החולים.

יעל גרמן: ויכול להיות מצב אבסורדי, שתושב נהריה שיש בעירו בית-חולים, בית-חולים "הגליל", יישלח לבית-חולים "כרמל", מפני שבית-חולים "כרמל" שייך לקופת-חולים כללית.

יעל גרמן: ולקופת-חולים כללית יותר משתלם לשלוח את המבוטחים שלה לבתי-החולים שלה; אף שהתושב החולה נמצא בנהריה, וחמש דקות מביתו יש בית-חולים, מאלצים אותו לנסוע 30 קילומטר לחיפה.

יעל גרמן: אותו אבסורד אנחנו יכולים לגלות בפתח-תקווה.

יעל גרמן: מבוטח של "מכבי" – אם "מכבי" לא הגיעו להסדר עם בילינסון, ובדרך כלל הם לא מגיעים להסדר, אז תושב פתח-תקווה ימצא את עצמו מנוע מלהתאשפז שתי דקות מביתו, בבילינסון.

יעל גרמן: אבל יותר מכך – אתם זוכרים, חברי חברי הכנסת, סופה ורוברט, אתם כל כך נלחמתם על "הדסה", אתם זוכרים שקופת-חולים מאוחדת חתמה עם "שערי צדק", ואת כל המבוטחים שלה היא שלחה ל"שערי צדק" במקום לשלוח ל"הדסה", גם את אותם מבוטחים שגרים ליד "הדסה", ואיזה נזק נגרם ל"הדסה".

יעל גרמן: מה שאני רוצה לומר – המצב היום הוא מצב אבסורדי, מצב אנומלי, מצב לא רצוי, שבו המבוטחים לא יכולים לבחור לעצמם את המקום שבו הם יתאשפזו.

יעל גרמן: והחוק הזה בא למעשה לפתור ולתת מענה לעוול הזה.

יעל גרמן: החוק הזה בא ואומר: בואו נפתח את אזורי הבחירה של בתי-החולים.

יעל גרמן: כל קופת-חולים תהיה חייבת להציע למבוטחים שלה שלושה בתי-חולים, שניים מהם שאינם של אותה בעלות.

יעל גרמן: זאת אומרת שהמבוטח יוכל לבחור או בית-חולים ממשלתי או בית-חולים של קופת-חולים או בית-חולים ציבורי.

יעל גרמן: אחד מהם חייב להיות בית-חולים מרכזי שיש בו למעלה מ-1,000 מיטות, מה שאנחנו קוראים מרכז-על.

יעל גרמן: אבל יותר מזה, הכי חשוב, אחד מבתי-החולים שהמבוטחים יוכלו לבחור, יהיו בו זמני המתנה לתורים שהם בגדר הממוצע.

יעל גרמן: כי מה קורה היום?

יעל גרמן: המבוטחים נשלחים לבתי-החולים, ושם פתאום הם מגלים שזמן ההמתנה לניתוח הוא חצי שנה, ושמונה חודשים.

יעל גרמן: אז החוק הזה בא לתת מענה גם על הבעיה הזאת.

יעל גרמן: אחד מבתי-החולים שכל קופת-חולים תהיה חייבת לתת לכל מבוטחיה יצטרך לעמוד בזמני ההמתנה הממוצעים, וכך אולי יעשו בתי-החולים את המאמצים שהם צריכים לעשות כדי לקצר את התורים.

יעל גרמן: ומה יקרה אם קופת-חולים לא תעשה זאת – אזי רשאי המבוטח לבחור לו איזה בית-חולים שהוא רוצה.

יעל גרמן: יוכל לבחור ולראות אם בבית-החולים הניתוח הספציפי הזה שהוא רוצה, נאמר ניתוח של ברך – החלפת ברך או החלפת ירך – אם בבית-החולים ששלחו אותו אליו ההמתנה היא תשעה חודשים, הוא לא ילך אליו.

יעל גרמן: יבחר ויראה שבבית-החולים "אסף הרופא" זמן ההמתנה הוא 14 יום, וילך ל"אסף הרופא".

יעל גרמן: בכך, חברים יקרים, המבוטחים יקבלו סוף-סוף את מה שמגיע להם.

יעל גרמן: הם יקבלו את האפשרות לבחור בית-חולים שנותן להם את המענה הטוב ביותר, אותו מענה שמגיע להם בגין זה שהם מבוטחים ומשלמים שנים את הביטוח, את מס הבריאות.

יעל גרמן: זהו חוק שאין בו ימין ושמאל.

יעל גרמן: זהו חוק שלא צריך לחצות – חברי השר יריב לוין – לא צריך לחצות בין קואליציה לאופוזיציה.

יעל גרמן: זהו חוק שגם הקואליציה צריכה לתמוך בו, כי המבוטחים – שואל אותי היושב-ראש, האם יש לו השלכות תקציביות.

יעל גרמן: לכאורה לא צריכות להיות לזה בכלל השלכות תקציביות.

יעל גרמן: אנחנו נערכנו לפתיחת אזורי הרישום כשאני הייתי שרת הבריאות, בעקבות ההמלצות של הוועדה שעמדתי בראשה.

יעל גרמן: אנחנו נערכנו.

יעל גרמן: אנחנו גילינו שיכול להיות שבשוליים צריך יהיה לפצות בית-חולים כזה או אחר – יכול להיות.

יעל גרמן: לא מדובר בסכומים גבוהים, ובדרך כלל ניתן יהיה להגיע בהסכמה בדיוק למה שהחוק אומר.

יעל גרמן: ניתן יהיה להגיע לזה.

יעל גרמן: אבל בכך אנחנו למעשה נותנים מענה לכל המבוטחים, ואני רוצה לומר לכם, חברי הקואליציה, המבוטחים מצביעים גם לליכוד ולש"ס ולאגודת ישראל ולכולנו.

יעל גרמן: הם מצביעים לכל המפלגות, ומגיע להם לקבל חופש בחירה.

יעל גרמן: ולכן אני מבקשת מחברי השרים לשקול שוב את החלטת ועדת השרים ולהצביע בעד החוק הזה, שהוא צודק ונכון, וכל המבוטחים ממתינים לו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת גרמן.

בצלאל סמוטריץ': ישיב בשם שר הבריאות השר יובל שטייניץ.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יוכל לספר לנו מה מצבם של ביטוחי הבריאות בסין.

דב חנין: הפילו עליך היום את כל המשימות הקשות.

יובל שטייניץ: תשמע, כשאנחנו מקבלים פקודות מעליזה, אנחנו לא מעזים להרהר בכלל לסרב.

יובל שטייניץ: אתה יודע, אם ראש הממשלה מנחה אותנו, או יושב-ראש הסיעה, זה רציני.

יובל שטייניץ: אבל אם עליזה בראשי נותנת לך פקודה, אני רוצה לראות את מי שיסרב פקודה.

נחמן שי: עליזה בשטח, הליכוד במתח.

יובל שטייניץ: אתה יודע מה, זה נכון.

יובל שטייניץ: עליזה בשטח, הליכוד במתח.

יובל שטייניץ: קלעת בול.

יובל שטייניץ: על כל פנים, אני אתייחס להצעת החוק, וגם לעוד כמה נושאים, אבל ראשית להצעת החוק של ידידתי יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': זה יום ארוך מאוד.

בצלאל סמוטריץ': תארגן לנו שליש על התנהגות טובה.

יובל שטייניץ: גברתי חברת הכנסת גרמן, על פניו, אני כן רואה בעייתיות מסוימת בחוק הזה.

יובל שטייניץ: אני אקח רק נושא אחד לדוגמה.

יובל שטייניץ: לפי החוק, בכל אופציה שמציגים, או במגוון האופציות לאדם, תמיד יהיה כלול אחד מחמשת או ששת בתי-החולים הגדולים בארץ.

יובל שטייניץ: סורוקה – – –

יעל גרמן: יובל, על זה כבר דובר.

יעל גרמן: הרעיון המקורי הוא להרחיב את יכולת הבחירה, לא לתת למבוטחים להיות אסורים בידי קופות-החולים שקובעות בהתאם לאינטרסים הכלכליים שלהן לאן אתה ואני נלך.

יובל שטייניץ: הבנתי, הבנתי.

יובל שטייניץ: אבל אני רוצה, למשל, להזהיר מפני דבר אחד שעל פניו נראה לי בעייתי.

יובל שטייניץ: לפי החוק, בתי-החולים הגדולים והחזקים ממילא, סורוקה, שיבא, "תל-השומר", בילינסון או מרכז רבין, רמב"ם ו"הדסה" – בתי-החולים הללו, שהם באמת בתי-חולים טובים וגם גדולים מאוד וחזקים מאוד, מקבלים כאן בחוק יתרון גדול על בתי-החולים הקטנים יותר, שגם אותם אנחנו רוצים לפתח.

יובל שטייניץ: כיוון שבכל אפשרות בחירה, אחד או יותר מבתי-החולים הגדולים, הענקיים, צריך להיכלל; ואני מניח שמערכת הבריאות – שר הבריאות רואה בכך בעיה שלפחות צריך להבין אותה, לבחון אותה ולגדר אותה כשמחוקקים חוק מהסוג הזה.

יובל שטייניץ: על כל פנים, גברתי הייתה שרת הבריאות בקדנציה הקודמת, ולא הגישה את החוק אז בשם הממשלה.

יעל גרמן: אני אמרתי את זה, לא הקשבת לי.

יעל גרמן: אנחנו הכנו את זה, יש תוכנית מסודרת במשרד הבריאות – – –

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: חברת הכנסת גרמן, אז אני מציע לך, מכיוון שהיית שרת בריאות – – –

יעל גרמן: לחזור להיות שרה?

יובל שטייניץ: א.

יובל שטייניץ: ברצון אני מציע לך לחזור להיות שרה.

יובל שטייניץ: אני בעד ממשלת אחדות לאומית.

יעל גרמן: – – – בקונסטלציה הזאת.

יובל שטייניץ: ביש עתיד יש כמה אנשים מאוד איכותיים שאני אשמח לראות כקולגות ליד שולחן הממשלה.

יעקב פרי: אתה יכול לנקוב בשמותיהם?

יובל שטייניץ: לקרוא בשמותיהם?

יובל שטייניץ: אני עכשיו נזכר בשלושה: ביעל גרמן, במאיר כהן, ומי זה זה שיושב לידו?

יובל שטייניץ: יעקב פרי.

יובל שטייניץ: אבל יש עוד.

איציק שמולי: אם כבר אתה מדבר על שרים לעתיד, אולי תרחיב בעניין.

יובל שטייניץ: גם אתה, שמולי, מעוניין במשרה?

יובל שטייניץ: אז אפשר להרחיב את הממשלה.

יובל שטייניץ: אני בעד ממשלת אחדות לאומית.

איציק שמולי: כל דבר בעתו.

יובל שטייניץ: אבל אני אחזור לענייננו.

יובל שטייניץ: אני מציע לך, יעל – – –

אילן גילאון: מה יישאר אז לבנימין נתניהו אם אתה מחלק את כל השרים?

יובל שטייניץ: הוא ראש ממשלה, הוא עושה עבודה מצוינת.

יובל שטייניץ: הוא ראש ממשלה מוכשר ומנוסה מאין-כמותו, והוא ימשיך להוביל אותנו בממשלה צרה או בממשלה רחבה.

קארין אלהרר: ואין בלתו.

יובל שטייניץ: מה?

קארין אלהרר: שכחת להוסיף: ואין בלתו.

יובל שטייניץ: לא אמרתי "ואין בלתו".

יובל שטייניץ: זה אנחנו אומרים לגבי הקדוש-ברוך-הוא.

יובל שטייניץ: אמרתי שהוא אדם מוכשר, מנוסה, אחראי ורציני, וגם מרשים בצורה בלתי רגילה.

אילן גילאון: שכחת להוסיף חוש הומור.

יובל שטייניץ: לא, זה לא אמרתי.

יובל שטייניץ: זה אתה אמרת.

יובל שטייניץ: צריך לבחון את מה שאמרת.

יובל שטייניץ: על כל פנים, אני מציע לך, חברת הכנסת גרמן, הרי את היית שרת הבריאות, ואת יכולה להניח שוודאי ששר בריאות, הצעה כזאת מקיפה, שנכנסת ללב-לבה של מערכת הבריאות, לא יהיה מוכן לקבל כשזו לא הצעה ממשלתית, או בשותפות הצעה ממשלתית, או אחרי דיאלוג ושיח אתו.

יובל שטייניץ: לכן הממשלה מתנגדת להצעה.

יובל שטייניץ: אני מציע לך למשוך אותה ולנסות לבוא בדברים עם שר הבריאות.

יובל שטייניץ: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כמה מילים בכל זאת על מאורע חשוב ובעייתי מאוד, וגם מאיים – מאיים על העולם כולו, וגם במידה מסוימת עלינו – שהתרחש הבוקר, וזה הניסוי הגרעיני בצפון-קוריאה.

יובל שטייניץ: צפון-קוריאה, בפעם הרביעית – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, אתה יודע מה הבעיה?

בצלאל סמוטריץ': שאתה מבלבל את חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': בסוף הם עוד יצביעו בטעות בעד החוק, כי הם ישכחו מה נימקת להם נגד החוק בגלל הדברים המרתקים שאתה מעביר לנו פה אחר כך.

יובל שטייניץ: טוב שאתה מאיר את עיני.

בצלאל סמוטריץ': אז בסוף תחזור לחוק.

יובל שטייניץ: אני אחזור ואזכיר את עמדת הממשלה בסוף.

בצלאל סמוטריץ': אוי ואבוי לי.

בצלאל סמוטריץ': כן.

יובל שטייניץ: על כל פנים, עכשיו, ברגע של רצינות, כי זה לא נושא מצחיק, אדוני היושב-ראש, צפון-קוריאה שברה פעם רביעית את ההסכמה ואת האמנה הבין-לאומית למניעת ניסויים גרעיניים, ופעם אחרי פעם היא עושה ניסוי גרעיני, דבר ששום מדינה אחרת בעולם לא עשתה מזה שנים.

יובל שטייניץ: לא רק זאת, הניסוי הגרעיני בצפון-קוריאה צריך להזכיר לכולנו שהמאמץ המרכזי שלנו צריך להיות למנוע מצב דומה במקרה האיראני; מצב דומה לקוריאה, שקודם יש הסכם ואחר כך יש נשק גרעיני.

יובל שטייניץ: ולכן זו תזכורת כואבת לכך שאנחנו צריכים לחזק את המאמצים המודיעיניים שלנו, גם את שיתוף הפעולה המודיעיני עם האמריקנים ויתר מדינות המערב, כדי לוודא שהתסריט הבעייתי הזה של הסכם ואחריו פיתוח של נשק גרעיני, שקרה בצפון-קוריאה, לא יחזור על עצמו במקרה של הסכם הגרעין עם איראן.

יובל שטייניץ: הדבר הזה חמור במיוחד לנוכח העובדה שצפון-קוריאה לא מאיימת רק על הסביבה שלה, כי היא גם הוכיחה בעבר את הנכונות שלה להעביר טכנולוגיות גרעיניות למדינות אחרות.

יובל שטייניץ: כך, למשל, היו חשדות רבים לגבי מעורבותה של צפון-קוריאה בסיוע גם בתחום הטילים הבליסטיים, סיוע אסור, וגם בתחום הגרעין במזרח התיכון.

יובל שטייניץ: ולכן חייבים לוודא בסוגיה האיראנית שאיראן לא שותפה, לא מקבלת, לא מעורבת באיזה אופן שהוא בתוכנית הגרעין או בפיתוח הגרעיני בצפון-קוריאה, ולא מנצלת את צפון-קוריאה כדרך לעקוף את המגבלות שהושתו עליה בהסכם הגרעין שנחתם לפני כמה חודשים.

יובל שטייניץ: זה דבר שהזהרתי ממנו בעבר, כשהייתי השר האחראי לתיק האיראני, שצריך לוודא שאיראן לא מקבלת, לא קונה טכנולוגיות גרעיניות מצפון-קוריאה, לא מעורבת בפיתוח, בניסויים הגרעיניים בצפון-קוריאה.

יובל שטייניץ: ההתנהגות של צפון-קוריאה בעבר, וכמובן גם ההתנהגות של איראן בעבר, הופכת את שתיהן לחשודות, ולכן הניסוי הגרעיני היום בצפון-קוריאה, שאינני יודע עוד אם הוא גרעין או פצצת אטום רגילה – צריך לחכות לנתונים הסייסמוגרפיים וגם האטמוספריים והמטאורולוגיים – אבל הניסוי הגרעיני הזה היום הוא בהחלט מדאיג את העולם כולו, הוא מדאיג את האזור הפסיפי ואת המזרח הרחוק, והוא צריך להדאיג גם אותנו כאן, לאור עברה של צפון-קוריאה כמדינה שמסייעת למדינות סוררות, כמו סוריה, כמו איראן, כמו מדינות אחרות, גם בטילים בליסטיים, גם בטכנולוגיות גרעין.

יובל שטייניץ: ולכן קיבלנו היום תמרור אזהרה בסוגיה הצפון-קוריאנית, גם לגבי גורלם – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יובל שטייניץ: – – של הסכמים שלא משגיחים ולא מפקחים עליהם כראוי, וגם לגבי צפון-קוריאה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

יובל שטייניץ: לאור ההערה שלך בפתיחת דברי, אני חוזר ואומר, שלא תהיה טעות, לא בקואליציה ולא באופוזיציה: בשם שר הבריאות ובשם הממשלה, הממשלה, הקואליציה, מתנגדת להצעת החוק.

יובל שטייניץ: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר שטייניץ.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גרמן מבקשת לנסות לשכנע אותנו פעם נוספת.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש, אנחנו עוד לא בהצבעה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת יובל שטייניץ, אני כולי נרעשתי שלצד ההצעה שלי העלית את הדיון על פצצת המימן הממוזערת של צפון-קוריאה.

יעל גרמן: אני באמת מנסה להבין את הקשר, ולא כל כך מצליחה.

יעל גרמן: אבל, השר שטייניץ, אני רוצה להשיב לך.

יעל גרמן: הפרטים – השר שטייניץ, אני רוצה להשיב לך.

יעל גרמן: אני הקשבתי לך קשב רב.

יעל גרמן: אין ספק שאת הפרטים צריך לעבד במשרד הבריאות.

יעל גרמן: ואין ספק שאם אנחנו נחליט שלא רוצים דווקא את מרכזי-העל ורוצים איזו בחירה אחרת, בוודאי אפשר לשנות.

יעל גרמן: אבל אני מדברת פה על משהו עקרוני.

יעל גרמן: הרי היו כל כך הרבה פעמים שהצעות חוק שבסופו של דבר רוצים להעלות אותן, זאת אומרת שמוצאים לנכון שהן נכונות ונחוצות, מעלים אותן קודם כול בטרומית, מאשרים אותן בטרומית, והמציע ממתין – אם היא מציעה היא ממתינה – ממתינה לכך שבאמת תתגבש איזו הצעה של הממשלה, ולאחר מכן מאחדים.

יעל גרמן: במקרה הזה אני חושבת שזה יהיה רעיון טוב, מפני שאפשר בהחלט להיעזר בניסיון של המציעה הנוכחית, החתומה מטה.

יעל גרמן: ולכן, לדאבוני הרב, אני לא שמעתי תשובה אמיתית מדוע אתם הולכים להצביע נגד כל ציבור המבוטחים במדינת ישראל, שהיום נמצאים כלקוחות שבויים בידי קופת-החולים ולא יכולים לבחור את בית-החולים.

יעל גרמן: ולכן אני בכל זאת מציעה לכם: בואו נעביר את זה בטרומית, נמתין עד שתתגבש ההצעה במשרד הבריאות, ונוכל להביא בשורה למבוטחי מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יעל גרמן: אבל אני מדברת אל אוזניים ערלות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת גרמן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הרחבת הסדרי בחירה), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 53 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הרחבת הסדרי בחירה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: בעד – 50, נגד – 53.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2213/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק שקיפות בהצהרת הון לנבחרי ציבור בכירים, של חבר הכנסת רוברט אילטוב וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': ינמק את ההצעה חבר הכנסת אילטוב, במשך עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יסביר את ההבדל בין החוק הקיים היום לבין מה שהוא מציע.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, זה כנראה הזמן לשכנע אתכם ואת השרים וחברי הקואליציה – – –

מרב מיכאלי: – – –

בצלאל סמוטריץ': גם את שכחת.

בצלאל סמוטריץ': אז תזכירי לי אחר כך.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, קודם כול, אני רוצה להודות על הנוכחות הכל-כך גדולה של חברי הכנסת במליאה, אבל אני לא שומע את עצמי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילטוב, אני מבקש לומר לפרוטוקול: בפעם השנייה שכחתי את הודעתה האישית של חברת הכנסת מרב מיכאלי, אז אנחנו נעשה זאת מייד אחרי דבריו של חבר הכנסת אילטוב, עוד לפני שהממשלה תשיב, ואת – – –

מרב מיכאלי: לפני ההצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי.

בצלאל סמוטריץ': לפני שהממשלה תשיב, מייד אחרי דבריו.

בצלאל סמוטריץ': רק תזכירי לנו בזמן ולא מאוחר מדי.

מרב מיכאלי: אולי – – –

יצחק הרצוג: זאת הפעם השנייה שאתה שוכח אותה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

רוברט אילטוב: וזה הזמן לשכנע אתכם, השרים, ואת חברי הקואליציה להצביע בעד חוק שקיפות בהצהרת הון לבכירים ונבחרי ציבור.

רוברט אילטוב: לפחות אלה שבניגוד עניינים, אני אשמח מאוד שלא יצביעו, כי מדובר על שרים וסגני שרים, וכשהם אומרים שהם לא יצביעו על ניגוד עניינים במתווה הגז, כי הם בניגוד עניינים – כשמדובר על שרים אני מקווה לפחות שבמעמד הזה הם לא יצביעו, ואז כנראה יהיה לנו רוב.

רוברט אילטוב: אני שמעתי שרבים מהקואליציה טוענים שהצעת החוק היא הצעת חוק פופוליסטית.

רוברט אילטוב: דווקא בקואליציה הזאת – צר לי שזאת החשיבה.

רוברט אילטוב: כי אנחנו ראינו בקואליציה הזו שבמתווה הגז, שהוא מתווה חשוב למשק מדינת ישראל, הודיעו חלק מהשרים, שהם שרים מאוד בכירים בממשלה, שהם לא יצביעו מכיוון שיש להם ניגוד עניינים; והם פשוט סירבו להצביע, גם על המתווה וגם על העברת הסמכויות.

רוברט אילטוב: ודווקא במקרה הזה, הצעת החוק הזאת באה להסדיר את כל הסוגיה של ההכנסות של בכירי המשק ונבחרי ציבור, שהם שרים, סגני שרים, ראש הממשלה, יושב-ראש הכנסת ובכירים אחרים; כדי לבוא ולהסדיר את כל הסוגיה של ההכנסות שלהם וחשש מניגוד עניינים.

רוברט אילטוב: חשיפה של הצהרת ההון של הבכירים בעצם חושפת את ההכנסות של האנשים האלה, והציבור צריך לדעת האם לתמוך באותם נבחרי ציבור או לא לתמוך בהם, ולראות מה באמת עומד מאחורי האינטרסים של אותם אנשים.

רוברט אילטוב: השרים האלה הם לא שרים זוטרים.

רוברט אילטוב: אני רוצה להזכיר לחברי חברי הכנסת, שכשדובר על מתווה הגז, שהוא טריליון שקל למשק מדינת ישראל ב-30 השנים הקרובות, עתידה של מדינת ישראל, של הרפורמות – מתוך אותו המתווה יהיו רפורמות כלכליות, רפורמות בתחום הדיור, רפורמות בתחום הסוציאלי – דווקא השרים האלה שהם האחראים נאלצו שלא להצביע בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: ולמה לא הצביעו?

רוברט אילטוב: לא מפני שהם לא יכלו, אלא מפני שהנושא הזה לא מוסדר.

רוברט אילטוב: והחוק הזה בא להסדיר.

רוברט אילטוב: לא ייתכן ששר, כבוד השר חיים כץ, שעכשיו מתיישב – לא יכול להיות ששר – – –

חיים כץ: מה לא יכול להיות?

חיים כץ: שאני אשב?

רוברט אילטוב: לא.

רוברט אילטוב: לא יכול להיות ששר כמוך, שאחראי לתחום הסוציאלי במדינת ישראל, לא יכול היה להיות שותף לדיון במתווה הגז כי הנושא הזה לא מוסדר בחוק, כי כל הסוגיה הזאת היא פשוט לא מוסדרת.

רוברט אילטוב: הסוגיה הזאת צריכה להיות ברורה; הציבור צריך לדעת בעד מי הוא מצביע ואיך הוא מצביע.

רוברט אילטוב: לכן, השרים האלה, שהם שר האוצר, שר הרווחה ושר הבינוי והשיכון, שלא יכלו לדבר ולדון ולהילחם על התקציבים ועל מתווה הגז, בעצם פגעו פגיעה קשה מאוד באמון הציבור.

רוברט אילטוב: לכן, אני מאוד מבקש מכבוד השרים, לפחות אלה שבניגוד עניינים, שלא להצביע על הצעת החוק, כי הם פשוט בניגוד עניינים.

רוברט אילטוב: אבל אני רוצה גם להדגיש ולדבר לא רק על הסוגיה שלנו, הפנימית: האם הם בניגוד עניינים או לא בניגוד עניינים והאם ההכנסות של אותם בכירי המשק שהם נבחרי ציבור – האם הדבר הזה טוב או לא טוב.

רוברט אילטוב: הדבר הזה מקובל בכל העולם.

רוברט אילטוב: רוב מדינות העולם אימצו את הסוגיה הזאת, כולל מדינות העולם השלישי, באפריקה, באמריקה הלטינית.

רוברט אילטוב: בקונגרס האמריקני אחרי פרשיית ווטרגייט הכניסו כללי אתיקה נוקשים במיוחד על כל הבכירים של הממשל האמריקני, והם בעצם צריכים לדווח בצורה הכי מפורטת על ההכנסות והאינטרסים שלהם.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אני חושב שהסוגיה הזאת היא סוגיה מאוד חשובה בכל הקשור למדינת ישראל והשקיפות והמלחמה בשחיתות.

רוברט אילטוב: מדינת ישראל, גם ברמה ההצהרתית, חייבת לבוא ולהגיד: אנחנו תומכים בחוק שחושף את הצהרת ההון של נבחרי הציבור הבכירים, ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שלא לתמוך בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: כאשר מדינת ישראל, בכל הדירוגים הבין-לאומיים, גם ב-OECD, לא עומדת בראש מדינות שנלחמות בשחיתות, וכשבעצם אנחנו נמצאים אפילו אולי בתחתית אותם הדירוגים של מלחמה בשחיתות, אני חושב שהממשלה הזאת חייבת, פשוט חייבת, לקבל את הצעת החוק ולתמוך בה.

רוברט אילטוב: כמו שאמרתי, רוב מדינות העולם, כולל באפריקה, פשוט אימצו את הדברים המקובלים האלה.

רוברט אילטוב: הדבר הזה מעוגן בהסכמי שכר בין-לאומיים.

רוברט אילטוב: זה מקובל.

רוברט אילטוב: זה ברור שמדינות צריכות להיות שקופות ונבחרי הציבור צריכים להיות שקופים בהכנסותיהם.

רוברט אילטוב: לכן, אני יודע שבקואליציה תומכים בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: אני אשמח, כבוד ראש הממשלה, שגם אתם תאמצו את אותם – – –

יריב לוין: מה עם השופטים?

יריב לוין: – – –

רוברט אילטוב: מה זה קשור לשופטים?

רוברט אילטוב: שופטים לא מחוקקים; שופטים – – –

יריב לוין: – – –

רוברט אילטוב: אני רוצה להגיד לך, כבוד השר לוין, אם אתה תאמץ את הצעת החוק בקריאה טרומית, אני אשקול את ההמלצה שלך להוסיף גם את השופטים.

רוברט אילטוב: אנחנו נדבר תוך כדי דיונים בוועדה, ואם הדבר הזה יתבקש אנחנו כמובן נחשוף את הצהרות ההון של שופטים.

יריב לוין: – – – נעביר את זה כמו שצריך.

רוברט אילטוב: אני אשמח.

רוברט אילטוב: עוד הפעם, אני אומר לך, אם אתה עכשיו בא ואומר, כשר המקשר בין הקואליציה לכנסת, שאתה יכול לקבל את זה בתיקונים ובהתאמות עם הקואליציה ועם משרד המשפטים, אני אשמח מאוד לקדם את הצעת החוק יחד עם הקואליציה.

רוברט אילטוב: אבל אני מבין שזאת הייתה הערת-סתם כדי – – –

יריב לוין: לא, היא לא הייתה סתם – – – נראה מה הם יצביעו.

יריב לוין: זה יהיה הרבה יותר – – –

רוברט אילטוב: אני מציע כבר עכשיו – אני בא ואומר.

רוברט אילטוב: אני כמציע אומר לך שאני יכול לקבל את ההמלצה שלך כבר עכשיו, ואם זה נכנס לפרוטוקול, ואם הקואליציה תתמוך, אני אוסיף את נושא השופטים בהתייעצות עם משרד המשפטים.

יריב לוין: אז אני מציע – – – תחשוב על – – –

רוברט אילטוב: לכן, כבוד היושב-ראש, אני חושב שאנחנו צריכים להיות חלק מאותן המדינות הנאורות, וגם מדינות עולם שלישי ומדינות מתפתחות, שבאות ומתכנסות לאיזשהו מתווה של שקיפות של נבחרי ציבור בכירים.

רוברט אילטוב: אני חושב שאין דרך אחרת.

רוברט אילטוב: אם לא עכשיו, זה בטח יגיע וזה יתבקש שהממשלה תאשר את הצעת החוק בשלב זה או אחר.

רוברט אילטוב: אנחנו לא יכולים להיות מחוץ לקבוצת העמים שרוצים שקיפות של נבחרי הציבור בהכנסותיהם כדי שהציבור ידע.

רוברט אילטוב: הציבור, זו הזכות שלו, הזכות הבסיסית, לדעת אם הנבחרים שלו מייצגים אותו או אינטרסים אחרים.

רוברט אילטוב: אני שוב מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

רוברט אילטוב: אני מקווה מאוד שהתמיכה תתקבל.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תשיב על ההצעה, בשם הממשלה – – –

מרב מיכאלי: לא.

מרב מיכאלי: קודם – – –

בצלאל סמוטריץ': אה, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': הודעה אישית של חברת הכנסת מרב מיכאלי, שהוזכרה בשמה בלשון נקבה על-ידי השר שטייניץ.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: אכן הוזכרה בשמה על-ידי השר שטייניץ, לדעתי קרוב ל100 פעם בתשובה על הצעת החוק הקודמת.

מרב מיכאלי: השר שטייניץ, כל פעם שהוא קרא, צריך להגיד, למי שלא עקבה, וכנראה שלא כולן עקבו – השר שטייניץ קרא את תשובתה של השרה שקד שהוא אמר שהיא חשה ברע.

מרב מיכאלי: אגב, אנחנו שמחות לראות שהחלמת – לא החלמת, אבל בכל זאת באת.

איילת שקד: אין לכם לב, אתם לא נותנים לי קיזוז.

מרב מיכאלי: אין לנו לב, אנחנו לא נותנים לך קיזוז.

מרב מיכאלי: אנחנו עושות את העבודה שלנו, כן.

מרב מיכאלי: בקיצור, הוא קרא את תשובתה של השרה שקד להצעת החוק, ולכן כל פעם שהוא קרא: אני סבורה, אני מאמינה, אני רוצה, וכן הלאה, אז הוא הזכיר את שמי, ואמר משהו: את ודאי מרוצה שאני מדבר בלשון נקבה וכו'.

מרב מיכאלי: אז, השר שטייניץ, פשוט, אני מתנצלת, אבל אני חייבת להסביר לך את העניין הזה של הדיבור בנקבה.

מרב מיכאלי: לא מדובר בדאחקה, וגם אין לי עניין שאתה תדבר בלשון נקבה, למרות שאתה יודע, יש עולם שלם של דראג שפתוח בפניך וישמח לקבל אותך, אני בטוחה.

מרב מיכאלי: אבל – – –

אילן גילאון: זה היה מאוד – – –

מרב מיכאלי: כן, מאוד חינני.

מרב מיכאלי: יש פוטנציאל, אי-אפשר להגיד שלא.

קריאה: – – – השר שטייניץ – – –

נחמן שי: שטייניץ הוא פמיניסט.

מרב מיכאלי: אבל הסיבה שאני מדברת בנקבה – אני גם לא פונה אליך.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת אם שמת לב, אבל בשיחותינו – שהיו כמה, היו כמה שיחות בינינו – מעולם לא פניתי אלייךְ, השר שטייניץ, נכון?

מרב מיכאלי: תמיד אני פונה אליךָ, השר שטייניץ.

יובל שטייניץ: אז אני פונה אלייך.

מרב מיכאלי: הסיבה שאני מדברת בלשון רבות היא משום שיש לי התנגדות לעובדה שהשפה העברית היא כל כך ממוגדרת שלפי חוקי העברית הטהורים מספיק גבר אחד בקהל או בציבור בשביל שהשפה, הפנייה הכללית תצטרך להיות בזכר.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, אני מחוקה לחלוטין.

מרב מיכאלי: אני – – –

קריאה: – – –

מרב מיכאלי: זאת העברית, כך החוקים שלה.

מרב מיכאלי: אגב, תוכלו למצוא את זה.

מרב מיכאלי: בדיוק – א.

מרב מיכאלי: יש פה מספיק מומחים לעברית, וגם כמה מומחיות.

מרב מיכאלי: אבל גם תוכלו למצוא את זה, אגב, באתר של האקדמיה ללשון, שכותבת את זה תחת שגיאות נפוצות, וכך היא כותבת:

מרב מיכאלי: פשטה השמועה שהאקדמיה אישרה לדבר בלשון רבות כשיש רוב נשי בחדר, ולא כן הדבר.

מרב מיכאלי: כלומר, האקדמיה עומדת על זכותה להיות סופר-פטריארכלית עד הסוף המר.

מרב מיכאלי: ואני חושבת שאני לא צריכה לדבר את עצמי בלשון זכר.

מרב מיכאלי: כמו שאני לא מצפה ממך, השר שטייניץ, להגיד: אני סבורה, אני לא רוצה להגיד: אנחנו רוצים; אני רוצה להגיד: אנחנו רוצות.

מרב מיכאלי: כי, השר שטייניץ, אנחנו רוצות, ואנחנו, ברוך השם, לאט-לאט נהיות כאן יותר ויותר נוכחות, יותר ויותר מיוצגות; אנחנו לאט-לאט מצליחות לקבוע את גורלנו, להיות בעלות על גופנו ועל הזכויות שלנו יותר ויותר, וחלק מזה היא הזכות להשמיע את הקול שלנו בגוף רבות.

מרב מיכאלי: ולכן, אנחנו מזמינות אותך מאוד מאוד להצטרף כשאתה פונה אל חברות וחברי הכנסת, אבל אני ממש משחררת אותך מלהגיד: אני סבורה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה על ההבהרה החשובה.

קריאה: מה את כל כך – – –?

קריאה: (הצעת קבוצת חברי הכנסת)

בצלאל סמוטריץ': עכשיו תשיב על הצעת חוק שקיפות בהצהרת הון לנבחרי ציבור בכירים שרת המשפטים חברת הכנסת שקד.

איילת שקד: חברי, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי חבר הכנסת רוברט אילטוב, אני בדרך כלל רגילה שאנחנו מגישים הצעות חוק ביחד; אני לא רגילה להתנגד להצעות חוק שלך.

קריאה: – – –

איילת שקד: כן, אז הסיטואציה הזאת לא נוחה לי.

איילת שקד: הצעת חוק שקיפות בהצהרת הון לנבחרי ציבור בכירים, התשע"ו–2015, של חבר הכנסת רוברט אילטוב ואחרים, מבקשת לקבוע כי חברי ממשלה וראשי מפלגות יחויבו להגיש הצהרות הון ליושב-ראש הכנסת וכי הצהרות ההון האלה תפורסמנה באינטרנט.

איילת שקד: נכון להיום, שרים וחברי הכנסת נדרשים להגיש הצהרות הון, הן מכוח חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, והן מכוח הכללים למניעת ניגוד עניינים של שרים וסגני שרים.

איילת שקד: בכל הנוגע לחברי הממשלה, הצהרות ההון נבדקות על-ידי מבקר המדינה.

איילת שקד: בהתאם לכללים, במקרה של חשש לניגוד עניינים, על חבר הממשלה להודיע למבקר המדינה ולפעול בהתאם לחוות דעת היועץ המשפטי לממשלה.

חיים כץ: כל עיתונאי שיש לו עיפרון ויודע לכתוב יעשה פוליטיקה.

חיים כץ: בשביל זה גם ויתרו פה על שכר – – –

איילת שקד: הלכה למעשה, החששות שעומדים בבסיס הצעת החוק כבר מקבלים מענה בהסדרים הקיימים.

איילת שקד: אין להתעלם גם מהחשש לפגיעה בפרטיות של השרים, הכרוכה בפרסום ובחשיפה של מידע אישי, כיוון שהנושא בכללותו מטופל בהסדרים אחרים.

איילת שקד: חשיפת המידע אינה נחוצה.

איילת שקד: אדגיש כי הצהרות הון כוללות מידע אישי שרובו אינו רלוונטי לצורך מניעת ניגוד עניינים.

איילת שקד: מידע רלוונטי אחר מצוי דווקא מחוץ להצהרת ההון, בשאלון מיוחד שמעבירים חברי הממשלה למבקר המדינה, ובו מידע על עיסוקים של חבר הממשלה וקרוביו ועל זיקות אחרות שיכולות להיות לו לתפקיד המיניסטריאלי.

איילת שקד: מידע זה נבדק על-ידי מבקר המדינה ועל-ידי היועץ המשפטי לממשלה ומטופל במידת הצורך.

איילת שקד: בראייתי, קיימת חשיבות רבה ביצירת שקיפות ציבורית ובמניעת ניגוד עניינים.

איילת שקד: עם זאת, ההצעה לפרסם מידע בנוגע להון האישי של חברי הממשלה אינה נחוצה לשם מניעת ניגוד עניינים.

איילת שקד: נוכח האמור לעיל, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

איילת שקד: לכן, חברי חבר הכנסת רוברט אילטוב, אני מציעה שתשוב ותתמקד בהצעות החוק המעולות שלנו מהכנסת הקודמת, שאת חלקן עוד לא הצלחנו להעביר, ויש הרבה כאלה; גם הצעות כלכליות, גם הצעות לאומיות, גם הצעות חברתיות.

איילת שקד: אני מבקשת, חבר הכנסת רוברט אילטוב, שאני לא אצטרך יותר להתנגד להצעות חוק שלך, כי יש מספיק הצעות מהכנסת הקודמת, שהתפזרה טרם זמנה, שלא הספקנו להעביר.

איילת שקד: לדוגמה, חוק הלאום, שאני מציעה שתדונו עליו ותגישו אותו שוב.

איילת שקד: גם הממשלה הקימה צוות בראשותו של חבר הכנסת צחי הנגבי.

איילת שקד: הצוות הזה אמור לנסח גרסה שתהיה מקובלת על כל חברי הקואליציה.

איילת שקד: אבל אני אשמח, רוברט, אם תגיש את ההצעה המשותפת שלנו מהכנסת הקודמת.

איילת שקד: זה חוק מאוד מאוד חשוב.

איילת שקד: יש עוד חוקים רבים וחשובים אחרים שעמלנו עליהם ביחד, ואני אשמח אם תגיש אותם ולא את החוק הזה.

איילת שקד: צריך עוד לשאול שאלה: האם הגשתם את החוק הזה כשהייתם בממשלה?

איילת שקד: הייתם הרבה מאוד שנים בממשלה – וזאת שאלה שמאוד מעניינת אותי.

איילת שקד: כשהייתם סיעה בקואליציה, האם הגשתם את החוק הזה?

איילת שקד: רוברט, הגשתם, או שזאת פעם ראשונה?

איילת שקד: אתה רוצה לענות?

איילת שקד: טוב, הוא רוצה לענות.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': אז הממשלה תומכת או מתנגדת?

איילת שקד: הממשלה מתנגדת להצעת החוק, ואני אשמח אם חבר הכנסת רוברט אילטוב יענה לי, כי הסיעה שלו הייתה הרבה מאוד שנים בקואליציה – – –

חיים כץ: יש יום ארוך.

חיים כץ: מה יענה, לא יענה.

חיים כץ: תני לו בראש וזהו, נו.

חיים כץ: מה המשחקים האלה?

איילת שקד: אני חולה בשפעת ואין לכם לב.

חיים כץ: נכון, שלא יקזזו אותך – – –

איילת שקד: אתם חסרי לב, וזה יתנקם בכם כי אני אדביק את כולכם.

איילת שקד: זהו?

איילת שקד: סיימנו?

איילת שקד: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשרת המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רוברט אילטוב, אתה מעוניין לנסות לשכנע אותנו בשנית, למרות דבריה החדים?

חיים כץ: רוברט, ויתרת על חלק מהשכר שלך?

רוברט אילטוב: הצהרת ההון לא מדברת על השכר של חברי הכנסת, היא מדברת על חשיפה של אינטרסים.

חיים כץ: לא, לא, ויתרת?

חיים כץ: ויתרת על חלק מהשכר?

רוברט אילטוב: אני רוצה להגיד לכבוד השרה – קודם כול, כבוד השרה, אנחנו נמשיך בחקיקה שקשורה לנושאים הלאומיים.

רוברט אילטוב: אני אשמח מאוד שהממשלה תתמוך בנושאים הלאומיים, כפי שהיא עשתה גם בכנסות הקודמות.

רוברט אילטוב: אבל אני רוצה לגעת לעניינה של הצהרה זו.

רוברט אילטוב: קודם כול, ההצהרה הזאת מדברת גם על קואליציה וגם על אופוזיציה.

רוברט אילטוב: אם מדובר על ראשי המפלגות, ההצהרה הזאת היא יותר רחבה מכל הצעה אחרת.

רוברט אילטוב: מדובר גם על אלה שהם לא נבחרים אבל הם ראשי מפלגות – יכול להיות גם מצב כזה – והם יכולים להיות גם בקואליציה וגם באופוזיציה; גם המצב משתנה, ואני ציינתי בדברי ההסבר שלי שהמצב של ניגוד עניינים שהצהירו עליו השרים הוא דבר שהוא לא נורמלי.

רוברט אילטוב: לא יכול להית ששרים בכירים, החשובים למשק, כתוצאה מניגוד עניינים כזה או אחר, נאלצו בעצם לבוא ולא להצביע על מתווה הגז, שהוא הדבר החשוב ביותר למשק הישראלי ב-30 השנים האחרונות.

רוברט אילטוב: הם ביקשו שלא להצביע בגלל ניגוד עניינים, וזה עכור.

רוברט אילטוב: לכן אני בא ואומר: המציאות השתנתה; מדובר על קואליציה ואופוזיציה; מדובר על אנשים שהם גם מחוץ לכנסת אבל הם יודעים להשפיע פוליטית על תהליכים שמדינת ישראל מובילה.

רוברט אילטוב: לכן הצעת החוק לחשיפה של הצהרת הון לבכירים במדינה היא מתבקשת, היא חשובה בעת הזאת, ולכן אני מבקש שהממשלה כן תתמוך.

רוברט אילטוב: אני, כמובן, אשמח מאוד לקבל את הצעתו של יריב לוין שר התיירות להכליל גם את השרים – – –

בצלאל סמוטריץ': את השופטים.

רוברט אילטוב: את השופטים.

רוברט אילטוב: ואם אתה תתמוך בנו, אנחנו כנראה נעביר את הצעת החוק.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, נא לשבת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שקיפות בהצהרות הון לנבחרי ציבור בכירים, התשע"ו–2015.

בצלאל סמוטריץ': אנו מצביעים – מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 51 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק שקיפות בהצהרות הון לנבחרי ציבור בכירים, התשע"ו–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 50 בעד, 51 נגד.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא עברה.

איילת נחמיאס ורבין: תצרף אותי להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': זה לא יעזור לך עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: הייתי כאן.

בצלאל סמוטריץ': אבל לא הצבעת.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכן לצרף אותך לפרוטוקול, זה לא משנה את ההצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצרפים לפרוטוקול – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין מצביעה בעד.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/70/20; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"א, עמ' 1614.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – החרגת הכנסה מעבודה או ממשלח-יד ממבחן ההכנסה), התשע"ה–2015 [הצעת חוק פ/3/20; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"א, עמ' 1616.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – סכום שלא יובא בחשבון בחישוב ההכנסה), התשע"ה–2015 [הצעת חוק פ/1292/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו כאן שלוש הצעות חוק צמודות.

בצלאל סמוטריץ': השתיים הראשונות נומקו כבר על-ידי מציעיהן.

בצלאל סמוטריץ': רק השלישית, של חברת הכנסת מרב מיכאלי, טרם נומקה, והיא תנמק אותה כעת על הדוכן במשך שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – סכום שלא יובא בחשבון בחישוב ההכנסה), התשע"ה–2015 – חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': גברתי, שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני, חברי וחברותי חברות הכנסת, הצעת החוק שאני מעלה לפניכם הועלתה כאן כבר לא פעם, והיא אחת מהצעות החוק הכי – היא הצעת חוק שבאה לתקן את אחת העוולות הכי זועקות לשמים בישראל היום.

מרב מיכאלי: מדובר באותן נשים גרושות שבעליהן, גרושיהן, בני-זוגן, לא משלמים להן את המזונות עבור הילדות והילדים שלהם, ולכן הן מקבלות את המזונות האלה מביטוח לאומי.

מרב מיכאלי: כעונש על זה שהן מקבלות את המזונות האלה לא מבני-הזוג שלהן אלא מביטוח לאומי, כל שקל שהן משתכרות או מרוויחות מעל 641 שקלים, הקצבה – כך ביטוח לאומי קורא למזונות האלה, אדוני היושב-ראש; הוא קורא לזה קצבה אף שלא מדובר בקצבה – לא מדובר בקצבת נכות, לא מדובר בהבטחת הכנסה ולא בסיוע בשכר-דירה, מדובר במזונות שמגיעים בדין לילדות ולילדים – הביטוח הלאומי מקצץ 60 אגורות מכל שקל נוסף.

מרב מיכאלי: 60 אגורות, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: אדוני, אני לא חושבת שיש כל כך הרבה קשב במליאה.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת איך להגיד את זה.

מרב מיכאלי: אז קשב אנחנו לא יכולות לעשות, אבל שקט אולי.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, בואו נשתדל להיות קצת יותר בשקט, בעיקר שם במרפסות מאחור.

בצלאל סמוטריץ': מרפסת הקואליציה מימין.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: אז מה שאמרתי זה שנשים שמקבלות את המזונות שמגיעים לילדות ולילדים שלהן מהביטוח הלאומי מפני שבני-הזוג שלהן לא משלמים להן – אם הן גם עובדות, כל שקל מעל 641 שקלים שהן מכניסות, המזונות האלה שביטוח לאומי קורא להן קצבה, ממוסות בעצם ב-60 אגורות.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, זה מס של 60%.

מרב מיכאלי: אתם יכולים לתאר לעצמכם את הדבר הזה?

מרב מיכאלי: מס של 60% – מי משלם במשק הזה?

מרב מיכאלי: אין דבר כזה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, התקרה שהן יכולות להגיע אליה היא קצת יותר מ-6,000 וזהו.

מרב מיכאלי: זהו.

מרב מיכאלי: זה מה שהן יכולות להרוויח ממזונות ומהכנסה מעבודה ביחד.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, מדינת ישראל במו-ידיה דנה נשים, ילדות וילדים לעוני, ובעיקר, היא גורמת לזה להיות הדבר הכי לא כדאי להן, לצאת לעבוד.

מרב מיכאלי: למה לצאת לעבוד אם בשביל כל שקל שאת עובדת בשבילו לא תקבלי את המזונות שמגיעים לך, וגם לא יהיה לך מי שתטפל או יטפל בבית בילדות ובילדים בזמן שאת עובדת?

מרב מיכאלי: באמת, זו אחת העוולות הכי בלתי נסבלות שיש.

מרב מיכאלי: עכשיו, זאת עוולה שנמשכת מאז ומעולם, פחות או יותר.

מרב מיכאלי: אני יודעת שאני שותפה למאבק הזה לפחות שלוש שנים לפני בואי לכנסת.

מרב מיכאלי: יש כאן חברות וחברי כנסת – קודם כול חברת הכנסת זהבה גלאון, חבר הכנסת מאיר כהן, שההצעה שלי מוצמדת להצעות שלהם, חבר הכנסת אילן גילאון, חברת הכנסת שלי יחימוביץ בעבודה – חברות וחברי כנסת רבים שנאבקים על הדבר הזה כבר שנים.

מרב מיכאלי: זה פשוט מין קיר ברזל שאי-אפשר להוריד.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חברת הכנסת מיכאלי.

מרב מיכאלי: למה נשים גרושות שהבעלים שלהן לא משלמים להן את המזונות צריכות להיות נידונות לחיים ב-6,000 שקל בחודש להן ולילדות ולילדים שלהן?

מרב מיכאלי: חברות וחברי הכנסת, בואו נתקן את זה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מיכאלי.

בצלאל סמוטריץ': תשיב על שלוש ההצעות במשותף שרת המשפטים חברת הכנסת שקד.

בצלאל סמוטריץ': השרה תשיב על שלוש ההצעות, ולאחר מכן נקיים הצבעה – נפרדת, כמובן – על כל הצעה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – החרגת הכנסה מעבודה או ממשלח-יד ממבחן ההכנסה) – חוק המזונות (הבטחת תשלום) מספק גמלת קיום לאשה שניתן לזכותה או לזכות ילדיה פסק-דין למזונות ובן-הזוג מתחמק מתשלום המזונות שנקבעו.

איילת שקד: ככלל, סכומי התשלום ותנאי הזכאות לפי חוק המזונות זהים לחוק הבטחת הכנסה.

איילת שקד: למשל, סכום הגמלה המרבי ומבחני ההכנסה זהים בשני חוקים, וגם סכום הכנסת העבודה שאינו מובא בחשבון לצורך מבחן ההכנסה זהה בשני החוקים ועומד על כ-600 שקלים למשפחות חד-הוריות הן בחוק הבטחת ההכנסה והן בחוק המזונות (הבטחת תשלום).

איילת שקד: כלומר, הכנסת עבודה של כ-600 שקל אינה מפחיתה את הגמלה בשני החוקים.

איילת שקד: אתה נדרשת לזה כשהיית שר הרווחה?

יצחק הרצוג: ברור, מי לא נדרש?

יצחק הרצוג: האוצר תמיד מתנגד, ראש הממשלה תמיד מתנגד.

יצחק הרצוג: מה, זה חדש לכם?

מאיר כהן: – – –

איילת שקד: האוצר תמיד הפיל?

איילת שקד: הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) – – –

קריאות: – – –

חיים כץ: אנחנו נעשה את זה.

חיים כץ: תהיה רגוע, אנחנו נעשה את זה בלי הצעת החוק.

יצחק הרצוג: שנים אני פונה לראש הממשלה בעניין הזה.

יצחק הרצוג: שנים.

חיים כץ: הפעם זה יבוצע.

חיים כץ: – – – זה יבוצע.

חיים כץ: כל מה שהם לא עשו, אנחנו נעשה.

מרב מיכאלי: השרה שקד, גם משרד המשפטים לא מוכן לשנות את ההגדרה.

יצחק הרצוג: זה הדבר הכי צודק בעולם – – – וחבל – – –

קריאה: למה לא עשית את זה?

איילת שקד: אני סומכת על שר הרווחה חיים כץ שיוביל את זה.

חיים כץ: עכשיו זה יבוצע.

איילת שקד: הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) מבקשת לקבוע כי הכנסת העבודה של אישה גרושה או פרודה לא תובא בחשבון בחישוב הכנסותיה לשם קביעת זכאותה לגמלת מזונות, וזאת כתמריץ ליציאת נשים גרושות לשוק העבודה.

איילת שקד: יש הרבה היגיון בהצעת החוק הזאת, אף שצריך גם להכניס בה כמה שינויים.

איילת שקד: אני שמחה לשמוע ששר הרווחה אמר שהוא יגיש הצעה ממשלתית שגם תענה על השינויים שצריך להכניס.

איילת שקד: הבעיות שקיימות בהצעת החוק: ראשית, הצעת החוק מבקשת להיטיב עם גרושות ופרודות בלבד, ללא התייחסות לאלמנות ולחד-הוריות אחרות.

איילת שקד: חברת הכנסת מיכאלי, למה לא התייחסתם לאלמנות ולחד-הוריות אחרות?

