ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 84, 2016-01-04 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום, כ"ג בטבת התשע"ו, 4 בינואר 2016, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 169), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 15 והוראת שעה) (הארכת תקופת החופשה לכל שנת עבודה אצל מעסיק), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת רחל עזריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני-זוג שנפרדו (תיקון) (הארכת התקופה להגשת בקשה לרישום פסק-דין שניתן לפני יום התחילה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אלי אלאלוף, זהבה גלאון ומרב מיכאלי; הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 8) (העלאת המחיר הבסיסי המשמש לחישוב המענק המותנה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלי כהן וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2414/20 וכלה בהצעת חוק פ/2463/20 – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכרה בעמותות מעודדות גיוס בקרב נוער כעבודה מועדפת), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, רועי פולקמן, יעקב מרגי, בצלאל סמוטריץ, מאיר כהן, אורלי לוי אבקסיס ורחל עזריה; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – פטור מארנונה לסטודנט), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה; הצעת חוק הכשרות לאנשי מקצוע בנושא זיהוי ודיווח על התעללות בילדים, התשע"ו–2016, מאת חברות הכנסת יפעת שאשא ביטון ומיכל רוזין; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – ביטול סעיף), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ביטול מס בגין זקיפה סלולרית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שרן השכל, יואל רזבוזוב, יואל חסון, בצלאל סמוטריץ, אלעזר שטרן, ענת ברקו, מיקי לוי, איציק שמולי, דב חנין וחנין זועבי; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – עדכון סכום שאינו מובא בחשבון לעולה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב, אברהם נגוסה, יואב בן צור, איציק שמולי ויואל חסון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלת אבל), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, איתן כבל, בצלאל סמוטריץ, אלי אלאלוף ויעקב מרגי; הצעת חוק כלי הירייה (תיקון – הגבלת גיל למתן רישיונות לכלי ירייה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, אבי דיכטר, שרן השכל, שולי מועלם-רפאלי, מיקי לוי, סופה לנדבר, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, חיים ילין, יעל גרמן, אורלי לוי אבקסיס, עפר שלח ואלעזר שטרן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור מתשלום דמי ביטוח לאומי לעובד שמלאו לו 50 שנים), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון – קדימות קונה בהחזר מס ערך מוסף), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אלי כהן ויואב קיש; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס על מתן שירותי בנייה לצורך הוספת מרחב מוגן ומרחב מוגן דירתי ביישובים סמוכי גבול),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עמר בר-לב, אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – ניתוק חישוב עמלת ההפצה מדמי הניהול), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר, מיכל בירן ונורית קורן; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – ניתוק חישוב עמלת ההפצה מדמי הניהול), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכל בירן, עמר בר-לב ורועי פולקמן; הצעת חוק אזור סחר חופשי באילת (פטורים והנחות ממסים) (תיקון – זיכוי ממס מהכנסה חייבת מיגיעה אישית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת משה גפני, מכלוף מיקי זוהר, אורי מקלב ויואב בן צור; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תוספת ותק לעולה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת קסניה סבטלובה, מיכל בירן ועמר בר-לב; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הוראות לעניין סככות המתנה בתחנות אוטובוס), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – הודעת התנתקות משירות כהודעת סירוב לקבל פרסומות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, רועי פולקמן, איתן כבל ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק להגדלת מלאי הדירות הציבוריות, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק תרומת זרע, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, רועי פולקמן, דוד ביטן, סופה לנדבר, מרב מיכאלי, דב חנין, נאוה בוקר, עודד פורר, מאיר כהן, חיים ילין, יוסי יונה, מיכל בירן, נחמן שי, מרדכי יוגב, עפר שלח, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, יעקב פרי, תמר זנדברג וסתיו שפיר; הצעת חוק הבטחת הכנסה (שיעור ניכוי) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אלי כהן, מירב בן ארי ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק חינוך לשוויון וסובלנות בבתי-הספר, התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – סינון אתרי הימורים ותכנים המציגים דברי תועבה באינטרנט),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר, משה גפני ויוסי