מרב מיכאלי: אפשר – – – בנוסף, למה – – – וגרושות – הבעיה היותר-גדולה – – –

איילת שקד: וגרושות.

איילת שקד: קשה להצדיק מתן סיוע רק לנשים גרושות ופרודות ולא לאלמנות וחד-הוריות.

איילת שקד: שנית, נראה שאין קושי משפטי להגדיל את הסכום הקובע לעניין מבחן הכנסת העבודה המובא בחשבון בעת קביעת הגמלה לכל הנשים החד-הוריות, לעומת יתר מקבלי גמלאות הקיום, לנוכח הקשיים המיוחדים של היותן המפרנסות היחידות במשפחה עם ילדים.

מרב מיכאלי: – – –

איילת שקד: ההצעה לבטל לחלוטין את הסכום יוצרת פער בין האוכלוסיות השונות.

איילת שקד: שלישית, הממשלה לא רואה הצדקה לתשלום קצבת קיום למי שמרוויחה סכומים גבוהים, במיוחד למי שנמצאת מעל הממוצע במשק.

איילת שקד: עם זאת, בימים אלה מגבש משרד הרווחה, יחד עם המוסד לביטוח לאומי, הצעת פתרון כוללת בנושא מבחן ההכנסות הן לעניין אימהות חד-הוריות מכוח חוק הבטחת ההכנסה, והן לעניין נשים שלטובתן נפסק פסק-דין למזונות.

איילת שקד: לאור האמור לעיל, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

איילת שקד: אני מאוד שמחה, חבר הכנסת ושר הרווחה חיים כץ, שאתם יושבים ומקדמים הצעת חוק ממשלתית כזאת.

חיים כץ: היום בשעה 17:00, 18:00, יש דיון, היום, בלי שום קשר להצעת החוק.

חיים כץ: ישיבה מס' – אני לא יודע כמה, יחד עם אלי כהן מכולנו.

חיים כץ: אנחנו נעשה עבודה מסודרת, והעוול הזה צריך להיפסק.

איילת שקד: אני אומרת בקול רם למי שלא שמע את שר הרווחה: "העוול הזה צריך להיפסק", ציטוט.

איילת שקד: אני מאוד מקווה שבתוך כמה חודשים – שר הרווחה, מה אתה מעריך, חצי שנה?

חיים כץ: אנחנו בתקווה שזה ייגמר מהר.

חיים כץ: כשהם היו שם זה לא היה.

חיים כץ: הפעם זה יהיה.

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: מה לעשות, ביבי לא רצה.

חיים כץ: אבל עכשיו הוא ירצה.

יצחק הרצוג: ביבי לא רצה.

איילת שקד: מי – – –

זהבה גלאון: השר חיים כץ עלה על הדוכן – – – וחבר הכנסת אלי כהן – – – וגם אני – – –

איילת שקד: אבל הוא לא היה שר.

זהבה גלאון: וחבר הכנסת אלי כהן העלה את ההצעה הזאת – – – אני – – –

קריאות: – – –

חיים כץ: זהבה – – –

זהבה גלאון: לא, 2014 – – –

איילת שקד: אבל הוא היה יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

זהבה גלאון: נובמבר 2014, 30 בנובמבר – – –

איילת שקד: אבל חבר הכנסת מאיר כהן היה השר.

זהבה גלאון: מרס, מרס – – –

חיים כץ: תחליטי כבר, תחליטי – – – לא הייתי שר.

זהבה גלאון: במרס היית שר.

איילת שקד: לא, הוא לא היה שר.

איילת שקד: זהבה, הממשלה הזאת ממאי.

זהבה גלאון: – – –

חיים כץ: אז תחליטי כבר.

זהבה גלאון: – – – בונוס.

זהבה גלאון: לפני חצי שנה שר הרווחה עמד על הדוכן, הזיל דמעות תנין כמה זה חשוב לסייע לאימהות חד-הוריות – – – שמייחסת להן כפל קצבה – – –

חיים כץ: אני גם יכול לענות?

קריאות: – – –

זהבה גלאון: – – – לא, אנחנו לא מסכימים.

זהבה גלאון: הוא הסביר לנו – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשרת המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': המציעים יוכלו לנסות לשכנע אותנו בשנית.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אדוני שר הרווחה, במרס האחרון עמדת כאן, התחייבת – – –

חיים כץ: לא במרס.

מאיר כהן: במאי.

מאיר כהן: עמדת כאן, אמרת – – –

חיים כץ: – – –

מאיר כהן: אל תפריע לי.

מאיר כהן: עמדת כאן, אמרת: אני בדצמבר סוגר את העניין.

מאיר כהן: חשבתי שיש לך מילה.

מאיר כהן: אין לך מילה.

מאיר כהן: אז עכשיו אתה תעלה לפה ותנסה למצוא איזה כסות לכל האנשים מכולנו.

מאיר כהן: תסתכלו אלי, האנשים מכולנו, החברתיים, אתם באתם אלי ואמרתם: מאיר, תסכים לחצי שנה.

מאיר כהן: אנחנו מתחייבים לדבר עם שר האוצר.

מאיר כהן: מה, אתם השתגעתם, תגידו?

מאיר כהן: 18,500 חד-הוריות.

מאיר כהן: מה, לדפוק אותן?

מאיר כהן: למה?

מאיר כהן: ביקשתם חצי שנה – קיבלתם חצי שנה.

מאיר כהן: היום לא יקרה כלום ומחר לא יקרה כלום, כי הביטוח הלאומי לא יהיה מוכן לעשות את זה.

מאיר כהן: והשר, אתה לא תכופף את הביטוח הלאומי; אגב, כמו שלא כופפת אותם מוועדות הערר.

מאיר כהן: אמרת לי שיש מהפכה.

מאיר כהן: הלכתי לבדוק.

מאיר כהן: אין כלום.

מאיר כהן: אין כלום.

מאיר כהן: אין כלום.

מאיר כהן: אז אתה יודע מה?

מאיר כהן: כשאנחנו גברים אתך, תהיה גם אתה גבר.

מאיר כהן: ואם אתה עומד פה ואומר: תנו לי חמישה חודשים – תעמוד בזה.

בצלאל סמוטריץ': השר כץ, אחרי ההצבעה תוכל להשיב.

מאיר כהן: ואני אומר לכם, אנשי כולנו, אני אומר לכם, תסתכלו לכאן, אלי אלאלוף, ומירב ושאשא.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: סליחה, תפסיקי לבלבל.

מאיר כהן: שום הצעת חוק לא שמתם.

מאיר כהן: אנשים מסתכלים עליכם.

מאיר כהן: תתביישו לכם.

מאיר כהן: כי אתם אמרתם: אנחנו נהיה אתכם.

יפעת שאשא ביטון: יש לי הודעה אישית.

מאיר כהן: הודעה אישית, אהה?

מאיר כהן: בזמן האחרון יש לך הרבה הודעות אישיות.

מאיר כהן: מה קרה, להגיד שאת מעלה הצעת חוק?

מאיר כהן: תתביישו לכם.

מאיר כהן: איזה מין קואליציה זאת?

מאיר כהן: איזו כוחניות?

מאיר כהן: מה, יש בזה קואליציה ואופוזיציה?

מאיר כהן: וחיים, אני הולך אתך ומכבד אותך: היית צריך לעמוד היום ולהגיד: אני מעביר את זה בטרומית, כי התחייבתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זהבה גלאון מבקשת שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני שר הרווחה, אם שלושת המציעים יסכימו, תוכל להשיב לפני ההצבעה; אם לא, אתן לך את ההזדמנות להשיב לאחר ההצבעה.

בצלאל סמוטריץ': גברתי, שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

זהבה גלאון: אדוני השר, עמדת כאן בחודש מאי על הדוכן – – –

חיים כץ: תסכימי – – –

זהבה גלאון: רגע.

זהבה גלאון: קודם כול, אסכים.

חיים כץ: הנה, היא הסכימה.

זהבה גלאון: אני מכבדת אותך ואני אסכים, אבל אני לא יכולה לקבל את זה שעמדת כאן על הדוכן ופנית אלינו, למציעים, ואמרת לנו: תנו לנו חצי שנה; אני מתחייב לכם: אני הולך להביא רפורמה.

זהבה גלאון: המצב הזה שהקצבאות ניתנות לילדים ואתם מייחסים לנשים כפל קצבה, בקצבאות שניתנות לילדים – הסברת לנו באותות ובמופתים: תסמכו עלי.

זהבה גלאון: ואני סמכתי עליך, אתה יודע את זה, ולכן גם אתן לך להשיב.

זהבה גלאון: אבל אל תעלה לכאן ותגיד לנו: תנו לי זמן, אני יושב עם כולנו, אני מגבש רפורמה.

זהבה גלאון: אני נותנת לך שתעלה לכאן.

זהבה גלאון: אני רוצה שתגיד לנו שאתה מתחייב שאנחנו נעביר את ההצעה הזאת בקריאה טרומית, שאתה לא תגרום לנשים לעבוד בשחור כי הן לא רוצות להגיע לרף, כי הן לא רוצות לצאת לעבודה, כי אחר כך אתה מקצץ להן בקצבת הילדים.

זהבה גלאון: אני רוצה שתתחייב ותגיד להן: לכו לעבוד בכבוד, שיהיה לכן רצף תעסוקתי.

זהבה גלאון: תגיד לנו: אני מעביר את זה בטרומית, תמתינו לנו עם ההצעה הממשלתית.

זהבה גלאון: זה יהיה מין אקדח לרקה שיחייב אותך להביא הצעה ממשלתית.

זהבה גלאון: אתה לא יכול לפנות אלינו, מפני שאנחנו מחבבים אותך, ומפני שאנחנו מעריכים אותך, ואתה מושך אותנו באף חצי שנה, ואז לבוא לפה ולהגיד: כולנו, הישועה תבוא מכולנו.

זהבה גלאון: נו, באמת.

זהבה גלאון: אני מצפה ממך שתתייצב ותגיד לממשלה שלך ולשרים שלך ולראש הממשלה: אי-אפשר יותר לדפוק את האימהות החד-הוריות.

זהבה גלאון: אתה התחייבת לזה, ותעמוד בהתחייבות שלך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מרב מיכאלי, גם שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': השר כץ, נחת רוח.

בצלאל סמוטריץ': הכול יהיה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: היושב-ראש הציע שאסביר למה ההצעה שלי עושה מנגנון כלשהו, מציעה שכן תהיה הגבלה של שכר מינימום פלוס המזונות.

מרב מיכאלי: זאת אומרת שההכנסה שאישה גרושה יכולה להשתכר, להכניס, היא כן מוגבלת באיזה אופן.

מרב מיכאלי: והתשובה היא, אדוני, שאנחנו חיפשנו – לדעתי, יש לי שלוש הצעות חוק בנושא הזה, ופשוט ניסינו למצוא מנגנונים:

מרב מיכאלי: אולי לזה יסכימו; אולי לא הכנסה בלי הגבלה מעבודה; אולי אם אישה תשתכר רק שכר מינימום, יסכימו לשלם לה את המזונות בלי למסות אותם ב-60%.

מרב מיכאלי: זאת הסיבה.

מרב מיכאלי: יש לנו עוד שתי אלטרנטיבות כאלה, אבל גם לזה הממשלה הזאת לא מסכימה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': רגע, אתן לך עוד זמן.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, קצת יותר בשקט, שננהל דיון מתורבת.

מרב מיכאלי: שאלה פה שרת המשפטים איילת שקד את יושב-ראש האופוזיציה בוז'י הרצוג אם הוא כשר הרווחה לא נדרש לזה.

מרב מיכאלי: לא זו בלבד שנדרש לזה – נדרש אף נדרש.

מרב מיכאלי: אבל מי שסירב – נחש מי?

מרב מיכאלי: עוד מ-2003, בנימין נתניהו כשר האוצר – סירב; כראש ממשלה – סירב.

מרב מיכאלי: למה?

מרב מיכאלי: כי הוא רואה בנשים האלה נטל.

מרב מיכאלי: הוא לא רואה בהן פוטנציאל צמיחה; הוא לא רואה בהן את פוטנציאל הסייבר הגדול.

ירון מזוז: כשאתם הייתם בממשלה – – –

מרב מיכאלי: הוא לא רואה בהן פוטנציאל הסתה נגד ערבים.

מרב מיכאלי: הוא רואה בהן נטל, ולכן הוא מאז ומתמיד סירב.

מרב מיכאלי: גם כשאנחנו היינו בממשלה הוא סירב לאפשר את הדבר הזה, כי זה תלוי באוצר – גם כשר האוצר, גם כראש הממשלה.

מרב מיכאלי: אז אל תצעק עלי: כשאתם הייתם בממשלה.

ירון מזוז: – – –

מרב מיכאלי: היה שר רווחה שניסה לעשות זה, וכמו שרי רווחה אחרים – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מזוז.

מרב מיכאלי: – – למעשה, כמו שר הרווחה הזה עכשיו, כמו שר הרווחה הזה עכשיו, שנכשל בלעשות את זה.

ירון מזוז: לא עשה שום דבר.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, יש פה התעקשות אטומה של ביורוקרטיה, כולל משרד המשפטים, כמו שאמרתי לשרה שקד, שמסרב להגדיר את המזונות האלה כמזונות ולא כקצבה או גמלה.

מרב מיכאלי: זאת איננה קצבה ואיננה גמלה – וגם בה, אגב, צריך לשנות את המדיניות; גם שם צריך לאפשר לאנשים שמקבלים קצבת נכות להשתכר ולהרוויח את מה שהם מסוגלים ומסוגלות בעבודה, אבל על אחת כמה וכמה כשמדובר במזונות שבני-זוג לא משלמים.

מרב מיכאלי: באמת, אדוני, אני מאוד שמחה על הסערה הזאת שקורית כאן.

מרב מיכאלי: אולי ראש הממשלה יתחיל להבין שלא מדובר בנטל, אלא מדובר בחובה, ממש חובה של המדינה, גם לנשים, גם לילדות ולילדים האלה, ו-mind you – גם לכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': המציע והמציעות, האם אתן מוכנות ששר הרווחה יעלה להשיב?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון?

בצלאל סמוטריץ': הן מוכנות, אז אתה יכול לבוא להשיב.

בצלאל סמוטריץ': יש לך חמש דקות, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': כך על-פי התקנון.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מאיר כהן, שמע, לא רציתי להגיד את מה שאני אומר, באמת שלא רציתי.

חיים כץ: לא רוצה להגיד.

חיים כץ: במשך חמישה חודשים – – –

מאיר כהן: תגיד מה שאתה רוצה.

מאיר כהן: אתה לא גבר.

מאיר כהן: אתה אמרת: אני נותן לך מילה.

מאיר כהן: תעמוד במילה שלך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כהן, תן לשר להשיב.

חיים כץ: במשך חמישה חודשים משרד הרווחה עשה יותר ממה שישבת בשנתיים.

מאיר כהן: תפסיק לבלבל במוח.

חיים כץ: תקשיב.

חיים כץ: תקשיב.

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: לפחות תשמע מה הוא עשה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כהן.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כהן.

חיים כץ: בינואר ועדות הערר יצאו בפיילוט – מה שאמרת שלא קרה.

מאיר כהן: לא קרה כלום.

חיים כץ: קרה.

חיים כץ: קרה.

חיים כץ: בינואר יצאו – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת, דבריך נשמעו באריכות.

בצלאל סמוטריץ': אנא שב ותן לשר להשיב.

בצלאל סמוטריץ': דבריך נשמעו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כהן.

מאיר כהן: התחייבת – תקיים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כהן.

חיים כץ: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר.

חיים כץ: רציתי לתת לכם קצת קרדיטים.

חיים כץ: הממשלה תעביר בלעדיכם.

חיים כץ: בלעדיכם.

מאיר כהן: אל תיתן.

חיים כץ: היא תעביר בלעדיכם.

חיים כץ: אתם יושבים פה ומדברים ומדברים – –

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: – – אחרי שהייתם שם ולא עשיתם כלום.

חיים כץ: שמעתי את שרת הבריאות.

מאיר כהן: תתבייש לך.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, לא.

חיים כץ: למה היא לא עשתה את זה?

מאיר כהן: – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר.

מאיר כהן: בשביל זה אישרנו – – –

חיים כץ: איפה הייתם?

בצלאל סמוטריץ': סליחה, חבר הכנסת כהן, דבריך היוצאים מן הלב נשמעו.

זהבה גלאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: לא.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, אל תגידי לי לא.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כהן.

מאיר כהן: תן תגובה של גבר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כהן, אני לא רוצה להוציא אותך, כי הדיון הוא חשוב.

בצלאל סמוטריץ': דבריך היוצאים מן הלב נשמעו, אבל בואו ניתן לשר להשיב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כהן, אנחנו נתחיל לקרוא לסדר.

זהבה גלאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, תשבי או שאני אקרא אותך לסדר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רוצים לתת לשר להשיב.

בצלאל סמוטריץ': דיברתם, דיברתם מן הלב, וזה טוב.

בצלאל סמוטריץ': בואו ניתן לשר להשיב.

יצחק הרצוג: שיענה לעניין.

בצלאל סמוטריץ': לא ככה מנהלים דיון.

זהבה גלאון: הוא לא משיב לעניין.

זהבה גלאון: הוא ביקש לעלות והוא לא משיב לעניין.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, בבקשה.

חיים כץ: שמעתי את מה שאמרתם.

חיים כץ: הצעת החוק הזאת – ה-disregard לנשים יעבור ב-ל-ע-ד-י-כ-ם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, נא לשבת.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, נא לשבת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה ואנחנו, כאמור, מצביעים בנפרד על שלוש הצעות החוק לפי הסדר.

בצלאל סמוטריץ': בנפרד על כל הצעת חוק.

בצלאל סמוטריץ': בנפרד.

בצלאל סמוטריץ': ראשונה – הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – החרגת הכנסה מעבודה או ממשלח-יד ממבחן ההכנסה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 49 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 51 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – החרגת הכנסה מעבודה או ממשלח-יד ממבחן ההכנסה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 49 בעד, 51 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא עברה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק השנייה, הצמודה, של חברת הכנסת זהבה גלאון: הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – החרגת הכנסה מעבודה או ממשלח-יד ממבחן הכנסה), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 51 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – החרגת הכנסה מעבודה או ממשלח-יד ממבחן ההכנסה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 50 בעד, 51 נגד.

בצלאל סמוטריץ': גם הצעה זו לא עברה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק השלישית, של חברת הכנסת מרב מיכאלי: הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – סכום שלא יובא בחשבון בחישוב ההכנסה), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 51 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – סכום שלא יובא בחשבון בחישוב ההכנסה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 50 בעד, 51 נגד.

בצלאל סמוטריץ': גם הצעת החוק הזאת לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1919/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות ואמנות, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יעקב פרי וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': ינמק את ההצעה במשך עשר דקות חבר הכנסת פרי, ואחריו תשיב בשם הממשלה שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יעקב פרי: נכבדי היושב-ראש, אפשר לעשות טיפה שקט?

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו מבקשים קצת יותר שקט באולם.

בצלאל סמוטריץ': הפעם זו המרפסת של האופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכאלי.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, הצעת חוק זו שיזמתי ואשר תעלה היום להצבעה במליאה מבקשת להבטיח ולקדם את עתיד התרבות בישראל, לסייע לפריחת התרבות הישראלית והגעתה לרחבי העולם, וחשוב מכול – לנתק את הפוליטיקה מהתרבות.

יעקב פרי: קיומה של התרבות בישראל, במקביל ובנפרד מהקיום המדיני והפוליטי, הכרחי לשרידותה של החברה הישראלית כחברה בריאה, פתוחה ודמוקרטית.

יעקב פרי: אם אפשר לבקש מחברי הכנסת קצת תרבות – התרבות הישראלית על כלל תחומיה ושלל ביטוייה מייצגת את הרבגוניות הייחודית של החברה הישראלית.

יעקב פרי: לא פעם התרבות משמשת לנו ככלי להתמודדות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, קצת יותר בשקט.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יעקב פרי: לא פעם התרבות משמשת לנו ככלי להתמודדות ולמתן ביטוי אמנותי למצבנו הקיומי – אפשר לומר לפעמים הבעייתי – במדינתנו היקרה.

יעקב פרי: הצעת החוק מבקשת להקים גוף עצמאי, מרכזי, רשות לאומית לתרבות ולאמנות הנקייה מהתערבות רגולטורית פוליטית, כדי להבטיח חופש יצירה ומתן ביטוי למגוון הרב-תרבותי הרחב של החברה בישראל, להשקפות השונות הרווחות בה ולערכיה.

יעקב פרי: לצערי, בממשלה הנוכחית אנו עדים לא פעם לפוליטיזציה צינית של משרדי ממשלה ממלכתיים שונים, אשר אמורים להיות נקיים מאינטרסים סקטוריאליים צרים ולפעול למען כלל הציבור.

יעקב פרי: כך גם בתחום התרבות.

יעקב פרי: עלינו לפעול ולהקים רשות זו ללא שיקולים פוליטיים צרים, על מנת שתוליך ותוביל תהליכי קבלת החלטה נכונים.

יעקב פרי: הרשות אמורה לסייע לעצור את הסחף הפוליטי מלהכתים את התרבות הישראלית.

יעקב פרי: על מדינת ישראל לפעול לפריחת התרבות הישראלית המגוונת, ולא לייצר צנזורה פוליטית המזכירה משטרים דיקטטוריים.

יעקב פרי: גם אם לפעמים יש לאנשים מסוימים תחושות של אי-נוחות נוכח אמירות העולות מיצירות תרבות כאלה ואחרות, אין משמעות הדבר שמדינת ישראל צריכה לפעול כנגד אותן יצירות או אמנים.

יעקב פרי: אין זה תפקידה של המדינה או של הממשלה להתערב בתרבות החברתית, בין שזו אוהדת את ראשי המדינה, ממשלתה או מדיניותה או חולקת עליה.

יעקב פרי: יש חשיבות עצומה, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, להקמת רשות עצמאית לתרבות ואמנות אשר תפעל באופן עצמאי, תוך מתן אפשרות תכנון והסתמכות תקציבית לטווח ארוך, ללא התערבות פוליטית בהחלטותיה ובשקיפות ציבורית מלאה.

יעקב פרי: הרשות לתרבות ואמנות תוקם מתוך הציבור הישראלי ועבורו, וחברי הרשות יפעלו בצורה עצמאית, בלתי תלויה ושוויונית לטובת כלל אזרחי המדינה.

יעקב פרי: הרשות תפעל למניעת אפליה בין אזורים ובין קבוצות אוכלוסייה ותמנע השפעה חיצונית על הגורמים היצירתיים ועל מוסדות התרבות והאמנות.

יעקב פרי: מערכת התרבות והאמנות היא מערכת אשר לה כל המאפיינים המחייבים אי-תלות, אך עם זאת היא טרם עברה תהליך אוטונומיזציה דוגמת מערכות נוספות כרשות השידור והמועצה להשכלה גבוהה.

יעקב פרי: אני מודה לחברי מהמחנה הציוני על כך שהם מאזינים לי בקשב, אבל אני אודה לכם אם קצת פחות תפריעו לי.

יעקב פרי: איילת.

יעקב פרי: מערכת התרבות והאמנות היא מערכת אשר לה כל המאפיינים המחייבים אי-תלות.

יעקב פרי: המעמד האוטונומי שיינתן למערכת התרבות והאמנות מבטיח, בין השאר, קיומה של מסגרת מוגדרת של מקורות תקציביים, מניעת אפליה בין אזורים ובין קבוצות אוכלוסייה ומניעת השפעה חיצונית על הגורמים היצירתיים ומוסדות התרבות והאמנות.

יעקב פרי: אל לנו להיות כמשטרים שבהם נציגי התרבות היחידים שהורשו לפעול ייצגו אך ורק את עמדת השלטון.

יעקב פרי: אין אנו רוצים לחיות בחברה סגורה, מבוקרת ומפוחדת, שבה לא ניתן שוויון הזדמנויות לכלל האמנים על סמך דעותיהם הפוליטיות.

יעקב פרי: בנוסף, מוצע להקים מכון-ייצוא לתרבות ואמנות, אשר יתפקד כ"משרד חוץ" של התרבות הישראלית ויעודד ויקדם את ייצוא התרבות במדינת ישראל אל מדינות העולם כדי להגיע לקהלים חדשים ולחזק את התרבות הישראלית ואת מדינת ישראל.

יעקב פרי: בדוח של האיחוד האירופי בנוגע לייצוא תרבות ממדינות נבחרות אל מדינות האיחוד צוין – ואני מצטט: אף שהתרבות הישראלית מתקבלת באהדה ברחבי העולם, הממשלה בישראל אינה מנסה לקדם בקנה-מידה רחב את הצגת התרבות הישראלית במדינות השונות.

יעקב פרי: כמו כן צוין כי רוב המימון לקידום ייצוא התרבות בישראל נעשה על-ידי גורמים פרטיים ומדינות זרות, ואין פעילות ממשלתית רחבה בנושא.

יעקב פרי: למדינות רבות ברחבי העולם מכוני ייצוא תרבות.

יעקב פרי: בעולם מבינים זה כבר את החשיבות ההולכת וגוברת של מיתוג מדינות ביחסים הבין-לאומיים ואת המקום המשמעותי שתופסת התרבות בתחום הזה.

יעקב פרי: אין בפעילות הקיימת של הגופים הרבים שנוגעים בקידום ייצוא התרבות הישראלית מימוש משמעותי של פוטנציאל הייצוא של התרבות הישראלית והיתרון הגלום בהדגשת התרבות הישראלית לשיפור התדמית של ישראל, כפי שעושות גם מדינות העולם כולו.

יעקב פרי: במקרה שלנו, לא תזיק לנו קצת יותר חשיפה חיובית של מדינת ישראל דרך קידום התרבות השופעת והאמנות המובילה של מדינתנו ברחבי העולם.

יעקב פרי: חברי וחברותי, הנושא הבוער שבו עוסקת הצעה זו הוא הפרדת הפוליטיקה מהתרבות הישראלית והבטחת הרבגוניות של התרבות הישראלית.

יעקב פרי: אל לנו לסגת מן החזון ומן הדרך שהגדיר לנו דוד בן-גוריון, ואני מצטט: "מדינת ישראל, אני מקווה, לא תהיה אף פעם מדינה טוטליטרית, שבה יקבע השלטון את האמת המדעית, את הסגנון הספרותי, את כיוון האמנות, את דרך הרוח.

יעקב פרי: במדינת ישראל תהיה חירות גמורה לאנשי הרוח, ואיש לא יכבוש ולא ישעבד את הרוח האנושי.

יעקב פרי: ודווקא משום כך, תוטל על אנשי הרוח אחריות גדולה, החובה צמודה לזכות".

יעקב פרי: אני מבקש מכם, חברי וחברותי, הבה נעמוד בחזונו של אבי האומה, הבה נבטיח כי התרבות בישראל תמשיך לפעול באופן עצמאי ובלתי תלוי במסדרונות השלטון, תוך הבטחת איכות האמנות והתרבות בישראל.

יעקב פרי: ולחברי מהמחנה הציוני, המתכננים פעילות נקמה בהצבעה שלכם, אנא התבגרו.

יעקב פרי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יעקב פרי.

בצלאל סמוטריץ': תשיב על ההצעה בשם הממשלה שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

נחמן שי: איזו נקמה?

נחמן שי: דיברת דברים – – –

יעקב פרי: אמרו לי שאתם לא – – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

קריאות: – – –

ציפי לבני: לא, לא אכזבת – כי אתה פגעת בנו.

ציפי לבני: מה זה "אנא תתבגרו"?

קריאות: – – –

יעקב פרי: אם פגעתי, אני מתנצל.

קריאות: – – –

מירי רגב: כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, מגישי ההצעה חבר הכנסת יעקב פרי ואחרים, ראשית, מדובר בהצעת חוק המבקשת להקים רשות לאומית לתרבות ואמנות, שתהיה תאגיד על-פי חוק.

מירי רגב: עיון בהצעת החוק ובתפקידי הרשות המוצעת מעלה שמטרות הרשות ותפקידיה הם למעשה תפקידיו של משרד התרבות והספורט – קביעת מדיניות תרבות למדינת ישראל, ביצוע חלוקת תקציבים והפיקוח עליהם, פיתוח התרבות בישראל, קידום החינוך ליצירה וצריכה של תרבות, תמיכה בפעולת תרבות וקביעת אמות מידה לתמיכה.

מירי רגב: הצעת החוק שלכם מעבירה סמכויות שלטוניות מובהקות לרשות לתרבות ואמנות.

מירי רגב: תפקידי הרשות, כפי שמוצע, הם תפקידים מובהקים של משרד ממשלתי, כגון קביעת מדיניות וחלוקת תמיכה למוסדות ציבור.

מירי רגב: בהתאם לכללים המקובלים בשירות המדינה, כפי שמצאו את ביטוים גם בדוח המועצה לתאגידים ציבוריים משנת 2003, אין להקים תאגיד לפי חוק במקרים הבאים: אין מקום להטיל תפקידים שלטוניים מובהקים על תאגיד ציבורי, ותפקידים אלו יש להטיל על הממשלה, אשר אחראית בפני הכנסת לביצועם, כגון קביעת מדיניות בתחום מסוים.

מירי רגב: תאגיד, מעצם מהותו, מוגבל על-פי החוק.

מירי רגב: לפיכך, כל שינוי במטרותיו או בתפקידיו, אשר נועד להלום צרכים משתנים, יצטרך להגיע בסוף לשינוי חקיקה.

מירי רגב: על מנת שתאגיד ציבורי לא יהיה תלוי במימון ממשלתי, חלק ניכר מתקציבו צריך להיות ממומן מהכנסותיו.

מירי רגב: לכן, אין להקים תאגיד ציבורי שאינו נושא את עצמו מבחינה כלכלית – ואתה יודע, מר פרי, שאין היום גוף תרבות שיכול להחזיק את עצמו.

מירי רגב: אין היום גוף תרבות אחד, אז איך אתה רוצה להקים תאגיד שיחזיק גם את עצמו מבחינה תרבותית?

מירי רגב: אין מקום להקים תאגיד תרבות ציבורי כאשר השיקול המכריע להקמתו הוא הרצון להשתחרר ממגבלות ארגוניות בהשוואה למגזר הממשלתי.

מירי רגב: בעתיד עוד תבוא ותציע להקים רשות למשרד החינוך.

אילן גילאון: – – –

יעקב פרי: – – –

מירי רגב: גם את משרד החינוך צריך לבטל, וגם משרד הביטחון נבטל, ואת משרד הבריאות נבטל.

מירי רגב: נקים רשויות לכל דבר כזה.

מירי רגב: ראינו מה קרה עם רשות תאגידי המים – זה רק הלך כנגד הציבור וכנגד האזרחים – – –

ירון מזוז: נכון.

ירון מזוז: נבטל אותם.

מירי רגב: נוסף על כל אלה, לא ברור לי כיצד תורם החוק שלך, או מבנה כזה, לפעילות בתחום התרבות והאמנות, בהשוואה לתפקיד משרד התרבות והספורט.

מירי רגב: לאור כל האמור לעיל, אין מחלוקת כי אין הצדקה להקמת הרשות.

מירי רגב: להפך, יש סיכונים רבים בהעברת סמכויות שלטוניות לתאגיד.

מירי רגב: ראינו מה קרה עם תאגידי המים; אם אנחנו נקים רשות תרבות, ברור לחלוטין מי ייהנה ממנה – ההגמוניה המערבית, זאת שעד היום מקבלת תקציבים.

נחמן שי: – – – לא נכון – – –

מירי רגב: אם ברצוננו לדאוג לתרבות אמיתית, צריך להעביר תקציבים לפריפריה, כפי שאני עושה היום; צריך להביא תיקונים לקריטריונים, צריך להביא את המגזר הערבי, צריך להביא קריטריונים למגזר החרדי.

מירי רגב: את כל אלה עושה היום המשרד, בלוחות-זמנים בלתי אפשריים כמעט.

מירי רגב: הממשלה כבר דנה בהצעת החוק הזאת בעבר ודחתה אותה מהנימוקים האלה.

מירי רגב: לכן אני פונה לחברי הכנסת להתנגד להצעת החוק, לא לאפשר בכלל הקמת תאגידים ורשויות שמנסים לקחת את תפקיד הממשלה, ובסופו של דבר פוגעים – –

בצלאל סמוטריץ': בדמוקרטיה.

מירי רגב: – – בציבור אזרחי המדינה הזו.

בצלאל סמוטריץ': בדמוקרטיה.

מירי רגב: סליחה?

בצלאל סמוטריץ': ובדמוקרטיה.

מירי רגב: וגם כמובן, בוודאי, כפי שאומר כאן כבוד היושב-ראש, פוגעים בדמוקרטיה.

מירי רגב: תראה כמה זמן לוקח לנו לנסות ולבטל את תאגידי המים, כי מרגע שיש איזשהו פקיד שאחראי לתאגידי המים, אתה לא יכול אפילו לקבוע את מחיר המים, ויש כבר מע"מ על המים, אז אתה רוצה שזה מה שאני אעשה לתרבות הישראלית?

יעקב פרי: מה שאת עושה – – –

מירי רגב: כדי שמי יחלק את כספי התרבות, איזה פקיד, שלא נבחר על-ידי הציבור, ואין לו שום יכולת לעמוד בפני נבחרי ציבור – –

יצחק כהן: – – –

מירי רגב: – – או בפני הציבור כולו?

מירי רגב: אנחנו נמשיך לפעול במשרד התרבות כדי להנגיש את שירותי התרבות, כמו גם את הספורט, לפריפריה – –

יצחק כהן: – – – קוטלר, קוטלר – – –

מירי רגב: – – למגזרים.

מירי רגב: חבל שלא הבאת את ההצעה הזאת כשאופיר פינס היה שר התרבות או כשמג'אדלה היה שר התרבות.

מירי רגב: אתה עושה את זה היום כי יש איזה כוח – –

נחמן שי: הוא לא היה בכנסת.

מירי רגב: – – כנראה פוליטי – –

נחמן שי: הוא לא היה בכנסת.

מירי רגב: – – וכוחות במוסדות התרבות, שמנסים להניא אותנו מלעשות את השינויים בתחום התרבות.

מירי רגב: ואנחנו נעשה את השינויים, נביא את שינויי הקריטריונים כבר בחודש הבא, ונביא תרבות שוויונית, צודקת, כי זה מה שאנחנו צריכים לעשות.

מירי רגב: כולם פה, או שאני יכולה להמשיך לדבר גם עוד שעה על תיקוני רגב?

מאיר פרוש: להמשיך, להמשיך – – –

יצחק כהן: – – –

מירי רגב: כולם פה, ואני יכולה לעבור להצבעות?

יצחק כהן: – – –

בצלאל סמוטריץ': יש לחבר הכנסת הזדמנות להשיב אם הוא רוצה.

קריאות: – – –

מירי רגב: ולכן, אני מתפלאת שדווקא אתה, פרי, הבאת את הצעת החוק הזאת.

מירי רגב: דיברת אתי עליה כמה פעמים, ואמרתי לך: אתה רוצה להעביר את הנושאים ואת התפקידים של משרד התרבות לרשות – זה פשוט לא נכון, לא תקין.

מירי רגב: מה שצריך לעשות זה לוודא שמשרד התרבות ימשיך לשנות את המדיניות ולהביא את התיקונים.

מירי רגב: כפי שהבטחתי, אני אביא אותם.

מירי רגב: חופש הביטוי, כפי שאמרתי, הוא הדנ"א של חברה דמוקרטית; חופש המימון – לא.

מירי רגב: אנחנו נממן ואנחנו נתמוך ואנחנו נמריץ את אותם מקומות שבהם היו חסמים חברתיים, שבהם היו חסמים תרבותיים.

מירי רגב: יש תפקיד למשרד התרבות להביא לידי כך שהרב-תרבותיות, שהפלורליזם, יגיעו לכל בית במדינת ישראל, וחלוקת המשאבים כפי שהייתה קיימת עד היום במשרד התרבות הייתה לא נכונה, לא שוויונית, היא הדירה מגזרים שלמים, הדירה את הפריפריה, והתפקיד שלנו זה להביא את התרבות לכל בית במדינת ישראל, גם כשאזרחיה נמצאים בפריפריה.

מירי רגב: אתה רוצה להשיב?

יעקב פרי: כן.

מירי רגב: אני צריכה להמשיך לדבר אף-על-פי שהוא רוצה להשיב?

מירי רגב: אז מישהו בינתיים יכול להגיד לי מה קורה?

בצלאל סמוטריץ': אני רק היושב-ראש, אני לא אומר לגברתי כמה זמן היא צריכה להשיב.

מירי רגב: מישהו מהקואליציה יכול להגיד לי מה קורה פה?

קריאות: – – –

מירי רגב: מישהו יכול להגיד לי מה קורה?

מירי רגב: בקרוב אנחנו נביא – כבר אתמול הוצאנו את תיקוני רגב לאמנות פלסטית; בשבוע הבא נוציא את התיקונים לגבי תיאטרון – נביא את זה להערות הציבור.

מירי רגב: אנחנו מתואמים ברוב התיקונים עם משרד המשפטים.

מירי רגב: אנחנו נביא תיקונים אמיתיים – תיקונים אמיתיים – לטובת הפריפריה.

מירי רגב: הבאנו את התקנה החדשה של תקנת ינוקא – כידוע לכם, במשך שנים מוסד שפעל פחות משנתיים לא יכול היה לקבל תקציבים.

מירי רגב: זה הביא לכך שמגזרים רבים לא הצליחו לקבל תקציבים.

מירי רגב: באתי ליועץ המשפטי לממשלה, באתי לחשבת הכללית, ואמרתי: לא יכול להיות שאי-אפשר להקים תיאטרון במגזר הדרוזי כי הוא לא עובד שנתיים; צריך להקים אותו כדי שהוא יעבוד שנתיים, וכדי שזה יקרה צריך לשנות את התקנות.

מירי רגב: ואכן, שינינו גם את הסוגיה הזאת.

מירי רגב: הבנו שיש כאן חסמים חברתיים, והבאנו את תקנת ינוקא, אותה תקנה שמאפשרת להקים תיאטרון במגזר החרדי, תיאטרון במגזר הדרוזי, תיאטרון במגזר המוסלמי הערבי – –

באסל גטאס: – – –

מירי רגב: – – כדי שנוכל להביא את הרב-תרבותיות – –

באסל גטאס: – – – שטויות.

מירי רגב: – – גם של המגזרים האחרים.

מירי רגב: אני שמחה שתקנת ינוקא – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גטאס, לא בעמידה, בבקשה.

מירי רגב: – – עברה את היועץ המשפטי לממשלה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גטאס, בבקשה, לא בעמידה.

מירי רגב: הוא אמר שאכן היה כאן חוסר שוויוניות, אכן היה כאן חסם חברתי, ואני שמחה שהצלחנו להסיר אותו.

מירי רגב: נוסף על זה – מה קרה, חבר'ה?

מירי רגב: – נוסף על זה, יש לנו כוונה להעמיד קרן לאמנים ויוצרים, להביא ניידות תרבות, להביא חממות תרבות לאותם אמנים, לא רק בפריפריה הגיאוגרפית אלא גם בפריפריה החברתית, חבר הכנסת שמולי.

מירי רגב: גם ללוד נביא את אותן ניידות תרבות ואותן חממות תרבות בנושא קולנוע, בנושא תיאטרון, בנושא מוזיקה, כדי לאפשר לאותם אמנים לצמוח מהפריפריה.

מירי רגב: אותה תפיסה אליטיסטית שניתֵן למרכז, ומוסדות התרבות במרכז יֵרדו לפריפריה, עבר זמנה.

מירי רגב: גמרנו, לא יהיה יותר.

מירי רגב: אנחנו צריכים להביא לידי ביטוי את אותם אמנים מהפריפריה, שהם אלה שישמיעו את קולם.

מירי רגב: לכן אנחנו נגביר ונשלש את אותם תקציבים לתיאטרון בדימונה, לתיאטרון בקריית-שמונה, לתיאטרון במגדל-העמק, לתיאטרון במגזרים כאלה ואחרים שאינם קיימים.

מירי רגב: אנחנו נקים אותם, כדי שגם קולם יבוא לידי ביטוי.

מירי רגב: רב-תרבותיות היא לא ססמה; רב-תרבותיות בסופו של דבר צריכה לבוא לידי ביטוי בהקצבת תקציבים, וזה מה שאנחנו עושים היום במשרד התרבות.

מירי רגב: חברים, אני מבקשת להתנגד להצעת החוק הזאת, משום שהצעת החוק הזאת לא תשנה דבר.

מירי רגב: משרד התרבות והספורט קובע מדיניות אמיתית, שוויונית, רב-תרבותית, ואנחנו נמשיך לעשות זאת.

מירי רגב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשרת התרבות.

בצלאל סמוטריץ': המציע, חבר הכנסת יעקב פרי, יש לאדוני שלוש דקות נוספות כדי לנסות לשכנע את חברי הכנסת.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברתי השרה מירי רגב, את כנראה שכחת שמשרד התרבות והספורט היה בידי השרה לימור לבנת.

יעקב פרי: עד כמה שידיעתי מגעת, היא הייתה חברת אותה מפלגה שאת חברה בה.

יעקב פרי: אז זו בעיה בינך לבינה.

יעקב פרי: זה דבר ראשון.

מירי רגב: זה רק מראה שזה לא עניין של מפלגה, זה עניין של אישיות.

יצחק הרצוג: למה היא מפריעה?

יצחק הרצוג: – – – ממתי שרה מפריעה לחבר כנסת נואם?

יצחק הרצוג: איפה אתה?

יצחק הרצוג: תעיר לה.

מירי רגב: – – – יש אנשים – הם עושים את השינוי.

יעקב פרי: גברתי, זה את אמרת.

מירי רגב: – – –

יצחק הרצוג: למה היא מפריעה?

יצחק הרצוג: – – –

יעקב פרי: אני השתדלתי להיות בשקט סבלני ותרבותי.

יעקב פרי: אני אודה לך אם תאפשרי לי שלוש-ארבע הערות קצרות בלי להפריע לי.

יעקב פרי: דבר שני, אני מבקש להתנצל התנצלות עמוקה בפני חברי מהמחנה הציוני – אני הוטעיתי.

יעקב פרי: דבר שלישי – את טענת מדוע לא הגשתי את הצעת החוק הזאת בזמנם של אופיר פינס ומתן וילנאי, רק שלצערי לא הייתי אז בפוליטיקה אז לא יכולתי להגיש.

בצלאל סמוטריץ': לצערך?

בצלאל סמוטריץ': אתה בטוח שזה לצערך?

יעקב פרי: בטוח.

מירי רגב: – – –

יעקב פרי: אני גם לא הצעתי, דרך אגב, ברשות הזאת, גברתי השרה, לבטל את משרד התרבות והספורט.

יעקב פרי: אני מבקש – ואני חושב שרבים במדינת ישראל תומכים בי – לנתק ולהרחיק עד כמה שניתן פוליטיקה מתרבות.

יעקב פרי: זו כל הכוונה.

יעקב פרי: אם אינני טועה, אם תשמעו את הקולות של האמנים – תשמעי, ואני מניח שאת מאוד קשובה לכך; אני חושב שאני לא טועה הרבה – זה לא הכול עניין של תקציבים, גברתי השרה, זה הרבה יותר מעל תקציבים, וזה הרבה יותר מעל סמכויות.

יעקב פרי: אני מאוד מעריך את העובדה שאת מגינה בלהט על משרדך, רק לבקשותי לפגישות אתי, שלוש או ארבע פעמים, לא נענית, ואני מניח שאם היינו יושבים – אני לא יודע אם הייתי מעלה או לא הייתי מעלה, אבל לפחות היינו מלבנים את זה בצורה הרבה יותר נכונה.

יעקב פרי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת פרי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות ואמנות, התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 53 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות ואמנות, התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 43 בעד, 53 נגד.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2035/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': גם כאן, שתי הצעות חוק צמודות.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק הפסקת שיטת ההעסקה הקבלנית, התשע"ו–2015, של חבר הכנסת עמיר פרץ – חבר הכנסת פרץ, אתה מנמק את הצעת החוק שלך במשך עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': ולאחריו – במשך שלוש דקות חבר הכנסת דב חנין ינמק את הצעתו הצמודה.

בצלאל סמוטריץ': השר לוין ישיב על שתי ההצעות במשותף.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מכובדי השרים, קודם כול, אני מאוד שמח שהשר יריב לוין משיב לי.

עמיר פרץ: מי שלא יודע, לשר לוין יש רקע הסתדרותי מאוד מאוד משמעותי, ואני בטוח שזה ישפיע על עמדותיו ועל דרך תשובותיו.

נחמן שי: הוא אוהד "הפועל".

עמיר פרץ: חברי הכנסת, אני מגיע היום ומציג בפניכם הצעה שלכאורה נראית קיצונית מדי, קיצונית מדי בעיני גורמים רבים.

עמיר פרץ: לצערי, המחלוקת פורצת דווקא באופוזיציה.

עמיר פרץ: אני מוצא את עצמי מתעמת עם חברי מהאופוזיציה, לרבות יושב-ראש יש עתיד, שעכשיו יוצא – יאיר לפיד, אני מצטט אותך, אז חכה.

עמיר פרץ: בוא, בוא.

יאיר לפיד: אם אתה מצטט אותי אני לא צריך להיות – – –

עמיר פרץ: לא, אולי תהנהן.

עמיר פרץ: תהנהן – בראשך – שזו אמת.

יאיר לפיד: – – – זה שום דבר.

יאיר לפיד: זה רק אותן מילים מגבר נאה יותר.

עמיר פרץ: יפה, יפה.

עמיר פרץ: לפיד, בעניין הזה אפשר להגיד עליך שבזה אתה מבין.

עמיר פרץ: בזה אתה מבין.

עמיר פרץ: חברי הכנסת, כפי שאתם יודעים, כל חיי אני מאמין שהאדם העובד – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת קיש, תבקש מעוזרותיך – הצעקות האלה לא כל כך לעניין.

יואב קיש: עוזרותיה.

יואב קיש: לא עוזרותי.

בצלאל סמוטריץ': עוזרותיה.

בצלאל סמוטריץ': אז, בבקשה.

יואב קיש: כבר יוצאים כולם החוצה.

עמיר פרץ: כל חיי אני מאמין שהאדם העובד הוא המפתח ליצירת חברה טובה יותר, צודקת יותר, פחות אלימה, הרבה יותר מתחשבת, פלורליסטית, שואפת שלום, שואפת הסדרים.

עמיר פרץ: לא משנה בעמדתו של מי אתה נמצא, באיזה צד של המפה הפוליטית, היכולת לבוא ולדבר על אנשים שהם עצמאים בארצם זה רק כאשר יש להם עצמאות כלכלית.

עמיר פרץ: מי שלא מבין, כאשר אתה עובד חברת כוח-אדם, אתה עדיין לא הגעת לעצמאותך במדינת ישראל.

עמיר פרץ: מדינת ישראל תוכל להתייצב בפני אזרחיה ולומר שהיא אכן הקנתה עצמאות לאזרחיה רק כאשר נדע שאדם במדינה הזאת מצליח להתפרנס בכבוד ולהזדקן בכבוד.

עמיר פרץ: יושב פה ראש ממשלה, וראש הממשלה בנימין נתניהו, אפשר לומר עליו שבעניין הזה הוא מציג עמדות אידיאולוגיות, ואני יכול להבין את העמדות שלו.

עמיר פרץ: הוא בהחלט מקורב לבעלי ההון, נותן להם את הקרדיט.

עמיר פרץ: הוא קצת הפתיע אותנו לאחרונה בתפיסות שלו על המונופולים, כשלפתע הוא תמך במונופול הכי גדול.

עמיר פרץ: אבל לצערי הרב, היום אני מבין שסיעת יש עתיד היא אחת הסיעות – לצערי הרב – שהולכות להיות גורם אנטי-חברתי ממדרגה ראשונה.

עמיר פרץ: חברי מאיר כהן, מכיוון שהשאירו אותך כאן לבד, אני אומר לך: שוחחתי עם יושב-ראש המפלגה שלך והוא אמר לי, זה נכון.

קריאה: – – –

עמיר פרץ: שמע, חבר הכנסת אילן גילאון, מה אמר יושב-ראש יש עתיד.

עמיר פרץ: הוא אמר כך; כך הוא אמר לי לפני כמה דקות, זאת אומרת, שאני אפילו לא יכול לשכוח את הפרטים – – –

מרב מיכאלי: מה הוא אמר?

עמיר פרץ: הוא אמר לי: אנחנו תומכים בקפיטליזם עם חמלה.

אילן גילאון: מה הוא אמר?

מאיר כהן: הוא אמר – – –

עמיר פרץ: רגע, אני מצטט אותו במדויק.

מאיר כהן: – – – בשוק חופשי.

עמיר פרץ: בסדר, בסדר.

עמיר פרץ: הוא אמר לי.

עמיר פרץ: אמרתי לו: אני יכול לצטט אותך?

עמיר פרץ: הוא אומר: כן.

עמיר פרץ: הוא אמר: אבל תדגיש שאנחנו בעד שוק חופשי.

מאיר כהן: בשוק חופשי.

עמיר פרץ: ברור, כולנו בעד שוק חופשי.

עמיר פרץ: אתה יודע מה זה שוק חופשי?

עמיר פרץ: זה גם הזכות שלך למות מתחת לגשר כשאתה שר את השירים הכי-הכי אטרקטיביים שלך.

עמיר פרץ: אני יכול – –

אילן גילאון: חבר הכנסת פרץ, בהגדרה – – –

עמיר פרץ: – – לשבח את חברתי חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שאמרה: זה לא קפיטליזם עם חמלה, זה קפיטליזם עם חמאה.

עמיר פרץ: מדוע?

עמיר פרץ: כי כל עושק – – –

מרב מיכאלי: נכון.

מרב מיכאלי: נכון.

עמיר פרץ: מה היא אמרה?

שלי יחימוביץ': נכון, היא אמרה.

עמיר פרץ: נכון, אבל זה לא החמאה שאתם חושבים עליה עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: זה החמאה על הראש.

עמיר פרץ: זה החמאה על הראש.

עמיר פרץ: זה החמאה על הראש מצד אחד, וזה גם המצב שבו כל עושק – דרך אגב, כל עושק אפשר לצייר אותו כדבר המודרני ביותר.

עמיר פרץ: שימו לב, מה המילים שאנחנו מקבלים?

עמיר פרץ: אומרים לך: אל תתנגד ל-outsourcing.

עמיר פרץ: מה, השתגעת?

עמיר פרץ: זה הדבר הכי יפה שקרה לאנשים.

עמיר פרץ: אין עושק, אין מעשה שפוגע באנשים, בעיקר בציבורי העובדים, יותר מאשר אותם ניסיונות לצבוע ולעקוף את הדברים בצורה כל כך כל כך שקרית.

עמיר פרץ: ואני אומר היום לחברי יאיר לפיד: לצערי הרב, היום יש לי דז'ה-וו גדול, כי אני רואה לנגד עיני את אביך, זיכרונו לברכה, שהיה אידיאולוג אמיתי – לא ניסה להתחפש, לא ליד הכותל, לא ניסה להתחפש במקומות שיש ציבורים חלשים, לא ניסה להתחפש.

עמיר פרץ: אין בושה יותר גדולה מאשר לומר לאנשים: אנחנו בעד קפיטליזם עם חמלה.

עמיר פרץ: מה זה אומר, שאנחנו חוזרים לימי הסעד?

עמיר פרץ: שאנחנו חוזרים לאותה מדינה שכבר לא מדברת על צדק חברתי, מדברת על צדקה?

עמיר פרץ: מה זה אומר?

עמיר פרץ: מה זה אומר?

עמיר פרץ: ואני חושב שהאמירות האלה, שלצערי הרב באות מתוך האופוזיציה, הן אמירות קשות.

עמיר פרץ: ואני מודיע מרגע זה: אל תחפשו אותי בהצבעות בעד יש עתיד.

עמיר פרץ: זה לא מעניין אותי איזה הצבעה הם יביאו.

עמיר פרץ: אני בעד יש עתיד לא מצביע יותר בשום הצבעה, שום דבר לא ישכנע אותי.

עמיר פרץ: שום דבר לא ישכנע אותי.

אילן גילאון: – – – חמלה?

עמיר פרץ: אין לי חמלה.

עמיר פרץ: אני בדברים האלה, אילן, אין לי חמלה.

עמיר פרץ: עם כל הכבוד, הגיע הזמן שנפסיק לטשטש את הדברים האמיתיים שאנחנו מאמינים בהם.

עמיר פרץ: איך אמר לי יאיר לפיד?

עמיר פרץ: אצלי זה אידיאולוגיה.

עמיר פרץ: ומה אנחנו?

עמיר פרץ: לנו אין אידיאולוגיה?

עמיר פרץ: כמה פעמים בחודשים האחרונים נאלצנו להתפשר ולבלוע צפרדעים כדי לשמור על אחדות האופוזיציה?

עמיר פרץ: כמה פעמים?

עמיר פרץ: המון.

עמיר פרץ: והנה אנחנו מוצאים את עצמנו, לצערי הרב, במצב שבו פתאום מישהו מחליט שהוא אידיאולוג – ואנחנו במקום אחר.

עמיר פרץ: אנחנו אידיאולוגים הרבה מאוד שנים, הרבה לפני שמישהו פה הגיע.

עמיר פרץ: ואני זוכר את הימים שנאבקנו למען שכר מינימום.

עמיר פרץ: כולם יצאו נגד, והיום כל אחד רוצה להיות אבי אבות משפרי המצב בשכר המינימום.

עמיר פרץ: אני זוכר את הימים שנאבקנו על פנסיה לכל עובד; אמרו לי: המשק יתרסק, המשק יתמוטט.

עמיר פרץ: מה קרה?

עמיר פרץ: הנה היום יש לנו פנסיה לכל עובד והמשק לא מתרסק.

עמיר פרץ: ואני מודיע לכם: אני אחזור לכאן עוד שישה חודשים, וכמו קאטו הזקן אני אחזור פעם אחר פעם אחר פעם, עד שבסופו של דבר אנחנו נעביר את החקיקה הזאת כאן בכנסת ישראל.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר כמה נתונים, ולומר שוב ליש עתיד: גם כששחררו את העבדים בארצות-הברית, כולם לא ידעו לאן לצאת מהחוות ששעבדו אותם בהן.

עמיר פרץ: היה קשה.

עמיר פרץ: איך אומרים לי?

עמיר פרץ: השתגעת, לא יהיו חברות כוח-אדם?

עמיר פרץ: מי יעסיק אותם, את כולם?

עמיר פרץ: אף אחד לא מעסיק בגלל שיטת העסקה, מעסיקים כי יש צורך, ואם מישהו צריך מסגר, הוא ימצא דרך להעסיק אותו באופן ישיר.

עמיר פרץ: הוא שאל אותי: מה, אתה רוצה לחזור לימים של שנות ה-50?

עמיר פרץ: אם לא הייתה העסקה ישירה, אבא שלי היה מסיים את חייו עני, גלמוד, ללא שום זכויות.

עמיר פרץ: רק בגלל אותה העסקה ישירה, ואף-על-פי שהוא הרוויח שכר מאוד זעום – מישהו חסך עבורו ומישהו חשב על היום שהוא יפרוש – הוא יכול היה לפרוש בראש מורם ולומר: עבדתי 30 שנה ואני שומר על כבודי.

עמיר פרץ: ואני מודיע היום: מי שמצביע נגד החוק הזה, פשוט מצביע על להנציח את העבדות.

עמיר פרץ: חברים יקרים, אני כבר הייתי בכל פינה בעניין הזה, אני שיניתי את החקיקה.

עמיר פרץ: הייתי זה ששינה את החוק וקבע את החוק של השוואת תנאים.

עמיר פרץ: קבעתי את החקיקה של תשעה חודשים, חתמנו הסכמים קיבוציים עם חברות כוח-אדם – לא עוזר כלום, הם בסוף מוצאים פטנטים לעקוף כל הסדרות שאתה מגיע אליהן אתם.

עמיר פרץ: לא יעזור כלום, הם לא יוותרו על הרווחים העצומים שיש להם.

עמיר פרץ: לכן תבינו, אין דרך אחרת.

עמיר פרץ: אני אגיד לכם למה החוק הזה חשוב.

עמיר פרץ: היום הממעיטים אומרים שיש 350,000 עובדי חברות כוח-אדם; המגזימים, או אלה שמחזיקים במספרים היותר-גדולים, מדברים על 700,000.

עמיר פרץ: בהסכם האחרון שנחתם עם הממשלה, הממשלה הסכימה להעביר קרוב ל-15,000 עובדים מהעסקה של חברות קבלן להעסקה ישירה.

עמיר פרץ: אתם יודעים איזה שמחה ואושר אצל אותם 15,000 איש?

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עמיר פרץ: אם כולם אומרים שהמהלך הזה הוא מהלך נכון והוא מחזיר לאנשים האלה את כבודם, זאת אומרת שביום שמישהו אומר ש-15,000 איש שעוברים מהעסקה קבלנית להעסקה ישירה הם אנשים שהצילו את כבודם, באותו משפט הוא אומר ש-15,000 איש מעידים על כך שקרוב ל-500,000 איש נשארו ללא כבוד, ללא תקווה, ללא סיכוי, ויהיו, לצערי הרב, הגורם המרכזי שימשיך להנציח את הפערים בחברה הישראלית ולבנות את דור העניים הבא.

עמיר פרץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2062/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: יש לנו הצעה מוצמדת, הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון – איסור על התקשרות קבלנית להעסקת עובדים), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין, יש לך שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת הצעת חוק שאוסרת התקשרות קבלנית להעסקת עובדים במערכת הציבורית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, עבודת קבלן, או בשמה היותר-מדויק עבדות קבלן, נעשתה מכת מדינה אצלנו.

דב חנין: אנחנו מחזיקים בשיאים בין-לאומיים בשיעור העובדים שמועסקים בצורה לא ישירה, עובדים שמגיעים לעבוד בבוקר במקום עבודה, אבל בעצם המעסיק שלהם הוא מישהו אחר לגמרי.

דב חנין: עובדים כאלה, עמיתי חברי הכנסת, הם עובדים עם פחות זכויות, עובדים עם שכר נמוך יותר, עם מעמד חלש יותר, בדרך כלל הם לא מאורגנים, עובדים מוחלשים, נפגעים.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, התופעה הזאת היא תופעה הרסנית ופוגענית.

דב חנין: אנחנו מדברים על העסקה קבלנית בשיעורי שיא בחברה הישראלית, אבל המכה הזאת מכה בעוצמה מיוחדת במערכות הציבוריות.

דב חנין: חלק עצום מעובדי הקבלן בישראל עובדים במערכת הציבורית.

דב חנין: לפי הנתונים שבפני, שמתבססים על נתוני הלמ"ס, היום בהעסקה קבלנית בישראל מועסקים 408,000 עובדים במגזר הציבורי.

דב חנין: כ-40% מהעובדים במגזר הציבורי הם עובדי קבלן.

דב חנין: זה נתון בלתי נתפס, זה נתון מזעזע.

דב חנין: ההעסקה הזאת, שפוגעת במועסקים בצורה לא ישירה, קודם כול פוגעת בהמשך בכל העובדים האחרים.

דב חנין: ניתן לכם קצת מספרים.

דב חנין: לפי הנתונים שבפני, 19,000 מורי קבלן יש בישראל, 6,000 עובדות ועובדים סוציאליים, 15,000 סייעות במערכת החינוך, 83,500 מטפלות – אגב, ישראליות ולא ישראליות – בשירותי הסיעוד, יותר מ-85,000 עובדי ניקיון, יותר מ-42,000 שומרים ומאבטחים.

דב חנין: אבל באיזה תחום אין היום עובדי קבלן?

דב חנין: יש כבר גם רופאי קבלן, מהנדסי קבלן, פקידי קבלן ומזכירות קבלן.

דב חנין: המערכת הציבורית חייבת להיות המקום שממנו מתחיל השינוי, שדרכו אנחנו עושים את המהלך לביעור הנגע הזה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: הצעת החוק, שאני מביא בפני הכנסת, עמיתי חברי הכנסת, היא הצעת חוק שמגינה על עובדים וזכויות עובדים, אבל לא פחות מזה היא מגינה על החברה, היא מגינה על המקום שבו אנחנו חיים, כדי שזה יהיה מקום הוגן, צודק וראוי לעובדים ולכלל האנשים שחיים כאן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: ישיב, בשם שר הכלכלה, השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן יהיו שתי הצבעות בנפרד.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: כן, כרגיל.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, חברי חבר הכנסת עמיר פרץ, אתה יודע, יש לי פה, ככה, איזה נאום שלם שהכינו לי וכן הלאה, אבל מאחר שמדובר בך, אני חושב שאני לא אוכל סתם לשאת כאן דברים כלשהם, נדמה לי שאני חייב לך איזה חוב של כבוד מעבר לזה, אז אני אתחיל ואומר את האמת.

יריב לוין: האמת היא שההצעה שלך היא לא הצעה טובה, היא הצעה מצוינת.

עיסאווי פריג': יפה.

יריב לוין: זאת האמת.

יריב לוין: אני אפילו אגיד יותר מזה.

יריב לוין: אני חושב שיבוא יום ונוכל, אני מקווה, הבניין כולו, להתאחד ובאמת להעביר חוק מן הסוג הזה.

יריב לוין: אני רק חושב, ובזה נדמה לי שיש אמת, שאי-אפשר לעשות את הדבר הזה ברגע אחד, באבחת חרב, והדבר הזה מצריך תהליך כלשהו.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שכחבר כנסת, אני חושב שזה בדיוק תפקידה של הכנסת; בעניין הזה אני מברך אותך: לבוא ולהציף את הנושא וכל הזמן ללחוץ את המערכת להתקדם ולהביא ולתיקון ולשינוי המצב.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: אני חושב שהרבה בזכות הצעות מן הסוג הזה, שהוגשו לאורך הזמן, וגם פעולה שעשו מתוך הממשלה, כולל פעולות שאתה היית שותף להן, יש באמת תהליך של התקדמות.

יריב לוין: אני חושב שעברה שורה שלמה של חוקים, מחקיקה שקובעת כי מזמין שירות אחראי גם הוא לכך שהעובד מקבל את התנאים שמגיעים לו והקמת מערך אכיפה מורחב; בשורה של חוקים וצווים שופרו משמעותית תנאי התעסוקה של עובדי הקבלן במקצועות השמירה והניקיון בהיבטים שונים.

יריב לוין: כמובן, לאחרונה סוכם בין שר האוצר ליושב-ראש ההסתדרות על המשך התהליך של קליטה משמעותית של עובדי קבלן.

יריב לוין: כך שאני חושב שאנחנו הולכים בכיוון הנכון.

יריב לוין: אני רוצה להאמין שנגיע ליום שבו באמת נוכל להניח את האבן האחרונה שתסתום את הגולל על הדבר הזה.

יריב לוין: טוב שההצעה הזאת מובאת לכאן.

יריב לוין: היא צריכה להמשיך ולדרבן את הממשלה לפעול בכיוון הזה.

יריב לוין: נדמה לי שאנחנו גם מחויבים לזה באופן מוחלט.

יריב לוין: יחד עם זאת, שוב, אם נהיה כנים ואמיתיים, אין יכולת ברגע אחד לבוא ולשים סוף לדבר באופן כזה כפי שמוצע בהצעה הזאת.

יריב לוין: לכן עמדת ועדת השרים לחקיקה, ורק מהטעם הזה, וכך גם עמדת הממשלה, היא שיש לדחות את הצעת החוק.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר יריב לוין.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

עמיר פרץ: הצבעה, הצבעה.

יואל חסון: הצבעה, גברתי היושבת-ראש.

יואל חסון: הצבעה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת – רגע, רגע.

עמיר פרץ: לא, לא.

עמיר פרץ: נא להצביע.

קריאה: למה לא להצביע?

עמיר פרץ: אני מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמיר פרץ, אתה רוצה להוסיף?

עמיר פרץ: מוותר.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע שתי הצבעות נפרדות.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הפסקת שיטת ההעסקה הקבלנית, התשע"ו–2015, של חבר הכנסת עמיר – – –

דב חנין: גברתי היושבת-ראש – – –

קריאה: לא, לא.

מנואל טרכטנברג: לא.

טלי פלוסקוב: דב חנין רוצה לחזור – – –

קריאות: נגד.

טלי פלוסקוב: ברגע שאמרו לנו "לא" – – –

יואל חסון: למה למשוך את הזמן ככה?

טלי פלוסקוב: רבותי, רבותי, ברגע שחבר כנסת מבקש, זכותו לחזור לכאן לשלוש דקות.

נחמן שי: הוא לא רוצה.

טלי פלוסקוב: אנחנו הבנו מכאן שאין רצון לחזור לכאן.

נחמן שי: – – –

טלי פלוסקוב: מה קורה, דב חנין?

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע.

טלי פלוסקוב: אתה מעוניין לבוא?

דב חנין: מעוניין.

טלי פלוסקוב: אתה מעוניין.

טלי פלוסקוב: זכותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: עמיר פרץ ויתר.

מאיר פרוש: גברתי – – – ההצבעה.

מאיר פרוש: היא לא יכולה לחזור.

טלי פלוסקוב: בסדר, רבותי.

טלי פלוסקוב: עוד שלוש דקות אנחנו נעבור להצבעה.

יואל חסון: – – – היה פה רוב.

דב חנין: לא נכון.

דב חנין: – – – פה כולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות שלך.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אני מאוד מעריך את ההתגייסות המהירה של הקואליציה להיכנס לאולם, אבל רצתם כל כך מהר שלא שמעתם את דברי השר המשיב, חבר הכנסת יריב לוין.

דב חנין: הוא אמר על הצעת החוק של עמיר פרץ שהיא לא הצעה טובה – היא פשוט הצעה מצוינת.

דב חנין: אני חושב שהדברים האלה נכונים לשתי הצעות החוק האלה.

דב חנין: אני חושב שהגיע הזמן שגם הקואליציה תעשה פעם אחת מעשה ראוי – –

יריב לוין: – – – תביא את כל הדברים – – – לא חצי דברים.

דב חנין: לא.

דב חנין: אני מצטט אותך בצורה מדויקת.

דב חנין: אני מציע לקואליציה לעשות את המעשה הנכון והראוי ולתמוך במהלך שמצמצם את הרעה החולה של העבדות הקבלנית בחברה הישראלית.

דב חנין: תעשו את המעשה הנכון.

דב חנין: תעשו את המעשה הנכון.

דב חנין: אמר חבר הכנסת השר לוין שהשינוי הזה לא יהיה בן-יום.

דב חנין: אני בטוח שגם חבר הכנסת פרץ ובוודאי אני יודעים שזה לא יהיה בן-יום, אבל בואו ונתחיל את הדרך.

דב חנין: בואו ונעביר מסר.

דב חנין: בואו ונעביר מסר, בשם כנסת ישראל, שאנחנו לא רוצים עובדי קבלן בישראל.

דב חנין: אתם מפלגות חברתיות?

דב חנין: כל ההצבעות שלכם הן לא חברתיות.

דב חנין: אולי תצביעו הצבעה חברתית?

דב חנין: אולי באמת תתחילו ללכת בדרך שגם אתם מבינים שהיא הדרך הנכונה, שלא יהיו כאן עובדי קבלן?

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: רבותי, עכשיו אנחנו אכן עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת שתחזרו למקומותיכם.

טלי פלוסקוב: נתחיל בהצבעה על הצעת החוק של חבר הכנסת עמיר פרץ – הצעת חוק הפסקת שיטת ההעסקה הקבלנית, התשע"ו–2015.

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 41 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 50 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הפסקת שיטת ההעסקה הקבלנית, התשע"ו–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 41 בעד, 50 מתנגדים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק לא עוברת.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים מייד להצבעה שנייה, על הצעת החוק של חבר הכנסת דב חנין: הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון – איסור על התקשרות קבלנית להעסקת עובדים), התשע"ו–2015.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 50 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון – איסור על התקשרות קבלנית להעסקת עובדים), התשע"ו–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 40 חברי כנסת, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: גם הצעת החוק הזאת לא מתקבלת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/794/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – חובת גילוי של מסחר בניירות ערך לחבר בוועדת הכספים או הכלכלה של הכנסת), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה – עשר דקות להציג לנו את הצעת החוק שלך.

טלי פלוסקוב: עשר דקות, אדוני.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, תודה, רבותי השרים, חברי הכנסת, אי-אפשר שלא להגיב על הנושא הקודם שהיה פה, גברתי.

טלי פלוסקוב: רבותי חברי הכנסת, אנחנו מבקשים קצת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דרעי, חבר הכנסת ישראל כץ, השרים המכובדים שלנו – קשה להם, הם מרוכזים בשיחה.

טלי פלוסקוב: השר דרעי, אנחנו מבקשים להמשיך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אתה עושה בצד הזה הרבה רעש.

טלי פלוסקוב: גם פה אתה עושה לא מעט, אבל פה – כן, אדוני, אני מבקשת להמשיך.

אילן גילאון: גברתי, אני בכלל מציע לקואליציה, שכאשר שר צריך להחזיק פה את האנשים עד שהיא תתמלא, כדאי אולי לעסוק בשירה בציבור או בדברים אחרים, ולא צריך חפירות בלתי נלאות שישנן כאן.

אילן גילאון: אולי זה יהיה קצת יותר נעים להעביר כך את הזמן.

מרב מיכאלי: שירה בציבור זה יופי.

אילן גילאון: נכון?

אילן גילאון: או פנטומימה.

אראל מרגלית: "מלאו אסמינו בר".

אילן גילאון: תסלחי לי, גברתי, אני חייב, נדרש, זה בקצות האצבעות שלי בכל אופן להידרש להצעה שחברי הכנסת עמיר פרץ ודב חנין העלו כאן קודם.

אילן גילאון: די לנו מהחמלה הזאת, חברים וחברות.

אילן גילאון: מדינה, אין לה מידה של חמלה.

אילן גילאון: החמלה היא מידה פרטית של כל אדם שעוסק בכל עניין.

אילן גילאון: אנחנו צריכים לעסוק בחלוקה, בעוני, ובסופו של דבר רק בדבר אחד – חלוקה בלתי נכונה של עושר.

אילן גילאון: אז אנחנו מכירים את בעיית סרסורי כוח-האדם במדינת ישראל וכמה האחריות הזאת ולאן היא מובילה אותנו – תודה רבה.

אילן גילאון: ולעצם העניין, גברתי.

אילן גילאון: מנחם בגין, עליו השלום, היה אומר שאת המובן מאליו צריך להגיד.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך שגם מעשיות שצמח להן זקן וכולם מכירים אותן, גם אותן יש לספר מדי פעם.

אילן גילאון: והנה, אני רוצה להתחיל את הדברים במעשייה על אותו יהודי שהגיע אל העיירה וחיפש לבקר בביתו של הגבאי.

אילן גילאון: הוא שאל את פלוני הראשון שהוא פגש בדרכו איפה גר הגבאי; אז האיש אמר לו: הגבאי, הגבאי הגנב – תמשיך ישר, תפנה שמאלה ואז תמצא את מבוקשך.

אילן גילאון: הוא הולך ישר, פונה שמאלה, ואז שואל עוד אדם: איפה גר הגבאי?

אילן גילאון: פלוני אומר לו: הגבאי המושחת, הרשע הזה – תעלה ישר, קומה שלישית, תגיע אליו.

אילן גילאון: עולה האיש אל הגבאי, דופק בדלת, ושואל אותו: תגיד, אתה הגבאי?

אילן גילאון: אומר: כן, אני, עם מי יש לי הכבוד?

אילן גילאון: אומר לו: תגיד, איך זה להיות גבאי?

אילן גילאון: אומר לו: תראה, משכורת לא משהו, אבל כבוד הרבה אנשים נותנים לך.

אילן גילאון: ומכאן מתחיל הדיון בהצעת החוק שאני מביא כאן, ואני לא מביא אותה, אגב, פעם ראשונה.

אילן גילאון: כהרגלי, כל שישה חודשים אני מביא את הצעות החוק הקודמות שלי.

אילן גילאון: גברתי, הממשלה והקואליציה פסלו את הצעת החוק הקודמת שהגשתי כאן על נושא של איסור אפליה בדיור, משום שהן אמרו שאין אפליה.

אילן גילאון: גברתי, תסלחי לי, יש לי הפרעות קשב וריכוז.

אילן גילאון: אני לא יכול להמשיך.

אילן גילאון: אז אולי ארד, אני אדחה את הדברים שלי לפעם אחרת.

אילן גילאון: אני בא ממדינה עם משטר קשה, נולדתי בה, ואני תמיד שם לב שהיושבת-ראש בריכוז.

טלי פלוסקוב: אה, אתה דואג שאני – אז אני אתך.

אילן גילאון: למעשה, באופן שיטתי הממשלה לא פוסלת לפי סיבות מהותיות את החוקים אלא לפי גופו של אדם.

אילן גילאון: פסלו לי לא מזמן הצעת חוק של איסור אפליה בדיור כי אמרו שאין אפליה; פסלו לי מע"מ אפס על תרופות כי אמרו שאין כסף; פסלו לי השוואת הקצבאות כי אמרו שלא צריך.

אילן גילאון: מה תגיד הממשלה על הצעת החוק הזאת עכשיו?

אילן גילאון: שלא צריך שקיפות?

אילן גילאון: שלא יכול להיות ניגוד עניינים?

אילן גילאון: שלא מתקבלות כאן החלטות שיכולות להשפיע על מהלכים במשק, שבסופו של דבר יכולים להיות קשורים לאותם עניינים אישיים שאנחנו מקיימים אותם?

אילן גילאון: הצעת החוק הזאת באה ואומרת שכל החברים, לפחות אלה שנמצאים בוועדות כלכליות, כמו ועדת הכלכלה וועדת הכספים, יחשפו, גברתי, את תיק העסקות שלהם.

אילן גילאון: על זה מדובר.

אילן גילאון: אני מתחייב בשמי ובשם סיעתי שנחשוף בכל מקרה, וגם עשינו כך בעבר, את כל הצהרת ההון שלנו בפומבי, משום שאנשים, כאשר הם הולכים אל המסלול הציבורי, גברתי, פרטיותם פוקעת למעשה, והם צריכים להיות שקופים כמו חלון, שידע כולי עלמא שלא היה כאן רבב.

אילן גילאון: הנה, אני אומר לך.

אילן גילאון: וכאשר אני אומר שהממשלה ניגשת בצורה לא עניינית לאישור החוקים בוועדת השרים לענייני חקיקה, אולי יש מקום להכריז על כך – ואני מודיע על זה – שאני הולך להקים את ועד מסורבי החקיקה, הייתי כמעט אומר פסולי החקיקה – ומי שרוצה, שיירשם אצלי לאחר מכן; אלה שלא מצליחים להעביר שום חוק כאן, משום שהכיוון שממנו בא החוק הוא הכיוון הלא-נכון מבחינת הממשלה, מבלי הבחנה, ואנחנו רואים את זה ערבים לבקרים.

אילן גילאון: יש נחמה אחת שראיתי בזמן האחרון, שהממשלה מאמצת חוקים של פסולי חקיקה, וזה טוב.

אילן גילאון: אני יכול להבטיח כאן – פעם רציתי לחוקק חוק נגד גנבי חוקים, אבל פחדתי שיגנבו את החוק הזה אז לא חוקקנו אותו; אבל אני מבטיח לך, גברתי, שאם הממשלה רוצה לאמץ את החוק הזה, כי אין לה שום סיבה בעולם להתנגד לו, אנחנו בוודאי ובוודאי נסכים.

אילן גילאון: אבל באמת, אין לממשלה שום תירוץ כאן:

אילן גילאון: החוק הזה לא עולה כסף, החוק הזה מגדיל את השקיפות.

אילן גילאון: נושא הפרטיות של אנשי ציבור איננו נושא הפרטיות של כל אדם מן היישוב.

אילן גילאון: כל איש ציבור צריך שיהיה לו שער גדול מול הבית שלו ושיראו פנימה, בתוך הבית שלו, מה קורה.

אילן גילאון: הוא צריך להיות נגיש לכל דכפין, ואין לאף אחד מה להסתיר.

אילן גילאון: נאמר פה קודם, האם אנחנו בעד כלכלת שוק.

אילן גילאון: אנחנו לגמרי בעד כלכלת שוק, ולאנשים מותר גם להיות עשירים מאוד, אין לנו בעיה עם זה, אבל אנחנו לא בעד חברת שוק.

אילן גילאון: היות שהסיאוב היום בהתגלמותו והיות שהשקיפות – – –

מיקי לוי: אולי תהפוך את זה לניהול עיוור, וזה יעבור?

אילן גילאון: יש לנו זמן לדבר על זה בהמשך.

אילן גילאון: יכול להיות שאין השפעה ישירה של הוועדות לגבי תהליכים באופן מיידי, אבל זו לא השאלה.

אילן גילאון: למה לא? אני קודם כול שם על עצמי אבני ריחיים כבדות של שקיפות, ואני מתחייב מראש.

אילן גילאון: אני חושב שאין לנו מה להסתיר, ולכן אני בא לזה.

אילן גילאון: אני אמרתי, גברתי, אני יודע שהיום זה לא נורמטיבי, ואם אני אבוא לציבור ואומר לו: את חמור מי עשקתי ושור מי גנבתי, יכול להיות שאנשים רבים יגידו: הבחור הזה לא בסדר, הוא לא מתאים לפוליטיקה.

אילן גילאון: הוא לא ערמומי מדי והוא לא מתוחכם מספיק, והוא לא יכול לעשות את הדברים הללו.

אילן גילאון: אבל אני לכם אומר, שהבית הזה חייב להיות שוב בית שקוף.

אילן גילאון: הוא לא יכול להמשיך כדרך כל עניין, בכל השחיתות שפושה היום במערכת הציבורית, שאנחנו רואים אותה יום אחרי יום, שעה אחרי שעה.

אילן גילאון: עדיף שנעשה את זה שעה אחת קודם, ושאנחנו עצמנו נשית עלינו את העבותות הללו.

אילן גילאון: כי כאשר בן-אדם ושליח ציבור עומד מול התיבה, צריך לדעת כל אדם בעם שהוא לא לקח לעצמו אגורה שחוקה אחת.

אילן גילאון: היה דיון גדול מאוד לגבי השכר, גברתי, והוא מתחבר לאותו עניין.

אילן גילאון: ולכן יש כאן לשפוך את התינוק עם המים.

אילן גילאון: בעיני, מחוקקים, כמו שופטים – אגב, שצריכים להיות צמודים אלה לאלה, כי מחוקק מושחת או מתפתה לשחיתות זה לא פחות חמור מאשר שופט, ואולי יותר.

אילן גילאון: צריכה להיות משכורת שהיא משכורת מכובדת, שאיננה יוצרת פיתויים, שמאפשרת לאנשים שזה יהיה עיסוקם היחיד.

אילן גילאון: אני יודע שיש גם פה בבית הזה, אינני יודע ספציפית מי, אבל לפעמים ומדי פעם, ואולי גם עכשיו, אנשים שאינם זקוקים למשכורת הכנסת, משום שהם מנהלים כאן עסקים כבדים מאוד.

אילן גילאון: ולכן, בעניין הזה, החמדנות היא צרה צרורה.

אילן גילאון: אנחנו הצענו בזמננו – סיעת מרצ הציעה – לקחת ולהצמיד את השכר של חברי הכנסת באופן אוטומטי לעובדי מדינה אחרים, ולהיות צמודים למי ששופט ולמי שמחוקק, ושהדבר הזה לא יהיה יותר בידינו.

אילן גילאון: בלית ברירה אנחנו נאלצים היום לתרום את הכספים שלנו, משום שאנחנו לא סומכים על כך שהוויתור על זה, על החלק הזה, היחסי מתוך המשכורת שלנו, לא ילך למטרות שאנחנו הכי מתנגדים להן.

אילן גילאון: ולכן הדברים האלה צריכים גם להיראות וגם להיעשות ולא רק להיאמר.

אילן גילאון: כלומר, במילים אחרות, שימו את הכסף במקום שהפה שלכם מדבר.

אילן גילאון: אי-אפשר לדבר כאן גבוהה-גבוהה ולהיות מאוד טהרנים ומאוד מתחסדים, אבל בסופו של דבר לא לפתוח את החלון.

אילן גילאון: אנחנו נוכל תמיד לבוא עם ידיים נקיות לכל דכפין ולומר: את שור מי גנבנו וחמור מי עשקנו.

אילן גילאון: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: ישיב השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: ומייד לאחר מכן אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

קארין אלהרר: יריב, איזה סיפור אתה רוצה לספר לנו – – –

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני אאפשר לחבר הכנסת גילאון להגיע למקומו.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שאתם מעוניינים לשמוע את תשובתו של השר.

יריב לוין: נדמה לי שאני אמור להשיב לו, אז לפחות – – –

טלי פלוסקוב: נכון נכון.

זהבה גלאון: – – –

יריב לוין: השר מתנגד בכל תוקף – –

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גילאון, אני מקווה שאתה רוצה לשמוע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, תודה.

יריב לוין: – – ולצערי הרב, אפילו לא יכול לומר שההצעה היא הצעה מצוינת, כפי שיכולתי לומר לחבר הכנסת פרץ קודם.

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, אתה יודע, לעתים נדמה לי שאתה מושפע יתר על המידה מהאזור שאנחנו חיים בו.

יריב לוין: בפרט, הייתי אומר, ממנהג מסוים שקיים בקרב העדה השיעית המוסלמית.

יריב לוין: ולהם יש מנהג, שהם מקיימים בחג שנקרא חג – – –

אילן גילאון: – – – שיעי.

יריב לוין: אני אומר לך, חבר הכנסת גילאון, אני לא יודע, לכן אני מתפלא.

יריב לוין: אם יתברר שאתה שיעי, אז אני יכול אולי להבין יותר טוב.

יריב לוין: מכיוון שלא ידוע לי שזה המצב – אתה יודע, יש חג שנקרא חג העשוראא, שבו לאות אבל מצליפים המאמינים בעצמם, לפעמים עד זוב דם.

יריב לוין: ועושה רושם – – –

אראל מרגלית: נאמץ את זה פה?

יריב לוין: לא, אני חושש שחבר הכנסת גילאון מושפע מזה יותר מדי, משום שעושה רושם שאין הזדמנות שהוא לא מוצא כדי להצליף ביושבי הבית הזה, כאילו כאן יושבת עדת, רחמנא ליצלן, גנבים, הפועלים בסתר כדי להעלים מעיני הציבור עסקאות נכלוליות ומפוקפקות שהם עושים לרווחתם הפרטית ביושבם בוועדות הכנסת וסביב שולחן הממשלה.

יריב לוין: אני מוכרח להגיד לך, חבר הכנסת גילאון, אולי די עם זה?

יריב לוין: באמת די עם זה.

יריב לוין: אתה יודע, אם לשפוט לפחות על-פי ניסיון מערכות הבחירות האחרונות – ואתה הלוא חבר כנסת ותיק מאוד כאן, נדמה לי שזו כבר הקדנציה הרביעית שלך, אם אינני טועה, בבניין הזה – זה לא גרם לאיזה פרץ עצום של תמיכה בסיעתך, מהלכים מן הסוג הזה.

יריב לוין: ולא במקרה.

יריב לוין: ולא במקרה, חבר הכנסת גילאון, כי הציבור – כי הציבור, חבר הכנסת גילאון – – –

אילן גילאון: – – – אבל למה לדבר כל כך לא לעניין?

יריב לוין: תכף אני אסביר לך.

יריב לוין: אם זה לא היה ברור עד עכשיו, אני אפרט.

יריב לוין: האמן לי, לא אברח מזה.

יריב לוין: אגב, אני מוכרח לומר לך, חבר הכנסת גילאון, שלא תהיה לי שום בעיה אם אני אצטרך למשוך זמן, כי אני אוכל לפרט את מה שכבר הספקתי לקרוא ב-100 העמודים שעברתי עליהם בספרו של היושב לצדך, חבר הכנסת שלח.

יריב לוין: אני יכול להגיד לך, ספר מרתק, יש לי הרבה מה לומר עליו.

יריב לוין: אז אין מה לדאוג לי, יש לי על מה לדבר.

יריב לוין: ברוך השם, הבעיה הזאת מאחורי.

יריב לוין: אבל – – –

אילן גילאון: עדיף שתדבר על הספר שלו – – –

עפר שלח: אתה יכול לפרט – – –

יריב לוין: כן, כן, כן.

יריב לוין: לא לא, אני באמת אומר – אני באמת אומר, חבר הכנסת שלח, ספר מדהים.

יריב לוין: באמת.

יריב לוין: אני בעמוד 100, חייב להגיד לך שרק בשביל הציטוט של פקודת המבצע של סאדאת שאתה מפרט שם – דבר מדהים, באמת.

יריב לוין: אבל אנחנו עוד נדון בזה בהצעות האי-אמון, יהיה לנו – – –

עפר שלח: – – –

יריב לוין: – – – יהיה לנו זמן, אני מעריך.

יובל שטייניץ: מה זה עמוד 100?

יובל שטייניץ: גמרתי עד עמוד 300, סיימתי את הספר.

יריב לוין: כן, אני בעמוד 100, אני מודה.

יריב לוין: השר שטייניץ, האמן לי שאם תהיה השר המקשר ותצטרך לרוץ הלוך וחזור לדוכן, כפי שאני עושה, לא תגיע ליותר מעמוד 100 בפרק הזמן הזה.

יריב לוין: אין מה לעשות.

יריב לוין: אבל, חבר הכנסת גילאון, אני באמת רוצה להגיד לך לגופו של עניין.

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, חבר הכנסת גילאון, אני רוצה באמת להגיד לך לגופו של עניין.

יריב לוין: תשמע, אתה כותב בהצעה שלך על החשש הזה שחברי ועדת הכספים או ועדת הכלכלה, שדיוניהן פתוחים לגמרי – הסיכוי שיש להם בכלל מידע פנים אמיתי הוא קלוש שבקלושים, מכיוון שמה שנעשה שם נעשה כולו לאור השמש, בדיונים פתוחים, במסמכים פתוחים שמוצגים לכולם.

יריב לוין: עליהם אתה רוצה להשית חובה דרקונית לדווח מייד על כל איזו פעולה שהם עושים.

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, אני באמת פונה אליך, אולי תשכנע אותי, כי אני עד היום לא הצלחתי להבין את העניין הזה.

יריב לוין: עכשיו אני שואל אותך, חבר הכנסת גילאון, ותגיד לי בכנות: איפה יכולה להיווצר בעיה יותר גדולה?

יריב לוין: באולמה הפתוח והמצולם של ועדת הכספים, שכל מה שנעשה בה גלוי וידוע, או אולי באולמו של איזשהו שופט שדן בתיק כלכלי וספק אם מישהו בכלל ער לקיומו של הדיון לבד מהצדדים הרלוונטיים?

יריב לוין: – טוב, גברתי היושבת-ראש, זו פשוט בדיחה.

יריב לוין: הניסיון לענות לחבר כנסת מציע, שבאופן שיטתי לא רוצה להקשיב לתשובה – אני חושב שזה לא מכובד.

יריב לוין: באמת.

יואל חסון: כאילו שהממשלה מקשיבה, אדוני.

יואל חסון: נו, באמת.

טלי פלוסקוב: אני רוצה באמת להעיר את תשומת לבו של חבר הכנסת גילאון – – –

יריב לוין: תאמין לי שהקשבתי.

יריב לוין: חבר הכנסת חסון – –

טלי פלוסקוב: לא, אחר כך יש טענה שלא עונים.

טלי פלוסקוב: אז יש פה הסבר.

יריב לוין: – – אני עונה לגוף העניין בצורה רצינית, עניינית.

יריב לוין: אתה לא חייב להקשיב, זו לא הצעה שלך.

יריב לוין: אבל אני חושב שהמציע, מן הדין שיקשיב.

יעל גרמן: אבל אני דיברתי אל השר.

יעל גרמן: הוא לא הסתכל אפילו עלי.

יעל גרמן: אז בבקשה, הפוסל במומו פוסל, אדוני.

יעל גרמן: אני דיברתי אליך באופן אישי.

יריב לוין: נכון.

יריב לוין: שמעתי כל מילה, מה לעשות.

יעל גרמן: לא הסתכלת אלי.

יריב לוין: לא חייב להסתכל כדי לשמוע.

יעל גרמן: אז אולי גם הוא לא מסתכל ושומע?

יריב לוין: אני אגלה לכבוד שרת הבריאות לשעבר תגלית מדהימה: רואים דרך העיניים ושומעים מהאוזניים.

יריב לוין: אין חובה להסתכל כדי לשמוע.

יעל גרמן: אני אגלה לך תגלית מדהימה: האוזניים והעיניים שלו ממש כמו האוזניים והעיניים שלך.

יעל גרמן: אין הבדל.

יריב לוין: אם חבר הכנסת גילאון שומע אותי, אז זה מצוין, אבל נדמה לי שזה לא המצב, מה לעשות.

יריב לוין: מכיוון שכשחבר הכנסת כהן לוחש באוזנו, קצת קשה.

יריב לוין: הוא רק בן-אדם אחרי הכול.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך, חבר הכנסת גילאון, אני באמת שואל אותך: איפה יכולה להיווצר בעיה גדולה יותר, באולם הפתוח לעיני כול של ועדת הכספים או הכלכלה, או באולם הסגור במעמד שני צדדים, בלי תקשורת, בלי חשיפה, בלי שום דבר, בדיון שמתקיים באולמו של איזשהו שופט באחד מבתי-המשפט?

יריב לוין: אני אשאל אותך יותר מזה: ומה בעניינם של שופטי בית-המשפט העליון שדנים עכשיו, בימים אלה, יצטרכו לדון בעתירות בנושא הגז?

יריב לוין: כן, עם כל המשמעויות של הדבר הזה, הכלכליות והאחרות.

יריב לוין: למה אתה לא מבקש את זה מהם?

יריב לוין: למה אתה לא דורש מהם?

יריב לוין: אתה יודע מה?

יריב לוין: – – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: נו, יופי.

יריב לוין: אז הנה אני אגיד לך: כבר ביקשנו מעצמנו והחלנו על עצמנו חובה לתת הצהרות הון.

יריב לוין: החלנו על עצמנו חובה לתת הצהרות הון.

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: למה אתה לא דורש מהם לתת הצהרות הון?

יריב לוין: למה?

יריב לוין: למה, חבר הכנסת גילאון, למה?

יריב לוין: למה אתה לא מגיש במקום ים הצעות החוק האלה הצעה אחת, להחיל עליהם לא יותר – אותו הדבר, מה שחל עלינו?

יריב לוין: למה אתה לא מגיש?

יריב לוין: למה?

יריב לוין: אולי תענה לנו פעם אחת – למה?

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: אז אני אומר לך, הם לא יותר ישרים מאתנו ולא פחות; הם לא יותר הגונים מאתנו ולא פחות.

יריב לוין: תפסיק להטיל בנו דופי.

יריב לוין: תפסיק לחלק את העולם לנעלים ועליונים שאצלם אין שום אינטרס צר ושום עניין אישי, והם בחזקת צדיקים, וכאן – אנשים שכאילו יש להם רק אינטרסים צרים, רק עניינים אישיים, וכולם בחזקת מושחתים.

יריב לוין: מספיק עם זה כבר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, כבוד השר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון, אתה מעוניין לחזור?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: שוב יש שלוש דקות לחבר הכנסת לשכנע אותנו, ואז נעבור להצבעה.

אילן גילאון: אני אעשה את זה ממש בקיצור, משום שנראה לי שתשובתך מסתמכת על אי-הבנה טרגית.

אילן גילאון: אני רק רוצה להגיד לך שבבית-הספר שאני למדתי, הילדים שאמרו "למה לא הוא", הם לא היו המקובלים ביותר, ויום אחד גם אתה לא תהיה מקובל.

אילן גילאון: א.

אילן גילאון: אני אפתיע אותך: אני מקבל את הצעתך; אני מוכן להשוות לגבי האחרים.

אילן גילאון: אבל אני קודם כול אומר לך שאתה צריך להתחיל את הדרישה מעצמך.

אילן גילאון: אתה קודם כול תהיה מאה אחוז, כך שתוכל לדרוש גם מכל האחרים.

אילן גילאון: כאשר אתה מדבר בשם הרבים – אני לא יודע מה בדיוק, איך אתה מדבר כך, למה אתה מאשים אותנו – לאיזה קבוצה אתה בדיוק שייך?

אילן גילאון: ומי בכלל מאשים כאן?

אילן גילאון: ואולי צריך לבנות מחדש את האמון הזה בין אזרחי מדינת ישראל לפוליטיקאים.

אילן גילאון: אנחנו הגענו היום למצב בסטטוס חברתי יותר נמוך – תשמע טוב – מעורכי-הדין; וחלקכם גם עורכי-דין פה.

אילן גילאון: ככה הציבור מסתכל עלינו כאן.

אילן גילאון: לכן, צריך לבנות באופן שקוף את המבנה הזה ולבנות מחדש את בסיס האמון.

אילן גילאון: זו הבעיה המרכזית של המדינה הזאת.

אילן גילאון: למה לא הם?

אילן גילאון: ובכן, נתחיל מאנחנו, ואז כולם יצטרכו לעשות את זה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה לחזור למקומכם.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים על הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – חובת גילוי של מסחר בניירות ערך לחבר בוועדת הכספים או הכלכלה של הכנסת), התשע"ה–2015.

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 49 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 53 נמנעים – 1 ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – חובת גילוי של מסחר בניירות ערך לחבר בוועדת הכספים או הכלכלה של הכנסת), התשע"ה–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 49 חברי כנסת, מתנגדים – 53, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק לא עברה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/62/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לשתי הצעות חוק מוצמדות בתמיכת הממשלה, ולכן ההנמקה תהיה מהמקום, מאוד קצרה.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חברת הכנסת זהבה גלאון להציג לנו את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות לגמלה בתקופת שהייה במקלט לנשים מוכות), התשע"ה–2015.

טלי פלוסקוב: גברתי, יש לך דקה להנמקה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

זהבה גלאון: תודה רבה, גברתי.

זהבה גלאון: אני רוצה להודות לוועדת השרים לחקיקה, שתומכת בהצעת החוק להבטחת הכנסה לנשים מוכות.

זהבה גלאון: על-פי ההצעה החדשה, נשים שתשהינה במקלט לנשים מוכות בין חודש לחצי שנה תהיינה זכאיות להבטחת הכנסה, בניגוד למצב היום, שמי ששהתה חודש קודם לכן תהייה זכאית.

זהבה גלאון: אני רוצה להודות לשר האוצר, לשר הרווחה, לשרה גילה גמליאל – שתקדם גם הצעה ממשלתית – ולשר יריב לוין, ראש הוועדה.

זהבה גלאון: זו הצעה שתמנע מנשים לחזור למעגל העוני, למעגל הטרור הגברי, האלים, ותסייע להן לשמור על ביטחון כלכלי וכבוד כלכלי.

זהבה גלאון: צריך להגיד שזו רק הצעה אחת ממכלול של הצעות שהמדינה לוקחת בהן אחריות לסייע לנשים מוכות.

זהבה גלאון: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/63/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: יש לנו הצעה מוצמדת: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות אישה השוהה במקלט לנשים מוכות), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: גם לך, גברתי, יש דקה להנמקה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברותי וחברי חברי הכנסת, השרים שנתנו יד באמת להעביר את ההצעה המאוד-חשובה הזאת, זו הצעה שגם בכנסת הקודמת עברה קריאה טרומית.

עליזה לביא: יותר מדי שנים נשים לא זוכות למה שמגיע להן.

עליזה לביא: נשים מוכות נאלצות לעבור למקלט, והזכות הזאת נמנעת מהן, וההצעה הזאת באמת תתקן עוול שנמשך יותר מדי שנים.

עליזה לביא: אני קוראת לקדם את ההצעה הזאת כאן בכנסת, ואני מודה לשרה גמליאל, שבאמת עושה גם הצעה ממשלתית.

עליזה לביא: יותר מדי זמן נשים מחכות להצעה החשובה הזאת, שתגאל אותן ממסלול האלימות ותסייע בידן לחזור לדרך החיים, לקדם ולהתקדם יחד עם הילדים שלהן.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: יש לנו בקשה להתנגד.

זהבה גלאון: גברתי, גברתי, אני שכחתי.

זהבה גלאון: אני התחייבתי שאנחנו נעביר את ההצעה הזאת בקריאה טרומית – שכחתי להגיד את זה – ואנחנו נמתין להצעה הממשלתית.

עליזה לביא: גברתי, עוד דבר אחד בשם שתינו – כבר כמה שנים, החוק הזה:

עליזה לביא: אנחנו רוצות ביחד להודות לארגון הנשים ויצו על העבודה שלהן, גם במקלטים, וגם על איתור התופעה הזאת בקרב הנשים השוהות במקלטים.

עליזה לביא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אעשה את זה מאוד בקצרה.

חיים כץ: קודם כול, שמעתי את חברת הכנסת זהבה גלאון אומרת: מעבירים בקריאה הטרומית ומחכים; לא שמעתי את חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: – – –

חיים כץ: מצטרפת.

חיים כץ: מצטרפת.

חיים כץ: יחד עם זה, אני שמח שאת מעורבת במשרדי והחלטת שמי שיגיש את זה זו השרה גמליאל, שזה לא נוגע למשרדה.

חיים כץ: אז זה בסדר, זה בסדר.

חיים כץ: אנחנו נעשה את מה שאנחנו צריכים לעשות כדי לקדם את העניינים.

חיים כץ: השרה גמליאל תתעסק באזרחים ותיקים ובמגדרים, ואני אתעסק במשרדי.

חיים כץ: אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה הטרומית.

עליזה לביא: אדוני השר, תודה רבה – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אתה רוצה עכשיו להתנגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: יש לנו בקשה להתנגדות של חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לאיזו הצעת חוק אתה רוצה להתנגד?

יואב קיש: יואל, על מה אתה רוצה?

יואב קיש: – – –

טלי פלוסקוב: אתה צריך להחליט.

יואל חסון: של זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: של זהבה גלאון.

יואב קיש: על מה אתה רוצה – – –?

יואב קיש: הרי אתה לא מתנגד – – –

יצחק הרצוג: יואב, כשתהיה באופוזיציה, אתה תדע.

יואב קיש: – – –

יצחק הרצוג: – – – בקרוב.

יואב קיש: אני אף פעם לא אהיה בעד – – –

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אחד מחברי הכנסת שיושבים כאן אתנו בבניין הזה, אמר את הדברים הבאים: תל-אביב היא לא חלק ממדינת ישראל.

יואל חסון: היא נוגדת כל מה שקשור לרעיון היהודי במדינה.

יואל חסון: תל-אביב מתנהלת כמו מדינה בפני עצמה – אנשים שלא מבינים את זה – והיא לא חלק ממדינת ישראל, ועוד כל מיני כזבים ודברים לא חכמים במיוחד.

יואל חסון: חבר הכנסת זוהר – – –

קריאות: – – –

קריאה: – – – כל מה שכתוב ב"הארץ"?

יואב קיש: יואל, מה עם רמת-גן?

יואב קיש: מה עם רמת-גן?

יואב קיש: – – – תל-אביב.

יואב קיש: מה קורה?

יואל חסון: חבר הכנסת זוהר, אני רוצה לומר לך דבר אחד: לא רק באמירותיך אתה מנסה לחלק אותנו שבטים-שבטים, לא רק באמירותיך אתה רוצה לחלק ולפלג את המדינה הזאת; גם בכל מיני הצעות חוק הזויות שמנסות לשנות כאן סטטוס-קוו של שנים.

יואל חסון: אני שואל אתכם, חברי הכנסת בקואליציה: האם המפלגות החרדיות והדתיות במדינת ישראל היו צריכות את חבר הכנסת מיקי זוהר שיבוא להגן על השבת?

מיקי לוי: כן.

יואל חסון: אתה הדתי הגדול?

מיקי לוי: כן.

יואל חסון: אותך היו צריכים שתבוא ותגן על השבת?

יואל חסון: אתה?

יואב קיש: רגע, יואל, אז אתה לא מצביע בעד?

יואב קיש: אתה לא מצביע בעד החוק הזה?

יואל חסון: אתה?

יואל חסון: אתה תגן על השבת?

מירב בן ארי: על מה אתה צועק?

איילת נחמיאס ורבין: על מה הוא צועק?

יואל חסון: על מה בדיוק?

יואל חסון: חבר הכנסת זוהר הוא יותר מחבר הכנסת פרוש או יותר מחבר הכנסת השר דרעי, או יותר מהמפלגות החרדיות שרוצות לשמר פה את הסטטוס-קוו?

יואל חסון: אתה, חבר הכנסת זוהר, מאלה שמנסים לפרק את החברה הישראלית, מנסים לעשות כאן הפרד ומשול בחברה הישראלית ולחזור כאן לשבטים-שבטים.

יואל חסון: ואני אומר לכם פה, חברי חברי הכנסת: כמו שאני יודע בוודאות שהצעת החוק שלך אף פעם לא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל, אני גם יודע – –

יואב קיש: יואל, זו ההצעה הבאה.

יואב קיש: התבלבלת.

יואל חסון: – – שבסוף, חבר הכנסת זוהר, בימים שאתה כבר לא תהיה כאן, תהיה כאן ממשלה שפויה, ממשלה טובה, ממשלה שתעסוק בלחבר בעם ישראל ולא להפריד בעם ישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: יהיו לנו שתי הצבעות נפרדות כרגע.

טלי פלוסקוב: הצבעה ראשונה – על הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות לגמלה בתקופת שהייה במקלט לנשים מוכות), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

יואב קיש: זהבה, אנחנו מפרגנים לך.

יואב קיש: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 77 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות לגמלה בתקופת שהייה במקלט לנשים מוכות), התשע"ה–2015, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 77 חברי כנסת בעד, אחד מתנגד.

עאידה תומא סלימאן: לוועדה למעמד האישה.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לתקן: חברת הכנסת מירב בן ארי הצביעה במקום רועי פולקמן, ורועי פולקמן הצביע במקום אלי כהן.

טלי פלוסקוב: אלי כהן בכלל לא הצביע.

טלי פלוסקוב: אלי כהן לא נוכח באולם.

מירב בן ארי: ואני גם הצבעתי לעצמי.

טלי פלוסקוב: אה, זאת הייתה – – –?

טלי פלוסקוב: אז פעמיים?

מירב בן ארי: צריך להוריד את ההצבעה של אלי כהן.

טלי פלוסקוב: צריך להוריד אחד.

טלי פלוסקוב: אלי כהן לא נוכח באולם.

קארין אלהרר: – – –

טלי פלוסקוב: אז שוב, 77 בעד, אחד מתנגד.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק תעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

עאידה תומא סלימאן: לוועדה למעמד האישה.

טלי פלוסקוב: אתם מציעים לוועדה למעמד האישה?

יואב קיש: לא.

טלי פלוסקוב: זה אומר שההצעה עוברת לוועדת הכנסת, ושם יקבלו החלטה באיזו ועדה יהיה המשך הדיון כי יש פה שתי בקשות שונות.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה הבאה.

רויטל סויד: למה לא לוועדה למעמד האישה?

טלי פלוסקוב: כי הייתה פה הצעה לוועדת העבודה והרווחה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כולם מסכימים להעביר את זה לוועדה – – –

מכלוף מיקי זוהר: לא.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: זהו, סגור, זה עובר לוועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: ההצבעה הבאה – על הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות אישה השוהה במקלט לנשים מוכות), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 75 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות אישה השוהה במקלט לנשים מוכות), התשע"ה–2015, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 75 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

עאידה תומא סלימאן: למעמד האישה.

טלי פלוסקוב: למעמד האישה?

טלי פלוסקוב: כולם מסכימים למעמד האישה?

מכלוף מיקי זוהר: לא.

טלי פלוסקוב: שוב – עוברת לוועדת הכנסת, ושם תתקבל ההחלטה באיזה ועדה יתקיים המשך הדיון.

טלי פלוסקוב: רבותי, יש לנו הודעה אישית של חבר הכנסת מיקי זוהר.

מכלוף מיקי זוהר: לא צריך.

טלי פלוסקוב: לא צריך?

טלי פלוסקוב: אוקיי, מוותר.

מיקי לוי: למה?

מיקי לוי: נשמע מה יש לך להגיד.

יואל חסון: שנדע עם מי יש לנו עסק.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/2112/20; נספחות.

יואל חסון: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק יום המנוחה השבועי, התשע"ו–2015, של חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר ודוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: ינמק חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

טלי פלוסקוב: תשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

טלי פלוסקוב: אדוני, עשר דקות.

מכלוף מיקי זוהר: אני מציע לחברי האופוזיציה להקשיב בקשב רב, כי גם קודם לכן הותקפתי על-ידי חבר הכנסת יואל חסון.

מכלוף מיקי זוהר: טוב, חברים, בואו נודה על האמת, המחנה הציוני קיים דיון בחוק שלי.

מכלוף מיקי זוהר: הוא קיים דיון בגלל אדם אחד, כנראה האדם הסוציאלי היחיד שנשאר במחנה הציוני – חבר הכנסת יוסי יונה ביקש דיון מעמיק בחוק.

מכלוף מיקי זוהר: למה?