יונה; הצעת חוק החומרים המסוכנים (תיקון – פנקסי רעלים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, מרדכי יוגב, אברהם נגוסה, ישראל אייכלר, עבדאללה אבו מערוף, יעל כהן-פארן, איתן כבל, איתן ברושי, בצלאל סמוטריץ ואורן אסף חזן; הצעת חוק ערבות למשכנתאות (תיקון – ערבות מדינה לדירה יחידה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – חניה חינם לאזרח ותיק שמלאו לו 70 שנים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בצלאל סמוטריץ, איציק שמולי, אורלי לוי אבקסיס ויוסי יונה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור הצגת תמונה מטעה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת מרדכי יוגב; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – חובת דיווח של גופים בשירות הציבורי על העסקת עובדי קבלן שירות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – איסור הפליה במתן שירותי ביטוח), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – הגבלת דמי ניהול בקרנות הפנסיה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכל בירן, משה גפני, עמר בר-לב, מכלוף מיקי זוהר, אורן אסף חזן, מיקי רוזנטל, נורית קורן, מיקי לוי, אראל מרגלית, איציק שמולי, מנואל טרכטנברג, איתן ברושי, באסל גטאס, אחמד טיבי, יצחק וקנין, זהבה גלאון, יואל חסון, יוסף ג'בארין, דוד ביטן, עבד אל חכים חאג' יחיא, אורלי לוי אבקסיס ונאוה בוקר; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – הגבלת דמי ניהול לעמית ששכרו אינו עולה על שכר המינימום), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דוד אמסלם, עמר בר-לב ומיכל בירן; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – הגבלת דמי ניהול לעמיתים בגיל פרישה),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דוד אמסלם, מיכל בירן ועמר בר-לב; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על הוצאות אשפוז), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק קביעת מועדים לגבי ועדות רפואיות לניצולי שואה (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין ואלעזר שטרן; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס ערך מוסף בשיעור אפס על מים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, יצחק וקנין ויעקב מרגי; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה לעמותות הפועלות למען ניצולי השואה ולהנצחת השואה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מניעת הפרטה של בחינות נהיגה מעשיות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר ועודד פורר; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על שירותי הסעה בתחבורה ציבורית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, יצחק וקנין ויעקב מרגי; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – פטור מאגרה בשל האטה ממהירות הנסיעה המותרת), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, איתן כבל ואוסאמה סעדי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק קיצור תקופת הצינון לבכירי מערכת הביטחון (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק הפרשנות (תיקון – הגדרת הפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדר), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק הגבלת פרסומים (גופים ציבוריים) (תיקון – הגבלה על פרסום שאינו לתועלת הציבור), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, איתן כבל, משה גפני, מיקי לוי, מכלוף מיקי זוהר ורועי פולקמן; הצעת חוק חלוקת אפודי מגן לתושבי ישראל, התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון – ביטול החוק), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – ביטול תיקון מס' 40),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – ביטול החוק והוראות מעבר), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק ייצור חשמל מאנרגיה מתחדשת, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב וחמד עמאר; הצעת חוק הרשויות המקומיות (זכויות וחובות של חברי מועצה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, עבד אל חכים חאג' יחיא, מאיר כהן, איציק שמולי, אלעזר שטרן, יואל רזבוזוב, חיים ילין, עליזה לביא, קארין אלהרר, עפר שלח, דב חנין, איתן כבל, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, נחמן שי, מיכל בירן, איל בן ראובן, איימן עודה, מיקי לוי, באסל גטאס, משה גפני, רויטל סויד, קסניה סבטלובה, יעקב פרי, ג'מאל זחאלקה, מסעוד גנאים, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, אורי מקלב, זאב בנימין בגין, אלי אלאלוף, ישראל אייכלר, נורית קורן, עאידה תומא סלימאן, טלב אבו עראר, מנחם אליעזר מוזס, ניסן סלומינסקי, אילן גילאון, יוסף ג'בארין ויצחק וקנין; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת הענישה על הריגה בתאונת דרכים בנהיגה תחת השפעת אלכוהול וסמים), התשע"ו–2016, מאת חברות הכנסת איילת נחמיאס ורבין ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה למצללה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – שלילת תושבות לאדם שהפר אמונים למדינת ישראל או לקרובו), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יוסי יונה ומסעוד גנאים בנושאים: 1.