מכלוף מיקי זוהר: כי מסתבר שהחוק הזה הוא יהודי סוציאלי; הוא לא חוק שמדבר על כפייה דתית.

מכלוף מיקי זוהר: הרי קל לתקוף את החוק הזה באמצעות טענות על כפייה דתית.

מכלוף מיקי זוהר: אם לא תהיה הטענה של כפייה דתית, איך יצדיקו – – –

איילת נחמיאס ורבין: סוציאליסט גדול.

איילת נחמיאס ורבין: הצבעת עם עמיר פרץ?

איילת נחמיאס ורבין: הסוציאליסט הגדול.

מכלוף מיקי זוהר: אני מבקש שהיא לא תפריע לי.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה לדבר ברצף.

מכלוף מיקי זוהר: היא מפריעה לי לדבר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני מבקשת.

איילת נחמיאס ורבין: הסוציאליסט הגדול.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני אתחיל להוציא את חברי הכנסת מהאולם.

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

מכלוף מיקי זוהר: זה נורא נורא קשה, אבל אני נותן לך את הפתרון למה הייתם חייבים להצביע נגד החוק; למה שלי יחימוביץ, אם הסוציאליזם במדינת ישראל, הייתה צריכה להצביע היום נגד החוק; למה בוז'י הרצוג, מי שמציג את עצמו כסוציאל-דמוקרט, היה צריך להצביע נגד החוק.

איציק שמולי: למה אתה פונה אלינו?

איציק שמולי: תשכנע קודם את החברים שלך בליכוד.

איציק שמולי: תשכנע את החברים שלך בליכוד.

מכלוף מיקי זוהר: למה איציק שמולי, איש סוציאלי בכל רמ"ח איבריו, היה צריך להצביע נגד החוק.

איציק שמולי: תשכנע את דוד ביטן.

איציק שמולי: תשכנע קודם את דוד ביטן.

עליזה לביא: אתה סוחר בשבת.

איילת נחמיאס ורבין: אתה, אל תדבר על ציבור תל-אביבי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

מכלוף מיקי זוהר: למה מרב מיכאלי, אשת סוציאל-דמוקרט, הייתה צריכה להצביע נגד החוק.

מכלוף מיקי זוהר: אני אנקוב בשמותיכם אחד אחד.

מכלוף מיקי זוהר: למה עמיר פרץ, איש סוציאלי בכל רמ"ח איבריו, היה צריך להצביע נגד החוק?

מכלוף מיקי זוהר: אני אגיד לכם למה – – –

עליזה לביא: אתה סוחר בשבת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

מכלוף מיקי זוהר: אני אגיד לך למה: כי רון חולדאי צלצל לברך.

מכלוף מיקי זוהר: חברים, אנחנו יודעים שהציבור התל-אביבי תמך במחנה הציוני ואנחנו יודעים שלציבור התל-אביבי יש בעיה עם החוק שלי.

מכלוף מיקי זוהר: אז רון חולדאי צלצל – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אל תיתני לי להמשיך במשפט.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו לא רוצים לעשות נזק לעניין הסוציאלי, אבל עדיין אנחנו מפחדים ממך, רון חולדאי, אנחנו חוששים ממך, כי אתה מחזיק ציבור שלם שתמך בנו בבחירות האחרונות.

מכלוף מיקי זוהר: זו הסיבה.

מכלוף מיקי זוהר: פחדתם להפסיד את הקול התל-אביבי, תודו באמת; ויתרתם על העקרונות שלכם, העקרונות הסוציאליים, בשביל להרוויח קול תל-אביבי.

חיים ילין: מה זה שייך?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

איציק שמולי: מיקי, תבוא ללוד.

מכלוף מיקי זוהר: צריך להודות באמת, חברים.

איציק שמולי: בוא ללוד יום אחד.

איציק שמולי: תבוא ללוד יום אחד.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה לומר דבר אחד קטן: בסופו של דבר, אני שמעתי את הביקורת בשבועות האחרונים – – –

איציק שמולי: תבוא ללוד.

מיקי לוי: אפילו דוד ביטן אמר שהוא – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

מכלוף מיקי זוהר: אני שמעתי את הביקורת בשבועות האחרונים – – –

איציק שמולי: אתה רוצה לסגור את לוד, לא את תל-אביב.

איציק שמולי: את לוד.

מכלוף מיקי זוהר: אני שמעתי את הביקורת בשבועות האחרונים, שמעתי אותה היטב, ושמעתי גם מאיפה היא מגיעה.

איציק שמולי: – – – לסגור את לוד.

איציק שמולי: דבר עם הליכוד הליברלי – – –

מכלוף מיקי זוהר: שמעתי מאיפה היא מגיעה.

מכלוף מיקי זוהר: בסופו של דבר, היא מגיעה ממקום מאוד מאוד מאוד ברור – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, זאת פעם אחרונה שאני לא ממשיכה את המשפט.

מכלוף מיקי זוהר: – – היא מגיעה מקבוצות כוח שמשפיעות על התקשורת.

מיקי לוי: – – –

מכלוף מיקי זוהר: גברתי היושבת-ראש, הם לא נותנים לי.

מכלוף מיקי זוהר: את רואה?

מכלוף מיקי זוהר: קשה להם לשמוע את האמת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

מכלוף מיקי זוהר: הציבור התל-אביבי לחץ אתכם.

יואל חסון: זה לא יעבור.

מכלוף מיקי זוהר: אתם לא – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

מכלוף מיקי זוהר: – – – שמבקשת – – –

מיקי לוי: – – –

מיכל רוזין: – – –

יואל חסון: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית, ואני מבקשת לצאת מהאולם.

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מבקשת לצאת מהאולם.

מיקי לוי: – – – שמבקשים יום מנוחה אחד בשבוע?

מיקי לוי: אתם לא יכולים לייצג אותם.

מיקי לוי: אתם מייצגים את התל-אביבים – – – (חבר הכנסת מיקי לוי יוצא מאולם המליאה.

מיקי לוי: )

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אדוני, חבר הכנסת מיקי מכלוף, רגע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי זוהר.

יואל חסון: – – – אתם פוגעים בתל-אביבים.

מכלוף מיקי זוהר: כי מי – – – זה החברים שלנו בפריפריה.

יואל חסון: תתבייש לך – – –

מכלוף מיקי זוהר: החברים שלנו בפריפריה.

מכלוף מיקי זוהר: החברים שלנו בבית-שאן, החברים שלנו בקריית-גת, החברים שלנו בירוחם – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית, ואני מבקשת לצאת מהאולם.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: כן, כן.

מכלוף מיקי זוהר: – – החברים שלנו מהפריפריה עוזרים לנו כל פעם מחדש, ואנחנו לא נפקיר אותם.

מכלוף מיקי זוהר: אתם מפקירים אותם פעם אחד פעם בשביל הציבור התל-אביבי.

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו לא נעשה את זה.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו נשמור על הפריפריה.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו נגן עליה, ויחד עם זה נגן על העקרונות של האנשים החלשים.

איילת נחמיאס ורבין: אל תדבר על תל-אביבים – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית ומבקשת לצאת מהאולם.

חיים ילין: למה אתה לא מצביע?

חיים ילין: למה אתה לא – – – את החוק?

מיכל רוזין: – – –

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו נגן על האנשים החלשים, על בעלי העסקים החלשים.

יואל חסון: – – – אתה מדבר?

יואל חסון: – – – בכלל?

מכלוף מיקי זוהר: יואל, אל תתרגז כל כך.

יואל חסון: – – – זה לא – – –

מכלוף מיקי זוהר: יואל, זה לא בריא לך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי זוהר, אני מבקשת לעצור עד שהחברים יצאו מהאולם.

טלי פלוסקוב: (חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין יוצאת מאולם המליאה.)

מכלוף מיקי זוהר: בשמחה, אני אעצור.

יואל חסון: החוק הזה לא יעבור, ואתה יודע שהוא לא יעבור.

חיים ילין: מיקי זוהר, למה אתה לא מצביע?

חיים ילין: למה אתה מוריד את החוק?

מכלוף מיקי זוהר: אני אענה לך.

מכלוף מיקי זוהר: אני אענה לך.

מכלוף מיקי זוהר: אני אענה לך.

מכלוף מיקי זוהר: אני מודיע לחברים – – – (חבר הכנסת יואל חסון יוצא מאולם המליאה.

מכלוף מיקי זוהר: )

חיים ילין: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני מבקשת לשבת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

מכלוף מיקי זוהר: אפשר לדבר?

מכלוף מיקי זוהר: אתם שאלתם שאלה, אתם רוצים תשובה?

מכלוף מיקי זוהר: תמר, את רוצה תשובה?

מכלוף מיקי זוהר: תקשיבו.

מכלוף מיקי זוהר: אני עשיתי – – –

תמר זנדברג: – – –

מכלוף מיקי זוהר: את רוצה תשובה?

מכלוף מיקי זוהר: את רוצה תשובה?

מכלוף מיקי זוהר: אני אענה לך.

תמר זנדברג: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זנדברג, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

מכלוף מיקי זוהר: אפשר להפסיק?

מכלוף מיקי זוהר: היא לא מפסיקה – – –

טלי פלוסקוב: אני מנסה.

טלי פלוסקוב: אתה רואה שאני מפנה את האולם.

טלי פלוסקוב: מי שיפריע לך יצא מהאולם.

מכלוף מיקי זוהר: נחמד שעפו כל כך הרבה אנשים החוצה היום.

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: עם חוק כל כך חשוב, שלקחתם את החוק הזה – – –

תמר זנדברג: אתה פחדן, תעשה הצבעה.

מיכל רוזין: הצבעה.

מיכל רוזין: הצבעה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

מכלוף מיקי זוהר: – – – למה?

מכלוף מיקי זוהר: ממה אתן מפחדות?

מכלוף מיקי זוהר: ממה אתן חוששות?

מכלוף מיקי זוהר: – – –

מיכל רוזין: – – –

מכלוף מיקי זוהר: איפה הסוציאליזם הגדול?

מכלוף מיקי זוהר: איפה הוא נעלם?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רוזין, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לצאת מהאולם.

מכלוף מיקי זוהר: לאן הוא הלך?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זנדברג, אני מבקשת לצאת מהאולם, קריאה בפעם השלישית.

מיכל רוזין: – – –

מכלוף מיקי זוהר: אבד, כאילו לא היה.

מכלוף מיקי זוהר: כי הציבור התל-אביבי הכניס את מרצ לכנסת.

טלי פלוסקוב: רבותי, כל חבר כנסת יש לו זכות להביע את עמדתו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: (חברת הכנסת מיכל רוזין יוצאת מאולם המליאה.

טלי פלוסקוב: ) (חברת הכנסת תמר זנדברג יוצאת מאולם המליאה.)

מכלוף מיקי זוהר: בלי תל-אביב, אני יודע שמרצ לא הייתה בכנסת, אבל איפה הסוציאליזם הנאור שלכם?

מכלוף מיקי זוהר: היכן הוא נעלם?

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה לשאול, לומר לכם – שאלו אותי אם אני מסוגל להעביר את ההצבעה.

חיים ילין: – – –

מכלוף מיקי זוהר: אני אענה לך.

מכלוף מיקי זוהר: עכשיו אני אענה לך.

מכלוף מיקי זוהר: אתם רוצים לדעת – – –

חיים ילין: עשית מהשבת כסף, תתבייש.

קריאה: זה לא קשור לתל-אביב – – –

מכלוף מיקי זוהר: אוקיי.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה להגיד לך – – –

חיים ילין: מה יהיה עם עסקים מחוץ לתל-אביב?

מירב בן ארי: – – –

איציק שמולי: – – – תל-אביב.

מכלוף מיקי זוהר: הו, זה יפה, זה יפה.

קריאה: לא, לא, לא.

מכלוף מיקי זוהר: אין בעיה שתהיי תל-אביבית גאה, אבל תפסיקו לוותר על הרעיון היהודי שם.

מכלוף מיקי זוהר: תחזקו קצת את היהדות.

מכלוף מיקי זוהר: היהדות זו הזכות שלנו בארץ הזו.

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: תל-אביב זנחה את הרעיון היהודי פעם אחר פעם, ואם אנחנו לא נגן על היהדות הזו, איך נצדיק את הקיום שלנו?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי וחבר הכנסת פולקמן.

טלי פלוסקוב: כשמישהו מוציא משהו, אתם צריכים לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: אז בבקשה.

טלי פלוסקוב: (חברת הכנסת מירב בן ארי יוצאת מאולם המליאה.) (חבר הכנסת רועי פולקמן יוצא מאולם המליאה.)

מכלוף מיקי זוהר: בן-גוריון, איש חילוני גמור, עמד עם ספר התנ"ך ואמר: הנה הקושאן, הנה הזכות שלנו בארצנו, הזכות האלוקית – –

קריאה: – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – למה בתל-אביב מתעלמים מזה, בוז'י?

יצחק הרצוג: – – –

מכלוף מיקי זוהר: למה הם רוצים לשכוח את הרעיון היהודי?

יצחק הרצוג: – – – להפריד את הדת מהמדינה.

מכלוף מיקי זוהר: למה הם רוצים להפוך את העיר הזאת לעיר ישראלית ודמוקרטית?

יצחק הרצוג: בוא ותאמץ את כל מה – – – בן-גוריון.

מכלוף מיקי זוהר: מה רע בעיר יהודית ודמוקרטית?

מכלוף מיקי זוהר: מה רע בזה?

מכלוף מיקי זוהר: לשם הם חותרים.

מכלוף מיקי זוהר: לכך אני לא אתן יד.

מכלוף מיקי זוהר: אני לא אתן יד.

קריאה: אל תיתן.

איציק שמולי: שנה מאסר – – –

קריאה: תצביע.

קריאה: תצביע.

מכלוף מיקי זוהר: לגבי ההצבעה – יכולתי להעביר את החוק הזה היום.

איציק שמולי: איראן זה כאן.

מכלוף מיקי זוהר: יושבים פה חברים בסיעה הערבית שעדיין לא הבהירו אם הם יצביעו בעד או נגד.

מכלוף מיקי זוהר: תשאלו את הסיעה הערבית מה העמדה שלה.

איציק שמולי: איראן זה כאן.

חיים ילין: – – –

מכלוף מיקי זוהר: אם הסיעה הערבית הייתה תומכת בחוק, הייתי יכול להעביר אותו.

מכלוף מיקי זוהר: אני קיבלתי היום פנייה רשמית גם – – –

טלי פלוסקוב: חיים ילין, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית, ואני מבקשת לצאת.

חיים ילין: – – –

טלי פלוסקוב: שלישית.

טלי פלוסקוב: אתה אפילו לא שומע אותי.

טלי פלוסקוב: אצלי הכול רשום.

מכלוף מיקי זוהר: הוא יושב שם גם לא במקום שלו.

חיים ילין: ארבע מדינות יש: תל-אביב, הערבים – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, אני מבקשת לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: (חבר הכנסת חיים ילין יוצא מאולם המליאה.)

מכלוף מיקי זוהר: חיים, ועוטף-עזה.

מכלוף מיקי זוהר: אל תשכח את עוטף-עזה.

מכלוף מיקי זוהר: שלפחות יגידו שאמרת משהו רציני.

מכלוף מיקי זוהר: חברים, חברים – –

איציק שמולי: – – – מיקי, איראן זה כאן.

מכלוף מיקי זוהר: – – הרעיון פה – אז רגע, שנת מאסר זה כל ה-issue?

מכלוף מיקי זוהר: יכולנו להוריד את זה בוועדות, אל תחפשו תירוצים.

איציק שמולי: – – – ועסקים בלוד ורמלה שאתה לא דואג להם.

מכלוף מיקי זוהר: אה, והעסקים בלוד ורמלה לא רוצים לנוח?

איציק שמולי: מי יבוא לקנות בלוד ורמלה?

איציק שמולי: מתי יבואו לקנות בלוד ורמלה?

איציק שמולי: מתי?

מכלוף מיקי זוהר: העסקים בלוד ורמלה לא צריכים יום מנוחה?

איציק שמולי: הם צריכים – – –

מכלוף מיקי זוהר: העסקים הקטנים בלוד ורמלה לא צריכים יום מנוחה?

מכלוף מיקי זוהר: העובדים המוחלשים ברמלה ובלוד, שמחויבים לבוא לסופרמרקט ולהקליד על הקופה, הם לא צריכים יום מנוחה, איציק?

מכלוף מיקי זוהר: אתה איש סוציאלי?

איציק שמולי: – – – בסופי שבוע – – – מי יבוא?

איציק שמולי: מתי – – –?

מכלוף מיקי זוהר: ככה מדבר אדם שרוצה זכויות סוציאליות?

איציק שמולי: – – – מתי?

מכלוף מיקי זוהר: – – –

איציק שמולי: אתה דואג להם?

איציק שמולי: אתה לא דואג להם, אתה דופק אותם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת שמולי אני קוראת לך לסדר בפעם השלישית.

מכלוף מיקי זוהר: אני מתפלא עליך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי, אני מבקשת לצאת מהאולם.

מכלוף מיקי זוהר: וזה לא מתאים לך.

מכלוף מיקי זוהר: איציק שמולי?

טלי פלוסקוב: כן, הגעתי לאיציק שמולי.

מכלוף מיקי זוהר: צר לי שגם לך גרמתי לצאת.

קריאה: ברל כצנלסון מתהפך בקבר.

קריאה: (חבר הכנסת איציק שמולי יוצא מאולם המליאה.

קריאה: )

טלי פלוסקוב: רבותי, יש לכל חבר כנסת עשר דקות להביע ולהציג את החוק שלו.

טלי פלוסקוב: לא מסכימים?

טלי פלוסקוב: אל תצביעו.

טלי פלוסקוב: זה לא ייתכן שאתם תפריעו ותריבו פה בקול רם.

טלי פלוסקוב: זה הכול.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: חברים, המדינה הזאת תישאר לנצח מדינה יהודית ודמוקרטית – –

טלי פלוסקוב: עכשיו נגיע לישראל ביתנו.

מכלוף מיקי זוהר: – – וכמדינה יהודית ודמוקרטית היהדות תחייב אותנו ליום מנוחה אחד בשבוע, והוא יהיה יום השבת, תרצו או לא תרצו.

מכלוף מיקי זוהר: והזכויות הסוציאליות שיש במדינת ישראל יקבעו שכל יהודי באשר הוא שירצה לנוח יום אחד בשבוע, ביום השבת, הוא ינוח בו, על אפכם ועל חמתכם, ותעשו מה שאתם רוצים – –

סופה לנדבר: – – –

נחמן שי: מתי קראת את ברל כצנלסון בפעם האחרונה?

מכלוף מיקי זוהר: – – תקראו לי "כופה דתי" ותקראו לי "חשוך" ותקראו לי "משיחי" – אני אלך עם דרכי באמת ובאמונה עד הניצחון, בעזרת השם.

מכלוף מיקי זוהר: עד לניצחון.

מכלוף מיקי זוהר: כי הניצחון שלי הוא ניצחון של עם ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: הוא יוביל את העם הזה לשקט, הוא יוביל אותו לנחת והוא יוביל אותו להצלחה אדירה, כי אנחנו פה בזכות גורם אחד פשוט, שלא תטעו: בזכות הקדוש-ברוך-הוא.

מכלוף מיקי זוהר: אמר את זה גם בן-גוריון, גם אני אומר את זה.

מכלוף מיקי זוהר: החוק הוא חוק יהודי סוציאלי – –

נחמן שי: – – – כל יום שבת.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: – – תפנימו את זה.

מכלוף מיקי זוהר: תפסיקו לתקוף אותו בדרכים שהן לא האמת.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, הנה, אתה אומר, אלעזר שטרן, אתה בעצמך נגד מסחר בשבת, אז מה אתה עכשיו מתייפייף?

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים, חבר הכנסת מיקי זוהר.

מכלוף מיקי זוהר: אתה רק רוצה תחבורה ציבורית בשבת, אבל גם אתה בעצמך נגד מסחר.

מכלוף מיקי זוהר: הרבה אנשים פה רוצים להתייפייף אל מול הציבור התל-אביבי – גם יש עתיד, גם מפלגת המחנה הציוני.

מכלוף מיקי זוהר: אני לא מתרשם מזה.

מכלוף מיקי זוהר: זה פופוליזם זול.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אדוני, נא לסיים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מכלוף מיקי זוהר: אני אומר את האמת, ואני אלך אתה עד הסוף.

אלעזר שטרן: תביא להצבעה.

יעל גרמן: מה עם כולנו?

מכלוף מיקי זוהר: ההצבעה נדחית למועד קרוב, והנה, אני מדגיש, חברים: מועד קרוב מאוד.

מכלוף מיקי זוהר: מועד קרוב מאוד.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת מיקי זוהר.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר, ולכן אנחנו לא פותחים בדיון.

טלי פלוסקוב: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הנשק הבלתי-חוקי בחברה הערבית והשלכותיו על החברה הערבית ומחוצה לה

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעה הבאה, הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא – – –

משה גפני: רגע, מה עם ההצעה הזאת?

טלי פלוסקוב: אין, ההצעה הזאת – אמרנו: התשובה וההצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: אין דיון.

טלי פלוסקוב: אין דיון, אמרתי את זה בתחילת הדיון – – –

משה גפני: למה?

טלי פלוסקוב: ככה סוכם.

משה גפני: אני חיכיתי – 27 שנים אני בכנסת – שיעלה חבר כנסת ממפלגה חילונית וידבר על השבת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו, נכון לרגע זה, סיימנו את הדיון על הסעיף הזה, ולכן עברתי לסעיף הבא – –

קריאות: רוצים הצבעה.

טלי פלוסקוב: – – הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הנשק הבלתי-חוקי בחברה הערבית והשלכותיו בחברה הערבית ומחוצה לה, הצעה לסדר-היום מס' 2279 של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: יש לך עשר דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש – גפני, לאן אתה הולך?

עיסאווי פריג': הרב גפני, לאן אתה הולך?

טלי פלוסקוב: הח"כים המורחקים יכולים להיכנס לאולם.

משה גפני: אתה לא מדבר על שבת – – –

עיסאווי פריג': נו, אני אמשיך את השבת, מה אתה מתעצבן?

עיסאווי פריג': בואו נמשיך את השבת.

עיסאווי פריג': רוצים רוגע – – –

משה גפני: למה אתה מתערב בוויכוח בין היהודים – – –?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, אנחנו כבר בסעיף הבא.

טלי פלוסקוב: לכן, כאשר ואם אנחנו נחזור לדיון, אני אתן לך זכות דיבור.

טלי פלוסקוב: בסדר?

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו עוברים לסעיף הבא.

משה גפני: – – –

עיסאווי פריג': גפני – – –

משה גפני: עובדים לא מתקבלים לעבודה בגלל שהם שומרים שבת.

משה גפני: עובדים לא מתקבלים לעבודה.

עיסאווי פריג': גפני, חבר הכנסת מיקי זוהר, אני לקחתי כותרת ואני יושב ביני לבין עצמי וחושב: הוא לא רוצה תל-אביב ישראלית דמוקרטית.

עיסאווי פריג': ככה הבנתי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת זוהר לא רוצה את תל-אביב ישראלית דמוקרטית.

עיסאווי פריג': רוצה אותה יהודית.

קריאה: דמוקרטית.

עיסאווי פריג': דמוקרטית.

עיסאווי פריג': אתה פוחד – – –

משה גפני: – – –

עיסאווי פריג': אתה אמרת, אתה הורדת את המסכה, כמו רבים, ופוחד מהישראליות.

עיסאווי פריג': אתה לא ישראלי.

עיסאווי פריג': זה משמע הדברים.

עיסאווי פריג': אתה יהודי, נקודה.

עיסאווי פריג': זה מה שאתה.

מכלוף מיקי זוהר: גם יהודי וגם ישראלי.

עיסאווי פריג': לא, אתה לא ישראלי.

עיסאווי פריג': אתה פוחד מהישראליות.

עיסאווי פריג': אתה עוד – – –

מכלוף מיקי זוהר: אני פוחד?

מכלוף מיקי זוהר: אתה לא יהודי במדינה הזאת.

מכלוף מיקי זוהר: מזה אני פוחד.

עיסאווי פריג': אתה עוד לא מצאת את עצמך.

עיסאווי פריג': אתה פוחד – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – – שזה יהיה לנצח.

עיסאווי פריג': אתה פוחד מהישראליות.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי זוהר.

עיסאווי פריג': עכשיו, למה אני אומר את זה, חברים?

עיסאווי פריג': זה מתחיל בתל-אביב?

עיסאווי פריג': הרי זה קיים ביישובים הערביים מזמן.

עיסאווי פריג': למה, חברים, למה החלטתי לעלות ולבקש ועדת חקירה פרלמנטרית על הנשק הבלתי-חוקי?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': גילינו, כשהיה הפיגוע בתל-אביב, הרצח, ביום שישי, בא ראש הממשלה ועמד וגילה לנו דבר שהפתיע אותנו; גילה לנו ראש הממשלה ואמר שהוא לא מוכן, לא מוכן למצב: לא יהיו שתי מדינות בישראל.

עיסאווי פריג': גילה משהו חדש.

עיסאווי פריג': גילה ראש הממשלה שיש מדינה בתוך מדינה – מדינה שלא ידענו עליה, וחיכינו לראש הממשלה שיגיד.

עיסאווי פריג': ואני שואל אתכם, חברים: אין מחדל בזה שראש הממשלה בא ומודה ומתוודה שיש לו מדינה בתוך מדינה?

עיסאווי פריג': זה לא כישלון של ראש ממשלה בשבע שנים רצופות וראש ממשלה בארבע קדנציות?

עיסאווי פריג': אני שואל: בוקר טוב, אליהו.

עיסאווי פריג': איפה היית, אדוני ראש הממשלה, בכל שנות כהונתך?

עיסאווי פריג': איפה היית בארבע הממשלות שניהלת?

עיסאווי פריג': גילית פתאום שיש לך מדינה בתוך מדינה?

עיסאווי פריג': אני שואל: איפה היית?

עיסאווי פריג': ומשום כך, חברים, אני אומר, ושואל את עצמי: כשהתרענו – כל הח"כים הערבים, כל החברה הערבית – כשהתרענו וזעקנו עשרות שנים שיש לנו טרור אזרחי בתוך החברה הערבית, אתם אטמתם אוזניים.

עיסאווי פריג': לא רציתם לשמוע את זה.

עיסאווי פריג': זה לא עניין אתכם.

עיסאווי פריג': עכשיו ראש הממשלה רוצה כותרת – הולך לתל-אביב ומשיג את הכותרת: לא יוקמו שתי מדינות.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': נכון לעכשיו זה בגדר הצהרה, אבל שתי המדינות ימשיכו להיות.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי זה בכפר-קאסם, וזה בטייבה, וזה באום-אלפחם.

עיסאווי פריג': זה שם.

עיסאווי פריג': לא יעבור – אז יאללה, שימשיך.

יעקב פרי: עיסאווי, זאת אותה מדינה.

עיסאווי פריג': אותה מדינה?

עיסאווי פריג': לא, אבל ראש הממשלה אומר "שתי מדינות".

עיסאווי פריג': לא, הוא אמר את זה.

עיסאווי פריג': למה לנו לקחת את זה למקום אחר?

עיסאווי פריג': ב-15 השנים האחרונות, כשנרצחו 1,100 אזרחי מדינת ישראל בחברה הערבית, זה – יאללה, מותר, מותר.

עיסאווי פריג': כשזעקנו וצעקנו – קדימה, אז מה?

עיסאווי פריג': שיחיו עם זה.

עיסאווי פריג': אני רוצה, חברים, לשתף אתכם רק בשניים-שלושה נתונים.

עיסאווי פריג': היום השתתפתי בישיבת ועדת הפנים כשחבר הכנסת אמסלם נזעק למשימה שהפכה להיות משימה לאומית: לטפל בנשק הבלתי-חוקי.

עיסאווי פריג': קיים דיון בוועדת הפנים.

עיסאווי פריג': נציג המשטרה ונציג צה"ל אמרו: תקשיבו, חברים, תקשיבו למספרים.

עיסאווי פריג': נציג צה"ל אמר שבשנה, בממוצע, נגנבים מבסיסי צה"ל בין 80 ל-90 כלי נשק.

עיסאווי פריג': זהו.

עיסאווי פריג': נגנבים בין 80 ל-90 כלי נשק, לפי אומדן לא רשמי, אבל המשטרה מאשרת את זה באופן לא רשמי – מהשיחות אתה.

עיסאווי פריג': חברים, לפי אומדן ישנם – –

עבדאללה אבו מערוף: – – – נמכרים.

עיסאווי פריג': – – ביישובים הערביים קרוב לחצי מיליון כלי נשק.

עיסאווי פריג': אתם מפנימים?

עיסאווי פריג': קרוב לחצי מיליון כלי נשק בלתי חוקיים.

עיסאווי פריג': בטייבה לבד, לפי הערכת המשטרה, יש 24,000 כלי נשק, אתם מבינים?

עיסאווי פריג': וצה"ל והמשטרה, היום בוועדת הפנים, אומרים לנו: ממוצע שנתי – בין 80 ל-90.

עיסאווי פריג': אז אני שואל אתכם: אם מדובר במאות-אלפי כלי נשק בלתי חוקיים, ואומרים בצה"ל שנגנבים מהם בין 80 ל-90, אז מה מקור הנשק?

עיסאווי פריג': תעזרו לנו.

עיסאווי פריג': מה מקור הנשק?

עיסאווי פריג': מה מקור הנשק?

עיסאווי פריג': אין לכם תשובה.

עאידה תומא סלימאן: 90% מהצבא.

עיסאווי פריג': אין לכם תשובה.

עיסאווי פריג': מאיפה כלי הנשק?

עיסאווי פריג': אני לא יודע.

עיסאווי פריג': אולי זה בא מחו"ל, אולי זה מוברח מרוסיה, או אולי – לא יודע.

עיסאווי פריג': אנחנו רוצים תשובה – – –

אחמד טיבי: 90% – מחיילי צה"ל – – –

עיסאווי פריג': אז יפה.

עיסאווי פריג': כששואלים בשטח: מאיפה הנשק הזה?

עאידה תומא סלימאן: ככה הוא אמר.

עיסאווי פריג': יש מספיק חיילים ומטווחים שנדאג לקחת נשק.

עיסאווי פריג': ואני שואל אתכם: חצי מיליון כלי נשק במגזר הערבי – זה לא מחייב ועדת חקירה?

עיסאווי פריג': חצי מיליון כלי נשק.

עיסאווי פריג': בכפר-קאסם – עשרות אלפים; בכל בית יש נשק בלתי חוקי.

עיסאווי פריג': זה לא מחייב ועדת חקירה?

עיסאווי פריג': איפה הכישלון, מר ביבי נתניהו, ראש הממשלה?

עיסאווי פריג': אתה אומר שתי מדינות.

עיסאווי פריג': אתה מודה בכישלון.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם: אתם מסתכלים בראי, חברי הכנסת, כשאתם רואים נתונים כאלה אתם לא פוחדים?

עיסאווי פריג': אבל אני אגיד לכם מה.

עיסאווי פריג': אנחנו מדברים על דו-קיום וחיים משותפים ולהיות ביחד.

עיסאווי פריג': יש תחום אחד במדינה שהדו-קיום ולהיות ביחד הכי מצליח, והוא תחום העבריינות; תחום העבריינות – בין ערבים ליהודים – הוא התחום שהכי עובד ביחד.

עיסאווי פריג': לכל עבריין וחייל בחברה הערבית יש חייל עם דרגה קצת יותר גבוהה בחברה היהודית.

עיסאווי פריג': זהו, זה המצב.

עיסאווי פריג': זה המצב.

ענת ברקו: – – –

עיסאווי פריג': אבל כשהחצר האחורית שהיא החברה הערבית, כשהחצר האחורית בוערת, היא תהיה חצר קדמית.

עיסאווי פריג': ומה שראינו בתל-אביב זה ניצוץ ראשון.

עיסאווי פריג': זה לא ימשיך להיות ככה – זה טבעם של החיים, זה הטבע.

עיסאווי פריג': החצר האחורית והנשק הזה יגיעו גם לחצר הקדמית, יגיעו לתל-אביב ויגיעו לכל מקום.

עיסאווי פריג': תתעוררו.

עיסאווי פריג': כשאנחנו מבקשים ועדת חקירה – לפחות תבדקו את עצמכם: מאיפה הגיעו כלי הנשק האלה?

עיסאווי פריג': מה קורה בצה"ל?

ענת ברקו: – – –

עיסאווי פריג': ספרתם את המלאי של הנשקים שיש?

עיסאווי פריג': אני שואל: טיל "לאו", רימוני הלם – אלו באים מהרשות הפלסטינית?

ענת ברקו: כן.

עיסאווי פריג': כן?

ענת ברקו: כן.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': טילי "לאו" מהרשות.

מירי רגב: ברשות הפלסטינית יש נשק.

ענת ברקו: גם.

עיסאווי פריג': חצי מיליון כלי נשק מהרשות הפלסטינית.

מירי רגב: יש מפעלי ייצור בשטחי הרשות הפלסטינית.

עיסאווי פריג': ואללה, ואללה.

ענת ברקו: 1,000 דולר – אני מביאה לך.

ענת ברקו: אתה רוצה?

עיסאווי פריג': אז תרשי לי – – –

ענת ברקו: 1,000 דולר – אני מביאה לך.

עיסאווי פריג': אז תרשי לי לשלוח ברכות – –

ענת ברקו: פשוט – – –

עיסאווי פריג': – – לאבו מאזן ולרשות על מפעלי הנשק שהקימו והצליחו להעביר לתוך מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': אלא מה?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, תסתכלו בראי ותבינו: כשאנחנו מבקשים ועדת חקירה פרלמנטרית, יש לנו סיבה.

עיסאווי פריג': ואני מסיים בשתי נקודות, גברתי.

טלי פלוסקוב: כן, בדיוק רציתי להגיד לך לסיים.

עיסאווי פריג': החוצפה של מקבלי ההחלטות.

עיסאווי פריג': כשאני משתתף בדיונים בסוגיה הזאת, תראה מה החוצפה שלכם אומרת – לא כולכם, אלא מי שמשתתף ומקבלי ההחלטות.

עיסאווי פריג': מה אומרים לי?

עיסאווי פריג': אצל הערבים זאת פשיעה תרבותית.

עיסאווי פריג': אתם אוהבים את כלי הנשק.

עיסאווי פריג': תראה – איך אומרים?

עיסאווי פריג': אנחנו נכנסים לבסיסים – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – לוקחים, כי אוהבים.

עיסאווי פריג': אבל מה השיח שהולך בחברה הערבית, חברים?

עיסאווי פריג': אני אגלה לכם את זה: אומרים שהממסד מתכוון להציף אותנו בנשק, שנהיה חברה עם אנרכיה, פאודה, בלגניסטית, ושניכנס אחד בתוך השני – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': – – ושלא יהיה לנו זמן לאוניברסיטאות, להתעסק בדברים אחרים.

עיסאווי פריג': זה השיח שמתקיים.

עיסאווי פריג': ואתם אשמים בו.

טלי פלוסקוב: תודה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': נכון?

עיסאווי פריג': לא נכון?

עיסאווי פריג': אני לא יודע.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

עיסאווי פריג': לשם כך, חברים – – –

ענת ברקו: – – –

עיסאווי פריג': ענת – – –

ענת ברקו: – – – ריב בין חמולות, וצריך להוציא את הנשק מהחברה.

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': נכנסו לבסיסים ולקחו את הנשקים.

ענת ברקו: – – – לצערנו הרב.

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': חצי מיליון כלי נשק שקיימים במגזר – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פריג', אני מבקשת לסיים.

ענת ברקו: – – –

עיסאווי פריג': אני מסיים, גברתי.

טלי פלוסקוב: משפט אחרון.

עיסאווי פריג': לשם כך, חברים, בוא נתעלה על עצמנו.

עיסאווי פריג': ועדת חקירה פרלמנטרית רק תיטיב עם החברה הישראלית, ואתם לא רוצים אותה – אתם רוצים חברה יהודית.

עיסאווי פריג': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן, ולאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה, רבותי.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת עיסאווי פריג' מבקש להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא בעיית הנשק הבלתי-חוקי בחברה הערבית והשלכותיו.

גלעד ארדן: הממשלה מתנגדת להצעה, ואני אסביר ואנמק מדוע.

גלעד ארדן: העמקת האכיפה בחברה הערבית בכלל ובנושא האמל"ח הבלתי-חוקי בפרט היא נושא מרכזי במיקוד של פעילות המשרד לביטחון הפנים ומשטרת ישראל.

גלעד ארדן: אנחנו לא חיכינו להצעה של חבר הכנסת עיסאווי פריג', וכבר בתחילת כהונתי, לפני כשישה חודשים, הנושא הראשון שאני דרשתי וקיבלתי תקציב עבורו זה הנושא של הרחבת שירותי השיטור ביישובים הערביים.

גלעד ארדן: זה נכון, ובזאת אני מסכים עם חבר הכנסת פריג', שזה שנים רבות אין מספיק שירותי שיטור שמופנים כלפי היישובים הערביים, ובהרבה מאוד יישובים גם אין תחנת משטרה – לא בפנים, גם לא ליד.

גלעד ארדן: בשנים האחרונות התחיל תהליך של שינוי, ונפתחו, מה שנקרא, אורגנים, שאלה תחנות מצומצמות יותר, של כ-60 שוטרים.

גלעד ארדן: נפתחו חמישה או שישה אורגנים כאלה בשנים האחרונות, אבל בהחלט קיים עדיין פער, שאני רואה אותו כאחד משני התחומים או ההתחייבויות הציבוריות המרכזיות שלי לקדנציה הזאת, וכפי שציינתי, קיבלתי גם תקציב לשם כך.

גלעד ארדן: בחודשים האחרונים נעשתה עבודת מטה במשטרת ישראל על-פי הנחייתי.

גלעד ארדן: המפכ"ל החדש, שנכנס לתפקידו לפני כשלושה שבועות, קיבל את העבודה הזאת, והוא אמור להציג לי בשבוע הבא את התוכנית לפריסת הקמת התחנות הנוספות שייתנו מענה לכל הבעיות שקיימות – וקיימות – בתחום האכיפה.

גלעד ארדן: מי שמשלם באמת את המחיר קודם כול זה לצערנו אזרחי ישראל הערבים, שנפגעים כתוצאה מפשיעה או תאונות דרכים ועוד ועוד בין פי-שניים לפי-שלושה מחלקם באוכלוסייה.

עיסאווי פריג': מה אתה מחדש, אדוני השר?

גלעד ארדן: א.

גלעד ארדן: אני לא חייב לחדש, אני נותן מענה והסבר.

גלעד ארדן: אולי אתם מתעלמים מהמענה וההסבר, ולכן אין צורך בחידושים.

עיסאווי פריג': מה אתה מחדש?

עיסאווי פריג': מה אתה הולך לעשות שאחרים לא עשו?

עיסאווי פריג': שמענו את התשובות האלה, אבל מה אתה מחדש?

גלעד ארדן: עוד לא סיימתי, אבל, חבר הכנסת פריג'.

גלעד ארדן: עוד לא סיימתי את דברי.

גלעד ארדן: כשאני אסיים אתה תסביר מה חידשתי ולא חידשתי.

גלעד ארדן: בכל מקרה, חבר הכנסת פריג', וגם חברי כנסת אחרים מהרשימה המשותפת, מנסים ליצור את הרושם כאילו הבעיה היא אך ורק במשטרת ישראל: היא לא אוספת את הנשק הבלתי-חוקי.

גלעד ארדן: הבעיה היא בכלל, כאילו חסרים פחי מחזור; זאת אומרת, בחברה הערבית יש אלפי אנשים שרק מחפשים איפה לתרום את הנשק הבלתי-חוקי, והמשטרה לא מגיעה עם כלי הרכב שלה ועם קונטיינרים לאסוף את הנשק הבלתי-חוקי.

גלעד ארדן: חברי חברי הכנסת, זה לא המצב.

גלעד ארדן: משטרת ישראל נותנת ונתנה דגש בשנים האחרונות לנסות ולשים את ידה, באמצעות פעולות אכיפה מאוד מורכבות, על אותו אמל"ח בלתי חוקי שנמצא ביישובים הערביים.

גלעד ארדן: אני אמרתי הבוקר בוועדת הפנים – ואני לא מחפש לגלגל אחריות על אף אחד – שהרבה מאוד מהנשק הבלתי-חוקי הזה, בעיקר בצפון הארץ, מגיע, לצערנו, מתוך צה"ל, מצבא ההגנה לישראל – אובדן, גנבה, מכירה – ובהחלט אנחנו צריכים לבצע טיפול בנושא הזה, אם על-ידי חקירות מעמיקות יותר ואם על-ידי סימון האמל"ח הצה"לי כך שיהיה קל יותר לאתר את המקור, מאיפה הוא הגיע.

גלעד ארדן: זה מצד אחד.

גלעד ארדן: מצד שני, זה כמובן לא פוטר מהצורך לבצע העמקה של האכיפה ביישובים הערביים.

גלעד ארדן: אבל, מי ששומע – עוד פעם – את הטרמינולוגיה של חברי הכנסת הערבים, שקוראים לנו – קוראים לנו, כן?

גלעד ארדן: – לעשות זאת – אז לא צריך שיקראו לנו.

גלעד ארדן: רק ב-2014 נפתחו 2,500 תיקי אכיפה בתחום הזה על פעולות של סחר, שימוש, החזקה, ייצור ונשיאה ללא היתר של אמצעי לחימה.

גלעד ארדן: אותו מספר, דרך אגב, גם בשנת 2015, ואנחנו מעמיקים כל העת ומרחיבים את פעולות האכיפה.

גלעד ארדן: אתמול בלילה, ב-02:00, לפנות בוקר, התחיל מבצע כזה, והוא מסתיים ממש בשעות אלה.

גלעד ארדן: ומי שלא מבין את מה שאמרתי קודם על הטרמינולוגיה, אני חוזר ומדגיש: מבצע לתפיסת – לא איסוף – תפיסת כלי נשק בלתי חוקיים הוא מבצע מאוד מאוד מורכב.

גלעד ארדן: המשטרה לא מגיעה למרכז היישוב וכולם יוצאים החוצה מהבתים ומוסרים.

גלעד ארדן: מדובר באנשים עבריינים, חלקם רוצחים, שמשתמשים בנשק הזה למטרות אלימות מאוד.

גלעד ארדן: הם לא ממהרים.

גלעד ארדן: חלקם אפילו גנבו אותו או קנו אותו בהרבה מאוד כסף, והם לא מחפשים לנדב אותו למשטרת ישראל.

גלעד ארדן: הם בדרך כלל מחביאים, מסליקים אותו בחצר או במקום אחר ברחבי היישוב.

גלעד ארדן: וכאשר המשטרה מגיעה היא לא מתקבלת בסוכריות ופרחים, אלא היא הרבה פעמים מתקבלת בהתנגדות מאוד מאוד אלימה.

גלעד ארדן: ואני רוצה להפנות מכאן קריאה אל חברי הכנסת הערבים, קריאה נגדית לקריאה שלהם: כשאתם קוראים למשטרת ישראל לבצע איסוף של הנשק הבלתי-חוקי – ואני מבטיח לכם שהאיסוף הזה יתבצע והוא יהיה מאוד מאוד נרחב – אני קורא לכם לגבות את הפעולות של המשטרה כאשר היא תיכנס ליישובים.

גלעד ארדן: כי זה לא חוכמה לומר את מה שאתם אומרים; החוכמה היא כאשר המשטרה תיכנס והיא תיתקל באלימות של אותם עבריינים שמחזיקים נשק בלתי חוקי.

גלעד ארדן: אז המבחן שלכם, כאנשי ציבור ומובילי דעת קהל בחברה הערבית, לגבות את הפעולות של המשטרה, ולא בכל פעם שתהיה שם התנגדות לגבות את המתנגדים ולהגיד למשטרה: תבואי בכפפות של משי ואל תעשי שום דבר, ומי שלא נותן לך מרצון את הנשק, אז אל תעשי לו שום דבר.

גלעד ארדן: אין שום משטרה בעולם שיכולה לעבוד בדרך הזאת, בטח לא משטרת ישראל, שמתמודדת אולי עם אחד האתגרים המורכבים ביותר בעולם המערבי, כי מה שיש כאן, כידוע, זה לא רק פעולות של פשיעה על רקע פלילי, אלא גם על רקע לאומני וטרוריסטי, ואני אומר את זה בצער רב.

גלעד ארדן: ולכן, אין שום צורך ואין שום מקום להקמת ועדות חקירה.

עיסאווי פריג': כבוד השר, אתה לא – – –

גלעד ארדן: האסימון ירד מזמן בנושא הזה, חבר הכנסת פריג'.

גלעד ארדן: הפעולות מתקיימות כל העת.

גלעד ארדן: הן יורחבו, הן מתוקצבות כבר בתקציב המשרד לביטחון הפנים, וכל מה שצריך היום זה שיתוף פעולה בין המנהיגים ונבחרי הציבור לגבות את משטרת ישראל בכל הפעולות, בין המודיעיניות ובין המבצעיות, שעומדות להתבצע בתחום הזה בחודשים הקרובים.

גלעד ארדן: ולכן, אני מבקש, גברתי וחברי חברי הכנסת, להסיר את ההצעה מסדר-יומה של הכנסת.

גלעד ארדן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אתה לא מוכן – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

טלי פלוסקוב: רבותי, על-פי בקשת האופוזיציה ההצבעה תהיה שמית.

טלי פלוסקוב: לכן, אני מבקשת, גברתי מזכירת הכנסת, להתחיל בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – בעד מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד משה יעלון – נגד איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד משה כחלון – נגד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – נגד קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – אינו נוכח בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד חמד עמאר –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: נא לחזור על שמות חברי הכנסת אשר לא השתתפו בהצבעה עד כה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – בעד דוד אזולאי – אינו נוכח רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – אינו נוכח אופיר אקוניס – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח איתן ברושי – בעד באסל גטאס – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח ניסן סלומינסקי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח חמד עמאר – אינו נוכח עודד פורר – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח מיקי רוזנטל – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת עפר שלח – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: האם יש מישהו באולם שלא שמע את שמו והוא רוצה להשתתף בהצבעה?

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: תודה, ההצבעה תמה.

טלי פלוסקוב: נא לסכם את ההצבעה ולהציג לנו את התוצאות.

טלי פלוסקוב: בעד – 37 חברי הכנסת, נגד – 46.

טלי פלוסקוב: הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הנשק הבלתי-החוקי בחברה הערבית והשלכתיו בחברה הערבית ומחוצה לה, לא עברה.

טלי פלוסקוב: לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו חוזרים לשאילתות דחופות מהבוקר.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת להזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן להשיב לשאילתה דחופה מס' 124 מאת חבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי, נא לגשת למיקרופון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פריג', תודה רבה.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איציק שמולי: אני לא יכול שלא להביע את מורת רוחי מכך שמכל הפרוצדורה יצא שחברי הכנסת המציעים את השאילתות הם אלה שנענשים בגלל המדיניות המופקרת של השרים, ששבוע אחרי שבוע מזלזלים בחברי הכנסת.

גלעד ארדן: – – – מה אתה סתם מדבר?

גלעד ארדן: לא היו פה חברי כנסת.

איציק שמולי: אני הייתי פה, השר גלעד ארדן.

איציק שמולי: ואני מכבד את כל שרי הממשלה, ואי-אפשר להגיד שהיחס הוא הדדי בכל המקרים.

איציק שמולי: כבוד סגן שר הביטחון, בסוף השבוע האחרון פרסם אגף כוח-אדם נתונים שלפיהם כל חייל חמישי בצה"ל נזקק לסיוע כלכלי.

איציק שמולי: ברצוני לשאול אותך: 1.

איציק שמולי: כיצד צמחה התופעה לממדים אלו תחת ידה של המערכת?

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: מה ייעשה כדי לשנות את המגמה בטווח המיידי ובטווח הארוך?

איציק שמולי: תודה.

טלי פלוסקוב: יש לנו שואל נוסף – אני לא רואה אותו באולם.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, בבקשה.

טלי פלוסקוב: נא להשיב.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, מהנתונים שהוצגו על-ידי המוסד לביטוח הלאומי בדוח העוני לשנת 2014, עולה שכל משפחה חמישית בישראל נמצאת מתחת לקו העוני.

אלי בן-דהן: צה"ל הוא צבא העם.

אלי בן-דהן: הוא מקבל לשורותיו את המתגייסים עם כל המצוקות שמהן סבלו טרם גיוסם.

אלי בן-דהן: השירות בצה"ל אינו מגדיל את מספר העניים בישראל, אלא מקטין אותו.

אלי בן-דהן: צה"ל מחויב לתת לחייל מענה, ויצר מעטפת טיפול מלאה לכלל המצוקות הכלכליות כדי לאפשר לחייל למלא את שירותו הצבאי על הצד הטוב ביותר ולהתרכז במשימה הצבאית ללא צורך לדאוג לבעיות והמצוקות הקיימות בבית.

אלי בן-דהן: החיילים הנמצאים במצוקה לרוב מטופלים טרם גיוסם על-ידי גורמי הרווחה.

אלי בן-דהן: ככל שהטיפול והמענה יינתנו למשפחה על-ידי גורמי הרווחה בשלב מוקדם יותר כך החייל ייכנס לשורות צה"ל עם מעטפת טיפול ורווחה טובה יותר למשפחתו ולו.

אלי בן-דהן: עם זאת, לצה"ל כלים רבים ומגוונים לטיפול באוכלוסיות הנדרשות לסיוע: חיילים בודדים, חיילים הזכאים לתשלומי משפחה וחיילים אחרים.

אלי בן-דהן: שינוי המגמה שעליו מדבר חבר הכנסת שמולי אינו בידי צה"ל.

אלי בן-דהן: זוהי בעיה חברתית לאומית שבה נדרשת לטפל המערכת האזרחית של משרדי הממשלה ומוסדותיה השונים.

טלי פלוסקוב: זהו, סיימת?

אלי בן-דהן: כן, סיימתי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת שמולי, אתה רוצה לשאול עוד שאלה?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

איציק שמולי: אדוני סגן שר הביטחון, אולי בטנקים ומטוסים אני מבין טיפה פחות מכם; בעוני ובמקררים ריקים – ממש ממש לא.

איציק שמולי: ואני אומר לך מידיעה, חייל שאתם אומרים לו להסתער, ובראש שלו עוברת המחשבה שהמקרר בבית שלו ריק, הוא חייל פחות טוב, הוא חייל שיש סיכוי יותר גבוה שהוא ייפגע.

איציק שמולי: ואם כל מה שיש לכם לומר לי זה העובדה שצה"ל הוא צבא העם, ובגלל שיש 1.8 מיליון אזרחים בישראל מתחת לקו העוני אז זאת תמונת המצב גם בצה"ל, זו תשובה שהיא מאכזבת.

איציק שמולי: אבל מעבר לזה שזה מאכזב, אני חושב שזה פשוט מפקיר את חיילי צה"ל.

איציק שמולי: זה אומר מה אתם חושבים.

איציק שמולי: רק לפני שבועיים עברו פה בוועדת הכספים מיליארדי שקלים מצד אחד לצד שני בלילות ללא שינה.

איציק שמולי: איפה חיילי צה"ל בסיפור הזה?

איציק שמולי: מה אתם עושים כדי לא להפקיר את אותם החיילים?

איציק שמולי: אני רוצה רק להגיד – 3,000 חיילים בצה"ל מקבלים סיוע כלכלי, זה נכון; 40% מתוכם הם חיילים בשירות קרבי.

איציק שמולי: 20,000 חיילים – צבא ההגנה לישראל נותן להם אישור לצאת ולעבוד.

איציק שמולי: מה זה, צבא של תאילנדים?

איציק שמולי: בבוקר הם עובדים, שומרים עלינו למען המדינה, ובערב אתם אומרים להם: אין למערכת תשובות, לכו תעבדו באיזו חנות ירקות?

איציק שמולי: או, תקומו שעתיים בבוקר לפני, תחלקו עיתונים?

איציק שמולי: זה מה שיש לצבא ההגנה לישראל לומר?

איציק שמולי: אולי תוותרו על איזה 16-F אחד, אחד, בשביל להוריד את מספר העניים בצה"ל?

איציק שמולי: למרות שבחברה הישראלית, הרב בן-דהן, המצב הוא קטסטרופלי, אתה צודק, אבל אולי תוותרו על איזה דבור קטן, אולי איזה טנק קטן – כנהג טנק אני אומר לך – אולי איזה הליקופטר כזה קטנטן, כדי להוריד את שיעורי העוני בצה"ל?

טלי פלוסקוב: אין שואלים נוספים, אז בבקשה, כבוד סגן השר, נא להשיב.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת שמולי, חבל שהקשבת רק לחלק אחד שרצית להקשיב לו ולא לחלק השני.

אלי בן-דהן: צה"ל נותן מענה לכל החיילים, ואם תרצה אני אתן לך פירוט מלא עד כמה צה"ל מסייע לחיילים שנמצאים בבעיות כלכליות קשות, מעזרה – – –

איציק שמולי: אדוני – – –

אלי בן-דהן: סבלנות, אני הקשבתי בסבלנות.

אלי בן-דהן: – – – מעזרה כספית חודשית, תלושי מזון, סיוע בשכר דירה, מענקים לחיילים בודדים.

אלי בן-דהן: יש פה תשלומים חודשיים, תשלומים של שי לחג.

אלי בן-דהן: צה"ל עושה.

אלי בן-דהן: היום צה"ל הוריד את זה אפילו לרמה של מפקדי פלוגות שצה"ל נותן להם תלושים לחלק ולסייע לחיילים שנמצאים בקושי.

אלי בן-דהן: וככל שהרמה עולה למג"דים ולמח"טים, רמת הסיוע הולכת וגדלה.

אלי בן-דהן: בהחלטה אישית של מג"ד, הוא יכול היום לתת עזרה רחבה וגדולה לחיילים הנמצאים במצב כלכלי קשה.

אלי בן-דהן: אני חושב שצה"ל עושה מאמצים אדירים כדי שהחיילים שנמצאים בצבא אכן יקבלו את הטיפול הראוי ואת העזרה הנתונה ככל שהדבר הזה נדרש.

אלי בן-דהן: ולכן, לבוא ולהטיל אשמה כביכול שצה"ל איננו עושה כלום היא לא נכונה, והבעיה היא לא ויתור – – –

איציק שמולי: זה לא מה שאמרתי, בכל הכבוד.

איציק שמולי: אני לא אמרתי שהצבא לא עושה.

איציק שמולי: אני לא אמרתי אבל שהצבא לא עושה.

איציק שמולי: אמרתי – האם הצבא לא עושה די.

איציק שמולי: אתה מביא לנו נתון של הביטוח הלאומי; בדוח הביטוח הלאומי נכללות גם אוכלוסייה חרדית ואוכלוסייה ערבית שלא משרתות, אז מה הנתון הזה רלוונטי?

אלי בן-דהן: הנתון הזה רלוונטי כי פני הצבא הם פני החברה בישראל.

אלי בן-דהן: אבל לעומת מה שניתן לאזרחים, הצבא נותן הרבה הרבה יותר.

אלי בן-דהן: והיכולת הזאת, שהצבא מעמיד לרשות המפקדים הישירים של החיילים לתת עזרה מיידית ודחופה, עד מתן הלוואות ועוד פירוט נוסף רב שחיילים מקבלים, זאת עזרה גדולה מאוד שאיננה מותנית בכלום, רק ברצונו של המ"פ או המג"ד או המח"ט או האוגדונר.

איציק שמולי: אדוני, אתה לא היית בשנה שעברה בממשלה – זה נכון.

איציק שמולי: רק תסתכל, בבקשה ממך, על נתוני השנה שעברה.

איציק שמולי: אם אתם עושים כל כך – הכול מושלם בצה"ל – איך נתוני העוני בצה"ל לא ירדו אם הטיפול הוא כל כך מיטבי?

איציק שמולי: אני מצטער, אני ממש מצטער.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, ואני מזמינה את השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן להשיב על שאילתה דחופה מס' 123 מאת חבר הכנסת איימן עודה בנושא: כניסת כוחות משטרה למעונות הסטודנטים של אוניברסיטת תל-אביב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איימן עודה, נא לגשת למיקרופון.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר לביטחון פנים, בבוקר יום ראשון פרצו כוחות משטרה למעונות הסטודנטים של אוניברסיטת תל-אביב.

איימן עודה: רצוני לשאול: 1.

איימן עודה: האם מוצו כל ההליכים המשפטיים הנדרשים, כגון צווי חיפוש וזימונים לחקירות?

איימן עודה: 2.

איימן עודה: האם מדובר במשפטי שדה וחקירות בזק של חשודים מיידיים לכאורה?

איימן עודה: תודה.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, נא להשיב.

גלעד ארדן: יש לי כמה תשובות.

טלי פלוסקוב: כן, יש כמה שאלות אליך, אני רואה את זה.

גלעד ארדן: אני לא מוצא את התשובה הכתובה, אבל אני אענה בעל-פה מתוך היכרותי וידיעתי.

גלעד ארדן: אה, בעצם מצאתי.

גלעד ארדן: התשובה על השאילתה הזאת היא תשובה די קצרה, ואם תרצה בשאלת ההמשך – אולי אני אבין יותר למה התכוון השואל.

גלעד ארדן: חבר הכנסת עודה שואל על כניסת כוחות המשטרה למעונות הסטודנטים של אוניברסיטת תל-אביב.

גלעד ארדן: אני חושב שכל הציבור ראה והבין שהמשטרה מנהלת מרדף חם אחרי אותו מחבל שביצע את הפיגוע ברחוב דיזנגוף, והמרדף הזה הצריך פעילות דחופה של כוחות משטרה רבים, שגם סרקו את כל האזורים שבהם הייתה איזו הסתברות, או לפעמים ידיעות מודיעיניות או מידע כללי לגבי חשודים שעונים על התיאור של המפגע.

גלעד ארדן: כמובן, ההנחיה של המפכ"ל ושלי הייתה שכל פנייה למשטרה תטופל במהירות הגבוהה ביותר ובהתייחסות הרצינית ביותר.

גלעד ארדן: אף אחד לא היה מקבל את זה אם היינו פוטרים, באותם ימים ראשונים מייד לאחר הפיגוע, בלא כלום פנייה.

גלעד ארדן: בין היתר, היה גם איזה מידע שענה על התיאור של החשוד ודיבר על נוכחות אפשרית שלו במעונות של האוניברסיטה.

גלעד ארדן: לכן, הכניסה לשם הייתה בדיוק כפי שנכנסו להרבה מאוד מקומות אחרים ובהתאם לחוק ולמה שהחוק מאפשר בסיטואציה המבצעית שהייתה קיימת באותם ימים ושעות.

טלי פלוסקוב: תודה, כבוד השר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד חבר הכנסת עודה, אם אתה רוצה להוסיף לשאלה שלך.

איימן עודה: זה גלש גם מהמעונות לבתי ערבים ביפו.

איימן עודה: שאלתי היא: האם הייתה הוראה גורפת לחפש בבתים של ערבים?

איימן עודה: האם המשטרה והשב"כ חשבו שהיורה יכול להתחבא או על מדף או בתוך מגירה, או שמטרת הפיכת בתים שלמים על תכולתם נעשתה רק מתוך נקמה או גזענות?

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אין לנו שואלים נוספים?

טלי פלוסקוב: אין.

טלי פלוסקוב: בבקשה להשיב, כבוד השר.

גלעד ארדן: קודם כול, אני לא מבין מה הקשר – תמיד להכניס את המילה גזענות.

גלעד ארדן: במקרה הספציפי הזה הרי היה ידוע לאחר כמה זמן מי ביצע את הפשע הזה, ולצערנו הרב היה מדובר בערבי.

גלעד ארדן: אין פה שום קשר לגזענות.

גלעד ארדן: כשיש תיאור, חשד או מודיעין, אז מבצעים את החיפוש בהתאם לאותו חשד.

גלעד ארדן: דרך אגב, המשטרה נכנסה וסרקה וחיפשה גם בהרבה מאוד בתים של יהודים באזור צפון תל-אביב, ולא רק – דרך אגב.

גלעד ארדן: אני חייב לומר עוד פעם לחבר הכנסת עודה שאני מתפלא – חיפוש הוא לא תמיד אחר אדם; חיפוש הרבה פעמים יכול להיות גם אחרי ממצאים, או חפצים, או כל דבר שיכול להעיד על הימצאותו של האדם או של מי מהאנשים שסייעו לו, אם היו כאלה.

גלעד ארדן: דרך זה החקירה מתפתחת וכוחות המשטרה והשב"כ יכולים לקדם אותה ולהגביר את הסיכויים שהם ימצאו את החשוד.

גלעד ארדן: ולכן, כל הפעולות הללו היו תחת הצורך הדחוף הזה, החקירתי – דרך אגב, גם בגלל שהיה כמובן חשש שהמחבל יכול להמשיך ולבצע פיגועים נוספים, ולכן היה כאן בעצם סוג של פצצה מתקתקת, שיש צורך מבצעי דחוף לנטרל אותה כמה שיותר מהר.

גלעד ארדן: כל הפעולות היו תחת החשש הזה.

טלי פלוסקוב: תודה לכבוד השר.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, שאילתה דחופה מס' 125 מאת חבר הכנסת חמד עמאר בנושא: החזרת נשק שהוחרם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, פורסם שהנשק ששימש את הרוצח בתל-אביב הוחזר לאביו לפני כחודשיים.

חמד עמאר: רצוני לשאול: 1.

חמד עמאר: מדוע הוחזר הנשק לבעליו למרות שהיה ידוע שבנו ריצה חמש שנות מאסר בגין חטיפת נשק?

חמד עמאר: 2.

חמד עמאר: מה הם הנהלים להחזרת נשק מוחרם?

חמד עמאר: 3.

חמד עמאר: אילו צעדים תנקוט למניעת הישנות מקרים כאלה?

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת עמאר.

גלעד ארדן: תודה לחבר הכנסת עמאר על השאילתה.

גלעד ארדן: 1.

גלעד ארדן: אבי החשוד שבו עוסקת השאילתה החזיק, למעשה – כפי שציינתי גם הבוקר בדיון בנושא ועדת החקירה בוועדת הפנים – הוא החזיק נשק כדין.

גלעד ארדן: ביום 25 במרס 2014 אכן נתפסו כלי הנשק שבידיו בעקבות חקירה שנפתחה נגדו בחשד לעבירה.

גלעד ארדן: ביום 30 באפריל 2015 הגיש אבי החשוד ערר לאגף לרישוי כלי ירייה במשרד לביטחון נפנים וביקש להחזיר לחזקתו את כלי הנשק שנתפסו.

גלעד ארדן: בעקבות כך, ומאחר שלא נמצאה מניעה, הוחלט להשיב לו את כלי הנשק האמורים.

גלעד ארדן: אני רוצה להסביר אחורה: יש במדינת ישראל אזרחים רבים שמחזיקים ברישיון לכלי ירייה עוד מכוח כללי העבר.

גלעד ארדן: בזמנו היו גם הוראות מעבר.

גלעד ארדן: כשהמשרד עבר למדיניות מצמצמת יותר, הוחלט בזמנו שמי שמחזיק ברישיון מכוח הכללים בעבר, יאפשרו לו להמשיך ולהחזיק ברישיון הנשק.

גלעד ארדן: בסופו של דבר משרד ממשלתי פועל מכוח חוק, והוא כפוף לחוק וליועץ המשפטי.

גלעד ארדן: אם אדם מגיש ערר ולא מוצאים סיבה או עילה חוקית לשלול ממנו את רישיון הנשק, אז בלית ברירה המשרד צריך להחזיר את הנשק.

גלעד ארדן: דרך אגב, אני חייב לומר שאני בטוח, בגלל היקף התופעה של נשק בלתי חוקי במגזר הערבי, שגם אם זה לא היה הנשק הזה, אותו מחבל היה כבר מוצא או קונה או משיג נשק – אם לא מהנשק של אבא שלו אז ממקום אחר.

גלעד ארדן: 2.

גלעד ארדן: לעניין הכללים הנהוגים באשר להחזרת נשק שנתפס: היה והוחלט להגיש כתב-אישום – כתב-אישום, פה לא הוגש נגד האבא כתב-אישום – בתיק שבו נתפס נשק, ההחלטה אם להשיב את הנשק לבעליו או לחלטו תהיה בהתאם להחלטת השופט בסיום ההליכים בתיק ובהתאם להחלטת פקיד הרישוי.

גלעד ארדן: היה והוחלט לסגור את התיק ולא להגיש כתב-אישום, יועבר התיק לבחינה מחודשת של הקצין המוסמך.

גלעד ארדן: הקצין ישקול אם להחזיר את הנשק לבעליו כאשר לנגד עיניו עומדים שיקולים רבים, וביניהם מסוכנות, היבט מודיעיני, לרבות התייעצות עם השב"כ במידת הצורך, והיבטים פליליים נוספים.

גלעד ארדן: היה והקצין המוסמך מתרשם כי אין עילה למנוע את החזרת הנשק, יוחזר הנשק לבעליו.

גלעד ארדן: כל החלטה של הקצין המוסמך מובאת כהמלצה לאגף לרישוי כלי ירייה להחלטה סופית.

גלעד ארדן: למעשה, ההחלטה הסופית של אגף כלי ירייה, פקיד הרישוי, נגזרת כמעט לגמרי מהעמדה המקצועית של המשטרה, כי אין לנו כלים נוספים מעבר לעמדות של משרד הבריאות לגבי אותו אדם ושל משטרת ישראל, שהיא הגורם המקצועי.

גלעד ארדן: 3.

גלעד ארדן: נוהלי העבודה נבחנים מעת לעת בשיתוף פעולה מלא בין המשטרה לאגף לרישוי כלי ירייה.

גלעד ארדן: במקרה חריג הנושא נלמד ומופקים לקחים.

גלעד ארדן: גם במקרה הזה – כך ייעשה בעקבות האירוע הקשה שהיינו עדים לו בימים אלה.

גלעד ארדן: אני בהחלט חושב שיש להפיק לקחים מהתהליך שמתבצע ולראות איך אנחנו מוודאים שגם אם מישהו מבני המשפחה, כפי שציינת בצדק, יש לו רקע כזה או אחר – צריך לוודא שמביאים את זה בחשבון.

גלעד ארדן: השאלה, ואת זה אני לא חושב שהספיקו לבדוק: כשבן-אדם שיש לו רישיון מגיש בקשה או מגיש ערר, האם בכלל בודקים את המעגל המשפחתי שלו?

גלעד ארדן: על כך אני עדיין לא קיבלתי תשובה, אבל אני רוצה לוודא את זה, ואם לא, אז צריך להכניס את זה למערך הבדיקות – למרות שמשפטית, עוד פעם, לא בטוח שהיינו מקבלים גיבוי, או שבעתיד נקבל גיבוי אם לא יהיה תיקון חקיקה.

גלעד ארדן: כי זה שמישהו יש לו במשפחה אדם שהוא בעייתי, לא בהכרח יחייב –משפטית – שיהיה לנו גיבוי משפטי לאסור עליו להחזיק כלי ירייה אם הוא עצמו, למשל, הוא מתנדב של המשטרה, כמו במקרה הזה, או משתף פעולה כזאת או אחרת עם כוחות הביטחון או כל דוגמה אחרת.

יואל חסון: שאלה נוספת, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני השר, אנחנו לא מדברים על מקרה של עבריין בבית, אבל אנחנו יודעים שהוא ניסה לחטוף נשק ונידון על זה לחמש שנים.

חמד עמאר: זה מקרה ייחודי שחייבים היו לבדוק בבית: אם יש דבר כזה – לא היה מקום להחזיר את הנשק.

חמד עמאר: שאלה שאני רוצה לשאול – – –

גלעד ארדן: אני אמרתי שאני מסכים לזה שהבדיקה צריכה להיות מעמיקה יותר ממה שהספיקו לעשות בארבעת הימים מאז הפיגוע, והבדיקה והפקת לקחים פנימה, כלפי המשטרה, בהחלט יתבצעו וצריכות להתבצע.

חמד עמאר: אני אומר, אותו אסיר הוא אסיר אלים, וכל הידיעות וכל הפרסומים היו שהוא היה מאוד אלים בכלא.

חמד עמאר: יש יחידת פיקוח על עבריינים אלימים שמשתחררים, במיוחד בעבירת ביטחון כזאת.

חמד עמאר: למה השב"ס לא עקב אחרי אותו אסיר אחרי שחרורו מהכלא?

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: אדוני השר, לפני שאתה עונה, חבר הכנסת ג'בארין רוצה שאלה נוספת.

גלעד ארדן: למה השב"ס?

חמד עמאר: יש יחידת פיקוח על אסירים משתחררים.

חמד עמאר: היא עוקבת אחריהם אחרי השחרור שלהם.

חמד עמאר: למה במקרה הזה זה לא היה?

יוסף ג'בארין: כבוד השר, בהתייחס לפרסומים שהיו באמצעי התקשורת, עדיין סביב הפיגוע בתל-אביב, יש לי שתי שאלות.

יוסף ג'בארין: השאלה הראשונה: האם השר יכול לאשר שהרצח של נהג המונית גם הוא בוצע על-ידי אותו מפגע?

יוסף ג'בארין: השאלה השנייה: האם השר יכול לאשר או להכחיש שהיה קשר או ידע קודם כלשהו בין המפגע לבין אחד הנרצחים בפיגוע עצמו?

גלעד ארדן: לצערי הרב, לא אוכל להשיב על השאלות של חבר הכנסת, כיוון שעל כל פרטי החקירה הוטל צו איסור פרסום, ובטח אני כשר שממונה על משטרת ישראל לא אוכל למסור פרטים או לתת תשובות בתוך החקירה.

גלעד ארדן: צר לי.

גלעד ארדן: הן עוסקות בפרטים שהם פרטים משמעותיים מתוך החקירה – למרות שהתקשורת נתנה לגביהם התייחסויות.

יואל חסון: אדוני, אבל אתה יודע, יש משהו מעניין שככה עולה בראשי כרגע: בניגוד לשר הביטחון, שאם הוא מעוניין לעדכן את הכנסת בדברים שאי-אפשר לומר אותם באופן פומבי אז יש באמת ועדות משנה חשאיות שמאפשרות את זה – האם לך כשר לביטחון פנים יש איזו ועדת משנה חשאית שאותה אתה כן יכול לעדכן בדברים?

קריאה: – – –

יואל חסון: אבל האם בוועדת הפנים היא נקראת ועדת משנה חשאית?

קריאה: כן, כן.

גלעד ארדן: קודם כול, יושב-ראש ועדה יכול להטיל חיסיון על דיונים של – – –

חמד עמאר: ועדת הפנים היא ועדה חשאית.

יואל חסון: אז אולי זה המקום.

גלעד ארדן: בבקשה.

גלעד ארדן: אם הוועדה תכונס, בין שזו ועדת הפנים או ועדת חוץ וביטחון – אני חושב שהגיע העת גם בוועדת חוץ וביטחון להתקין ועדה כזאת בקשר לביטחון פנים – אני אשמח לבוא ולתת פירוט מלא לחברי הכנסת.

יוסף ג'בארין: השר, לפחות לא תוכל להכחיש שיש קשר קודם כלשהו בין המפגע לבין – – –

יואל חסון: אתה מכניס את השר פה לפינות שהוא – – –

גלעד ארדן: אני לא מאשר ולא מכחיש, ואין בהתייחסות או באי-התייחסות שלי שום רמז לגבי מה שקיים או לא קיים.

גלעד ארדן: אני מתנצל.

יואל חסון: תודה רבה.

חמד עמאר: שאלה שנייה, לגבי הנושא של השב"ס.

גלעד ארדן: תראה, לגבי השב"ס – עוד פעם, אתה שואל אותי בשאלת המשך על מנגנונים שאני לא מספיק בקי בהם.

גלעד ארדן: אני בדקתי את זה – וגם כן, לא מספיק עדיין – בהקשר של הרצח שהיה במצעד הגאווה, של אותו אסיר, שליסל, שלאחר שחרורו גם כן ידעו שהוא אלים וכל מה שאתה אומר.

גלעד ארדן: למיטב הבנתי, אין מנגנון כזה כפי שאתה מציין; יש מנגנון כזה רק בנושא של עברייני מין, ואחת המשימות שאני הטלתי על הנציבה החדשה זה באמת להגיש המלצות לקשר ההמשכי.

גלעד ארדן: כמובן, לא יהיה אפשר לייצר מעקב אחרי כל אסיר שמשתחרר, אבל אני חושב שאפשר לדרג את האלימים ביותר, ולגביהם כן צריך להיות קשר גם מודיעיני וגם מבצעי בין השב"ס לבין המשטרה.

גלעד ארדן: אני אומר בצער שזה לא קיים עדיין, למיטב ידיעתי, המנגנון הזה, אבל זה יעד שאני הצבתי לנציבה החדשה – לפתח אותו.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: הודעת סגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (מס' 9), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: החלטת ועדת האתיקה מהיום בעניין קובלנה של שי דרומי נגד חברי הכנסת אחמד טיבי וטלב אבו עראר.

נאזם בדר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חשש לקריסת מנהרות בפרויקט הרכבת לירושלים

יואל חסון: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: חשש לקריסת מנהרות בפרויקט הרכבת לירושלים – הצעות לסדר-היום מס' 2287 ו-2296.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

יואל חסון: כן, אולי אני צפיתי את הבאות.

יואל חסון: זו הצעה לסדר-היום; כנראה שאתה תשיב עליה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי וחברי חברי הכנסת, אדוני שר התחבורה, חלם או לא חלם במדינתנו – הקריסה של המנהרות בפרויקט הרכבת לירושלים.

עליזה לביא: עד כמה מצער היה לשמוע שבאוקטובר קורסת לה מנהרת השירות בפרויקט הדגל של הרכבת, פרויקט הדגל אל ירושלים שהובטח ודוברר – אחד מבין 46 פרוזדורי המילוט, 46 הפרוזדורים הללו שנכרו לאורך המנהרה שבין שער-הגיא לבין מבשרת-ציון.

עליזה לביא: והנה, קורסת לה לאחר שנה.

עליזה לביא: אני אומרת לך, אדוני היושב-ראש, המנהרות האלה במדינות אחרות צריכות להחזיק 120 שנים.

עליזה לביא: ולא חולפת שנה, ומנהרה קורסת.

עליזה לביא: איך קורה דבר כזה במדינת ישראל?

עליזה לביא: כשבדקנו וקראנו אז מסתבר שלפי הסברים גיאולוגיים או הסברים מבניים, כתוצאה מלחץ המים שהביא להתבקעות רצפת הבטון – זה לא תחום ההתמחות שלי; לשמחתי, בתי מהנדסת תחבורה, הרמתי אליה טלפון ואמרתי לה: היי, איך דבר כזה קורה?

עליזה לביא: תסבירי לי, מה קורה כאן?

עליזה לביא: איך יכול שאנחנו, בשנים כאלה מתקדמות – יש מכרזים, חברה זוכה במכרז, ויש עליה את כל ההמלצות, והנה, לחץ מים, התבקעות.

עליזה לביא: מה מלמדים אתכם?

עליזה לביא: אז הסדקים האלה במנהרה הזאת – סדקים דומים מתגלים גם במנהרות השירות הסמוכות, מה שהביא, אדוני היושב-ראש, לעצירת העבודות במקום.

עליזה לביא: אתה יודע, הבטיחו לנו עוד מעט רכבת, והנה שוב בעיות ונעצרים.

עליזה לביא: אז הכשל הזה קשור להיבטים תכנונים והנדסיים שהרכבת כנראה ידעה עליהם כבר לפני ארבע שנים והתעלמה מהם.

עליזה לביא: הרכבת מתעלמת מחוות הדעת ההנדסית שמוגשת על-ידי החברה הזוכה, וגם מחוות הדעת של חברת תכנון שהרכבת שכרה, שאמרה גם היא שהתכנון בעייתי; חוות הדעת של החברות הקבלניות ושל החברה המייעצת לרכבת המליצו על דיפון הבטן בכל מנהרות השירות בעובי של מטר, של מטר שלם.

עליזה לביא: אבל ההתעלמות, וכנראה איזשהו רצון לחסוך, ואז החיסכון בבטון הזה, שזה באמת סיכון חיים של ממש, ובמקום לעשות את זה כמו שצריך, מטר, הדיפון נעשה בעובי של 20 סנטימטר בלבד, חרף ההתרעות החוזרות והנשנות שזה לא יעמוד, וזה לא יחזיק מעמד, וזה לא יעמוד בלחצי המים התת-קרקעיים.

עליזה לביא: הקבלנים טוענים כי קיימת סכנה ממשית של קריסת עוד 11 מנהרות שירות לאורך הקו, ועבודות החיזוק שנדרשות באופן מיידי הן לפחות ל-24 מנהרות שירות שממוקמות לאורך המנהרה.

עליזה לביא: המשמעות היא שהעבודה נעשית בצורה לא אחראית.

עליזה לביא: במידה מסוימת זה מזל, וזה הצלת חיים שזה קרה עכשיו, אבל למה זה צריך לקרות?

עליזה לביא: יש פה חברה שנבחרה, יש פה יועצים שאומרים – ההתרעות כבר נאמרו לפני כמה שנים, אז איך קורה דבר כזה שבעצם אנחנו רואים שהכול קורס?

עליזה לביא: כסף שיורד לטמיון, עיכוב – הבטיחו יעד מסוים, העיכוב יהיה לפחות בין שישה חודשים ל-12 חודשים.

עליזה לביא: זה עלויות נוספות של עשרות מיליונים.

עליזה לביא: זו ממש מדינת חלם.

עליזה לביא: המנהרות הללו היו צריכות לשרוד, כמו שאמרתי, 120 שנים.

עליזה לביא: הן קורסות לנו מול העיניים עכשיו.

עליזה לביא: הפרויקט התחבורתי הכי גדול שהיה כאן בשנים האחרונות מתנהל בצורה רשלנית.

יואל חסון: נא לסיים.

עליזה לביא: הפרויקט לא יצא עדיין לפועל, וכבר הוא קורס.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: האם מישהו חוסך פה על חשבון אזרחי מדינת ישראל?

עליזה לביא: מישהו משחק פה בחיים של בני-אדם, בחיים שלנו.

עליזה לביא: אז נקודה חיובית בסיפור הזה היא שאנחנו מגלים את הכשל עכשיו, וצריך לתקן את זה ומייד, אבל, אדוני היושב-ראש ואדוני שר התחבורה, פרויקט הדגל של מדינת ישראל, הפרויקט הגדול ביותר שהיה כאן, קורס מול עינינו, וחבל.

עליזה לביא: לא נעמוד ביעד הזמן, אנחנו משלמים הרבה יותר כסף, ואין סיבה שכשנאמרות הנחיות ברורות והתרעות – וכבר לפני ארבע שנים – אנחנו רואים זלזול חוזר ונשנה, והנה הכול קורס מול עינינו.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי.

יואל חסון: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, הקשר בין הרכבת של תל-אביב לירושלים הוא שביתת השבת.

ישראל אייכלר: שביתת השבת של הרכבת לירושלים היא סמל לקשר שיש לעיר עם ירושלים, וחלילה אם היא תיבקע – אדוני השר, אם אפשר לקבל את תשומת לבך – אם היא תיבקע וייחסם הקשר הרוחני של השבת מתל-אביב לירושלים, תל-אביב עלולה לאבד את צינור החיים, שנאמר: "כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים".

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, בקשר לעניין הטכני, השר כנראה כבר יסביר לנו תכף שזה איזה סכסוך בין שתי חברות – ואני רוצה להתייחס לגיבור היום הזה פה בכנסת, חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

יואל חסון: מיקי מכלוף זוהר.

ישראל אייכלר: מיקי מכלוף זוהר.

ישראל אייכלר: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, בפרשה שלנו נאמר: "וארא אל האבות אברהם יצחק ויעקב".

ישראל אייכלר: אבל יצחק ויעקב היו בנים של אברהם; יעקב היה בנו של יצחק, יצחק היה בנו של אברהם.

ישראל אייכלר: למה קוראים להם אבות?

ישראל אייכלר: שכל אחד מהם היה בבחינת אב.

ישראל אייכלר: כי אדם שמאמין בגלל שאבא שלו האמין, והוא חינך אותו לאמונה, הוא כמו בן טוב שהולך באמונת אבותיו, אבל אם מישהו חקר בעצמו למה צריך לקיים את מצוות התורה, הוא בדרגה עוד יותר גבוהה.

ישראל אייכלר: זה מה שאני רוצה לומר: אברהם, יצחק ויעקב שמחים היום בחבר הכנסת מיקי מכלוף לוי, בנם היקר – לא לוי, זוהר – שקידש שם שמים ברבים, ומעצמיותו הוא יגע וחקר והגיע לאמונה כי השבת היא שמו של הקדוש-ברוך-הוא, והיא תנאי בל יעבור לקיומו של עם ישראל, וכל השומר שבת, מקדש שם שמים.

ישראל אייכלר: אשריך, מיקי זוהר, שקידשת שם שמים ברבים, ואתה מייצג בכבוד את מיליון בוחרי הליכוד ובוחרי כולנו, שאינם רוצים לעבוד בשבת, ואת רוב בוחרי המחנה הציוני ויש עתיד, שלא רוצים לעבוד בשבת.

ישראל אייכלר: אולי יש ביניהם כאלה שרוצים שמישהו אחר יעבוד בשבילם, בשכר מינימום, וישרת אותם ויעשה להם בשבת, אבל הם עצמם לא רוצים לעבוד בשבת.

ישראל אייכלר: אני רוצה כן לומר על החשיבות של דברים שידועים וצריכים להיאמר: בגלל חילול שבת חרבה ירושלים – כך אומרת הגמרא במסכת שבת – חיה רעה באה לעולם, ובני-אדם מתמעטים בגלל חילולי שבת.

ישראל אייכלר: בתל-אביב הגיע לפני שבוע חיה רעה והרג אנשים חפים מפשע.

ישראל אייכלר: כל השומר שבת כאילו קיים את כל התורה, כל המענג את השבת ניצל מצרות ונותנים לו משאלות לבו וזוכה לארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: זוכה לארץ-ישראל – אומר המדרש בראשית רבה.

ישראל אייכלר: וכל המשמר נרות שבת זוכה לראות נרות של ציון וזוכה לבנים תלמידי חכמים.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, ולומר את מה שהקדוש-ברוך-הוא אמר למשה: מתנה טובה יש לי בבית-גנזי ושבת שמה, ואני מבקש ליתנה לישראל; לך והודיעם.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יואל חסון: אני רוצה לשאול אותך, אדוני – קודם כול, תיקון: כנראה זה מכלוף מיקי זוהר, כמו שאתה אמרת.

יואל חסון: דבר שני, איך הסתדרתם לפני מכלוף מיקי זוהר?

יואל חסון: חיכיתם לו שהוא יעזור לכם להציל את השבת?

מירב בן ארי: – – –

ישראל אייכלר: השאלה טובה, ואני גם אגיד – – –

מירב בן ארי: – – –

ישראל אייכלר: השאלה מצוינת, ואני אגיד את התשובה.

ישראל אייכלר: שתי סיבות יש לדבר, אחת אסטרטגית ואחת טקטית.

יואל חסון: אה.

ישראל אייכלר: טקטית זה שאם אנחנו נציע את זה, אין סיכוי שמישהו יקבל את זה – בגלל שאנחנו מציעים את זה.

מירב בן ארי: – – –

ישראל אייכלר: לעומת זאת, מכלוף מיקי זוהר, שהוא בא בלי כיפה, והוא בא מהליכוד – אז יש יותר סיכוי שזה יעבור.

ישראל אייכלר: זאת – הטקטית.

ישראל אייכלר: אבל אסטרטגית, החוק הזה מדבר רק על מסחר בשבת, ואנחנו, כיהודים המצווים על שמירת השבת כהלכתה, לא יכולים להציג הצעת חוק פשרנית כזאת שמדברת רק על המסחר.

מירב בן ארי: – – –

ישראל אייכלר: אבל כשבא יהודי כמו מיקי זוהר, גם מהצד היהודי, גם מהצד החברתי, גם מהצד הלאומי, ומציע הצעת חוק כזאת – אני חושב שהיה כבוד לכנסת אם זה היה עובר, וזו בושה לקואליציה שדחו אותה לשבוע הבא.

יואל חסון: אדוני, אני מאוד שמח על העמדה הטקטית והאסטרטגית שאתה מציג, אבל אני חושב שגם חבריך לספסלים ולמפלגה מעדיפים ולא היו רוצים שמישהו ייגע בסטטוס-קוו שאנחנו באמת מנסים לשמר במדינת ישראל.

עליזה לביא: – – – חבל.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אם שאלת על הסטטוס-קוו, קבע כבר בג"ץ שהחוק מופר בתל-אביב, וזו הפרה של הסטטוס-קוו.

ישראל אייכלר: כל המסחרה הזאת של כל הקניונים – –

עליזה לביא: – – –

ישראל אייכלר: – – שפוגעים בפרנסתם של כל בעלי העסקים, זו הפרת הסטטוס-קוו חד-משמעית, לדעת הבג"ץ ולדעת כל האנשים שאינם חרדים.

עליזה לביא: אבל, חבר הכנסת אייכלר – – –

ישראל אייכלר: כך שאין פה הפרת הסטטוס-קוו מצד הליכוד, אלא דווקא הפרת הסטטוס-קוו מצד אותם גורמים עסקיים שמגלגלים מיליונים על חשבון העובדים המסכנים שמקבלים שכר מינימום.

ישראל אייכלר: הם רוצים לשבת על היאכטות ביום שבת, אבל שההוא יעבוד בשבילו.

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר, כל מי שעובד בסופי השבוע, על-פי חוק לא מקבל שכר מינימום; מקבל 200% על-פי חוק.

יואל חסון: ולכן יש רבים ורבים וטובים במדינה הזאת, שאם הם לא היו עובדים בזמן הזה, לא היו מסוגלים לפרנס את עצמם.

ישראל אייכלר: אם כך, צריך לתקן את החוק, כי זה עוול גדול מאוד לאנשים אחרים.

עליזה לביא: – – – בשבת.

עליזה לביא: הרי אתה יודע שכל הצעת חוק כזאת אפשר לאכוף.

עליזה לביא: הרי החוק קיים.

ישראל אייכלר: זהו, הוא רק מחזק את החוק הקיים.

עליזה לביא: לא, לא, לא.

עליזה לביא: כל מה שהחוק הזה ביקש לעשות זה לסחור בשבת עצמה.

עליזה לביא: אי-אפשר לסחור בשבת עצמה ככלי פוליטי.

ישראל אייכלר: מה זה נקרא "לסחור בשבת"?

עליזה לביא: מה – – – לעשות?

עליזה לביא: – – –

ישראל אייכלר: מכלוף זוהר צריך קולות בבני-ברק?

ישראל אייכלר: במאה-שערים?

עליזה לביא: – – –

קריאה: ההפך.

ישראל אייכלר: להפך – הוא עושה את זה מדם לבו.

ישראל אייכלר: אתם ראיתם.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

ישראל אייכלר: מה, אתם חושדים בו שהוא עושה מעשה פוליטי?

קריאה: כן.

עליזה לביא: ודאי.

קריאה: חד-משמעית.

איילת נחמיאס ורבין: הרב אייכלר – – –

ישראל אייכלר: הרי הסכנה הפוליטית הגדולה ביותר בשבילו זה להיראות כמו שליברמן מאשים אותו, שהוא הופך את הליכוד ליהדות התורה.

עליזה לביא: – – –

ישראל אייכלר: לא, לא.

ישראל אייכלר: אני מוחה על החשד בכשרים.

ישראל אייכלר: בא יהודי – פעם ראשונה אחרי מנחם בגין, אגב.

ישראל אייכלר: מנחם בגין גם סחר בשבת?

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: קודם כול, אני ממש מתפלא שאת אומרת את זה, כי את שומרת שבת.

עליזה לביא: ודאי שאני שומרת שבת.

ישראל אייכלר: אבל מנחם בגין עמד פה.

איילת נחמיאס ורבין: הרב אייכלר – – –

עליזה לביא: אני שומרת שבת.

עליזה לביא: אני לא – – –.

עליזה לביא: זה לזרוע שנאה.

ישראל אייכלר: על מנחם בגין היית אומרת את זה?

ישראל אייכלר: מנחם בגין עמד על הבמה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

ישראל אייכלר: תני לי.

ישראל אייכלר: שמעתי אותך.

יואל חסון: תודה.

ישראל אייכלר: לא, תן לי.

יואל חסון: אני נותן לך.

ישראל אייכלר: תני לי מילה.

יואל חסון: תני לו מילה.

איילת נחמיאס ורבין: אם אתה נותן זמן, גם אני רוצה.

ישראל אייכלר: מנחם בגין עמד פה – אני הייתי כתב צעיר – כשסגר את "אל על" בשבת, והוא אמר שהשבת היא הסמל של עם ישראל.

יואל חסון: נכון.

ישראל אייכלר: והוא ציטט את אחד העם שאמר: יותר מששמרו בני ישראל על השבת, שמרה השבת על ישראל.

ישראל אייכלר: ואני ראיתי שמישהו מחברי הכנסת של מפ"ם שאל חבר כנסת חרדי: איפה זה כתוב בגמרא?

ישראל אייכלר: ואף אחד לא ידע.

ישראל אייכלר: זה לא כתוב בגמרא; זו אמירה של אחד העם.

ישראל אייכלר: אפילו אחד העם הבין שיותר מששמרו ישראל על השבת, שמרה השבת על ישראל.

ישראל אייכלר: לכן זה חשוב לכם.

ישראל אייכלר: אנחנו הרי שומרים שבת בכל מקרה ובכל מקום.

איילת נחמיאס ורבין: – – – רחוב אחד העם.

עליזה לביא: – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

עליזה לביא: הרב אייכלר – – –

ישראל אייכלר: אני מודה לך על הדברים.

איילת נחמיאס ורבין: – – – אחד העם.

ישראל אייכלר: אבל החוק הזה יכול להציל את כבודה של תל-אביב, וחבל שלא תמכתם בו.

ישראל אייכלר: תודה.

קסניה סבטלובה: מנחם בגין אמר גם שיש – – –

יואל חסון: תודה לך, חבר הכנסת אייכלר.

יואל חסון: ישיב על ההצעה לסדר-היום שר התחבורה; בבקשה, אדוני.

מירי רגב: – – –

יואל חסון: זה מה שאמרתי.

יואל חסון: מה שמעת שאמרתי, חברת הכנסת רגב?

יואל חסון: השרה רגב, מה שמעת שאמרתי?

מירי רגב: אני רואה את החיילים, והם מעניינים אותי יותר ממך, כבוד היושב-ראש.

יואל חסון: אם אני מפסיד לחיילים, זה בסדר גמור.

יואל חסון: אין בעיה.

יואל חסון: אני גם מברך את חיילי צה"ל וקציני צה"ל שנמצאים אתנו כאן ביציע.

יואל חסון: בבקשה, אדוני שר התחבורה.

יואל חסון: אני מזכיר לך פשוט שאתה משיב על הצעות לסדר-היום בעניין חשש לקריסת מנהרות בפרויקט הרכבת לירושלים, ולא על השבת.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לנוכח הפרסומים האחרונים על קריסת מנהרות הרכבת המהירה לירושלים, אבקש ראשית להבהיר כי המקרה הוא התרוממות רצפות באחת ממנהרות הקישור – מ-46 מנהרות הקישור – שקיימות במנהרה מס' 3 בפרויקט הרכבת המהירה לירושלים, מנהרה מאזור נחל יתלה עד לאזור מבשרת-ציון.

ישראל כץ: לא מדובר בקריסת מנהרה, כפי שתואר בחלק מכלי התקשורת, אף שאין להקל ראש גם בנושא זה.

ישראל כץ: מדיווח שהתקבל מחברת "רכבת ישראל" עולה כי האירוע נגרם בשל עומס מים שלא טופל כראוי, וכן מליקוי בשלביות הביצוע, אשר החליש את הרצפה.

ישראל כץ: לפי הדיווח, מדובר בליקויים שבאחריות הקבלן, ולנוכח התנהלותו במקרה זה ובמקרים נוספים הפסיקה הרכבת את פעילות הקבלן באתר החל ביום 31 בדצמבר 2015, כך שכל התיקונים הנדרשים במנהרות יבוצעו על-ידי קבלן אחר.

ישראל כץ: הובהר לנו על-ידי הרכבת כי לא תהיה השפעה על לוחות-הזמנים של הפרויקט.

ישראל כץ: עם זאת, ולאור חשיבות ודחיפות הנושא, הנחיתי את מנהל אגף בכיר רכבות במשרדי לבצע באופן מיידי בדיקה ובחינה בלתי תלויות ולהגיש לי מסקנות והמלצות בתוך 60 ימים, בניתוח משמעויות האירוע על קידום וסיום הפרויקט.

יואל חסון: מה אתה מציע, אדוני?

עבד אל חכים חאג' יחיא: דעה נוספת, היושב-ראש.

יואל חסון: בסדר, אבל שנייה, אני רוצה לשמוע מה השר מציע.

יואל חסון: אתה מציע להסתפק בהודעתך?

יואל חסון: אתה מציע להעביר את זה לדיון בוועדה?

ישראל כץ: אפשר להסתפק, ואני לא אתווכח עם המציעים, מה שהם ירצו.

ישראל כץ: הרי בלאו הכי הולכים לבדוק.

ישראל כץ: אם המציעים יסכימו, מאחר שביקשתי לבדוק מעבר לבדיקת הרכבת עצמה, בתוך 60 יום, אני מציע שאני אדווח על תוצאות הבדיקה לכנסת, ולאור זה המציעים יוכלו – – –

עליזה לביא: אז אם אפשר לדווח לוועדה כך שנשמע – אבל איך דבר כזה קורה?

עליזה לביא: איך דבר כזה קורה?

יואל חסון: טוב, זה לא שעת שאלות, גברתי.

יואל חסון: אי-אפשר לעשות את זה בצורה כזאת.

ישראל כץ: התשובה שלי הייתה ברורה כפי שהיא ניתנה.

עליזה לביא: אז אנחנו נעשה דיון, נחכה לממצאים ונבקש דיון בוועדה.

ישראל כץ: קודם כול, עוד לא קורה.

ישראל כץ: בואי נבהיר.

ישראל כץ: אף-על-פי שעוד לא קורה, אני לא מקל ראש, והוריתי לבדוק.

ישראל כץ: זה פרויקט ענק – לא יודע אם סיירת שם, במנהרות.

ישראל כץ: 11.6 קילומטר כל מנהרה, שתי מנהרות, הכול חצוב והכול מדופן, ולפי התיאור כאן, באחת מ-46 המנהרות המקשרות – כל 250 מטר יש מנהרה מקשרת, מנהרת חירום שמקשרת בין שתי המנהרות העיקריות שבהן עוברות המסילות.

ישראל כץ: באחת מ-46 המנהרות האלה התגלה הליקוי הזה, שהורו לטפל בו.

ישראל כץ: מבחינת הרכבת אין כאן שינוי בלוח הזמנים.

ישראל כץ: בוודאי שאין ולא יכולה להישאר בעיית בטיחות כלשהי.

ישראל כץ: כאן לא מדובר בהתמוטטות מנהרות.

ישראל כץ: יחד עם זאת ביקשתי ממי שאמון במשרדי – אני מקריא לך את התשובה, אבל אני אכן אומר לך אותה כרגע בשפה יותר אותנטית – ביקשתי ממנו לבדוק, מעבר לבדיקת הרכבת, באופן בלתי תלוי, את כל הסוגיה, כדי שלא יישאר ספק, כי – צריך להבין, הכותרות שהיו, המניע שלהן הוא סכסוך עסקי בין הרכבת לקבלן שהיא הפסיקה את עבודתו בקטע הסופי – סך הכול הוא עשה את העבודה כולה; האינטרס של הקבלן היה להציף.

ישראל כץ: יחד עם זאת, זה לא אומר – זה שיש לו אינטרס זה לא אומר שלא יכולה להיות גם בעיה.

ישראל כץ: ולכן אני הוריתי לבדוק בצורה קפדנית מה קורה, ואם קורה ומה צריך לעשות.

ישראל כץ: אין כאן שום פגיעה במתווה, ובמסילות, ובעבודות, ובכל שאר הדברים, ומי שהציף את זה לכדי כותרות, זה אותו אינטרס, בעצם, של אותו קבלן, שמבחינת סמכויות הרכבת הפסיקה לו את העבודה, והיא כנראה תתבע אותו על אותו ליקוי באותו קטע שמחבר.

יואל חסון: טוב, טוב.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: פה – זה לא במליאה.

יואל חסון: אדוני השר, אתה מציע – – –

ישראל כץ: חברת הכנסת עליזה לביא, אני רוצה להגיד לך בלי קשר לדבר הזה: זה בסדר גמור, וחובת

ישראל כץ: כם הייתה להתריע ולשאול, ואני הייתי צריך לבוא – אגב, מייד הוריתי לבדוק, כמובן, עוד לפני השאילתות.

ישראל כץ: וזה בסדר גמור לשמור על האינטרס הציבורי.

ישראל כץ: יחד עם זאת, משניתנה תשובה, אז – צריך גם להסתכל על התמונה הכוללת.

ישראל כץ: אני שר התחבורה כמעט שבע שנים, אני לא צריך להעיד על עצמי, מדינת ישראל כולה חשופה לפעילות; הרבה מהפעילות כבר הסתיימה, ורואים כבר את הדברים, והדברים הטובים שגלומים בפרויקטים כבר באים לידי ביטוי, ונעשים כאן דברים, ולא קרו מחדלים, ולא הייתה התמוטטות.

ישראל כץ: היה פעם במחלף – נו, שם, איך קוראים לו, ליד אבן-יהודה?

איל בן ראובן: שפירים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: דרור.

ישראל כץ: דרור.

ישראל כץ: מחלף דרור.

ישראל כץ: היה דבר שתוקן; המחלף עומד על תלו, המחלף עובד, מוצה הדין עם קבלנים שהתרשלו – או לא – אבל בואי ניקח את כל ה-100 מיליארד, לפחות, שמושקעים ומבוצעים כאן, ואנחנו ממש עומדים בפני סיום הדברים האלה – נעשתה כאן עבודה אדירה, שינוי פני מדינת ישראל מבחינה לאומית, כלכלית, חברתית.

ישראל כץ: מסילות רכבת – לפני שבוע חנכנו באופקים את התחנה האחרונה, החדשה, ברכבת הנגב.

ישראל כץ: היום הודעתי – מובן שתושבי אופקים ייסעו שלושה חודשים חינם, והיום הרמתי טלפון לראש עיריית רהט, טלאל אלקרינאוי, ואמרתי לו שגם הם ייסעו חינם, בתחנה הזאת, שלושה חודשים ברכבת לכל מקום.

ישראל כץ: זאת אומרת, טובת כלל האוכלוסייה.

ישראל כץ: אני רואה את הבניינים שבונים בשדרות, בנתיבות, באופקים.

ישראל כץ: תחנת העמק, רכבת העמק המיתולוגית באוקטובר הבא – הזה – מתחילה לעבוד.

ישראל כץ: אני רואה את התנופה ביישובים.

ישראל כץ: הרכבת לכרמיאל אחרי זה.

ישראל כץ: הרכבת לירושלים תפעל – עד תחילת החודשים הראשונים של 2018.

ישראל כץ: נעשים כאן מעשים גדולים.

ישראל כץ: ולמה אני אומר?

ישראל כץ: כדי שהציבור, שגם רואה את הדברים, יקבל את הרושם האמיתי; נעשית עשייה, ובעשייה כל כך גדולה יכולים פה ושם גם להיות דברים – כל העניין הוא לא להקל ראש, לבדוק, לוודא שהדברים קורים.

ישראל כץ: אז התימהון הוא קצת מוגזם.

ישראל כץ: זאת אומרת, שאלת שאלה, קיבלת תשובה.

ישראל כץ: התימהון הוא קצת מופרז.

ישראל כץ: תודה רבה.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: אתה מציע להסתפק בהודעתך?

ישראל כץ: אם רוצים.

ישראל כץ: אם הם מוכנים.

עליזה לביא: אנחנו נשמח, אחרי, לשמוע את הדברים בוועדה.

יואל חסון: אז כרגע, בהודעה הזאת, אתם מסכימים להסתפק בהודעת השר?

עליזה לביא: בהודעת השר, ובעוד חודש מבקשים דיון בוועדה.

יואל חסון: את זה תבקשי בוועדה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: מסתפקים בהודעת השר.

יואל חסון: דעה נוספת.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, אתה יכול לרדת אני חושב.

יואל חסון: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אין לנו ספק שהקבלן לא רצה לפגוע, לא בשם הטוב שלו ולא בשום דבר אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא רק רצה לחסוך לעצמו כסף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה העיקר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני מדבר כמהנדס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדברים כאלה, התכנון מתחיל מזה שיש בדיקת קרקע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בבדיקת קרקע הם יכולים לדעת גם מה כמות המים ולחץ המים שיכול להיות שם, ולפי זה גם מתכננים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו, אני פונה לכבוד השר, לאחרונה היו חקירות משטרה על שחיתות בחברה ממשלתית ששייכת למשרד שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נוסף על העבודה של הקבלן – אני רוצה שכבוד השר ישמע, כי זה חשוב גם בבדיקה שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, אתה שומע אותי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר – השר לא שומע אותי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שצריך לבדוק – כי קבלן יכול לעבוד איך שהוא רוצה אם אין עליו פיקוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה, אם במשרד התחבורה יש עניין של פיקוח ויש אחריות של המפקח הצמוד.

יואל חסון: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש אחריות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא שמע אותי, כי הוא לא – – –

יואל חסון: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: האחריות של הפיקוח – האם מפקחים שכשלו בעבר סולקו מהעבודה במשרד התחבורה – –

יואל חסון: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – או שהם ממשיכים, וימשיכו, והחקירה זה רק כדי לסלק את הקבלן?

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת לביא, את מסתפקת בהודעת השר?

עליזה לביא: כן.

יואל חסון: אמרנו שכן, מאה אחוז.

עליזה לביא: אמרנו: עוד חודש דיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: אז זה לא פה.

יואל חסון: זה לא קשור לדיון הזה עכשיו.

עליזה לביא: בסדר, רק שידע – – –

יואל חסון: את תבקשי, אבל זה לא קשור לזה עכשיו.

יואל חסון: הם מסתפקים בהודעת השר.

עליזה לביא: אבל ביקשתי.

יואל חסון: מה לא? הנה, שאלתי, האם את מסתפקת בהודעת השר?

עליזה לביא: לא – שידווח לוועדה עוד חודש, אחרי שתגיע התשובה.

יואל חסון: אני מסביר.

יואל חסון: את לא יכולה להגיש; תחליטי, זה או שאת מסתפקת בהודעת השר או שאת מבקשת להעביר לוועדה.

עליזה לביא: אמרתי שאני מבקשת להעביר – אחרי שנשמע, הדוח יגיע לשר.

יואל חסון: אז את מבקשת להעביר לוועדה.

יואל חסון: זה לא עוד 30 יום ולא עוד 15 יום, זה לא קשור ללוח זמנים.

עליזה לביא: ועדת כלכלה.

יואל חסון: את מבקשת ועדת כלכלה.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: אנחנו מצביעים.

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר לא נמצא כאן.

יואל חסון: אנחנו מצביעים על ועדה.

יואל חסון: מי שבעד ועדה יצביע בעד – ועדת כלכלה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: שמונה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: לכן ההצעה לסדר-היום תועבר להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: פערי מיגון ביישובי קו עימות בצפון

יואל חסון: המשך סדר-היום: פערי מיגון ביישובי קו עימות – הצעות לסדר-היום מס' 2198, 2217, 2292 ו-2301.

יואל חסון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת איל בן ראובן – בבקשה, אדוני.

איל בן ראובן: נדמה לי שסגן השר שאמור להשיב לא נמצא פה.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: אני לא רואה פה את סגן השר, אדוני, ואנחנו נטפל בזה.

יואל חסון: אני מציע שתעלה.

איל בן ראובן: לא כדאי שהוא ישמע מה אני אומר?

יואל חסון: תמיד עדיף שהממשלה תשמע מה שחברי הכנסת אומרים, אבל אין לנו שר, מה נעשה.

איל בן ראובן: שר יש, רק אין מי שישיב.

יואל חסון: אין לנו סגן שר רלוונטי לנושא הזה.

קריאה: יש.

קריאה: יש.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: הוא אמור להיות כאן.

יואל חסון: תתחיל את דבריך בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד ידידי היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, נזכרנו בשבועות האחרונים באויב היותר-משמעותי שלנו, "חיזבאללה" מצפון.

איל בן ראובן: אירוע מוצלח, על-פי מקורות זרים, של פגיעה בסמיר קונטאר, טרוריסט שהלך לעולמו בדרך הנכונה, ותגובה של "חיזבאללה" שהסתיימה, לאור פעולה מאוד נכונה של צה"ל, באפס נפגעים.

איל בן ראובן: האירוע היה יכול גם להיגמר אחרת.

איל בן ראובן: והרשו לי להעריך, לאור היותנו מוקפים על-ידי ארגוני טרור ש"חיזבאללה" הוא רק אחד מהם – הוא אומנם החזק שבהם – שמערכה בצפון מתישהו היא כמעט, לצערי, בלתי נמנעת.

איל בן ראובן: ניצחון במערכה שכזאת יהיה מורכב – חברים, כבוד השר, אם אפשר, תדברו – אתם מפריעים לנו.

איל בן ראובן: ניצחון יהיה מורכב ממימוש נכון של ההגנה של צה"ל, ממימוש נכון של ההתקפה של צה"ל ומחוסנו של העורף.

איל בן ראובן: ואני כאן היום בנושא העורף.

איל בן ראובן: העורף בצפון הוא רחב, ואני רוצה לצמצם את השיח לעורף המאוים ביותר, מרחב קו העימות, בטווחים של עד 10 קילומטר מקו הגבול.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, איום בצפון של עשרות-אלפי פגזי מרגמה אפקטיביים – ראינו בדרום עד כמה הם אפקטיביים – שהזמן להגיע למחסה מפניהם הוא בין עשר ל-20 שניות, זאת לצד רקטות כבדות ביותר, בלי לפרט כאן, זאת לצד איום חדש ומאוד משמעותי של מתקפה קרקעית לחדירה ליישובים או למוצבי צה"ל, כל אלו מציבים אתגר אדיר לעמוד בו כך שתושבי קו העימות יוכלו לעבור מתקפה כזו במינימום נפגעים, שכל כך חשוב שאכן כך יהיה כדי שהעימות ייגמר בניצחון.

איל בן ראובן: היינו השבוע בצפון, יום לפני האירוע בהר-דב, ביקרנו בצה"ל, והיינו במפגש עם ראשי הרשויות, ואני קובע בצורה חד-משמעית כי הצפון איננו מוכן בפן האזרחי בצורה שאפילו מתקרבת לסבירה בהיבט מיגון האוכלוסייה.

איל בן ראובן: המיגון, ברור שאיננו עומד בפני עצמו, אבל הוא נתח מאוד משמעותי הן בהגנה על האוכלוסייה בזמן חירום והן בתחושת הביטחון של התושבים.

איל בן ראובן: ואני מציע – יושב פה חבר הכנסת ידידי חיים ילין, שיודע כמה המיגון שהמדינה תקצבה ושיפרה בדרום הביא לפריחה ולתנועת אזרחים דרומה לעוטף-עזה.

איל בן ראובן: חברים, המקלוט הקיים, חלקו איננו רלוונטי.

איל בן ראובן: מקלטים ציבוריים רבים לא כשירים, ואלה שכשירים לא מאפשרים הגעה בזמן אמת, בוודאי לא של אוכלוסייה מבוגרת, למחסה.

איל בן ראובן: הבעיה עמוקה יותר ככל שהמצב הסוציו-אקונומי ירוד יותר.

איל בן ראובן: כלומר, בכפר-ורדים, לצורך העניין, המצב סביר, אך ביישובי המועצה האזורית מבואות-חרמון חסרים 60 מקלטים; בחורפיש – חמישה מקלטים ציבוריים לכל צורכי המיגון של האוכלוסייה; בבית-ג'ן אין מקלטים ציבוריים, ואין ממ"דים ב-2,500 מתוך 3,700 יחידות דיור; וביישובים הערביים – אם יורשה לי להגיד "במרחב" – המושג המתאים הוא אין, אין שום דבר משמעותי.

יואל חסון: נא לסיים.

איל בן ראובן: אני מייד מסיים.

איל בן ראובן: וזאת לצד מצוקות נוספות, כמו תקציבים שנלקחו מהם, כשנגרם מכך שביישובים רבים אין רכב ביטחון, אין שומרים בשער היישוב ביישובים צמודי גדר – כבוד היושב-ראש, בזרעית היום אין שומר בשער.

איל בן ראובן: פשוט אבסורד.

איל בן ראובן: רבותי, המצב בלתי אפשרי ובלתי נסבל.

איל בן ראובן: לא נכון לרוץ אחרי המלחמה ולתקן.

איל בן ראובן: זה פשוט בלתי נסבל.

איל בן ראובן: אני מבקש שהנושא יוצף ויתחיל לצעוק לפני שיהיה מאוחר, ואני כמובן מבקש שיתוף פעולה של האוצר בעניין הזה עם הביטחון.

איל בן ראובן: אני מבקש להעביר את הנושא בדחיפות אל ועדת חוץ וביטחון.

איל בן ראובן: הנושא חייב להיות מטופל בתוכנית דחופה שמגדירה את אחריות המדינה ונותנת השתתפות משמעותית במיגון רלוונטי לעשרות-אלפי תושבים מאוימים באיום שהולך וגובר.

יואל חסון: תודה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בן ראובן.

יואל חסון: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן שר הביטחון, שרים, חברי הכנסת, אני מתגורר על גבול הצפון, חי את המציאות, מכיר אותה.

יצחק וקנין: אני אספר לכם משהו.

יצחק וקנין: פה, מעל הדוכן הזה, חודשיים וחצי לפני מלחמת לבנון השנייה, אני עומד פה, אני אומר: רבותי, אנחנו נמצאים במצב קשה ואנחנו לא מוכנים.

יצחק וקנין: הפרוטוקולים קיימים, לקחתי את זה אחרי המלחמה, מה שנקרא.

יצחק וקנין: אמרתי: רבותי, דרום-לבנון זאת חבית חומר נפץ.

יצחק וקנין: כשזה יתפוצץ, הטילים יגיעו לעכו, לקריות, לחיפה, לעפולה.

יצחק וקנין: ציטטתי, אמרתי כך.

יצחק וקנין: ישבו חברי כנסת פה, אמרו לי: תגיד לי, אתה חי פה?

יצחק וקנין: רן כהן אמר לי: תגיד לי, אתה עם רגליים על הקרקע?

יצחק וקנין: אמרתי: חבר'ה, אתם מהצימרים והפסטורליה של הגליל, של הנוף, אבל אני אומר, כשזה יתחיל, אוי לנו.

יצחק וקנין: רבותי, אחרי חודשיים מתחילה מלחמה, וככה זה קורה בדיוק.

יצחק וקנין: לא היינו מוכנים, כמו שאמרת.

יצחק וקנין: מי כמוך, כאיש צבא במשך עשרות בשנים, מכיר את המציאות.

יצחק וקנין: לא היינו מוכנים, גם הצבא לא היה מוכן, וגם העורף לא היה מוכן.

יצחק וקנין: אני פיניתי מעל 3,000 משפחות לאזורים פה, כי לא היה להן מחסה.

יצחק וקנין: אני אומר לכם עוד פעם: הפעם זה לא יהיה מה שהיה בפעם הקודמת, כי – אני אגיד לכם משהו – הטילים, הם לא מגיעים עד עפולה; הטילים של ה"חיזבאללה" מגיעים עד תל-אביב.

יצחק וקנין: כל מרכז הארץ חשוף.

יצחק וקנין: גם אנחנו חשופים.

יצחק וקנין: אנחנו בבעיה רצינית, אבל מה שאומר איל – אין שומרים, אין כלום, הורידו את רכזי הביטחון, את הכול.

יצחק וקנין: לי היה נשק אישי, לקחו גם את הנשק, סגרו את מחסני הנשק.

יצחק וקנין: אין כלום.

יצחק וקנין: היום, אם יש חדירה של מחבלים, חלילה וחס, אני לא יודע איך אנחנו יוצאים מזה.

יצחק וקנין: אין שום – – –

איל בן ראובן: אין ימ"מ לכיתות הכוננות.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, המצב הוא קטסטרופה.

יצחק וקנין: אני לא יודע איך אנחנו לא לומדים לקחים.

יצחק וקנין: מחכים שיהיה איזה נביא זעם, ואני לא רוצה להיות נביא זעם.

יצחק וקנין: אני לא רוצה שמה שאמרתי יתאמת, אבל המציאות תטפח לנו על הפנים כשזה יקרה – –

איל בן ראובן: – – –

יצחק וקנין: – – ואמרתי את זה פה מעל הדוכן, ואחרי חודשיים התחילה המלחמה, וקרה מה שקרה, והתברברנו בתוך לבנון והתברברנו בתוך המקלטים – אני אומר לכם, מקלטים, שום דבר לא היה מוכן – טילים על היישוב שלי, מעל 70 טילים.

יצחק וקנין: ואני רוצה להגיד לכם, כשנכנסו לתוך לבנון ומצאו, על הטיל היה כתוב אזימוט של הטיל: יערה, מחסן נשק; יערה, בסיס צבאי – אני אומר לכם את זה באחריות, על הטילים של ה"חיזבאללה".

יצחק וקנין: זאת אומרת, היום הוא יותר מדויק, פוגע למטרה, ואנחנו צריכים להבין שאם אנחנו לא נפעל מבעוד מועד, ונפעל נגד הסכנה הזאת, כשזה יתחיל מצבנו חלילה וחס עלול להיות בכי רע – –

יואל חסון: תודה.

יצחק וקנין: – – וטוב שעה אחת קודם.

יצחק וקנין: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת וקנין.

יואל חסון: חבר הכנסת מוזס – אני לא רואה אותו פה, הוא לא נמצא; חברת הכנסת פלוסקוב – גם לא נמצאת.

יואל חסון: אדוני סגן שר הביטחון, זה בדיוק הרגע שאני לא מקנא בך.

יואל חסון: בבקשה, תנסה לענות.

קריאות: – – –

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, אכן, אנחנו מודעים היטב ליכולות המצויות בידי האויב מול גבולה הצפוני של מדינת ישראל ולאיום הירי תלול-המסלול הנשקף לתושבי צפון הארץ מארגון ה"חיזבאללה".

אלי בן-דהן: הגם שאפשר להניח כי בעת עימות רחב יישובי גבול הצפון יהיו נתונים לאיום טילים ורקטות משמעותי, הרי המיגון הפסיבי אינו חזות המענה הכולל.

אלי בן-דהן: למיגון הפסיבי נדרש להוסיף גם את המענה הנוסף והמאוד-משמעותי: א.

אלי בן-דהן: היכולות ההתקפיות של צה"ל, שתכליתן בין היתר שיבוש וצמצום הירי לעבר ישראל; ב.

אלי בן-דהן: מערך ההגנה האקטיבי הרב-שכבתי של צה"ל, בעיקר "כיפת ברזל".

אלי בן-דהן: נוסף על אלה ראוי לציין כי, כלקח ממבצע "צוק איתן", מערכת הביטחון מכינה תוכניות לפינוי היישובים הסמוכים לגדר, אשר במקרה הצורך ועל-פי הערכת המצב יפונו תושביהם למקומות בטוחים יותר.

אלי בן-דהן: בסוגיית המיגון חשוב לציין כי אי-אפשר ולא נכון "למגן את עצמנו לדעת" בלבד, ועלינו לפעול בנושא זה בשיקול דעת ובאופן מאוזן, כדי לספק מענה לתושבים.

איל בן ראובן: אנחנו מדברים על מיגון מדעת, לא לדעת.

איל בן ראובן: תאמין לי, כל מה שאתה אומר – – –

אלי בן-דהן: יכול להיות.

אלי בן-דהן: רגע, תן לי רגע לסיים.

אלי בן-דהן: תן לי, אני אסיים.

אלי בן-דהן: בבקשה.

איל בן ראובן: לא, כי זה ססמאות, באמת.

אלי בן-דהן: הקשבתי לדבריך היטב.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת איל בן ראובן, האלוף במיל', בוודאי מודע טוב מאחרים לצורך לאזן בין סוגי המענה השונים הנדרשים בהיבט הביטחוני.

אלי בן-דהן: מדינת ישראל השקיעה בשנים האחרונות תקציבים רבים במיגון ובשיפוץ המקלטים בצפון, כדי להכשירם לשהייה ראויה.

אלי בן-דהן: בין היתר, בשנים 2006–2008 הושקעו יותר מ-105 מיליון ש"ח בשיפוץ מקלטים בצפון.

אלי בן-דהן: בשנה האחרונה, שנת 2015, הושקעו 7 מיליון ש"ח בשיפוץ 70 מקלטים בעוד 20 רשויות ברחבי הצפון, ונוסף על כך כ-14.5 מיליון שקלים הושקעו בבניית מרחבים מוגנים במוסדות חינוך ברמת-הגולן.

אלי בן-דהן: המקלטים ברחבי הצפון, ככלל, במצב כשירות טוב, הודות לאחריות שמגלים ראשי הרשויות והקב"טים באחזקתם ולהשקעת המדינה בהם.

אלי בן-דהן: מובן שאפשר עוד ועוד להוסיף, ולעולם לא נאמר שזה מספיק, אבל מערכת הביטחון איתנה בדעתה שהדבר שנעשה בשנים האחרונות מביא את המקלוט למצב הרבה הרבה יותר טוב מהמצב שבו היה הצפון במלחמת לבנון השנייה.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יואל חסון: מה אתה מציע, אדוני?

אלי בן-דהן: מבחינתי – להשאיר בסדר-היום.

אלי בן-דהן: אתם רוצים דיון בוועדת החוץ והביטחון?

אלי בן-דהן: אני גם מסכים.

איל בן ראובן: אני מבקש להעביר את זה לוועדת החוץ והביטחון, זה נושא חשוב מדי.

אלי בן-דהן: אני מסכים.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על זה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד – הוא בעד ועדת החוץ והביטחון, מי שנגד – הוא בעד להסיר, למעשה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יואל חסון: ובכן, שישה בעד, אין מתנגדים.

יואל חסון: ההצעה תועבר להמשך דיון בוועדת החוץ והביטחון.

יואל חסון: תרומות לצבא

יואל חסון: ההצעה לסדר הבאה, של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בנושא: תרומות לצבא; הצעה לסדר-היום מס' 2290.

יואל חסון: הצעה חשובה מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה לחברי הכנסת, תודה כמובן לסגן שר הביטחון, שנמצא כאן – אומנם זה תפקידך, אבל הייתי שמחה אילו שר הביטחון היה במקרה הזה, כי אני חושבת שמדובר בבעיה קשה ביותר.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, עד לפני כמה דקות ישבו ביציע הציבור חיילים, והפיתוי לשאול אותם אם הם מקבלים את הציוד שהם צריכים בצבא היה מאוד מאוד גדול.

איילת נחמיאס ורבין: כשאני חושבת על התרומות בצבא – אתם יודעים, פעם היה ה"שירותרום", היו דברים שכולנו, במידה מסוימת, אנחנו כחברה, התגייסנו למענם.

איילת נחמיאס ורבין: היום אני חושבת שזה הגיע לאיזה קו פרשת מים, אפילו הייתי אומרת איזה סוג של שבר חברתי, אדוני סגן השר.

איילת נחמיאס ורבין: כי כשאני מסתכלת על תקציב הביטחון וחושבת על גובה התרומות שהאגודה למען החייל וקרן לב"י, אני לא יודעת – תלוי, לפי דוח ועדת מינטקביץ, שעסקה בזה, את מי שואלים ואת מי בודקים – אני אומרת לעצמי: סבתא בישלה דייסה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע למה, אדוני סגן השר?

איילת נחמיאס ורבין: סבתא בישלה דייסה: היה לפנסיה תקציבית, ואולי לפנסיית גישור, ולמשכורות מאוד מאוד גבוהות, ולתקנים העודפים בצה"ל, וכמובן לדחוף את לוקר בלוקר – לזה היה תקציב, אבל כדי שלחיילים יהיו ברכיות, ביחידות צבאיות, בשביל זה צריך לגייס תרומה.

איילת נחמיאס ורבין: לפני שבועיים פרסם רותם שטרקמן ב"דה-מרקר" כתבה מדהימה, אדוני סגן השר.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא יכול היה להמחיש את זה, כי ההורים לא רצו להעביר לו, מפחד שיבולע לילדיהם, וגם ילדיהם לא רצו לחשוף את זה – הוא הראה איך בין הורים ביחידה מסוימת בצנחנים עוברת קבוצת ווטסאפ עם רשימה, רשימת ציוד שההורים צריכים לקנות לילדיהם, וכתוב שם איזה הורים יתנדבו לקנות מה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה, אדוני סגן השר?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא ישנתי באותו לילה, כי לא יעלה על הדעת שצריך לגייס כסף כדי לקנות ברכיות, או אולר "לדרמן", שחלק מהיחידות צריכות, או נעליים.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה יודע מה, סגן השר אלי בן-דהן, אני מכירה את הנשמה שלך, ויש לך נשמה יהודית יתרה, ואני לא מעלה בדעתי שאתה סובל את האפליה שיש בצה"ל בין יחידות העילית לבין יחידות התחתית.

איילת נחמיאס ורבין: לא יעלה על הדעת שאם, למשל, בסיירת מסוימת צריכים נעלי הרים, אבל צריך אותן גם ביחידות אחרות, ליחידה הזאת, ליחידת העילית, כנראה יימצא תורם.

איילת נחמיאס ורבין: ואגב, למען הסר ספק, אין לי טענות לתורמים; התורמים רוצים להיות חלק, להרגיש חלק מהדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא אוהבת את כל הפוזות, אתה יודע, בכל זאת, מתן בסתר, אבל בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה, גם את זה אני מקבלת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל העובדה שהציוד הבסיסי ביותר – אפוד קרמי, אדוני סגן השר, שעולה 12,000 שקלים; יכול להיות שאפוד קרמי הורים צריכים לקנות לילדיהם?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מצליחה להבין את זה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, זה אחרי שהצבא הכניס שינויים.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, תרומות צריכות לעבור דרך אגף כוח-אדם, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: כולם יודעים, כולל בחור שאני מאוד מעריכה, אגב, הוא היה גלוי, בחור בשם ערן שמחי, מהצבא, שאמר בגילוי לב: אני יודע שזה לא נאכף.

איילת נחמיאס ורבין: הוא אמר באחת התגובות לאחת הכתבות: אני יודע שזה לא נאכף.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מעלה בדעתי – אתה יודע, אני חושבת לעצמי, היום אנחנו כבר לא עומדים בתור לטלפון הציבורי, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: לילדים יש סלולרי.

איילת נחמיאס ורבין: אני זוכרת את עצמי מדברת בטלפון הציבורי ומייללת לאימא שלי שאין לי מה לאכול.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יכולה לסבול את המחשבה שיש חיילים בצבא שמתקשרים להורים שלהם בסלולרי ואומרים להם: אין לי מה לנעול, או אומרים להם: חסר לי ציוד.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יכולה לסבול את הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט לא הגיוני.

איילת נחמיאס ורבין: איפה האחריות של הצבא?

איילת נחמיאס ורבין: איפה האחריות של מערכת הביטחון?

איילת נחמיאס ורבין: איפה האחריות שלנו, של כולנו, שמבינים שיש כאן בעיה?

איילת נחמיאס ורבין: מתפרסמים יותר מדי דברים בעניין הזה, אדוני סגן השר, של הורים שבוכים.

איילת נחמיאס ורבין: מה עם ההורים שאין להם?

איילת נחמיאס ורבין: אז לילד שלהם לא יהיה?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מעלה על דעתי שאתה ישן בלילה כשיש דבר כזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומר לך עוד דבר – –

יואל חסון: נא לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני כבר אסיים.

איילת נחמיאס ורבין: – – שמעתי איזושהי שמועה שהימ"חים מלאים בגלל דוח וינוגרד על מלחמת לבנון השנייה.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני חושבת שהימ"חים צריכים להיות מלאים, מצוין, אבל לא יעלה בדעתי שהציוד לא מגיע לחיילים בשטח.

איילת נחמיאס ורבין: יתרה מזאת, אדוני סגן השר, אתה יודע מה, זה עיתוי טוב להגיד את זה, כי הדיון האחרון שהיה פה עסק בחשש מהתפרצות נוספת מול ה"חיזבאללה".

איילת נחמיאס ורבין: בין החיילים ביחידות שונות בצה"ל יש אפליה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני סגן השר, איזו אפליה יש בין חיילי הסדיר לבין חיילי המילואים – עוד פעם נתעורר, כמו ב"צוק איתן", כשנבין שלחיילי המילואים אין שום ציוד בכלל?

איילת נחמיאס ורבין: בסדיר כבר הבנו, מה יהיה עם המילואימניקים?

איילת נחמיאס ורבין: אני מצפה מכולם להתגייס לטובת העניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא יכול להתנהל בתרומות, אדוני סגן השר.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט זה לא יכול להימשך ככה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יואל חסון: אדוני סגן השר, בבקשה.

יואל חסון: יום קשה היום.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה לומר – אני אומר לך מעבר לתשובה שכתובה לי כאן – אני מסכים עם כל מילה, שלא יהיו לך אי-הבנות.

אלי בן-דהן: כבר אמרתי את זה כאן:

אלי בן-דהן: אני אבא לשני בנים שמשרתים עכשיו בסדיר, אחד קצין ואחד בסיירת, ואני לא אגיד לך שהדברים האלה רחוקים ממני.

אלי בן-דהן: לצערי הרב, אני מסכים עם כל מילה שאמרת, ואני אעשה כל מאמץ שהדברים האלה לא יקרו יותר.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני סגן השר, רק תאמר לי, אתה קנית ציוד לילדים שלך?

אלי בן-דהן: לצערי כן.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך יותר מזה – – –

אלי בן-דהן: רגע.

אלי בן-דהן: תני לי, תני לי, תני לי שנייה.

איילת נחמיאס ורבין: רק – תת-אלוף – – – שהיה ראש חטיבת לוגיסטיקה, סיפר איך עד לא מזמן, ממש לאחרונה – עד לא מזמן הוא היה זה שמטיף שיש את כל הציוד לחיילים בצבא ולא חסר שום דבר, עד שבנו דור התגייס לצבא, ואז הוא הלך לקנות לבן שלו את הציוד.

אלי בן-דהן: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: טוב, אני רוצה קודם כול לומר, שלא תהיינה אי-הבנות: הנחיות הצבא אוסרות קבלת תרומות של אמצעי לחימה וציוד הכרחי המחויב להיות מסופק על-ידי צה"ל.

אלי בן-דהן: קבלת תרומות מתאפשרת אך ורק עבור פריטים המשמשים את רווחת חיילי החובה או חיילי מילואים בשירות מילואים פעיל.

אלי בן-דהן: רשימת הפריטים המאושרים לקבלת תרומה עברה את אישור היועץ המשפטי והוגדרה כציוד שאיננו ציוד ליבה, המשמש לרווחת החייל בלבד, לדוגמה: חם-צוואר, כפפות, או, להבדיל, ימי העשרה, הצגות וכדומה.

אלי בן-דהן: על-פי הנחיות הצבא, השימוש בציוד אזרחי כתחליף לציוד הצה"לי, כגון אפודים קרמיים, וסטים, נעליים, מחסניות וכדומה, אסור בתכלית האיסור ומהווה עבירה חמורה על פקודות הצבא.

אלי בן-דהן: בנוסף, חל איסור על קשר, לרבות באמצעות הרשתות החברתיות, בין חיילי ומפקדי צה"ל לתורמים או גופים פילנתרופיים.

אלי בן-דהן: כל תרומה לצה"ל צריכה להיות מאושרת באופן פרטני על-ידי אכ"א מחלקת הפרט.

אלי בן-דהן: במסגרת זו נעשה מאמץ רב ליצור שוויון בין יחידות צה"ל השונות, על בסיס תוכנית עבודה סדורה שאושרה מול כל הגופים, בהתאם לצורכי צה"ל.

אלי בן-דהן: אנחנו מודעים לקיומן של תופעות חריגות בנושא זה, שבמסגרתן מגויסות תרומות שלא על-פי ההנחיות והפקודות.

אלי בן-דהן: צה"ל רואה בחומרה רבה תופעות אלו, פעל וימשיך לפעול למגרן, גם בדרך של הנחלה מהותית של ההוראות, ואם יידרש – גם במישור המשמעתי.

אלי בן-דהן: עכשיו אני רוצה להוסיף מילה.

אלי בן-דהן: אני אומר לכם פה, רבותי חברי הכנסת, אם ידוע לכם על יחידה או על חיילים שאינם פועלים בהתאם לפקודות צה"ל הנ"ל, אני באופן אישי אשמח לקבל את כל המידע הנדרש, ואני מבטיח לכם שאני אסייע למיגור התופעה החמורה הזאת שהצבעת עליה.

איילת נחמיאס ורבין: לא רק למגר, אלא לסייע להם לקבל את הציוד, כי הרי הם הצד הנפגע.

יואל חסון: מה מציע אדוני?

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהגיעה השעה, אם זה בסדר עם אדוני, לקיים על זה דיון בוועדת החוץ והביטחון.

אלי בן-דהן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה לא דבר – – –

יואל חסון: אז אתה לא מתנגד לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

יואל חסון: אנחנו נצביע.

יואל חסון: מי שבעד – הוא בעד ועדת חוץ וביטחון.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יואל חסון: שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: הנושא יועבר להמשך דיון בוועדת החוץ והביטחון.

יואל חסון: גביית תשלומי יתר מסטודנטים בחלק מהמוסדות להשכלה גבוהה

יואל חסון: הנושא הבא: גביית תשלומי יתר מציבור הסטודנטים על-ידי חלק מהמוסדות להשכלה גבוהה, הצעות לסדר-היום מס' 2234, 2235 ו-2277.

יואל חסון: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת מירב בן ארי – בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, ראשית, בגלל שחבר הכנסת אייכלר, כשהוא עלה לדיון הוא התייחס לשבת, אז אני רק רוצה להגיד משהו לגבי תל-אביב, כי ראיתי שגם אתה היית מאוד נזעם.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך, גם כאחת שחיה בתל-אביב כבר 14 שנה וגם כחברת מועצת העיר תל-אביב–יפו לפני שהגעתי לכנסת, ההתייחסות אליה כל הזמן כאן – גם בוועדות, גם בכנסת, גם של חברי הכנסת – כסוג של מדינה, היא פשוט של בן-אדם שלא גר שם אף פעם, כי הרי כל מי שגר בתל-אביב יודע שרוב האנשים – חוץ מנגיד, חברת הכנסת נחמיאס – רוב האנשים שגרים בתל-אביב בכלל הגיעו מכל הארץ.

מירב בן ארי: חברת הכנסת איילת נחמיאס גדלה כל חייה בתל-אביב, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: Guilty as charged.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: אבל רוב האנשים, רוב האנשים שנמצאים בתל-אביב, בכלל לא נולדו בתל-אביב.

מירב בן ארי: כל הזמן ההתלהמות הזאת שהפריפריה – רוב החבר'ה, שנמצאים אתי לפחות – אני אומנם גדלתי בנתניה, שזה לא הפריפריה המוגדרת כפריפריה גיאוגרפית, אבל רוב מי שגרים בתל-אביב באים מהפריפריה ומכל הארץ.

מירב בן ארי: לכן כל ההתייחסות, בעיני, היא לא רק לא רלוונטית, היא פשוט לא מחוברת למציאות.

מירב בן ארי: אז היה לי חשוב – – –

יואל חסון: אני מוסיף לך עוד שתי דקות כדי שיהיה לך זמן.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: חשוב לי לומר את זה, בעיקר בשמי ובשם החברים התל-אביביים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושב שזה היה מאוד חשוב.

יואל חסון: גאון, נדיב ואכזר; זה מז'בוטינסקי.

מירב בן ארי: בשמי ובשם החברים הדתיים – התל-אביבים, חלקם גם, דרך אגב, דתיים ומסורתיים.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני – אני אמרתי היום שאני יהודייה מדעת.

איילת נחמיאס ורבין: לא יהודייה כי נולדתי, אני יהודייה מדעת.

מירב בן ארי: אנחנו גם לא צריכים להתנצל על זה.

מירב בן ארי: אנחנו גאים בזה, אלו החברים שלי.

איילת נחמיאס ורבין: אז זהו, שהיום מצאנו את עצמנו מתנצלים, חברת הכנסת בן ארי.

מירב בן ארי: בסדר, אנחנו לא מתנצלים.

יואל חסון: לא תהיה תוספת זמן.

יואל חסון: לענייננו.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: לענייננו.

מירב בן ארי: קודם כול, אני רוצה להודות לחבר הכנסת – חברי היקר חבר הכנסת איציק שמולי, שבאמת האיר את עיני כיושב-ראש השדולה למען הסטודנטים וההשכלה הגבוהה.

מירב בן ארי: מה שקורה, אדוני היושב-ראש, זה שבמדינת ישראל אי-אפשר לשנות את שכר הלימוד של הסטודנטים במוסדות המתוקצבים, ולכן בעצם מה שעושות האוניברסיטאות והמכללות – הן בעצם עושות מעקף כדי להשית על הסטודנטים הוצאות נלוות.

מירב בן ארי: הבעייתיות בהוצאות הנלוות האלה – אני אבהיר את העניין: זה, נגיד, דמי שמירה.

מירב בן ארי: אתן לך דוגמה: דמי השמירה באוניברסיטת תל-אביב עומדים על 500 שקל בשנה.

מירב בן ארי: הנמוך ביותר, אגב, במכללת תל-חי – 255 ש"ח.

מירב בן ארי: יש, אגב, מוסדות שלא גובים דמי שמירה בכלל, למרות שיש שומרים, אבל הם מוצאים מקומות אחרים; ויש את וינגייט, נגיד, שגובה את דמי השמירה לפי הזמן שהסטודנט נמצא בקמפוס, שזה גם הגיוני, כי יש הבדל בין מי שלומד תואר שני יומיים למי שלומד שבוע.

יואל חסון: זה בכלל חוקי?

יואל חסון: כי תשלומי בית-ספר, נגיד, אמורים להיות מוגדרים.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: קודם כול, זה חוקי, וגם היה דוח מלץ, שאומץ כהחלטת ממשלה, והוחלט שכן.

מירב בן ארי: כל זה, כמובן, בשיתוף פעולה מלא עם אגודת הסטודנטים.

מירב בן ארי: מה הבעיה?

מירב בן ארי: הבעיה היא השקיפות.

מירב בן ארי: דבר ראשון, שאתה כסטודנט, אתה לא יודע מה הם כל הנלווים.

מירב בן ארי: אומרים לך: שמירה, נלווים ורווחה.

מירב בן ארי: קודם כול, אני חושבת, וזה גם מה שנביא לוועדת החינוך – חבר הכנסת מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, תשמע רגע, כי זו גם הצעה שלי, שלך ושל שמולי.

יואל חסון: אני רוצה רגע לשאול אותך, כי את גם היית מנהיגת סטודנטים ואת מכירה את זה יותר טוב ממני – אם, נגיד, סטודנט יבוא ויגיד: אני לא מוכן לשלם דמי שמירה, או דמי אגודה?

מירב בן ארי: אגודה אין שאלה, אגודה זה וולונטרי.

יואל חסון: אה, וולונטרי.

מירב בן ארי: בטח.

יואל חסון: אבל דמי שמירה?

מירב בן ארי: גם אומרים לך: אתה יכול לשלם או לא לשלם.

מירב בן ארי: דמי שמירה, לדעתי, חבר הכנסת שמולי, דמי שמירה זה לא וולונטרי.

מירב בן ארי: זה היחיד שהוא לא וולונטרי.

יואל חסון: אם סטודנט, נגיד, יגיד: אני לא מוכן לשלם את דמי השמירה?

איציק שמולי: זה נתון בוויכוח.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: פה יש בעיה.

מירב בן ארי: אבל אגודת הסטודנטים – זה דמי רווחה, אתה לא מחויב.

מירב בן ארי: וכשאתה משלם – חכה, זה הרבה יותר מורכב, כי כשאתה כבר משלם את דמי החבר לאגודת הסטודנטים, ברוב המקומות אתה משלם למוסד האקדמי, והמוסד האקדמי מפריש לאגודה.

מירב בן ארי: עכשיו, ראו זה פלא, יש מוסד אחד במדינת ישראל שמפריש 100%, וזה סמינר הקיבוצים; כל השאר עושים לך מקח וממכר עם אגודת הסטודנטים.

מירב בן ארי: זה מפתיע.

מירב בן ארי: אבל, הנה, יש כאן – – –

יואל חסון: גובים מהאגודה איזה סוג של עמלה כזו?

מירב בן ארי: כן, סוג של מקח וממכר.

איציק שמולי: לפעמים העמלה היא 50%.

יואל חסון: באמת?

יואל חסון: מדמי האגודה?

איציק שמולי: זה "פרוטקשן" אקדמי.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אני, אני אתן לך דוגמה.

מירב בן ארי: יש סקר שפורסם בספטמבר 2015.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש – – – לקחת את כל תשומת הלב.

מירב בן ארי: כי הוא מנהיג סטודנטים בעצמו, לכן הוא מוטרד מזה.

מירב בן ארי: תראה, אני אתן לך דוגמה, היה סקר עכשיו, ב-2015, של אגודת הסטודנטים.

מירב בן ארי: בחלק מהמוסדות זה מופרש מלא – במוסד אחד – ובכל השאר זה חלקי.

מירב בן ארי: מתוך 14 מוסדות שמסרו נתונים בשנת הלימודים הזו – עולה שסכום ההעברה הוא 132 שקל; האגודות שזוכות להפרשה גבוהה יותר לסטודנטים הן בר-אילן – 261, וסמינר הקיבוצים – 100% דמי הרווחה.

מירב בן ארי: אני גם פגשתי יושבת-ראש אגודה שאמרה לי: תשמעי, אנחנו נכנסים, ואיך מנכ"ל המכללה אומר לנו?

מירב בן ארי: אם ניתן לכם הרבה מזה, תסכימו לחתום אתנו על זה – כי כל הסכמה לעוד נלווים, אתה צריך את ההסכמה של אגודת הסטודנטים.

מירב בן ארי: לכן, לדעתי – אני לא רוצה להשתמש במילה בעייתית, אבל אני יכולה להגיד לך, תחשוב בעצמך, שהמקח והממכר כאן מאוד בעייתיים.

מירב בן ארי: אני מציעה, וזה גם מה שאמרתי לחבר הכנסת מרגי, מאוד פשוט: א.

מירב בן ארי: שכל הנלווים של סטודנטים יהיו שקופים.

מירב בן ארי: האוניברסיטה תרשום הן את הנלווים והן כמה הם עולים.

מירב בן ארי: דבר שני, אני חושבת – ואני הבנתי שזה גם בהצעת חוק שמתקדמת – שאגודת הסטודנטים, מה שאתה משלם צריך להגיע לאגודת הסטודנטים – 100%, ולא 50% או 80%; פשוט מאוד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי.

יואל חסון: חבר הכנסת איציק שמולי ודאי מבין בנושא, היה יושב-ראש התאחדות הסטודנטים.

מירי רגב: התייבשתי היום.

יואל חסון: אנחנו קצת נעלבים כשאת אומרת שהתייבשת פה, השרה רגב.

יואל חסון: מה, לא עשינו לך מעניין?

מירי רגב: מעניין, מעניין.

יחיאל חיליק בר: היא נהנתה מכל רגע ועשתה את זה בחדווה רבה.

יואל חסון: אני יודע.

יואל חסון: סך הכול, רוב הזמן שישבת שם – הצצתי עלייך, והיית עם חיוך על הפנים.

מירי רגב: כל הזמן.

מירי רגב: אני תמיד עם חיוך על הפנים.

מירי רגב: אוי ואבוי לנו אם נאבד את החיוך.

יואל חסון: לפעמים יש סיבות לחייך פחות.

מירי רגב: לא, אל תהיה כזה דרמטי.

יחיאל חיליק בר: בישראל, כבוד היושב-ראש?

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, אדוני סגן השר, יושב-ראש ועדת החינוך – –

קריאה: אדוני השר.

איציק שמולי: אמרתי, רבותי השרים.

איציק שמולי: – – ראשית לכול, בעניין של האגרות עסקינן, ואני חושב שנתחיל בברכה דווקא.

איציק שמולי: אדוני סגן השר, אני חושב שהמהלך שעשיתם עם לימודי האנגלית הוא מהלך מבורך מאוד.

איציק שמולי: זה משהו שהיה אבן ריחיים כלכלית על הרבה מאוד סטודנטים, ודווקא החלשים ביותר, שנדרשו לשלם בגין איזושהי רפורמה שעשו במערכת ההשכלה הגבוהה עוד תשלומים נלווים.

איציק שמולי: ועל התיקון שאתם הבאתם – זה תיקון מבורך וחשוב מאוד.

איציק שמולי: אז תבוא עליכם הברכה בעניין הזה.

איציק שמולי: הסיפור, אדוני היושב-ראש, של האגרות, או התשלומים הנלווים, במערכת ההשכלה הגבוהה הוא סיפור לא חדש, הוא סיפור כאוב מאוד.

איציק שמולי: בפועל, המוסדות להשכלה גבוהה לא מצליחים בשנים האחרונות להעלות את שכר הלימוד, וטוב שכך, אז בגלל המצוקה התקציבית הם מחפשים לעצמם כל מיני דרכים עוקפות ופתלתלות כדי להעלות את ההכנסות שלהם מכיוון הסטודנטים.

איציק שמולי: אז בעצם נוצר פה איזשהו מצב שהוא לא פרופורציונלי, והוא לא סביר, שבמסגרתו כל שנה האגרות, התשלומים הנלווים מהסטודנטים, פשוט עולים, ועולים ועולים.

איציק שמולי: מירב הזכירה כאן את דמי האבטחה – דמי האבטחה נעים בטווח של 500, 600, 700 שקל.

איציק שמולי: יש אגרות – בשנת 2012, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, בדיון בוועדת החינוך מצאנו שבחלק מהמוסדות אפילו גובים מהסטודנטים אגרה על תאורת רחוב – על תאורת רחוב.

איציק שמולי: עכשיו, זו מציאות מטורפת; ויש שלוש בעיות עיקריות.

איציק שמולי: הבעיה הראשונה זה גובה האגרות.

איציק שמולי: הזכירה כאן מירב, בכל שנה, לפי ועדת מלץ, חייבת להיות הסכמה בין האגודה לבין המכללה או האוניברסיטה לגבי האגרות שנגבות במוסד.

איציק שמולי: מה קורה – האוניברסיטה עושה "פרוטקשן" אקדמי.

איציק שמולי: היא אומרת לאגודה – – –

מירב בן ארי: לא רציתי להשתמש במונח, אז אמרתי מקח וממכר, מונח עדיף.

איציק שמולי: אני כבר נכוויתי מהמערכת.

יואל חסון: הוא פחות דיפלומטי.

מירב בן ארי: כן, הוא יושב-ראש ההתאחדות לשעבר, זה משהו אחר.

איציק שמולי: היא באה לאגודה ואומרת לה: תשמעו, אם אתם לא מעבירים לנו, נגיד, את ה"פקקטה" דמי תאורת רחוב באיזה מוסד אקדמי, לא נאשר לכם לגבות את דמי האגודה, ובעצם שמים חרב על הצוואר של האגודות.

איציק שמולי: אז באופן הזה האגרות עולות משנה לשנה, ואין פיקוח אפקטיבי על גובה האגרות.

איציק שמולי: הבעיה השנייה: אין שקיפות.

איציק שמולי: אם לוקחים מכל סטודנט באוניברסיטת תל-אביב, אדוני סגן השר, 500 שקל על אבטחה – אגב, גם מכאלו שלומדים רק שעתיים בשבוע – תכפיל את זה ב-25,000 סטודנטים באוניברסיטת תל-אביב, מישהו פה רוצה להגיד לי שכל הסכום הזה הולך לטובת שמירה ואבטחה באוניברסיטת תל-אביב?

איציק שמולי: לא.

איציק שמולי: אתה יודע איך אני יודע שלא?

איציק שמולי: כי אוניברסיטת תל-אביב מסרבת לחשוף כמה כסף היא מוציאה בשנה לטובת אבטחה.

איציק שמולי: למה היא מסרבת לחשוף?

איציק שמולי: כי זה חופש אקדמי.

איציק שמולי: ואני יושב בצד הזה של המליאה, ואני אומר לכם ולאוניברסיטאות במדינת ישראל: כשאתן נושאות את שם החופש האקדמי לשווא, אתן כורתות את הענף שעליו אתן יושבות.

איציק שמולי: והדבר האחרון, אדוני היושב-ראש – יש גם בעיה נוספת, חוץ מהעניין של השקיפות, שלא יודעים לאן הולך הכסף.

איציק שמולי: בסופו של דבר בא דוח ועדת מלץ וקבע באופן חד-משמעי: סטודנטים יכולים להחליט שהם לא משלמים את האגרות, את התשלומים הנלווים.

איציק שמולי: יש ויכוח, שאנחנו נברר אותו, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, עד שהדיון יגיע לוועדה, אם הוויכוח הזה כולל או לא כולל את דמי האבטחה, אבל הוא בוודאי לא כולל את תאורת הרחוב במוסד האקדמי או את דמי הספרייה או דמי שליחת מסרונים.

איציק שמולי: סטודנט שמגיע היום למדור שכר לימוד, האוניברסיטה או המכללה לא טורחת להודיע לו שהוא רשאי לא לשלם את התשלומים האלה.

איציק שמולי: ולכן, יש פה עוול גדול מאוד.

איציק שמולי: אני מאוד מאוד מקווה שהדיון יגיע לוועדת החינוך, והצעת החוק שלנו תקודם במהרה, כדי שהסטודנטים יוכלו גם להכיר את זה שיש להם וולונטריות בתשלומים, גם תהיה יותר שקיפות לאן הולך הכסף, והכי חשוב: יהיה פיקוח אפקטיבי על גובה האגרות.

איציק שמולי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת שמולי.

יואל חסון: חבר הכנסת מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יואל חסון: סליחה?

יעקב מרגי: הספורט זה כדי שאמהר?

יואל חסון: הספורט זה לראות כמה אתה ספורטיבי בדרך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי כבוד השר, מכובדי כבוד סגן השר, קודם כול – אני רוצה לפתוח – מבחינתי זו הפתעה, ביטול בחינת האנגלית.

יעקב מרגי: גרוני ניחר, אם זה בפגישות וגם בדיונים בוועדה, מלזעוק את זעקתם של הסטודנטים על העושק של הטלת החובה הזאת, הנוספת, של הבחינה באנגלית.

יעקב מרגי: אני רוצה להרגיע, קודם – ולא ביקשנו לבטל זאת כדי לפגוע ברמת הסטודנטים או ברמת ידיעת השפה האנגלית.

יעקב מרגי: רק ביקשנו שזה לא יהיה חסם בכניסה.

יעקב מרגי: והם באים ומצהירים: אנחנו לא מציגים את זה כחסם, אבל א.

יעקב מרגי: חובת בחינה; ב.

יעקב מרגי: שבועיים אחרי שהמועצה להשכלה גבוהה אישרה להם לחייב בבחינת אנגלית, הוקם קורס מיוחד לאנגלית.

יעקב מרגי: עכשיו, לא רק שצריך לעשות את הבחינה, לשלם את האגרות על הבחינה, יש גם קורסים מיוחדים של – איך זה נקרא – מרכז ההערכה – –

איציק שמולי: הבחינה וההערכה.

יעקב מרגי: – – הבחינה וההערכה.

יעקב מרגי: שילוב ידיים של שני גופים, זה נהנה והשני לא חסר.

יעקב מרגי: אבל אני תמה יותר, היכן קולם של הסטודנטים.

יעקב מרגי: זה כבר שנים רבות שהנטל עליהם כבד מנשוא, בכל הרמות: שכר לימוד גבוה, קשה היום להשיג מלגות, שכר הדירה גבוה, יוקר המחיה, מטלות נוספת – שמענו על האגרות – ואני לא שומע את קולם של הסטודנטים.

יעקב מרגי: זה כוח עצום.

יעקב מרגי: כשהסטודנטים – כשההתאחדות ואגודות הסטודנטים משלבות ידיים ויוצאים למאבק – ראינו אותם בתקופות מסוימות – כוח עצום.

יעקב מרגי: מה גם שתמיד הסטודנטים היו מין כוח חלוץ כזה, אפילו למאבקים חברתיים.

יעקב מרגי: והם נתנו למערכות לוותר עליהם, לוותר על מרכז הכובד הזה, עמוד השדרה של החברה בישראל, ועוד מטלה, ועוד מטלה.

יעקב מרגי: אני מקווה – אני אומר זאת בעדינות, כי בימים כתיקונם הייתי זועק פה יותר, ואומר את זה בנאום בפתוס, כי – מתחילים להשתנות דברים במל"ג.

יעקב מרגי: מתחילים להשתנות דברים.

יעקב מרגי: בשנתיים האחרונות, מה שנקרא בין השמשות, בין הערביים, היה מי שהוביל את המועצה להשכלה גבוהה ואת ההשכלה הגבוהה בכלל למהלכים שכמעט רצו להחזיר אותנו 20 שנה אחורה בהנגשה של ההשכלה הגבוהה.

יעקב מרגי: רבותי, עם כל ההנגשה שהייתה, ויבורכו כל אלה שעשו את המהפכה, מאמנון רובינשטיין וכל אלה שקדמו לו, ואחריו, במכללות – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

יעקב מרגי: אני מסיים, משפט אחרון.

יעקב מרגי: – – כמעט היה מי שרצה להחזיר אותנו.

יעקב מרגי: מבחינתם, רף של 50% הגעה להשכלה גבוהה זה די והותר.

יעקב מרגי: ובזה אני מסיים.

יעקב מרגי: אמרתי להם: ביום שתורידו את תנאי הסף למאבטח – ואני לא מזלזל במשרת מאבטח – עוד מעט, כמעט, מאבטח בבתי-ספר, יבקשו ממנו תואר ראשון.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יעקב מרגי: ואתה עדיין אומר לי: 50% זה מיצוי?

יעקב מרגי: אז אני חושב שזה צעד מבורך, ואני מודה לך, חבר הכנסת איציק שמולי, על הדיון.

יעקב מרגי: ושם נרחיב יותר, התמקדתי יותר בקטע של ההנגשה.

יעקב מרגי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מרגי.

בצלאל סמוטריץ': ישיב לנו סגן שר החינוך חבר הכנסת הרב פרוש.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אשתדל לשפר את דרכי.

בצלאל סמוטריץ': הרב פרוש – –

יעקב מרגי: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – הרב פרוש, חברות הכנסת ממתינות למוצא פיך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי הכנסת המציעים, חברת הכנסת מירב בן ארי, חבר הכנסת שמולי וחבר הכנסת מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, ב-17 בדצמבר 1995 מינה שר החינוך, התרבות והספורט דאז, פרופסור אמנון רובינשטיין, ועדה ציבורית לקביעת גובה שכר הלימוד – לא רק גובה שכר הלימוד, אלא גם תשלומים נלווים ומפעלי הסיוע לסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה, שמתוקצבים מהקופה הציבורית.

מאיר פרוש: הוועדה הזאת, שאני מדבר עליה כרגע, נתמנתה אז על-פי הסכמת כל הצדדים הנוגעים בדבר, לרבות נציגי הסטודנטים.

מאיר פרוש: בראש הוועדה עמד אז שופט בית-המשפט בדימוס יעקב מלץ.

מאיר פרוש: המוסדות להשכלה גבוהה, שמתוקצבים על-ידי המדינה, מחויבים לדוח ועדת יעקב מלץ, והמל"ג והוות"ת פועלות לאכיפתו.

מאיר פרוש: כמו כן, כל המוסדות להשכלה גבוהה מחויבים להוראות חוק זכויות הסטודנט בכל הקשור לגובה דמי הרישום למוסדות.

מאיר פרוש: דוח מלץ מסדיר, בין היתר, גם גביית תשלומים בגין שירותי רווחה ושירותים נלווים אחרים, והוא קבע כי אלו ייעשו על-פי הסכמים שייחתמו בין הנהלת אגודת הסטודנטים המקומית לבין הנהלת המוסד האקדמי, ובלבד שלא תישלל זכותו היסודית של הסטודנט שלא להצטרף להסכמים אלה, או לצאת מהם.

מאיר פרוש: בנושא גובה שירותי אבטחה (פדיון שמירה) נקבע בדוח מלץ כי הוא ייקבע בהסכמה בין הנהלת המוסד האקדמי לבין הנהלת אגודת הסטודנטים המקומית.

מאיר פרוש: פניות שמתקבלות במל"ג בנושא גביית יתר מטופלות אל מול המוסדות.

מאיר פרוש: ואני פונה כאן לחברי הכנסת המציעים: אם כבר עכשיו, או אחרי שזה יידון בוועדה, או במהלך דיון בוועדה, ככל שיש בידיכם מידע על חריגה מההוראות שאני ציינתי, המשרד מבקש להעביר אליו את הפרטים, כדי שנוכל לבדוק את זה.

מאיר פרוש: אני מבקש רק להוסיף כי המל"ג פועלת בקביעות להפחתת עלויות עבור הסטודנטים, כגון מיזם להפעלת קורסים לקראת קבלת פטור באנגלית כקורסים מקוונים ללא עלות, שהזכרת אתה, חבר הכנסת שמולי, וכמו החלטת המל"ג על פתיחת תוכנית להקמת כפרי-סטודנטים לצד המוסדות להשכלה גבוהה, שבמסגרתה יוענקו לכל סטודנט מלגת שכר לימוד מלאה וגם סיוע בתשלום שכר דירה, ועוד.

מאיר פרוש: מה שאני רוצה לומר לחברי הכנסת המציעים ולמליאה, שהמשרד – ואני אולי מציע, גם, שיעבירו את הדיון הזה לוועדת החינוך, ושם הנושא יידון יותר בהרחבה.

מאיר פרוש: אז בדרך כלל המציעים, כשהם מגיעים לפה, כוונתם היא למליאה, ואני מבקש לשנות את בקשתם.

קריאות: – – –

מאיר פרוש: הופעה של חבר כנסת – לפי התקנון, הופעה של חבר כנסת במליאה משמעותה: אני מבקש שהמליאה תדון בכך.

מאיר פרוש: אני מציע – כי הרי לא זו הייתה כוונתם, לכאורה הם רוצים דיון בוועדה – אני מייד מציע, בואו נעביר את זה לוועדה.

מאיר פרוש: תודה.

בצלאל סמוטריץ': ועדת חינוך.

איציק שמולי: קיבלנו את הצעתך.

בצלאל סמוטריץ': ראשית, הבעת דעה של חברת הכנסת נורית קורן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קורן מעוניינת להביע דעה נוספת – דקה, מן הצד.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, גברתי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מודה לחברי חברי הכנסת, ואדוני היושב-ראש, אני רוצה להוסיף עוד נדבך אחד לעניין התשלומים – תשלומי יתר של הסטודנטים – בעניין המעונות.

נורית קורן: כאשר סטודנט נרשם לאוניברסיטה, הוא צריך להפקיד 800 שקלים, ו-800 השקלים האלה, אם הוא לא מקבל יחידה במגורי הסטודנטים, הוא לא מקבל אותם בחזרה.

נורית קורן: אני חושבת שזו גנבה.

נורית קורן: לא ייתכן שהאוניברסיטאות גם לא מודיעות לסטודנט על ההסדר הזה.

נורית קורן: גם את הנושא הזה צריך לכלול בדיון שיתקיים בוועדה.

נורית קורן: אני מודה מאוד לחבר הכנסת שמולי, שהעלה את הנושא החשוב הזה לסדר-היום.

נורית קורן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אין לכם הצעה אחרת, נכון?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע על העברת ההצעות לסדר-היום לדיון בוועדת החינוך של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעות תועברנה לדיון בוועדת החינוך של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': דברי ראש הממשלה בזירת הפיגוע בתל-אביב

בצלאל סמוטריץ': נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: דברי ראש הממשלה בזירת הפיגוע בתל-אביב – הצעות לסדר-היום מס' 2289, 2294, 2295 ו-2302.

בצלאל סמוטריץ': ראשונת הדוברים – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי, חברי, חברי הכנסת, אני – זה כמעט אחד המקרים האלה של "איפה היית כש–" – ישבתי באולפן הטלוויזיה בערוץ 10 בתוכנית "המטה", קצת יותר מיממה אחרי הפיגוע הקשה בדיזנגוף, שבו נרצחו שלושה ונפצעו קשה.

מרב מיכאלי: התארגנו לעבור בשידור חי לדברי ראש הממשלה ממקום הפיגוע.

מרב מיכאלי: ואז ראיתי את יו"ר האופוזיציה של לפני 20 שנה מתלונן על הטרור כאילו זה ממש מחוץ לתחום אחריותו המוחלט, משליך את האחריות על אחרות ואחרים, מסית נגד 20% מאזרחיות ואזרחי מדינת ישראל הערביות והערבים, ולקינוח גם עושה את הדבר הזה, שהוא מתנה תנאים לאזרחות; מי יהיה רשאי ומי לא יהיה רשאי, לפי דעתו, להיות אזרח, באיזה תנאים.

מרב מיכאלי: אני אומרת בכנות שזאת פגיעה אישית.

מרב מיכאלי: אני מודה ומתוודה שזה פוגע בי לגמרי אישית, כאזרחית, שאני מבינה שהופכים את המדינה שלי למדינה לא דמוקרטית, שפוגעים בחופש האישי של כל אחד ואחת מאתנו, שפוגעים בשוויון, בחתירה לשוויון, באפשרות שיהיה כאן שוויון.

מרב מיכאלי: עומד נתניהו ואומר: אנחנו נאכוף את החוק.

מרב מיכאלי: אדוני ראש הממשלה שבע שנים – שבע שנים רצוף – אני כבר לא מדברת על מה שהיה קודם – שבע שנים רצוף; מי הפריע לאדוני לאכוף את החוק?

מרב מיכאלי: אני שמעתי היום את חבר הכנסת טיבי, שמייד ידבר בשם עצמו, אבל שמעתי אותו היום בדיון אומר – הרי הם מתחננים, מתחננים ומתחננות, שיאספו את הנשק הלא-חוקי שמסתובב, אם מסתובב, איפה שמסתובב, ביישובים ערביים.

מרב מיכאלי: 1,100 איש נרצחו בזמן הזה.

מרב מיכאלי: המשטרה לא העמידה לדין, ולו לחקירה – לא הועמד לדין ולו אשם אחד, לא נתפס מעולם שום יורה בכל הנשק הלא-חוקי הזה, וראש הממשלה, שאמור להיות ראש הממשלה של כולן וכולם, עומד שם ופשוט מתנער מאחריות.

מרב מיכאלי: פשוט זורק את האחריות, ועל הדרך מאפשר לשר שלו לביטחון הפנים – ועכשיו גם יוזמה של אחד מחברי הכנסת במפלגה – להציף את הרחובות בנשק; להציף את הרחובות בעוד נשק, שיפגע בעוד חפות וחפים מפשע, כמו שקרה בשנים שקדמו ל-2013, אז הצלחנו במאבק שהובילה יושבת-ראש ועדת הפנים מירי רגב לאיסוף הנשק מהמאבטחים לפני שהם הולכים הביתה; שלא ייקחו אותו אתם, כי בזמן שהם כן לקחו אותו אתם, 31 בני ובנות אדם נרצחו מהנשק הזה, מתו, נהרגו, תרצו, ועוד שבעה מאבטחים התאבדו בנשק הזה.

מרב מיכאלי: אז ראש הממשלה נותן לנו נשק, מפריט לנו את הביטחון, נפטר מהאחריות, ובאמת באמת, זה נשמע כמו קלישאה, אבל באמת באמת מחרב לנו את הדמוקרטיה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מיכאלי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי.

קריאה: – – – היושב-ראש סמוטריץ.

אחמד טיבי: – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: רבותי חברי הכנסת, חלק מכם נכבדים וחלק לא כל כך.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': הוא מבין ערבית.

אחמד טיבי: אתה מבין ערבית.

יריב לוין: אבל לאט.

אחמד טיבי: הוא מבין ערבית.

אחמד טיבי: האשכנזי היחידי זה היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': (בערבית: אני לא מבין.

בצלאל סמוטריץ': )

בצלאל סמוטריץ': אתה, אבא שלך פרופסור במזרחנות או בערבית?

יריב לוין: שפה וספרות ערבית.

אחמד טיבי: שפה וספרות ערבית.

אחמד טיבי: יריב לוין, אל תיקח את זה בחשבון, כי אני מדבר משהו כללי, מקובל – ימני, יש בו סממנים פאשיסטיים, אבל אוהד "הפועל תל-אביב" – זה בעייתי, איך זה נתפס?

יריב לוין: תראו איך העברתי אותו לעברית.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לאחרונה עלתה הצעה להציף את הרחוב בנשק.

אחמד טיבי: יש בחור חדש, הגיע בחור חדש לכנסת והציע להציף את הרחובות בנשק.

אחמד טיבי: אני רוצה להגיד לכם, אתה יודע מה אחד הגורמים לפיגוע בדיזנגוף?

אחמד טיבי: שהיה נשק זמין ברישיון.

אחמד טיבי: ברישיון.

אחמד טיבי: נשק אוטומטי.

אחמד טיבי: אבל פתאום מגיע ראש הממשלה לדיזנגוף, עם פודיום של משרד ראש הממשלה, ותוקף את הערבים על הנשק הלא-חוקי.

אחמד טיבי: אהלן וסהלן – הרי אנחנו כבר שנים דורשים לטפל בנגע הזה, שנקרא נשק לא חוקי.

אחמד טיבי: קיימנו דיונים עם ראש הממשלה כאן.

אחמד טיבי: נפגשנו אתו, ראשי המשותפת.

אחמד טיבי: נפגשנו עם המפכ"ל, עם השר לביטחון פנים – רק לפני יומיים חברי המשותפת נפגשו עם השר ארדן.

אחמד טיבי: כן, אנחנו דורשים – כאשר אנחנו דורשים לאסוף את הנשק, אנחנו לא אומרים, תלכו ותשתוללו.

אחמד טיבי: אומר השר ארדן, למה שלא תגבו את הפעילות?

אחמד טיבי: סליחה, יש הבדל בין לאסוף את הנשק – היו כמה מבצעים שהיה בהם איסוף נשק, אף אחד לא מתח ביקורת.

אחמד טיבי: אבל כאשר אתם באים, כמו ב-2006, ויורים באזרח נדים מלחם, נכון, אנחנו נהיה נגד.

אחמד טיבי: כאשר אתם מתחילים לחלק דוחות חניה, להפגין נוכחות, אז אנחנו נגד.

אחמד טיבי: אבל האמת היא שהוא גם עלה לכאן והטיף לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: ראש הממשלה, מישהו הטעה אותו, לא העביר לו את הדברים נכון, כאשר חבר הכנסת אוסאמה סעדי – "בחכי מעכום אנא" כאשר חבר הכנסת אוסאמה סעדי עלה לכאן, אמר אמירה ברורה, מוסרית, על הפיגוע שהיה בתל-אביב, בדיזנגוף, פיגוע נורא, ואמר שהוא תומך בהתנגדות עממית בשטחים הכבושים, ואמר, ואנחנו חוזרים ואומרים: אנחנו לא קבלני גינויים על כל פיגוע.

אחמד טיבי: מישהו הציע לי, כל גינוי – מיליארד שקל בתוכנית הפיתוח.

אחמד טיבי: זה נורא מה שאתם אומרים.

אחמד טיבי: זה סרקזם.

אחמד טיבי: אני רוצה לנצל את העובדה ששר התיירות כאן, האיש שמטיף לנו לאחרונה מוסר על גינויים.

אחמד טיבי: אתה מכיר את השמות של משפחת בכר בעזה, אדוני השר?

אחמד טיבי: הילד עאהד עאטף בכר – (בערבית: עשר שנים); זכריא עאטף בכר – (בערבית: עשר שנים); מוחמד ראמז בכר – (בערבית: 11 שנה); אסמאעיל מוחמד בכר – (בערבית: תשע שנים); הם נהרגו על-ידי הפצצה של הצבא בחוף-עזה.

אחמד טיבי: האם אתה מוכן לגנות את ההרג הנורא של ארבעת הילדים?

יריב לוין: אני מגנה, אני אגיד לך בדיוק מה אני מגנה.

יריב לוין: הנה, אני אענה לך בדיוק – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: או שאתה עושה מאמצים לגנות רק פגיעה בישראלים?

אחמד טיבי: אנחנו אנשים כאן – – – לחיות – – –

יריב לוין: אני אענה לך.

יריב לוין: אני מגנה – – –

אחמד טיבי: – – – בכל פעם שיש פגיעה באזרחים – – –

יריב לוין: אני מגנה את ארגוני הטרור הפלסטיניים, ובראשם ה"חמאס", שהפך את הילדים האלה למגן חי לטרור – –

אחמד טיבי: ילד הוא ילד, אישה היא אישה, לא חשוב מי היא – – –

יריב לוין: – – את זה אני מגנה.

אחמד טיבי: הפציצו חוף, הרגו ארבעה ילדים, לכל ילד יש שם – –

יריב לוין: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, זמנך תם.

אחמד טיבי: – – ואתה שותק – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, תודה.

יריב לוין: – – –

אחמד טיבי: – – – בעזה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי.

יריב לוין: – – –

אחמד טיבי: אני חושף את הפרצוף האמיתי שלך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, זמנך תם, אחרי שהוספתי לך כבר יותר מדקה.

בצלאל סמוטריץ': אז זמנך תם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

נורית קורן: – – –

אחמד טיבי: תפסיקו להרוג ילדים, ואני מוכן לרדת עכשיו מהדוכן.

נורית קורן: אנחנו לא הורגים ילדים.

נורית קורן: אתם הורגים ילדים.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות – – –

בצלאל סמוטריץ': אתמול קראת לי ראש הממשלה, למה אתה חוזר בך?

עיסאווי פריג': אני לא חוזר בי.

עיסאווי פריג': אני חושב שאתה, לפי הקצב הקיצוני שאנחנו רואים, עוד עלול להיות ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': הולך להיות מעניין – ממלכת יהודה תשתלט על ממלכת – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: מפיך לשערי שמים.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: על זה בדיוק אני מדבר.

עיסאווי פריג': ) ממשלת – – –

בצלאל סמוטריץ': (אומר בערבית: מה אתה רוצה?

בצלאל סמוטריץ': אני לא מבין אותך, חבר הכנסת טיבי.

בצלאל סמוטריץ': מה אתה רוצה?

בצלאל סמוטריץ': )

אחמד טיבי: – – – שהוא צודק.

בצלאל סמוטריץ': (אמר בערבית: דבר עברית.

בצלאל סמוטריץ': )

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: הוא מדבר עברית,) תראה.

אחמד טיבי: אני מקווה שהוא צודק.

עיסאווי פריג': אני ייחלתי – – –

יריב לוין: (בערבית: לאט-לאט.

יריב לוין: )

אחמד טיבי: – – – אותך.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': אני אמרתי: ממלכת יהודה תשתלט – – –

אחמד טיבי: אבל רואים שהם לומדים ערבית לאחרונה.

עיסאווי פריג': תראה, עובדה ששפת – – –

נורית קורן: התחלנו שני שיעורים בערבית, אתה רואה?

עיסאווי פריג': כמו שאמרתי, ממלכת יהודה תשתלט על מדינת ישראל.

אחמד טיבי: מדינת – – –

עיסאווי פריג': אתה התחלת עם "הפועל תל-אביב" בנימה חיובית לשר יריב לוין, אבל סיימת עם – – –

אחמד טיבי: במשהו עצוב.

עיסאווי פריג': עצוב, זה לא הכי.

יריב לוין: "הפועל תל-אביב" – זה די עצוב לאחרונה.

עיסאווי פריג': לא לא, נדאג שלא ירדו ליגה.

יריב לוין: לא ירדו.

עיסאווי פריג': נדאג שלא ירדו ליגה.

עיסאווי פריג': תראה, כבוד השר, אני רוצה לרוץ אתך.

עיסאווי פריג': תראה, ראש הממשלה, כשהיה בתל-אביב, תראה מה הוא אמר: מי שרוצה להיות ישראלי, שיהיה ישראלי עד הסוף, גם בזכויות וגם בחובות.

עיסאווי פריג': ומה הן החובות?

עיסאווי פריג': החובה הראשונה והעליונה – זה מעניין – היא לציית לחוקי המדינה.

עיסאווי פריג': אז – החובה ומבחן האזרחות על-פי ראש הממשלה: לציית לחוקי המדינה.

עיסאווי פריג': מכאן אני מבין שהאוכלוסייה הערבית, ברובה, לא מצייתת לחוקי המדינה.

יריב לוין: מאיפה אתה מבין את זה?

עיסאווי פריג': ככה הבנתי.

יריב לוין: אז הבנת לא נכון.

עיסאווי פריג': אני אשמח שתכוון אותי לכיוון.

עיסאווי פריג': ואמר: מי שרוצה להיות ישראלי.

עיסאווי פריג': וחברך, ידידך, עמיתך מאותה מפלגה, חבר הכנסת זוהר, כאן, אומר: אני מתנגד שתל-אביב תהיה ישראלית דמוקרטית.

עיסאווי פריג': פוחד מהישראליות.

עיסאווי פריג': וכאן ראש הממשלה אומר: מי שרוצה להיות ישראלי, שיהיה ישראלי עד הסוף.

עיסאווי פריג': אתם בלבלתם אותנו; מה אתם רוצים?

עיסאווי פריג': אנחנו עד עכשיו לא מבינים.

עיסאווי פריג': והנושא – אני חוזר אחורה, לפני שנתיים, העוזר של טיבי עזר לי לשם כך, אני אזכיר לכם: לפני שנתיים היה רצח מזעזע באום-אלפחם.

עיסאווי פריג': ברצח הזה, אבא ושני בניו נרצחו בתוך הבית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', זמנך תם, אז משפט סיכום.

עיסאווי פריג': אני מסיים.

עיסאווי פריג': אבא ושני ילדיו נרצחו באישון לילה בתוך הבית.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה נזעק, קרא לאימא, סיהאם אגבאריה, קרא לאימא אליו ללשכה, וקם ראש הממשלה, כמעט בבכי, אמר:

עיסאווי פריג': נמצה את הדין ונטפל בבעיית הנשק הבלתי-חוקי.

עיסאווי פריג': שמענו, קיבלנו כותרת, עוד הצהרה לפרוטוקול.

עיסאווי פריג': וזה מה שהולך להיות עכשיו: ראש הממשלה הצהיר, וזה יישאר לפרוטוקול.

עיסאווי פריג': וגם בסוגיית העזרה לחברה הערבית וצמצום הפערים – שאתה לקחת חלק בקביעת אמות המידה – זה בגדר הצהרות.

עיסאווי פריג': במעשה, מה שהיה ימשיך להיות.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד, זאת ההיסטוריה.

בצלאל סמוטריץ': (בערבית: תודה, חברי) חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': למדת את שפת האויב, מה קרה?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

קריאה: הוא מתכונן למדינה הדו-לאומית, שהוא יהיה – – –

אחמד טיבי: – – –

קריאה: הוא חייב, הוא חייב.

קריאה: עכשיו נשמע אותה בערבית.

קריאה: נורית תדבר עכשיו בערבית.

נורית קורן: לא, יהיה לי קצת קשה.

נורית קורן: אני מתרגשת.

נורית קורן: אני מתרגשת.

נורית קורן: קצת יהיה קשה.

אחמד טיבי: – – – שלום בערבית.

בצלאל סמוטריץ': פשוט לא בטוחים שאתם מבינים עברית, אחמד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בודקים – אולי בערבית תבינו אותנו יותר טוב.

יחיאל חיליק בר: אתה תקבל את סמוטריץ לפרלמנט הפלסטיני כשתהיה פה מדינה ערבית?

קריאה: כן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיליק בר.

אחמד טיבי: יגן על זכויות המיעוט – – –

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

נורית קורן: אם אני אדבר קצת בערבית, אז אני אצטרך עוד דקה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש (בערבית: חבר הכנסת) – – –

עיסאווי פריג': את ערבייה, עיראקית, למה?

נורית קורן: אני לא עיראקית, אני תימנייה גאה.

נורית קורן: תימנייה גאה, לא עיראקית.

עיסאווי פריג': את ערבייה תימנייה גאה.

נורית קורן: נכון, מה לעשות, לא למדתי ערבית מספיק.

נורית קורן: עכשיו אני לומדת.

עיסאווי פריג': – – –

נורית קורן: אני רוצה לברך את חיילי צה"ל שיושבים פה ושומעים אותנו.

נורית קורן: כל הכבוד שאתם באים ומשרתים את המדינה.

נורית קורן: אין כמוכם.

עיסאווי פריג': עוד מעט – – –

אחמד טיבי: אני – – –

נורית קורן: תניף, תניף את הדגל.

נורית קורן: נכון, דגל ישראל.

עיסאווי פריג': – – –

נורית קורן: עצוב מאוד לשמוע את מה שמדברים כאן, ההסתה נגד ראש הממשלה.

נורית קורן: תמיד כשראש הממשלה מופיע ואומר משהו, תמיד, כל מה שהוא אומר – הסתה.

נורית קורן: מה שאומרים חברי הכנסת מהרשימה המשותפת זה לא הסתה.

נורית קורן: וכל הביקורת מהשמאל על דברי ההסתה והפלגנות היא בבחינת עיוות דבריו של ראש הממשלה.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שיש כאן מסר – –

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אנחנו מקשיבים טוב.

נורית קורן: – – חד וברור, שבעצם אנחנו – ראש הממשלה הקצה כספים לצמצום הפערים במגזר הערבי.

נורית קורן: והממשלה מקדמת תוכנית שהיא – –

איילת נחמיאס ורבין: הוא ראש ממשלה של שנים.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו הוא נזכר?

נורית קורן: – – חריגה וחסרת תקדים, של מיליארדי שקלים, לצמצום הפערים בחברה הערבית.

נורית קורן: אבל בלי שום סתירה בעניין, אנחנו דורשים, ואני חושבת שאנחנו, כחברי הכנסת, אנחנו חייבים זאת – לדרוש שחוקי מדינת ישראל ייאכפו בכל מקום במדינת ישראל; וזה כולל גם במגזר הערבי.

נורית קורן: לא ייתכן שהממשלה תעביר כספים לפעילות ולצמצום הפערים, ובו בזמן יימשכו הפרעות וחוסר אכיפת החוק – וקיום החוק – בכל התחומים.

נורית קורן: אני רוצה לצטט את ראש הממשלה: אי-אפשר לומר: אני ישראלי בזכויות ופלסטיני בחובות.

נורית קורן: זה לא ייתכן.

נורית קורן: שמירת החוק צריכה להתחיל מעבירות הבנייה; לאחרונה פורסם שיש 70,000 מבנים בלתי חוקיים במגזר הערבי.

נורית קורן: המדינה אישרה תוכניות מתאר, הקצתה מקומות שהכינה אותם למגורים, אך הבנייה באמת מתעכבת שם.

נורית קורן: אתם יודעים למה מתעכבת שם הבנייה?

נורית קורן: כי המועצות המקומיות הערביות לא לוקחות את הסמכויות שלהן ומכינות תוכניות בנייה מפורטות, כי הן לא שולטות שם – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קורן, אם אפשר להתקדם לסיום בבקשה.

נורית קורן: אני אסיים.

נורית קורן: לסיכום – אנחנו צריכים לדבר ולאכוף את החוק, וגם בעבירות בנייה.

נורית קורן: וגם בעניין הנשק – כולכם אומרים את זה, וכולכם יודעים שיש נשק, והמשטרה לא יכולה להיכנס למקומות מגורים של הערבים שמסתירים את הנשק, כי יש פרעות.

נורית קורן: ולכן, אתם אחר כך אומרים: למה המשטרה יורה – המשטרה יורה, כי מרימים עליהם את הנשק.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

נורית קורן: אני מאוד מקווה שהמגזר הערבי יפתח את השערים, ויאסוף את הנשק בעצמו, ויגיד למשטרה: הנה הנשק, בואו תיקחו את זה.

נורית קורן: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: במגזר – זה מה שעושים?

איילת נחמיאס ורבין: בשביל זה יש משטרה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת קורן.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה, באיזה שפה שהוא יבחר, השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברי הכנסת, לפני שאני אתייחס לנושא של ההצעה לסדר-היום עצמה, אני חושב שאי-אפשר שלא להתייחס לאירוע חמור שהתרחש היום, שיש לו בעיני קשר ישיר גם להצעה הזאת לסדר-היום, ומדובר, כמובן, בהשתלחות הבוטה של המחנה הציוני וראשיו בראש הממשלה בעקבות האמירות של שגריר ארצות-הברית בישראל לשעבר מרטין אינדיק.

יריב לוין: אמר מרטין אינדיק את הדברים האלה: נתניהו ישב לידי, כן, בהלווייתו של ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, ואני זוכר שהוא אמר לי: תראה את זה, הוא גיבור עכשיו, אבל אם הוא לא היה נרצח אני הייתי מנצח אותו בבחירות, והוא היה נרשם בדפי ההיסטוריה כפוליטיקאי כושל.

איילת נחמיאס ורבין: בהלוויה.

יריב לוין: אמר את הדברים האלה מרטין אינדיק, והנה, חברת הכנסת מהמחנה הציוני, חברת הכנסת נחמיאס, כנראה עדיין לא הפנימה את חומרת הדברים שהתרחשו היום, משום שהמחנה הציוני וראשיו מיהרו להוציא את התגובה הזאת, אדוני היושב-ראש:

יריב לוין: דבריו של ראש הממשלה מוכיחים לאיזה שפל הוא מסוגל להגיע, וכן הלאה וכן הלאה.

יריב לוין: מה לעשות – –

איילת נחמיאס ורבין: אז אני לוקחת שלייקעס, ואם הדברים נאמרו הם חמורים מאוד, מה לעשות.

יריב לוין: – – מה לעשות, מה לעשות, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, שבניגוד למחנה הציוני, ובניגוד להרצוג וללבני, עמית סגל דווקא הלך לבדוק את הדברים לפני שפרסם ולפני שהשמיץ, והוא בדק, והוא מצא תמונה, מה לעשות, מההלוויה, ובה רואים את ראש הממשלה נתניהו, שאז היה, כידוע, בעמדה אחרת, יושב, אכן יושב, בהלוויה, שבה הוא נכח, רק מה לעשות?

יריב לוין: מרטין אינדיק לא נמצא לא לימינו, ולא לשמאלו, ולא לידו, כלומר – לא היה ולא נברא.

יריב לוין: זה, לצערי הרב, זה דפוס ההתנהגות הקבוע של ראשי המחנה הציוני: לא בודקים, משמיצים את ראש הממשלה, וכשהשקרים שלהם נחשפים – פוף, נעלמים.

יריב לוין: הרצוג ולבני, תלמדו מעמית סגל: קודם בודקים, אחר כך מפרסמים.

קסניה סבטלובה: זה לא חבר סיעתך שתובע אותו במקרה?

עיסאווי פריג': מה, איך אתם – – –?

יריב לוין: המחנה הציוני – – –

קסניה סבטלובה: זה לא חבר סיעתך שתובע אותו במקרה על השמצות ודיבה?

יריב לוין: המחנה הציוני, השמצתם?

יריב לוין: תתנצלו.

יריב לוין: תתביישו לכם.

קסניה סבטלובה: – – – התנצלות מעמית סגל?

קסניה סבטלובה: – – –

יריב לוין: אבל, אתם יודעים – אתם יודעים שהמקרה הזה הוא הרי רק דוגמה – –

קסניה סבטלובה: אה, זו רק דוגמה למה – – –

יריב לוין: – – כי את ההצגה הזאת – –

קריאה: על מה הוא אומר שזה דוגמה?

קסניה סבטלובה: – – –

יריב לוין: – – של השמצות, שקרים, חוסר אחריות, בלי לבדוק – –

קסניה סבטלובה: – – –

יריב לוין: – – המשנה הזאת של המחנה הציוני, מי שחושב שבספסלי האופוזיציה הכול מותר – –

איילת נחמיאס ורבין: לא לא, אבל – – –

יריב לוין: – – ששם אין אחריות, ושם אפשר להשמיץ בלי הפסקה.

יחיאל חיליק בר: וההסתה שלכם בקואליציה, זה מותר?

איילת נחמיאס ורבין: צודק.

איילת נחמיאס ורבין: לא, בטח לא מהכיסא שבו הוא ישב – – –

יריב לוין: תתנצלו.

יריב לוין: תתנצלו.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

קסניה סבטלובה: – – –

יריב לוין: – – – תתנצלו.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: השמצתם – תתנצלו.

יחיאל חיליק בר: – – – שלכם – – –

יריב לוין: השמצתם – תתנצלו.

יריב לוין: השמצתם – תתנצלו.

יריב לוין: השמצתם – תתנצלו.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – שנים אתם מסיתים נגדנו.

יחיאל חיליק בר: אתה לא מתבייש, כבוד השר?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יחיאל חיליק בר: שנים אתם מסיתים נגדנו.

יחיאל חיליק בר: אתה לא מתבייש?

יריב לוין: במחנה הציוני משמיצים, משקרים – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: די, די, די.

יריב לוין: – – נעלמים, ופוחדים להתנצל.

יריב לוין: תתנצלו.

קריאה: פחדנים – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – לא יעזור לכם.

בצלאל סמוטריץ': חברות וחברי הכנסת מן המחנה הציוני, אני מבקש.

יחיאל חיליק בר: – – – אתם יודעים מי הצד המסית במקרה הזה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיליק בר, אני מבקש להירגע.

יריב לוין: עכשיו, עוד דוגמה ראינו גם בהצעה הזאת לסדר.

מרב מיכאלי: אז עכשיו אתה קורא למרטין אינדיק שקרן.

יריב לוין: איפה ההצעה?

מרב מיכאלי: אתה קורא למרטין אינדיק שקרן – –

יריב לוין: תתנצלי, חברת הכנסת מיכאלי.

מרב מיכאלי: – – כי עמית סגל בדק שהוא לא ישב לידו.

יריב לוין: את יושבת-ראש סיעת העבודה, תתנצלי.

מרב מיכאלי: אתה קורא למרטין אינדיק שקרן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכאלי.

קסניה סבטלובה: לא, השקרן פה, אנחנו יודעים מי הוא – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכאלי.

יריב לוין: משמיצים – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סבטלובה.

קסניה סבטלובה: – – – ציונים – –

יריב לוין: חסרי אחריות.

קסניה סבטלובה: – – שכחת איך מתנהג ראש ממשלה – – –

יריב לוין: עכשיו אני מגיע – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סבטלובה, אני מבקש.

יריב לוין: מי שחשב – – –

קסניה סבטלובה: – – – לא, לא, לא.

קסניה סבטלובה: – – –

יריב לוין: מי שחשב שהייתה לכם איזו מעידה מקרית – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סבטלובה, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יריב לוין: מי שחשב שהייתה לכם איזו מעידה מקרית, אז הנה, רבותי: לא מעידה – דפוס פעולה קבוע.

קסניה סבטלובה: של ראש הממשלה – – –

יריב לוין: אומר ראש הממשלה – ושוב, כמו בתמונה של עמית סגל, דברים מוקלטים, דברים מצולמים, דברים שאין שום בעיה לבדוק אותם – אומר ראש הממשלה בתל-אביב את הדברים האלה: "אני מעריך את הגינויים לפשע שהושמעו בציבור הערבי.

יריב לוין: מקרב אזרחי ישראל המוסלמים יש הרבה גורמים" – אני מדגיש: הרבה גורמים – "שיוצאים נגד האלימות, ומשוועים לכך שתהיה אכיפת חוק מלאה ביישובים שלהם.

יריב לוין: אני רואה בחיוב את ההשתלבות הגוברת בצבא, בשירות האזרחי, בכל חיי המדינה, של הקהילה הנוצרית, הקהילה הדרוזית, הבדואים בצפון, וגם בתוך הקהילה המוסלמית.

יריב לוין: אני קורא לכל אזרחי ישראל, ובייחוד לאזרחי ישראל המוסלמים, ללכת בדרך הזאת: דרך של שילוב, דו-קיום ושלום, ולא בדרך של הסתה, שנאה וקנאות.

יריב לוין: כולנו אזרחי המדינה" – כן, אני חוזר – "כולנו אזרחי המדינה – –

קסניה סבטלובה: גם כאלה שנוהרים לקלפיות הם אזרחי המדינה?

יריב לוין: – – "כולנו מחויבים לשמור עליה – –

קסניה סבטלובה: גם אזרחים שנוהרים לקלפיות הם אזרחי מדינה?

יריב לוין: – – ועל חוקיה".

קסניה סבטלובה: לא, זה לא נראה ככה – – –

יריב לוין: איפה זה?

יריב לוין: איפה זה ואיפה הסיפורים האלה שלכם על הסתות – –

קסניה סבטלובה: – – –

יריב לוין: – – ועל לא יודע – –

קסניה סבטלובה: אם ראש הממשלה לא היה מפיץ את ה"נוהרים", היית אומר שהוא גם – – –

יריב לוין: – – כל מיני האשמות, באמת, באמת עלובות.

יריב לוין: עכשיו אני אגיד לכם יותר מזה, כדי שלא תהיה טעות; כשם שאצלכם דפוס הפעולה של ההשמצות, השקרים, היעדר הבדיקה והבריחה מהאחריות כשהשקרים האלה מתגלים – זאת שיטה – אצל ראש הממשלה, כשהוא אומר דברים הוא גם עומד מאחוריהם – אצלו זאת גם שיטה.

קסניה סבטלובה: ראש הממשלה, שיתחיל ליישם – –

יריב לוין: כדי שלא תהיינה אי-הבנות – –

קסניה סבטלובה: – – ואז יגידו משקרים, לא משקרים.

יריב לוין: – – וכדי שהדברים יהיו חדים וברורים – –

קסניה סבטלובה: יש הרבה דברים – – –

יריב לוין: – – וכדי שיהיה מובן שהוא התכוון למה שהוא אמר, הוא חזר כעבור יומיים גם בסיעת הליכוד על עמדתו, ואמר את הדברים האלה: "אני שומע את הביקורת בתקשורת על היחס של הממשלה, כביכול, לציבור הערבי.

יריב לוין: אני לא מקבל את הביקורת הזאת, היא מנוגדת לעובדות" – מה לעשות, כן – "רק בשבוע שעבר הממשלה" – בראשותו של ראש הממשלה – "אישרה תוכנית גדולה, חסרת תקדים, כדי לצמצם פערים במגזר הלא-יהודי".

יריב לוין: אני אעיר כאן בסוגריים: אנחנו רוצים ומאמינים שזה אפשרי, מוכנים להשקיע בזה לא מעט, אבל אנחנו עומדים על כך שהכספים האלה יביאו שינוי יסודי: שתהיה אכיפת חוק, שיהיה סדר, שתופסק הבנייה הבלתי-חוקית, שיהיה מעבר לבנייה רוויה – –

איילת נחמיאס ורבין: תעשו – – –

יריב לוין: – – שיהיה עידוד להתגייסות לשירות האזרחי הלאומי ולצבא, שמי שפועל נגד הדברים האלה יוקע, לא יקבל, להפך, ימצא את עצמו במקום שבו ההטבות האלה מדלגות מעליו, כדי שהמדינה שלנו תתנהג סוף-סוף כפי שמדינה נורמלית צריכה לנהוג: תיתן שוויון לכולם, תעודד, תסייע למי שזקוק לסיוע, אבל גם תדרוש – תדרוש סדר, תדרוש אכיפת חוק, תדרוש נאמנות למדינה, תדרוש כבוד לחיילי צה"ל ולכוחות הביטחון.

יריב לוין: אלה דברים אלמנטריים.

יריב לוין: אגב, פעם – הם לא משנה שהמצאנו – כולה הייתה פעם משנה שלכם, שנשכחה עם השנים, נעלמה – איך אומרים?

יריב לוין: הומרצתם, חבר הכנסת בר.

יריב לוין: איפה אתם?

יחיאל חיליק בר: הנה, הוא סיפק לך עכשיו כאן את חבר הכנסת בר, בסדר?

יריב לוין: איפה אתם?

יריב לוין: לא, אני לא דיברתי עליך באופן אישי.

יחיאל חיליק בר: לא, מה פתאום.

יריב לוין: אמרתי – דיברתי רק על סיעתך, אפילו אמרתי "הומרצתם", חבר הכנסת בר, לא אתה באופן אישי.

יריב לוין: אל – עוד פעם – אל תוציא את הדברים מהקשרם בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אין בעיה.

יריב לוין: בכלל, אני חושב, אולי סיעת המחנה הציוני, אם יש בזה צורך, אני מוכן לעשות פנייה ליושב-ראש הכנסת, כדי שיוכל לסייע לכם, באמת, בכל מה שנדרש כדי שיועמדו לכם הכלים כדי לקרוא דברים כשהם נכתבים, כדי לשמוע דברים כשהם נאמרים, כדי לצפות בדברים כשהם משודרים – –

יחיאל חיליק בר: מעריך את זה.

יחיאל חיליק בר: מאוד מעריך את זה.

יריב לוין: – – וכך אולי תימנענה הטעויות – –

איילת נחמיאס ורבין: אני הייתי – – –

יריב לוין: – – הנמהרות האלה.

יחיאל חיליק בר: כן.

יריב לוין: אבל אני רוצה לומר לכם יותר מזה.

יריב לוין: אמר ראש הממשלה: "אנו פועלים גם שם" – כן, מה לעשות – "נגד קיצונים שכופרים בחוקי המדינה ובשלטון החוק.

יריב לוין: לכן הוצאנו את הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית וה'מוראביטון' אל מחוץ לחוק, לכן אנחנו פועלים נגד מסיתים ונגד הפרות חוק באשר הם, והמדיניות שלנו היא ברורה".

קסניה סבטלובה: נזכרת קצת מאוחר, יריב.

יריב לוין: חברת הכנסת סבטלובה, מדיניות ברורה.

קסניה סבטלובה: נזכרת מאוחר מדי.

יריב לוין: מדיניות ברורה.

קסניה סבטלובה: למה לא הוצאתם לפני שש שנים?

קסניה סבטלובה: מאוחר מדי.

יריב לוין: אנחנו מצמצמים פערים – –

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: הם לא היו שם לפני שש שנים?

יריב לוין: – – ואנחנו פועלים בתקיפות – –

קסניה סבטלובה: למה עכשיו נזכרתם?

יריב לוין: – – נגד מי שמפר את החוק – –

קסניה סבטלובה: מאוחר מדי.

יריב לוין: – – וכך נמשיך לעשות.

יריב לוין: ואני חושב שאופוזיציה אחראית הייתה צריכה להתייצב ולתמוך בזה, ולא להשמיץ – –

קסניה סבטלובה: לא הוצאתם אותם כבר לפני שש שנים.

יריב לוין: – – ולא לטעון טענות שאין להן שום בסיס.

יריב לוין: לכן, אדוני היושב-ראש, בכל הכבוד להצעה לסדר הזאת, אני מציע פשוט קודם לקרוא, לשמוע, לראות, לבדוק, אחר כך להגיש הצעות, אחר כך להשמיץ, ואחר כך להוציא הודעות.

יריב לוין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ביקשה הודעה אישית, אבל אני אתחום אותה בזמן.

בצלאל סמוטריץ': אני אתחום אותה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: לא הייתה פה שום התייחסות לחבר כנסת וורצמן.

בצלאל סמוטריץ': אני אתחום אותה אישית, אבל בשתי דקות, חברת הכנסת ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבטיחה לך אפילו פחות.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אתה קראת בשמי פעמים – –

יריב לוין: אני יכול לקרוא לך עשר פעמים.

איילת נחמיאס ורבין: – – במיוחד סביב העובדה – – –

יריב לוין: אמרתי – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – גם בהתחשב בעובדה – – –

יריב לוין: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אז אני, זכותי לבקש הודעה אישית.

איילת נחמיאס ורבין: ההודעה האישית אושרה על-ידי היושב-ראש, חבל שעכשיו אנחנו מכלים את הזמן.

יריב לוין: – – –

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, אדוני השר – – –

יריב לוין: – – – בשמו של מישהו – – –

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, אדוני השר – – –

יריב לוין: לגמור את הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, אדוני השר, אושרה לי הודעה אישית, ואתה תיתן לי להביא אותה בפני המליאה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם את הדבר הבא: ראש הממשלה, גם אם לא ישב ליד השגריר אינדיק, לצורך העניין, באיזשהן נסיבות בהלוויה – אלא אם כן אתה אומר שהשגריר אינדיק הוא שקרן, וזה כנראה מה שאתה אמרת – באיזשהן נסיבות או באיזושהי צורה אמר את הדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר המדהים הוא שבאופן עקבי וקונסיסטנטי אתם משכיחים, שוכחים, ורוצים לוודא שכולם כאן ישכחו מה קדם לרצח רבין.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בוא נשים את זה לשנייה אחת בצד.

יריב לוין: מה קדם?

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות – – –

יריב לוין: מה קדם?

יריב לוין: במה אנחנו – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק זה.

יריב לוין: איזה דברי הבל אלה.

איילת נחמיאס ורבין: זה אותו חלק.

איילת נחמיאס ורבין: מה שעניין אותו כנראה בהלוויה – – –

יריב לוין: דברי הבל.

איילת נחמיאס ורבין: מה שעניין אותו כנראה בהלוויה זה רק דבר אחד.

איילת נחמיאס ורבין: אתם מדהימים אותי כל פעם מחדש.

יריב לוין: דברי הבל.

איילת נחמיאס ורבין: במקום לומר שההסתה – –

יריב לוין: דברי הבל.

איילת נחמיאס ורבין: – – באמת צריכה להיפסק.

יריב לוין: דברי הבל.

איילת נחמיאס ורבין: תפסיקו את ההסתה.

יריב לוין: דברי הבל.

איילת נחמיאס ורבין: תתנהגו ככה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו תקשיב לי רק לדבר אחד, גם כלפי הציבור הערבי, גם כלפי הציבור החרדי, גם כלפי השמאל, וגם כלפי הימין, אדוני היקר, אנחנו צריכים באמת להפסיק להסית, לא רק להגיד את זה.

איילת נחמיאס ורבין: לא רק להגיד את זה.

איילת נחמיאס ורבין: להתנהג ככה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא יודעים להתנהג ככה, וזאת בדיוק הבעיה וזה לצערי.

איילת נחמיאס ורבין: אני הייתי ב"סמטה" במוצאי שבת, יריב לוין, השר יריב לוין, ואני אומרת לך, זה לא מה שקרה ביום שבת, וזאת טעות גדולה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': דברי ראש הממשלה בזירת הפיגוע בתל-אביב

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיליק בר, למשך דקה, ואדוני השר, אם אתה חפץ להשיב, אנחנו כמובן ניתן גם לך.

יריב לוין: לא, אני לא רואה טעם עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': לא רואה טעם.

בצלאל סמוטריץ': בסדר.

יריב לוין: עכשיו זאת הצעה לסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': יש פה דקה אחת, חבר הכנסת בר.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, לא אתה ולא מפלגתך תטיפו לנו או תקראו לנו מסיתים ושקרנים.

יריב לוין: תתנצל, חבר הכנסת בר.

יחיאל חיליק בר: אתם ברוני ההסתה – –

יריב לוין: תתנצל.

יחיאל חיליק בר: – – במדינה הזאת.

יריב לוין: תתנצל.

יחיאל חיליק בר: אתם ברוני – –

יריב לוין: תתנצל.

יחיאל חיליק בר: – – וממציאי השקר והקומבינה בשביל הישרדות פוליטית – –

יריב לוין: תתנצל.

מירב בן ארי: – – –

יואב קיש: איך אין לך בושה?

יריב לוין: תתנצל.

יואב קיש: איך אין לך בושה?

יחיאל חיליק בר: – – על מזבח ההישרדות הפוליטית שלכם.

יחיאל חיליק בר: אתם לא תלמדו אותנו – –

יואב קיש: אתם צריכים להיות מאוחדים אתנו.

יחיאל חיליק בר: – – לא על אהבת ישראל – אנחנו אוהבים את ישראל – –

יואב קיש: אתם צריכים להיות עכשיו מאוחדים אתנו – – –

יחיאל חיליק בר: – – יותר מכם; אתם לא תלמדו אותנו על אהבת חיילי צה"ל – –

יריב לוין: תתנצל.

יחיאל חיליק בר: – – אנחנו אוהבים את חיילי צה"ל – –

יריב לוין: תתנצל.

יחיאל חיליק בר: – – ושומרים עליהם – –

יואב קיש: – – –

יחיאל חיליק בר: – – יותר מכם.

יחיאל חיליק בר: ואני אגיד לך משהו – –

יואב קיש: אתה צריך להיות מאוחד אתנו.

יחיאל חיליק בר: – – אתם מתהללים בזה שאתם – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת קיש.

יחיאל חיליק בר: – – ציונים.

יחיאל חיליק בר: אתם אנטי-ציונים, אתם מובילים להרס המפעל הציוני.

בצלאל סמוטריץ': זאת לא הודעה אישית.

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: אתם מובילים אותנו למדינה דו-לאומית.

מירב בן ארי: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת – – –

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: ולכן אתם גם פחות יהודים מאתנו – –

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: – – כי אתם גם תובילו לאובדן הרוב – –

יואב קיש: אתם צבועים.

יחיאל חיליק בר: – – היהודי במדינה הזאת.

יואב קיש: אתם צבועים.

מירב בן ארי: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בר, זאת לא הודעה אישית.

יחיאל חיליק בר: אבל הכי גרוע – יש לי 20 שניות.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': אבל זאת לא הודעה אישית.

יחיאל חיליק בר: אבל הכי גרוע – –

יואב קיש: אתם צריכים להבין פעם אחת איפה אתם עומדים.

יואב קיש: אתם צבועים.

יואב קיש: אחרון הצבועים.

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: – – אתם, רק שתדעו, אתם, בשנאת החינם – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: – – שאתם מפיצים, בשקרים וההסתה נגדנו – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

יואב קיש: אחרון הצבועים.

יחיאל חיליק בר: – – אתם עושים את החטא הגדול ביותר נגד החברה והמדינה הישראלית, כי בית-המקדש חרב על שנאת חינם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יחיאל חיליק בר: ואתם, עם הפצת השקר והשנאה נגדנו – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יואב קיש: אתם צריכים לעמוד לצדנו.

יחיאל חיליק בר: – – תחריבו גם את הבית הזה.

יואב קיש: – – – לגבות את ראש הממשלה.

יואב קיש: התנהלות של צבועים.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

יחיאל חיליק בר: אני פוגש, בניגוד לך – –

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': אבל חבר הכנסת בר, תודה.

יחיאל חיליק בר: – – אנשים בעולם הערבי, והם אומרים לי: הימין בישראל כל כך מעודד אותנו, כי אנחנו כבר לא נצטרך להשמיד אתכם יום אחד – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיליק בר, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – אתם משמידים את עצמכם.

יחיאל חיליק בר: ואתם ברוני ההשמדה – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בר.

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: – – בשנאה העצמית הזאת.

יחיאל חיליק בר: תתביישו לכם אתם.

קריאות: – – –

יואב קיש: אני מבקש הודעה אישית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בר.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכרח לומר שזאת ממש לא הייתה הודעה אישית.

בצלאל סמוטריץ': הודעה אישית, חבר הכנסת בר, נועדה להבהיר – – –

יריב לוין: אתם לא מאמינים במה שאתם אומרים.

יחיאל חיליק בר: – – – יפסיקו להסית.

יחיאל חיליק בר: לא – – –

בצלאל סמוטריץ': אז אתה לא מאשים אותו חזרה בהודעה אישית, אתה מבהיר את עמדתך.

יואב קיש: אני מבקש הודעה אישית.

יואב קיש: הוא קרא לי ברוני – – –

יחיאל חיליק בר: תפסיקו להסית כבר.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר – – –

יריב לוין: העיקר שסיעת המחנה הציוני משקרת.

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, אדוני השר, אדוני השר, אדוני מבקש להסתפק בדברים שלו כאן או – – –

יחיאל חיליק בר: שיפסיקו להסית, כי אנחנו לא ניתן להם להסית.

יריב לוין: לא רואה צורך – – –

יחיאל חיליק בר: בלי להגיב על הדברים – – –

בצלאל סמוטריץ': לא רואה צורך.

יריב לוין: – – – על כך שסיעת המחנה הציוני משקרת, מסיתה – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני מציע לעשות עם ההצעה לסדר-היום?

קסניה סבטלובה: להפסיק להסית – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תפסיקו להסית, תתווכחו אידיאולוגית.

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני מציע לעשות עם ההצעה לסדר-היום?

בצלאל סמוטריץ': להסתפק בדברים?

בצלאל סמוטריץ': לא לא – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני מציע להסתפק בתשובה שלו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו – – –

יחיאל חיליק בר: כבוד השר, אני אומר לך את האמת באהבה – תתווכחו אידיאולוגית איך לשנות, אל תסיתו כל הזמן.

יחיאל חיליק בר: אל תסיתו כל הזמן.

בצלאל סמוטריץ': חברים – – –

יריב לוין: אני חושב שאפשר להסתפק.

בצלאל סמוטריץ': יפה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים עכשיו על הצעתו של השר יריב לוין להסתפק בדברים שנאמרו כאן.

יואב קיש: רגע, בעד ההצעה?

בצלאל סמוטריץ': מי שבעד – זה אומר שמסתפקים במה שנאמר כאן.

בצלאל סמוטריץ': מי שנגד – רוצה להעביר את זה לדיון.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 21

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, מחילה, אני טעיתי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוצרים.

בצלאל סמוטריץ': רגע, אנחנו עוצרים.

נורית קורן: תשנה את זה.

בצלאל סמוטריץ': חברים, אנחנו עוצרים.

בצלאל סמוטריץ': אני טעיתי.

בצלאל סמוטריץ': אני לא יודע איך עושים את זה, רגע.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע מחדש.

בצלאל סמוטריץ': תיקן אותי כאן המזכיר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים על מה שאתם מבקשים.

בצלאל סמוטריץ': אז מה אתם מבקשים?

מרב מיכאלי: אנחנו מבקשים להעביר את זה לדיון במליאה.

בצלאל סמוטריץ': אתם מבקשים להעביר את זה לדיון במליאה.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו מצביעים עכשיו האם להעביר לדיון במליאה או להסיר מסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד להעביר את זה לזה ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 22 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 5 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 7 נמנעים – אין ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: חמישה בעד, שבעה נגד.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה הוסרה מעל סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת קיש, ששמו הוזכר – – –

עיסאווי פריג': – – –

בצלאל סמוטריץ': את זה תעשה אצל גפני, חביבי, לא כאן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת קיש, ששמו הוזכר, מבקש גם הוא הודעה אישית.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש ממך בכל לשון של בקשה: אל תזכיר שמות, כי אנחנו לא נגמור עם הסיפור הזה.

בצלאל סמוטריץ': אני נותן לך שתי דקות, חבר הכנסת קיש.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יואב קיש: טוב, אני פשוט חייב להתייחס לדברים שנאמרו פה.

יואב קיש: נאמרה פה האשמה גם כלפי באופן אישי, וכלפי הסיעה שלי, סיעת הליכוד, לגבי דברים שנאמרו בצורה הכי ברורה על-ידי ראש הממשלה.

יואב קיש: הממשלה הזאת, לראשונה, בצעד שלא היה כדוגמתו ב-67 השנים האחרונות, נקבה בתקציב של 15 מיליארד שקלים לטובת המגזר הערבי.

יואב קיש: אבל – ויש פה אבל, וחשוב שיישמע האבל – אנחנו לא באים ונותנים פה carte blanche לכאלה שעושים טיסות ונסיעות והפלגות לעזה ורוצים מצד אחד גם להפליג לעזה ומהצד השני גם לקבל תקציבים.

יואב קיש: אנחנו בעד המגזר הערבי.

יואב קיש: אנחנו נדאג לשפר את התשתיות, לפתח את החינוך, להוציא את הנשקים.

יואב קיש: את הדברים האלה אנחנו נעשה.

יואב קיש: אבל באותה מידה אנחנו מצפים מהחברים של הרשימה המשותפת – המפלגה הזאת חייבת להבין שאי-אפשר לרקוד על שתי החתונות.

יואב קיש: הצביעות הזאת נגמרת.

יואב קיש: אתם אזרחים של מדינת ישראל, ואתם צריכים להתנהג כך.

יואב קיש: ובמקום הזה הם ייבחנו, ואנחנו אתם לא נשתף פעולה אם נמשיך לראות שהם פועלים נגד מדינת ישראל.

יואב קיש: ולחברי גם במחנה הציוני אני אומר את זה, די להסתה.

יואב קיש: יש גבול.

יואב קיש: די לצביעות.

יואב קיש: מספיק להיות פופוליסטים.

יואב קיש: הגיע הזמן שתעמדו יחד אתנו בעניין הזה, לדרישה אחידה מכל אזרחי מדינת ישראל לכבד את החוק ולכבד את הסדר.

יואב קיש: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, בשעה טובה – אני גם אומר לפרוטוקול – סבורני ששגיתי בניהול חלק זה של הישיבה.

יעקב מרגי: לא נורא.

יעקב מרגי: כשאתה בשלטון תהיה נדיב.

בצלאל סמוטריץ': בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר, ובכל זאת.

בצלאל סמוטריץ': ויטמין K

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום – הצעה לסדר-היום של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין בנושא: ויטמין K, הצעה לסדר-היום מס' 2293.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נשמח, חברת הכנסת ורבין, אם הקול עכשיו יהיה בדציבלים יותר רגועים, יותר בנחת.

בצלאל סמוטריץ': גברתי, יש לך עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: תזכירי אותי, אני רוצה הודעה אישית.

איילת נחמיאס ורבין: חיליק, זה נשמע רע בקונטקסט הזה.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות שלמות לרשותך, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני אשתדל להסתפק בפחות, גם מחמת זה שחברי חבר הכנסת מרגי, גם לו יש הצעה לסדר-היום.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כול, אני באמת מקבלת את מה שפתחת בו, חבר הכנסת סמוטריץ, יושב-ראש הישיבה, לנהל את הדיונים פה בצורה יותר רגועה.

איילת נחמיאס ורבין: איכשהו אנחנו כל פעם מדברים על זה, וזה לא מתאפשר.

איילת נחמיאס ורבין: ועכשיו אני אומרת לך בנימה יותר רגועה, חברי השר לוין, ואני לא אומרת סתם "חברי השר לוין", כי אנחנו מכירים הרבה שנים; אני אומרת לכם, אם אתם רוצים שההסתה תיפסק, האחריות מוטלת על כולנו, על כל יושבי הבית הזה, על כל אחד שמאכלס כאן כיסא, והגיע אליו בדרך כלל בזכות ובמאמץ מאוד מאוד גדול.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מוכרחה לומר לך, השר לוין, זה לא מרגיש ככה וזה לא נראה ככה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני בהחלט משתדלת – תתפלא, אתה לא תאמין – אני משתדלת להקשיב לראש הממשלה באוזן בלי פילטרים, או בלי הפילטרים שאתה היית חושב; להאזין לו באמת ולנסות למצוא אצלו את השיח המחבר, את אותה ערבות הדדית שאני בכל פעם מדברת עליה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מנסה באמת למצוא את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני בירכתי את הממשלה בשבוע שעבר על התוכנית לטיפול בתשתיות במגזר הערבי.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזו באמת אחת התוכניות החשובות.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, כמובן הנהי והבכי למה זה לא נעשה קודם, בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני באמת מברכת על תוכנית חשובה שמתבצעת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת, לצד הדברים האלה, וגם אני, אתה יודע, אני מסתובבת מזועזעת, אני באמת – גרה בתל-אביב, אפילו שהיום צריך במליאה הזאת להגיד את זה בשקט, כי גם נגד התל-אביבים יש חבר כנסת שחושב שהוא יכול להסית.

איילת נחמיאס ורבין: ותראו, זאת בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, השר לוין, זאת בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: הנה, זאת עוד דוגמה, המחשה מהבוקר, מתעוררים – סליחה, זה עוד אפילו קרה אתמול – פוק, אנחנו לא יהודים ואנחנו לא שייכים למדינה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: מי שהוריו, אוי ואבוי, הגיעו לתל-אביב ושם קבעו את ביתם – תשמעו, זה לא נורמלי, באמת, זה לא נורמלי, ולכן אני באמת אומרת פעם אחר פעם, בבקשה, בואו, אנחנו נעשה –.

איילת נחמיאס ורבין: היום הייתה לי שיחה על זה גם עם שר החינוך, גם בנושא של פסילת הספר "גדר חיה", ולקחתי את ההחלטה הזאת מאוד קשה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל באמת, לברור את המילים.

איילת נחמיאס ורבין: האחריות הזאת מוטלת על כולנו.

איילת נחמיאס ורבין: עם זאת אני מוכרחה להוסיף משהו, וזאת הערה אישית באמת לחברי בליכוד.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו בהחלט בהחלט עומדים לצד הממשלה במאמץ המאוד-מאוד גדול שלה לטפל בטרור.

איילת נחמיאס ורבין: עומדים לצדה פעם אחר פעם.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה ראשי סיעות בבית שתוקפים ללא הרף את הממשלה, בלי למצמץ.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה יודע מה, גם אני חושבת שאולי אפשר היה לעשות יותר, אבל אני יודעת שהסיטואציה הביטחונית מסובכת, אז אני משתדלת לנהוג באחריות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אז, כשאנחנו מעזים להוציא איזושהי מילה מהפה, מייד מאשימים אותנו באיזו חתרנות, או בזה שאנחנו לא עומדים לצדה של הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אי-אפשר להיות כל הזמן לצדה של הממשלה, כי – מה לעשות, ממשלה עושה גם טעויות.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אומר שבגלל טעויות מותר להסית, אבל זה עובד גם הפוך, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: זה עובד שגם נגד המחנה הציוני, נגד מפלגת העבודה, לא מסיתים.

איילת נחמיאס ורבין: ולפני רצח רבין, ידידי השר יריב לוין, אנחנו יודעים שהארץ לא שקטה, וההסתה נגד ראש הממשלה הייתה קשה מאוד מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה לא תאמין, אתמול בדיון בנושא "שוברים שתיקה", כידוע אני חתמתי על המכתב של סגן עמית דרי נגד הפעילות שלהם בחו"ל, ולמרות זאת, ואני אומרת לך, אני אמרתי אתמול, אני לא הבנתי לאיזו מכונת שיסוי כולם נכנסים פה.

איילת נחמיאס ורבין: אז האחריות להפסיק את השיסוי הזה באמת מוטלת על כולם.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה שניצלתי חלק מהזמן שניתן לי בגין זה שזו הצעה רגילה, אבל אני רוצה לדבר אתכם על נושא.

איילת נחמיאס ורבין: כתוב ויטמין K, אז כולם שואלים אותי: מה זה ויטמין K?

בצלאל סמוטריץ': ויטמין P אנחנו יודעים.

איילת נחמיאס ורבין: אז לא, זה ויטמין K, זה ויטמין K.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם, כל היושבים ברגע זה במליאה, לכולם יש ילדים, ואנחנו כנראה לא זוכרים שב-24 השעות הראשונות לחייהם נתנו להם ויטמין K.

איילת נחמיאס ורבין: לא ויטמין P, היושב-ראש, ויטמין K.

איילת נחמיאס ורבין: מדוע?

איילת נחמיאס ורבין: משום שבדם הטבורי של תינוקות אין מספיק ויטמין K, בחלב האם אין מספיק ויטמין K.

איילת נחמיאס ורבין: ומה עושה ויטמין K הזה?

איילת נחמיאס ורבין: הוויטמין K אחראי לייצר קרישתיות בדם, דבר שהוא קריטי, וחיוני שיינתן ב-24 השעות הראשונות לחייו של ילד.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי, בשנים האחרונות, אבל במיוחד בחודש האחרון, שלושה תינוקות – אני לא בטוחה, אגב, שאין כבר תינוק רביעי – קיבלו שטף דם במוח.

איילת נחמיאס ורבין: הגדול בין התינוקות האלה הוא בן חודשיים.

איילת נחמיאס ורבין: ואתם יודעים למה?

איילת נחמיאס ורבין: הוריו החליטו, שגם אם אין מחקרים, בטח לא מחקרים מדעיים, הוויטמין K הזה עשוי אולי, אולי, אולי בעתיד, לגרום סרטן לילדיהם.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אני אעשה לכם מבחן טריוויה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים כמה תינוקות נולדים בישראל מדי שנה?

איילת נחמיאס ורבין: 177,000.

בצלאל סמוטריץ': כן ירבו.

איילת נחמיאס ורבין: אמן ואמן.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים כמה תינוקות בשנה לא מקבלים ויטמין K בשנים האחרונות – והמספר עולה בכל שנה?

איילת נחמיאס ורבין: 900 תינוקות לא מקבלים ויטמין K.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, כשאנחנו בודקים את זה באחוזים – והשבוע עסקנו פה ארוכות בשמו של הסטטיסטיקן – לשעבר – הממשלתי, ומשלשום ואילך אמור: הסטטיסטיקן הלאומי – כשאתה בודק את זה במונחים סטטיסטיים זה כלום.

יריב לוין: זה עוד לא.

יריב לוין: זה צריך לעבור קריאה שנייה ושלישית.

איילת נחמיאס ורבין: אני מהמרת שאתם תילחמו על זה בכל כוחכם, בתור אחד החוקים – ואני זוכרת היטב מה שאתה אמרת, שבשביל הצעת החוק הזאת אתה נכנסת למגזר הציבורי והלכת להיבחר כחבר כנסת בפריימריז המאוד-מאוד-מאוד קשים שיש גם לכם וגם לנו.

איילת נחמיאס ורבין: 900 תינוקות זה 0.3%.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, זה נשמע מעט מאוד, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: ומ-900 התינוקות האלה, השנה נניח ארבעה תינוקות נפגעו.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות אגב שיותר, אני לא בטוחה, פשוט משרד הבריאות היה כל כך נרעש מזה, כי זה קרה ברצף – פתאום היה רצף של תינוקות שנפגעו מהדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, אנחנו צריכים להבין שבישראל, בניגוד לעולם, יש אפשרות לקבל ויטמין K באופן פומי, כלומר דרך הפה, ולא בזריקה לשריר, כמקובל בעולם – שזה הרבה הרבה הרבה יותר טוב.

איילת נחמיאס ורבין: בעולם נותנים את זה רק בזריקה, ובישראל, מכיוון שהבינו שיש הורים שמתנגדים לזריקות ליונקים, אישרו לתת את זה גם בצורה פומית.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, תבינו משהו, הרי המלצת משרד הבריאות היא שילדים יינקו חלב אם, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: זה נחשב יותר בריא.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בחלב אם אין מספיק ויטמין K.

איילת נחמיאס ורבין: אז דווקא התינוקות בני-המזל הם אותם תינוקות שלא יונקים, שמקבלים תחליף חלב.

איילת נחמיאס ורבין: כי שם יש כמויות, מינונים מסוימים, של ויטמין K, שהם יותר גבוהים מאשר בדם הטבורי של התינוק ומאשר בחלב אם.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, רק לפתוח סוגריים, שהם די חשובים בעניין הזה: בשנים האחרונות, באופן כללי, יש תופעה של אי-מתן חיסונים.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד שבישראל צריך לתת כ-13 חיסונים בשנתיים הראשונות לחיי הילדים.

איילת נחמיאס ורבין: כל אימא או אבא – כל הורה שאי-פעם החזיק את התינוק שלו או התינוקת שלו בידיו, והיה צריך לתת להם את הזריקה המחומשת שנותנים בגיל שנה, היה עד לצרחות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: יש בישראל הורים שהחליטו להפסיק לתת את החיסונים.

איילת נחמיאס ורבין: אז אנחנו עדים פתאום להתפרצויות של מחלות כמו שעלת, של מחלות כמו חצבת – חברים, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אדוני השר – אלה מחלות שיכולות להרוג.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים להבין את זה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, אגב, צריך לומר משהו: אי-מתן חיסונים, על-פי המחקרים שנעשו, הוא באוכלוסיות בעלות יכולת כלכלית.

איילת נחמיאס ורבין: מובן שהורה שמקבל החלטה כזאת לא מסתכל על סביבתו הקרובה ומה המשמעות של הילדים שעשויים להידבק במחלות כתוצאה מזה שהילדים שלהם נדבקים במחלות – או, לחלופי חלופין, אגב, יש עוד שיטה מעניינת: שמדביקים את הילדים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת אם נתקלתם בזה – מדביקים את הילדים.

בצלאל סמוטריץ': באבעבועות מדביקים כדי לגמור את זה בגיל צעיר.

איילת נחמיאס ורבין: באבעבועות מדביקים את הילדים, נכון, נכון, באבעבועות מדביקים את הילדים, כן.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, צריך לומר את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: אני יו"ר שדולת המשפחה, יחד עם חברתי חברת הכנסת רחל עזריה.

איילת נחמיאס ורבין: החלטנו שהדיון הבא שלנו בשדולה, שלפני חודש הייתה ההשקה שלה, יעסוק באוטונומיה של המשפחה בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: כי זה נכון גם בהקשר של חינוך, אבל גם בהקשר שאני מעלה עכשיו, של בריאות.

איילת נחמיאס ורבין: כי השאלה היא כמובן עד כמה משרד הבריאות יכול להתערב באוטונומיה ההורית ובהחלטה של הורים לא לתת לילדים שלהם את מה שיכול לשמור עליהם, וזאת החלטה מאוד מאוד לא פשוטה.

איילת נחמיאס ורבין: וכמו שאמרתי קודם, תאמרו לי, אולי, 0.5% מהתינוקות לא מקבלים ויטמין K, נו, ביג דיל, אתם יודעים, הורה לא מוציא רישיון להיות הורה, וכו' וכו' וכו'.

איילת נחמיאס ורבין: אבל 900 תינוקות – 900 תינוקות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חייבים להבין דבר אחד – זה לא שאני מנסה לומר שהורה שלא מחסן את ילדיו או לא נותן ויטמין K הוא לא הורה טוב.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא בוחנת – אדוני היושב-ראש, עם זה תזדהה – אני כמובן לא בודקת בציציות של ההורים הללו, כלומר אני לא אומרת שזה אוטומטית הופך אותם להורים רעים.

איילת נחמיאס ורבין: אני בטוחה שההורות האיכותית שלי נבחנת לעתים מזומנות, ולא משום שנתתי לילדי את הוויטמינים ואת החיסונים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל כמדינה אנחנו חייבים לשאול את עצמנו לאן הולכת הרפואה המונעת.

איילת נחמיאס ורבין: זאת רפואה מונעת – מתן ויטמין K זה רפואה מונעת.

איילת נחמיאס ורבין: גם חיסונים זה רפואה מונעת.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, גם הורה שלא נותן חיסונים, אגב, מסתמך גם על מחקרים מהעולם שבהם נאמר שאולי אולי אולי החיסון בגיל שנה אולי אולי אול אולי גורם לאוטיזם, אולי גורם להפרעות קשב וריכוז.

איילת נחמיאס ורבין: בכל מקרה, בהסתמך גם על המכתב של פרופסור גרוטו, ראש שירותי בריאות הציבור, וגם פרופסור אלי סומך, יו"ר איגוד רופאי הילדים, שממליצים מאוד ליטול ויטמין K, אני אומרת, אנחנו חייבים לעשות מהלך משמעותי עוד יותר, לעודד הורים לא לנטוש את הילדים שלהם ב-24 השעות הראשונות לחייהם.

איילת נחמיאס ורבין: כן כן, אלה רגעים מאוד מאוד קשים של החלטות, ואנחנו צריכים להיות שם בשבילם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': מה את מציעה אבל?

בצלאל סמוטריץ': את רוצה שיכפו עליהם, או שאת רוצה שתהיה להם אוטונומיה?

בצלאל סמוטריץ': או שנעשה הסברה?

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שצריך לקיים דיון על: א.

איילת נחמיאס ורבין: האם נדרשת – יכול להיות שצריך לעשות את זה בוועדת העבודה, הבריאות והרווחה, או בוועדה לזכויות הילד – האם באמת צריך לכפות מתן ויטמין K, או לחלופי חלופין, האם מעודדים יותר הסברה בנושא החיסונים והוויטמינים, כי לטעמי – הנה, עובדה, כולם פה שאלו אותי מה זה ויטמין K.

איילת נחמיאס ורבין: חברי הכנסת, אני הייתי מצפה מעצמנו שנדע מה זה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר ישיב – – –

איילת נחמיאס ורבין: ולא רק ויטמין P, כמובן, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': זה יש רק במחנה הציוני, זה אין אצלנו.

איילת נחמיאס ורבין: באמת?

איילת נחמיאס ורבין: מה אתה אומר?

איילת נחמיאס ורבין: אדוני, שבועיים אחרי החטיבה להתיישבות?

איילת נחמיאס ורבין: סליחה.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה עוד הודעה אישית?

איילת נחמיאס ורבין: לא, כאילו, באמת.

יחיאל חיליק בר: מה, לא סיימת היום?

איילת נחמיאס ורבין: זה מפתה.

איילת נחמיאס ורבין: זה מפתה.

עיסאווי פריג': מה, אתה לא מהמחנה הציוני?

יחיאל חיליק בר: הוא?

יחיאל חיליק בר: מהמחנה – – –

עיסאווי פריג': למה אתה לא מהמחנה הציוני?

יריב לוין: טוב, תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': בשבתי על הכיסא הזה אני מנוע מלהגיב.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, הנה, כשמגיע גם אפשר להחמיא.

יריב לוין: אז אני רוצה להודות לחברת הכנסת נחמיאס ורבין, שמעלה נושא שהוא באמת לא מושך קהל, כמו שאנחנו רואים, וגם לא, כנראה, יעמוד במרכז הדיונים בפריימריז הבאים במפלגתך או באיזושהי מפלגה, אבל הוא בכל זאת – – –

איילת נחמיאס ורבין: לך תדע; למה, לך תדע.

יריב לוין: – – – אבל הוא בכל זאת נושא חשוב, וטוב שמופנית גם אליו תשומת הלב.

יריב לוין: מכיוון ששר הבריאות לא נמצא בארץ, אני אביא בשמו את התשובה שהוא העביר אלי בעניין הזה.

יריב לוין: אומר שר הבריאות, שנעשתה בדיקה של מסד הנתונים של טיפות-החלב, ולא נמצאה שם עלייה באחוז ההורים המדווחים על סירוב למתן זריקה של ויטמין בילדיהם, ואפילו נצפתה ירידה בשיעור ההורים המסרבים, לפחות על-פי הנתונים שיש בטיפות-החלב.

יריב לוין: בשנת 2014 – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל ויטמין K ניתן בבית-החולים

יריב לוין: לא לא, אני אומר:

יריב לוין: מדווחים כי סירבו למתן זריקת ויטמין K בילדיהם במהלך האשפוז מייד לאחר הלידה – כן, ברור, אבל הנתונים הם של טיפות-החלב – –

איילת נחמיאס ורבין: אוקיי, הבנתי.

יריב לוין: – – והם מבוססים, צריך להבין, על השאלות ששואלים את ההורים כאשר הם מגיעים עם הילד, אני מניח בפעם הראשונה, לטיפת-חלב.

יריב לוין: ולכן, אני אומר, חשוב להבין שאלה נתונים שההורים מוסרים בטיפות-החלב, עם כל המגבלות שיש לדרך הזאת, אבל אלה הנתונים שיש, והנתונים האלה הם שבשנת 2014 דיווחו 0.17% מההורים על סירוב למתן הזריקה, ובשנת 2015 המספר הזה פחת ל-0.07%.

יריב לוין: עוד חשוב לציין שנעשתה גם בדיקה לגבי אשפוז של יילודים, או של ילדים, פעוטות, לאחר שהתברר שיש להם מחסור בוויטמין K, ונרשם מקרה אחד כזה בשנת 2014, ומקרה נוסף אחד כזה בשנת 2015, כך – – –

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו פרסם משרד הבריאות בעצמו שלושה מקרים.

יריב לוין: לא לא, אני אומר שזה לא מפחית כהוא זה מחשיבות העניין, אלא שמה שבעצם מראים הנתונים: 1.

יריב לוין: שאין כאן איזשהו שינוי לרעה במוכנות בעניין הזה, ואין גם איזה שינוי לרעה, לפחות בנתונים היבשים, באשפוז בשל היעדר הוויטמין הזה.

יריב לוין: מצד שני, אני בהחלט מסכים, ואני חושב שלא יכול להיות על זה ויכוח, שחשוב להגביר את המודעות ולצמצם עד כמה שאפשר – למינימום – את מספר המסרבים, ובעניין הזה בוודאי שכל המלצה וכל רעיון נוסף בתחום הזה יתקבלו בברכה.

יריב לוין: אני חושב שבסך הכול, המאמץ שהמשרד עושה בעניין הזה הוא מאמץ משמעותי, והתוצאות שלו ניכרות, כי באמת אחוזי הסירוב נושקים לאפס.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא הנתונים שאני מכירה, אבל אני איאלץ אקבל את ההודעה שלך.

יריב לוין: אלה הנתונים המספריים שהתקבלו מטיפות-החלב, ואם יש איזשהם נתונים אחרים, סקרים, או כל נתון שיכול לסייע בעניין הזה – בוודאי שהשר ישמח לקבל אותם.

איילת נחמיאס ורבין: השר לוין, משרד הבריאות פרסם ב-2015 – אני מדברת אתך על דצמבר 2015, לא לפני שנה, דצמבר 2015 – שלושה מקרים באותו חודש.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אותו – – –

יריב לוין: אני אומר לך, אלה הנתונים של האשפוזים: אחד ב-2014, אחד ב-2015.

יריב לוין: אלה הנתונים הרשמיים כפי שהתקבלו ממשרד הבריאות עצמו.

יריב לוין: אבל אני אומר שוב, גם אם יש שלושה, זה, שוב, עדיין לא תופעה עממית, וזה לא משנה את העובדה שהנתונים נכונים, מהסיבה הפשוטה שלשמחתנו ההסברה וההבנה והמאמץ שנעשה הם כאלה שהרוב המוחלט, עד כדי כמעט 100%, אכן דואגים שהילדים יקבלו את הוויטמין הזה, וצריך לעשות מאמץ לשמר את זה ולהעמיק את זה.

יריב לוין: בעניין הזה בוודאי אין ספק, והמשרד עושה את זה וימשיך לעשות את זה, ואם תהיה יוזמה ברוכה שתורמת לעניין הזה, היא בוודאי תתקבל בברכה.

יריב לוין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני מציע לעשות עם ההצעה?

יריב לוין: כפי שהמציעה תמצא לנכון.

בצלאל סמוטריץ': לא, המציעה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני אסתפק בהודעה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אסתפק בשלב זה בהודעה, ואני אעקוב אחרי – פשוט נעקוב, נחסוך את – – –

בצלאל סמוטריץ': גברתי מסתפקת בהודעה.

עיסאווי פריג': אבל הוא לא שר הבריאות.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו אפילו לא מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': בסדר.

בצלאל סמוטריץ': מזכיר הכנסת יקרא הודעה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין קבינט השרים של אוקראינה בדבר העסקת בני משפחה של חברי משלחת דיפלומטית או נציגות קונסולרית.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: ישיש בעל מכולת בתל-אביב, שהפך לסמל מאבק השבת על רקע סוציאלי, הוכה על-ידי חילוני

בצלאל סמוטריץ': נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: ישיש בעל מכולת בתל-אביב, שהפך לסמל מאבק השבת על רקע סוציאלי, הוכה על-ידי חילוני – הצעה לסדר-היום מס' 2278.

בצלאל סמוטריץ': עד עשר דקות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי, כבוד השר, מי לא עסק היום בהצעת החוק של חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, הצעת חוק חברתית שבאה ממקום של צדק חברתי וכלכלי, גם לעובדים וגם לבעלי עסקים קטנים – חבר כנסת מסיעת הליכוד שמאמין בדרך זו ונאבק למען מטרה צודקת זו.

יעקב מרגי: אני מכיר עוד הרבה אנשים, וגם חברי כנסת, שמאמינים בתפיסה חברתית זו, שמבקשת להשבית את המסחר בימי השבת.

יעקב מרגי: לי זו לא הפתעה, כי אני כבר שנים רבות נתקל בבעלי עסקים במקומות שאני מסתובב בהם, דוגמת מרכז "ביג" בבאר-שבע – כמה בעלי עסקים מלינים פעם אחר פעם, והם לא דתיים – מלינים על כך שזה פוגע בתחרות מסיבה אחת:

יעקב מרגי: כי לקוחות שנחשפים ביום השבת לעסקים האלה, בפעם הבאה כבר הם לא יבואו אליהם, וזה פוגע בתחרות.

יעקב מרגי: אמרתי להם שאין סיכוי – שלא יפנו אלי, שאין סיכוי שהצעת חוק שמבקשת להשבית את המסחר בשבת תעבור על-ידי חבר כנסת דתי, ובטח בטח לא על-ידי חבר כנסת חרדי.

יעקב מרגי: חוק להשבתת המסחר בשבתות שבא ממקום טוב, לכאורה, היה צריך לעורר דיון ציבורי, וטוב שכך.

יעקב מרגי: כפי שאתם מכירים אותי, אני חסיד של הדיון הציבורי.

יעקב מרגי: אבל תראו מה קרה.

יעקב מרגי: בתקופה האחרונה יצאו כמה בעלי עסקים בתל-אביב למאבק להשבתת המסחר בתל-אביב.

יעקב מרגי: והנה, בעקבות המאבק הזה נפל מר מוריס ברמר בן ה-84 – וזה גיל לא צעיר, בן 84, הייתי אומר אפילו כמעט שברירי – בעל המכולת הזה, בתל-אביב, נפל קורבן להתקפה פרועה של בחור צעיר, רק בשל החלטתו לצאת למאבק על שמירת השבת.

יעקב מרגי: צעיר אחר, שניסה להפריד, הותקף אף הוא.

יעקב מרגי: המקרה הזה התרחש בבוקר יום שלישי, תתפלאו לשמוע, זה מזעזע, לעיני אשתו – ודאי אשתו גם היא לא בחורה צעירה – והוא מבהיר להם בצורה חד-משמעית, כי הוא עושה זאת בשל המאבק לשמירת השבת, והחלטתו לצאת למאבק.

יעקב מרגי: בנו של המותקף, בחור בשם קובי, סיפר שהתוקף תקף את מוריס ברמר בן ה-84 במכות אגרופים, ומאז אבא שלו נמצא בטראומה, עד כדי תלות בטיפול רפואי ופסיכולוגי.

יעקב מרגי: הרי על המקרה הזה אפשר, ומסתמא גם קראו, באמצעי התקשורת, וזו לא הייתה מטרתי.

יעקב מרגי: מטרתי בהצעה לסדר הזאת, חברי חבר הכנסת עיסאווי פריג' – באתי היום לדבר על לבם של חברי הכנסת, על לבו של הציבור הרחב; אנו עדים בשנים האחרונות להקצנה בשיח הפוליטי, הקצנה בשיח הציבורי.

יעקב מרגי: השיח ברשתות החברתיות עבר לפסים אחרים, לפסים של אלימות מילולית ברמה בוטה ביותר.

יעקב מרגי: חברי הכנסת חוששים להתבטא בהרבה תחומים, שמא יבולע להם ברשתות החברתיות.

יעקב מרגי: אפשר לבקר, ואפשר לחלוק, וטוב שכך.

יעקב מרגי: אפשר להגיב גם בצורה מכובדת ולא בוטה.

יעקב מרגי: ואדרבה, הנה, אני אמר לכם בגילוי אישי: כשאני קורא תגובות של אנשים שחולקים עלי, על אמירות, או על דיונים, או על עמדות, כשהם כותבים ברמה גבוהה, אני קורא עד הסוף.

יעקב מרגי: אני אף נהנה, ואף אם אני חולק עליהם בצורה הכי מוחלטת.

יעקב מרגי: ואתם יודעים מה?

יעקב מרגי: אפתיע חלק מכם, לפעמים זה גם משפיע עלי, עושה רושם.

יעקב מרגי: כשתוקפים בצורה בוטה, בוטה, שגובלת בנאצות ופגיעות, אני עובר לדף הבא, אני אפילו לא קורא.

יעקב מרגי: אני לא יודע מה אתה רוצה לומר לי.

יעקב מרגי: אני גם, מעבר לזה, בגילוי אישי, בז לאותם אנשים שמגלים את סגנונם – את חרפתם ברבים.

יעקב מרגי: הרמה הנמוכה של התגובות ברשתות החברתיות כלפי אנשים שחולקים עליהם מביאה לפעמים חלחלה.

יעקב מרגי: רבותי, חז"ל אמרו במסכת אבות: "אבטליון אומר: חכמים, היזהרו בדבריכם, שמא תחובו חובת גלות ותגלו למקום המים הרעים, וישתו התלמידים הבאים אחריכם וימותו, ונמצא שם שמים מתחלל".

יעקב מרגי: רבותי, התנא באבות כתב את זה במשל, אבל זה המצב.

יעקב מרגי: מה אנחנו, נבחרי הציבור, בשיח האלים, לפעמים, שקורה כאן?

יעקב מרגי: וככל שזה מצולם יותר, הופך להיות יותר קיצוני ויותר בוטה.

יעקב מרגי: מה אנחנו מנחילים לתלמידינו?

יעקב מרגי: מה אנחנו מנחילים לדורות הבאים?

יעקב מרגי: הרי אנחנו חברה רב-תרבותית ורבגונית, הרי אנחנו רוצים שיהיה פעם באמת דו-קיום אמיתי, שאחד לא חייב להסכים בו עם השני – ואני לא מאמין בדעה אחת, לא מאמין בצבע אחד, לא מאמין במחשבה אחת; אני כן מאמין שאדם יכול לחשוב אחרת ממני, אני כן מאמין שזכותו של אדם לחשוב אחרת ממני.

יעקב מרגי: גם זכותי לחשוב אחרת ממנו, ואני אכבד את דעתו, הוא יכבד את דעתי, ונשפר פה את האווירה.

יעקב מרגי: אני אומר אפילו, בואו יחד נטהר את האווירה.

יעקב מרגי: אפשר להתווכח, אפשר לחלוק.

יעקב מרגי: נעשה זאת בדרך מכובדת, ולו כדי שילמדו מאתנו התלמידים, הבאים אחרינו.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה סגן השר חבר הכנסת ירון מזוז, סגן שר הפנים.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני סגן השר.

ירון מזוז: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, יש לציין כי בתאריך 20 בדצמבר 2015 התקבלה בממשלה ההחלטה להעביר לממשלה את הסמכות הנתונה לשר הפנים לפי סעיף 258 לפקודת העיריות בכל הקשור להצעת חוק עזר לתל-אביב–יפו (פתיחתן וסגירתן של חנויות), העוסק בפתיחתן וסגירתן של חנויות בשבת ובמועדי ישראל.

ירון מזוז: הוחלט על מינוי ועדת מנכ"לים שתעשה עבודת מטה ותביא בתוך 180 ימים את המלצותיה בעניין מדיניות הממשלה בעת הפעלת הסמכויות האמורה, וכן בעניין קביעת יום ראשון כיום מנוחה נוסף.

ירון מזוז: בנושא תקיפת בעל המכולת, היות שמדובר בתקיפה פיזית של אדם, הנושא אינו רלוונטי למשרד הפנים, אלא למשרד לביטחון פנים.

ירון מזוז: ולנושא של חוק השבת, או של ההתנהלות של השבת, כאדם מאמין עמדתי היא שיש לשמור על השבת מכל משמר.

ירון מזוז: עם זאת, המצב הנוכחי, שנקבע בעבר, מקיים איזון בין זכויות יסוד חשובות לבין חופש התנועה והעיסוק לבין חופש דת וחופש מדת.

ירון מזוז: חבר הכנסת מיקי זוהר, חברי, הציע הצעה מעניינת, שהכותרת שלה בהחלט חברתית, אך לאור העובדה שאנו נמצאים במדינה יהודית-דמוקרטית, כל שינוי קטן עלול ליצור סערה, תחושה של כפייה דתית, התנגדות ומרמור.

ירון מזוז: מכאן, שדעתי האישית היא שיש לשמור על הסטטוס-קוו בנושא דת בכלל ובנושא השבת בפרט.

ירון מזוז: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני סגן השר מציע?

ירון מזוז: להעביר את זה לוועדת הפנים.

בצלאל סמוטריץ': מציע להעביר לוועדת הפנים?

בצלאל סמוטריץ': הבעת דעה.

מירי רגב: למה לא לקבל את התשובה שלך כהודעה בלבד?

מירי רגב: בשביל מה – – – דיון?

יעקב מרגי: רגע, הדיון הוא אתי.

מירי רגב: מה אתה רוצה?

יעקב מרגי: ועדה.

מירי רגב: אה, מה שאתה רוצה, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': הודעה אישית, חברת הכנסת – סליחה, הבעת דעה – חברת הכנסת סבטלובה, דקה מן הצד.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברצוני להצטרף לרוח הדברים של חבר הכנסת מרגי, שבאמת מפליא וכל פעם אורז את הדברים והמחשבות בצורה כל כך אלגנטית שאי-אפשר בעצם להתעלם.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שאנחנו צריכים לחזק את מה שנאמר כאן כרגע, ובאמת לפעול למען הרוח הטובה שנשבה פה כרגע באולם הזה, ואנחנו לא שומעים את זה כל כך הרבה פעמים.

קסניה סבטלובה: אם באמת אנחנו יכולים לעשות פה משהו, להוות דוגמה, כמו שאנחנו אמורים להוות, למען כלל הציבור במדינת ישראל, ולהוות דוגמה, בעצם, מבחינת הדיון שאנחנו מנהלים, במיוחד בנושאים כל כך קונטרוברסליים, כמו למשל חוק השבת של חבר הכנסת מיקי זוהר – לרוב אנחנו לא נסכים זה עם זה, אבל אפילו לדעת לא להסכים זאת אמנות.

קסניה סבטלובה: אני מציעה לכולם ללמוד מחבר הכנסת מרגי בעניין הזה, ובאמת להגיע פה – אפילו לאי-הסכמות, להגיע בצורה טובה, חברית, לא לתקוף זה את זה ובטח ובטח לא להסית זה נגד זה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע עכשיו על הצעתו של סגן השר להעביר את הנושא לוועדת הפנים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מרגי, יש עכשיו שאילתות מאוד מעניינות, אני מציע לך להישאר.

בצלאל סמוטריץ': איך שאתה רוצה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: ארבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה תועבר לדיון לוועדת הפנים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, גברתי השרה, לנושא הבא על סדר-היום: שאילתות לשרת התרבות והספורט.

בצלאל סמוטריץ': גברתי מוזמנת.

בצלאל סמוטריץ': בינתיים, חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה מוזמן לתפוס את מקומך ליד המיקרופון.

בצלאל סמוטריץ': כשהשרה תתפוס את מקומה, תשאל את שאלתך.

בצלאל סמוטריץ': (אומר בערבית: שאל, בן-אדם.

בצלאל סמוטריץ': )

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: טוב, על מה אשאל, אדוני היושב-ראש?

עיסאווי פריג': )

בצלאל סמוטריץ': איוא.

בצלאל סמוטריץ': שאילתה מס' 241 של חבר הכנסת עיסאווי פריג': מימון אבטחת משחקי כדורגל.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, אני מאוד מצטער שנושא כל כך חשוב שמעסיק הרבה יישובים, אומנם בפריפריה ורחוקות – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני יקרא את הנוסח אבל, זה הרעיון.

עיסאווי פריג': אני אקרא את הנוסח.

בצלאל סמוטריץ': זה התקנון.

עיסאווי פריג': נושא כזה אני רגיל שאנחנו מקיימים בתחילת המושב, שתירשם הערה.

עיסאווי פריג': סוגיה כזאת צריכים לדון בה הרבה, ולא בסוף היום.

עיסאווי פריג': השאילתה היא לכבוד שרת התרבות והספורט, השרה מירי רגב.

עיסאווי פריג': לאחרונה צומצם היקף החזר הוצאות האבטחה שמקבלות קבוצות הכדורגל בליגות א', ב' וג', הליגות הנמוכות, מ-70% ל-60%.

עיסאווי פריג': במקביל, בליגות הגבוהות יותר עומד ההחזר על 90%.

עיסאווי פריג': ברצוני לשאול: 1.

עיסאווי פריג': מדוע קוצץ ההחזר? 2.

עיסאווי פריג': מדוע קיים הבדל בהיקף ההחזר בין הליגות הגבוהות לנמוכות?

עיסאווי פריג': 3.

עיסאווי פריג': מה ייעשה לשינוי המציאות המפלה?

עיסאווי פריג': תודה.

מירי רגב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מגיש ההצעה עיסאווי פריג', נתבקשתי להשיב על שאילתה בהתאם לטענה על הפחתת המימון בהוצאות אבטחה בליגות הנמוכות בענף הכדורגל.

מירי רגב: לפני שאענה את התשובה הארוכה, אני כבר אומרת לך שזה לא נכון.

מירי רגב: על-פי המדיניות שאני מתווה, נושא קידום הליגות הנמוכות נמצא בעדיפות גבוהה ביותר, משום שהליגות הנמוכות ממוקמות בפריפריה.

מירי רגב: כידוע לך, כפי שאני אמרתי גם בסוגיית התרבות וגם בסוגיית הספורט, אני מתכוונת להנגיש את התרבות והספורט ליישובי הפריפריה, למגזר הערבי ולמגזר החרדי.

מירי רגב: לליגות הנמוכות יש בעיני חשיבות חברתית גבוהה, הן בגלל מיקומן הגיאוגרפי והן בשל תרומתן לענף הכדורגל ולכמות המשחקים בענף זה.

מירי רגב: ראשית, אבקש לציין כי בניגוד לאמור בשאילתה, לא קוצץ שיעור החזר הוצאות האבטחה לליגות הנמוכות והוא עדיין עומד על 75% לכל היותר מההוצאות בפועל, על-פי המלצת ועדת לובצקי.

מירי רגב: בנוסף לכך, שיעור ההחזר המקסימלי שנקבע לליגות הגבוהות מתייחס לתמיכה בהוצאות האבטחה הניתנת באמצעות המשרד ועומד על 90%.

מירי רגב: ההבדל בהיקף הסכום בין הליגות הנמוכות לעומת הליגות הגבוהות מקורו קודם כול בהבדל העצום הקיים בין ההוצאות בפועל על האבטחה בליגות הגבוהות לעומת הליגות הנמוכות.

מירי רגב: אני שמחה לציין כי עוד בשנת 2015 אישרה המועצה הלאומית לספורט תוספת של 2 מיליון שקלים לתמיכה מיועדת לאבטחה בליגות הנמוכות, במסגרת חלוקת יתרת ההכנסות של הטוטו מתקציב 2016, כך שבפועל הסכום שיוקצה לנושא זה יעמוד על 7.5 מיליון שקלים.

מירי רגב: אבל זאת לא השורה הסופית.

מירי רגב: מבחינתי, מה שחשוב הוא שהליגות הנמוכות לא ישלמו בכלל את האבטחה, שנחזור לאותה תקופה שהטוטו מימן את האבטחה של הליגות הנמוכות.

מירי רגב: כך הנחיתי את מנכ"ל המשרד, על כך שוחחתי עם יושב-ראש המועצה הלאומית לספורט.

מירי רגב: שוחחתי על כך גם עם מנכ"ל הטוטו.

מירי רגב: אני מאמינה שכבר בשנה הקרובה הבשורה תרד לשטח.

מירי רגב: הליגות הנמוכות לא ישלמו יותר את הוצאות האבטחה, אלא הטוטו ישלם זאת.

בצלאל סמוטריץ': שאלה נוספת, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': גברתי השרה, אני רוצה לקחת את המשפט האחרון שלך.

עיסאווי פריג': אם אנחנו נעמוד במצב, בסיכום של המשפט האחרון, מבחינתי עשינו את שלנו.

מירי רגב: זה המצב, עיסאווי.

מירי רגב: זאת ההנחיה שירדה כבר לשטח.

עיסאווי פריג': גברתי השרה, המצב בליגות הנמוכות, שהקבוצות בליגות ב' וג', שאמורות לממן את האבטחה, ולרוב אין להן – קורסות.

עיסאווי פריג': אני חושב, ואני בדקתי את הנתונים, גברתי – יש ירידה בהשתתפות.

עיסאווי פריג': בדקתי את זה במועצה ובהתאחדות.

עיסאווי פריג': אבל אני מוכן – – –

מירי רגב: עיסאווי, אני הנחיתי שליגות נמוכות לא מממנות יותר את האבטחה שלהן, נקודה.

מירי רגב: התקציב יגיע מהטוטו.

עיסאווי פריג': אני מוכן לקחת את הסיכום הסופי של גברתי, שבתחילת העונה הבאה הליגות הנמוכות לא ישתתפו במימון.

מירי רגב: אתה יכול לקחת את הסיכום ואתה גם יכול לקחת את ההודעה שהוצאתי לפני שבוע בעניין הזה.

עיסאווי פריג': עם זה אין לי מה להגיד.

עיסאווי פריג': אני מאוד מברך, ואני מקווה שאומנם השטח ירגיש את זה.

בצלאל סמוטריץ': תודה לחבר הכנסת פריג'.

בצלאל סמוטריץ': שאילתה מס' 273 של חבר הכנסת באסל גטאס יורדת מסדר-היום היות שהוא איננו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לשאילתות 283 ו-294 של חברת הכנסת קסניה סבטלובה וחבר הכנסת עיסאווי פריג': ביטול תקצוב תיאטרון "קומקום".

בצלאל סמוטריץ': תציג את השאילתה חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: תיאטרון "קומקום" הוא מהתיאטראות היחידים שמופיעים בפני ילדים ממזרח-ירושלים.

קסניה סבטלובה: לאחרונה, את, כבוד השרה מירי רגב, הנחית להגדיל את תקציבי מוסדות התרבות בירושלים בשל גל הטרור שעובר על העיר, וההחלטה הנ"ל, להוריד את התקציב מתיאטרון "קומקום", כמובן, מנוגדת להצהרה הקודמת שלך.

קסניה סבטלובה: לאחר הביטול מצד משרד התרבות, עיריית ירושלים הצהירה גם שהיא תלך בעקבות ההחלטה של משרד התרבות.

קסניה סבטלובה: ברצוני לשאול: כיצד מתיישב ביטול התקציב של תיאטרון "קומקום" עם ההצהרה שלך?

מירי רגב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מגישי ההצעה קסניה ועיסאווי פריג', נתבקשתי להשיב על שאילתה – – –

עיסאווי פריג': – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, לא.

מירי רגב: מה?

בצלאל סמוטריץ': תהיה לך שאלת המשך אחר כך, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': אני לא אצטרך – – –?

בצלאל סמוטריץ': אותה שאילתה.

מירי רגב: התבקשתי להשיב על השאילתה בהתייחס לביטול תקצוב תיאטרון "קומקום".

מירי רגב: תחילה, אבקש להבהיר כי תיאטרון "קומקום" אינו התיאטרון היחידי – הוא לא – הכוונה, הוא לא התיאטרון היחידי שמופיע בפני ילדים ממזרח-ירושלים.

מירי רגב: יש תיאטראות נוספים המופיעים שם, כגון תיאטרון "הקרון" בירושלים, המיועד בעיקר לילדים ושייך לאותו ז'אנר שמשלב בובות וחפצים, וכן תיאטרון "בית הגפן" מחיפה הנתמך כתיאטרון ילדים מקצועי שהציג מאות פעמים במזרח-ירושלים, ותיאטרון יפו שהוא תיאטרון עברי-ערבי המציג בפני אוכלוסיות מעורבות.

מירי רגב: לעניין תקציב התמיכה במוסדות התרבות בירושלים, כאמור בשאילתה, התקציב אכן גדל בשנה זאת "בשל גל הטרור שעובר על העיר", אך אין הבדל בין החלטה זו לבין החלטה לא לתקצב את התיאטרון השנה ולא בכלום, מאחר שהכסף ניתן באמצעות תקנת ירושלים של משרד התרבות והספורט לגופים הנתמכים, ותיאטרון "קומקום" אינו אחד מהם.

מירי רגב: בהתאם לסעיף 8(ט) לנוהל שקבע שר האוצר, ועדת התמיכות חייבת להתנהל – מוסד ציבור חייב לפעול במשך שנתיים לפחות בטרם הוא פונה לקבלת תמיכה ממשלתית.

מירי רגב: תנאי זה קיים בכל מבחני התמיכה הקיימים – לא רק במשרד שלנו, אלא בכלל במשרדי הממשלה.

מירי רגב: זה תנאי, דרך אגב, שהחשב הכללי יחד עם היועץ המשפטי לממשלה הורו לכלל משרדי הממשלה.

מירי רגב: עמותת תיאטרון "קומקום" ביקשה לקבל תמיכה עבור פרויקט הפקתי בשנת 2015, אולם העמותה הוקמה רק בסוף שנת 2014, כך שהיא אינה עומדת בתנאי הסף המפורט לעיל ולא אושרה לה תמיכה.

מירי רגב: העמותה ביקשה לאשר לה תמיכה למרות אי-עמידתה בתנאי הנ"ל, בהתאם לחריג הקבוע בנוהל, אך היועץ המשפטי לממשלה הנחה שאין לאשר פטור כאמור אלא במקרים חריגים ביותר ובהנחה שהמשרד קובע שיש אינטרס ציבורי מובהק במתן הפטור.

מירי רגב: לאחר שנשקלו כל נסיבות המקרה, סברו אנשי המקצוע במשרד שהנימוקים שהציגה העמותה אינם מהווים "אינטרס ציבורי מובהק" שבגללו יש לסטות מעקרון השוויון, שהוא עקרון היסוד בכל הקשור לחלוקת תמיכות במגזר הציבורי.

מירי רגב: מדובר, כאמור, בתיאטרון אחד מני רבים, ללא ייחודיות יוצאת דופן.

מירי רגב: יש להבהיר כי תיאטרון "קומקום" מעולם לא נתמך כתיאטרון, אלא מנהלו, אורבך, נתמך כיוצר עצמאי בלבד במשך שנתיים-שלוש בגלל הפקות חד-פעמיות, שהיו מיועדות, דרך אגב, רק לקהל יהודי ורק לדוברי עברית, כי הוא לא העביר מעולם בקשה לשפה הערבית.

מירי רגב: נושא התיאטרון הדו-לאומי לא הוצג בפנינו עד כה.

מירי רגב: בנוסף, התיאטרון טרם עמד ברף האמנותי ובתנאים לשם קבלת תמיכה שוטפת.

מירי רגב: התיאטרון אף לא הגיש בקשה לתמיכה במסגרת התקציב למגזר הערבי.

מירי רגב: לעניין ביטול התמיכה של עיריית ירושלים, הריני להשיב כי עיריית ירושלים אינה כפופה למשרד וכי היא מחלקת את כספי התמיכה בתחום התרבות בהתאם לשיקול דעתה הבלעדי ועל-פי אחריותה.

בצלאל סמוטריץ': שאלות המשך של חבר הכנסת פריג'.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכרח לומר, גברתי השרה: אינני מכיר את התיאטרון – המגבלה הזאת של שנתיים פעילות היא מגבלה רעה, ואנחנו צריכים לפעול לביטולה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, כמדינה, מעבירים היום המון, מפריטים המון שירותים לארגוני מגזר שלישי, ולדרוש מהם לעשות את זה שנתיים על חשבונם, בלי תמיכת מדינה – – –

מירי רגב: אני הבאתי את תקנת ינוקא, שזאת תקנה מיוחדת למוסדות תרבות בלבד – –

בצלאל סמוטריץ': נכון.

מירי רגב: – – ששם בעצם אני יכולה – – –

בצלאל סמוטריץ': זה קיים בארגוני רווחה וארגוני חסד.

מירי רגב: בדיוק.

מירי רגב: אבל זה קיים בכל הארגונים.

מירי רגב: זה דיון שצריכה לעשות הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מפנה את זה כלפייך.

מירי רגב: אני בנושא תרבות הבאתי את תקנת ינוקא כדי להביא למגזר הערבי, למגזר החרדי ולפרויקטים מיוחדים את אותו תקציב על מנת להניע אותם.

בצלאל סמוטריץ': אבל איך התגברת על המגבלה של סעיף 3(א)?

מירי רגב: משום שבאתי ליועמ"ש – –

בצלאל סמוטריץ': שזה אינטרס ציבורי?

בצלאל סמוטריץ': אז הוא נתן לך – – –

מירי רגב: – – והראיתי לו שבמקומות שאני רוצה לקדם, נניח, תיאטרון דרוזי או תיאטרון חרדי, באותם מקומות התקנה של שנתיים מהווה חסם חברתי.

בצלאל סמוטריץ': אז הוא הגדיר שיש פה אינטרס ציבורי עליון, ולכן – – –

מירי רגב: נכון.

מירי רגב: דרך אגב, אני גם נבדקת – תקנת ינוקא שאושרה לי, נבדקת נקודתית על-פי האינטרס הציבורי המובהק.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': גברתי השרה, אני לא אכנס לסוגיה הטכנית של שנתיים ואמות מידה.

מירי רגב: לא, אבל כרגע זה הקריטריון המחייב.

עיסאווי פריג': אני לא אכנס, כי אני לא אתווכח, אלה סוגיות טכניות שנדבר עליהן בהזדמנויות אחרות.

עיסאווי פריג': אמרת שיש לך האפשרות במקרים מיוחדים לקיים אינטרס ציבורי מובהק – לאשר תקצוב.

עיסאווי פריג': מה זה אינטרס ציבורי מובהק?

עיסאווי פריג': בשנת 2014 צפו בתיאטרון 2,000 ילדים ערבים ממזרח העיר, והשנה צפויים לבקר כ-2,500 ילדים ממזרח העיר.

עיסאווי פריג': האם הנתונים האלה אינם בעינייך אינטרס ציבורי מובהק?

בצלאל סמוטריץ': גברתי, אני אתן רק שאלת המשך לחברת הכנסת סבטלובה, ואז השרה תענה על שתי השאלות, כך מקובל.

קסניה סבטלובה: זו שאלת המשך שגם נוגעת לעניין של האינטרס הציבורי.

קסניה סבטלובה: אני סבורה שהחיבור בין תיאטרון שהוא ישראלי והוא תיאטרון שהוא גם לא תלוי בלשון – התייחסת לעניין הזה שהם מעולם לא ביקשו הכרה כתיאטרון מגזרי, אך זה בגלל שהם מפעילים בובות ומפעילים פנטומימות, ודברים שלא מצריכים – וככה הם גם בעצם משלבים את האמנים העולים מכל מדינות תבל, שבאים לארץ, וזאת הזדמנות מצוינת בשבילם להשתלב גם בעניין הזה.

קסניה סבטלובה: מובן שאלפים רבים של ילדים ממזרח העיר שרואים תיאטרון ישראלי, בעצם מבקרים בו, וככה הם מתחברים גם לתרבות הישראלית – הרבה פחות סביר שאחרי זה הם יבואו ויעשו פיגועים נגד תושבים ואזרחים ישראלים.

קסניה סבטלובה: לכן יש כאן אינטרס ציבורי ממדרגה עליונה.

קסניה סבטלובה: ומבחינת מספר הילדים שביקרו בתיאטרון "הקרון", וגם בתיאטרון השני שהזכרת, תיאטרון חיפאי שמגיע לעתים רחוקות מאוד לעיר, אז בהחלט, אני חושבת שיש פה צורך אולי להתחשב בנסיבות חריגות ומיוחדות, במיוחד במצב הקשה שאנחנו נתונים בו היום.

מירי רגב: כשאתם מדברים על אינטרס ציבורי מובהק, כמו שאני מבינה את ההחלטה של הוועדה שמחייבת תנאי סף של שנתיים, זאת אומרת, אילו נניח לא היה תיאטרון למגזר הערבי בכלל, אז היינו אומרים יש כאן אינטרס ציבורי לבטל את אותו תנאי סף של השנתיים ולאפשר – – –

עיסאווי פריג': מה החלופות במזרח-ירושלים?

מירי רגב: אז כמו שאמרתי לך: החלופות במזרח-ירושלים הן שתיים.

קסניה סבטלובה: פחות ילדים – – –

בצלאל סמוטריץ': אתם שאלתם, חברי הכנסת – עכשיו השרה משיבה.

מירי רגב: שאלתם שאלה – תנו לי לענות.

מירי רגב: החלופות במזרח-ירושלים הן שתיים: "הקרון" – תיאטרון בירושלים שמיועד לילדים באותו ז'אנר שגם משלב בובות וחפצים, כמו שאמרה כאן חברת הכנסת; האפשרות הנוספת – החלופות הן "בית הגפן", והנוסף הוא תיאטרון יפו.

מירי רגב: זאת אומרת, הם מגיעים למזרח – – –

עיסאווי פריג': "בית הגפן" – – – תיאטרון יפו.

מירי רגב: כן.

מירי רגב: הם מגיעים לשם.

קסניה סבטלובה: – – – "קומקום".

מירי רגב: ויש לך תיאטרון "קומקום" בירושלים שעושה את אותו דבר בדיוק, לאותה אוכלוסייה בדיוק, ועם אותו ז'אנר.

עיסאווי פריג': לאוכלוסייה של 300,000 איש.

עיסאווי פריג': אוכלוסייה של 300,000 איש – – –

מירי רגב: לכן, מבחינתנו, אילו האוכלוסייה הזאת הייתה נשארת ללא תיאטרון בכלל, אז הייתי אומרת לך – – –

קסניה סבטלובה: – – –

מירי רגב: לא.

מירי רגב: היא לא.

קסניה סבטלובה: כן.

קסניה סבטלובה: זה ביפו, וזה בחיפה – – –

מירי רגב: אבל אני מסבירה לכם שהם גם מגיעים לירושלים, ויש לך תיאטרון "הקרון" בירושלים שנותן מענה לתושבי מזרח-ירושלים.

עיסאווי פריג': איך נותן מענה לאלפי הסטודנטים?

עיסאווי פריג': – – –

קסניה סבטלובה: – – –

מירי רגב: הוא נותן להם מענה.

מירי רגב: אני לא מתכוונת כרגע לבוא ולטפל בתיאטרון "קומקום" – ומחר יהיה תיאטרון אחר שלא עומד בסף של השנתיים – אבל אני מוכנה, עם זאת – – –

קסניה סבטלובה: – – – קיים הרבה שנים.

מירי רגב: אם הוא קיים הרבה שנים אז היו מאשרים אותו כתנאי סף, ועובדה שהוא לא – – –

עיסאווי פריג': איך – – – 2,500 ילדים ביקרו בו.

מירי רגב: עיסאווי, הרי אני אמרתי לך שאני מתכוונת לתת תמיכה למגזר הערבי משום שאני מאמינה שתרבות וספורט הם גשר לשלום.

עיסאווי פריג': יפה.

מירי רגב: אני, בהחלט, חושבת שהתפקיד שלנו – –

קסניה סבטלובה: – – –

מירי רגב: – – זה לראות כיצד אנחנו מסייעים.

מירי רגב: בוודאי, אני האחרונה שארצה שהילדים, לא יהיה להם איפה להיות ויעשו דברים אחרים במזרח-ירושלים.

מירי רגב: אשמח שהם יהיו בתיאטרון או בבית-העם או באצטדיון או בכדורגל – העיקר שיעסיקו אותם בדברים טובים, ולא בהסתה.

עיסאווי פריג': אז זה המצב.

מירי רגב: ולכן אני אומרת לך, משום שאתם עומדים על כך, אתם אומרים שהתיאטרון הזה עובד יותר משנתיים – הוא לא עובד, הוא לא עומד בתנאי סף של שנתיים.

מירי רגב: אני מוכנה שוב – – –

קסניה סבטלובה: – – – מחדש – – –

מירי רגב: לא, הוא לא – – –

בצלאל סמוטריץ': השרה עונה לכם.

בצלאל סמוטריץ': אם תיתנו לה לדבר אז תשמעו שהיא אומרת מה שאתם רוצים.

בצלאל סמוטריץ': אבל תיתנו לה לדבר.

קריאה: – – – שהוקם בדצמבר 2014.

מירי רגב: יפה, אז הוא לא עומד בתקנה של שנתיים, והוא גם לא עומד בתקנות אחרות.

מירי רגב: אבל, שוב, משום שאני חושבת שהאינטרס הציבורי כמו שאני מגדירה אינטרס ציבורי הוא חשוב – –

עיסאווי פריג': 300,000 – – –

מירי רגב: – – אני אנסה בכל זאת לנסות להעלות את זה למשנה ליועץ המשפטי לממשלה.

מירי רגב: ננסה לבדוק איך אנחנו יכולים בכל זאת לראות אם אנחנו יכולים להכניס את זה כחלק מתקנת ינוקא.

מירי רגב: נצטרך פה לראות באמת איזה תכנים עוברים שם – האם אלה באמת תכנים חינוכיים ערכיים לציבור שמגיע לצפות בהצגות האלה – ויכול להיות שאנחנו נצליח לעשות איזשהו שינוי.

מירי רגב: כרגע, כפי שזה נראה, אחרי שכבר בדקו את זה במשרד בגלל השאילתה – את מתארת לעצמך שאני לא עולה לכאן לענות על שאילתה בלי שבדקתי אותה.

מירי רגב: כרגע, למרות שבדקו את זה, התשובה של אותה ועדת חריגים אמרה – אין כאן אינטרס ציבורי מובהק לשנות את תנאי סף של שנתיים, כי אחר כך זה יביא אותנו לאיזשהו ניסיון רוחבי לעשות את זה לעוד ועוד מוסדות.

עיסאווי פריג': זה אינטרס ציבורי מובהק – 2,500 ילדים – – –

בצלאל סמוטריץ': השרה ענתה לך שהיא תבחן את זה שנית.

בצלאל סמוטריץ': עיסאווי, אתה לא צריך לומר את זה שוב.

עיסאווי פריג': 2,500 ילדים מבקרים שם.

עיסאווי פריג': על מה את מדברת?

מירי רגב: עיסאווי, כפי שאמרתי לך, אני בוודאי רוצה יותר ממך שילדים יהיו בתיאטרון ולא יזרקו אבנים.

מירי רגב: תאמין לי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, גברתי השרה.

בצלאל סמוטריץ': תם סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הבאה תתקיים ברצות השם ביום שני, א' בשבט התשע"ו, 11 בינואר 2016, בשעה 16:00.

בצלאל סמוטריץ': ישיבה זו נעולה.