ירדנה מלר-הורוביץ: הקיצוץ שרוצה להשית משרד החינוך על תקציבי הרשויות המקומיות; 2.

ירדנה מלר-הורוביץ: קיצוץ כ-150 מיליון ש"ח מתקציב החינוך של הרשויות המקומיות.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת חנין זועבי בנושא: שיפור תנאי המעצר של קטינים.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום בנושא: שנה לשרפת הנער מוחמד אבו ח'דיר, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ועיסאווי פריג' – לציון יום זכויות האדם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: הבנייה הבלתי-חוקית במאחזים וביישובים ביהודה ושומרון והקשר להפרת החוק ולפעולות "תג מחיר";

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה רומסת את אמון הציבור בה ובכנסת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמדי יום שני, סדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן: הבנייה הבלתי-חוקית במאחזים וביישובים ביהודה ושומרון והקשר להפרת החוק ולפעולות "תג מחיר" – המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב לו הוא סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

איתן ברושי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, ראשית, ברצוני לשלוח את תנחומי למשפחות הנרצחים אלון בקל ושמעון רוימי, זיכרונם לברכה.

איתן ברושי: השתתפתי אתמול בהלווייתו של אלון בכרמיאל, והכאב זעק מכל פינה.

איתן ברושי: אלון ושמעון, מלח הארץ, נרצחו בצהרי יום שישי בלב תל-אביב על-ידי רוצח שפל.

איתן ברושי: על כוחות הביטחון לעשות הכול, הכול, ובהקדם האפשרי, כדי לתפוס אותו ולהביא אותו לדין, ולהחזיר את הביטחון ואת תחושת הביטחון לכל אזרחי המדינה בכל מקום ומקום.

איתן ברושי: אני מבקש לאחל החלמה מהירה לפצועים – בתקווה שאלון ושמעון יהיו הקורבנות האחרונים.

איתן ברושי: ביהודה ושומרון חיים כ-370,000 יהודים, והם פזורים בערים, במועצות האזוריות ובמועצות המקומיות.

איתן ברושי: ברור ומובן שמרבית היישובים – ומרבית התושבים חיים ביישובים מורשים וחוקיים על-פי החלטות ממשלת ישראל.

איתן ברושי: עם זאת, כ-95 יישובים, והמספר לפעמים משתנה – או מאחזים – אינם חוקיים ואינם מורשים.

איתן ברושי: מתגוררים בהם 10,000–11,000 תושבים.

איתן ברושי: חלק מאותם יישובים נבנו על קרקע פלסטינית פרטית באופן מלא או חלקי.

איתן ברושי: הצעת האי-אמון שאני מגיש היום בשם המחנה הציוני באה בעקבות מצב מתמשך של בנייה לא חוקית של יישובים ביהודה ושומרון ושל בתים לא חוקיים בתוך חלק מהיישובים המורשים, לרבות בנייה על קרקע פלסטינית פרטית.

איתן ברושי: הפרות החוק נמשכות שנים, והנושאים באחריות הם גורמי אכיפת החוק, ובהם הממשלה, צה"ל והמשטרה, הרשויות המקומיות וגורמים נוספים.

איתן ברושי: הפרות חוק אלו אינן מוצדקות, והן מסוכנות עד כדי איום על ההתיישבות והמדינה כולה.

איתן ברושי: גודל האוכלוסייה המתגוררת ביישובים הבלתי-חוקיים הוא פחות מ-3%, על-פי הנתונים, ואיננו חיוני להתיישבות ביהודה ושומרון; זה לא מה שיקבע את גורלה.

איתן ברושי: לעומת זאת, זה פוגע בשלטון החוק, בצדק, במוסר ובמעמדנו בעולם.

איתן ברושי: שר הביטחון אמר לאחרונה, ממש בימים האחרונים, בריאיון לתקשורת, שבסופו של דבר, כשממצמצים בשאלה של שלטון החוק, מבנייה בלתי חוקית דרך חברי כנסת ושרים שמקימים את לשכותיהם בתוך מבנים בלתי חוקיים, ועד הרמת קול או יד על בית-המשפט העליון בדבר פסיקתו בנושא, מתפלאים אנו שצעירים, בני תשחורת, שרואים את העולם רק בשחור ולבן, מבינים שאולי זה בסדר להוציא לפועל פעולות "תג מחיר".

איתן ברושי: היעדר האכיפה ביהודה ושומרון מעורר לגיטימציה והכשר למערב פרוע, ואזרחים מרשים לעצמם לערער על הלגיטימיות של הממשלה, משתמשים באלימות, ובכך לוקחים את החוק לידיים.

איתן ברושי: פגיעה זו בשלטון החוק מובילה לטרור יהודי עד כדי פעולות "תג מחיר", ואף חמור מכך – טרור ורצח.

איתן ברושי: באותו ריאיון מוסיף שר הביטחון כי הוא רואה "קשר ישיר בין אי-עמידה בשלטון החוק", קלה כחמורה, "לזה שצעירים חסרי אחריות לוקחים את החוק לידיים ושורפים משפחה בכוונה תחילה", ואחר כך עוד חוגגים על הדם.

איתן ברושי: שלטון החוק הוא שלטון החוק, וברגע שלא מגדירים ואוכפים קו ברור, אנו מגיעים למעשים מעין אלה.

איתן ברושי: עבור חלק קטן זה אין דין ואין דיין, והוא פוגע בהתיישבות כולה.

איתן ברושי: לא כל שכן, תופעת "תג מחיר" מובילה לשחיקת אמון הציבור בדבר קיום מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית שמקפידה על קיום שלטון החוק, ופעילות זו היא בניגוד מוחלט למוסר היהודי ולמוסר האנושי.

איתן ברושי: האחריות הכוללת היא על צה"ל.

איתן ברושי: צה"ל הוא זה שממלא את תפקיד הריבון וכפוף לשר הביטחון ולממשלה; הפיקוח על הבנייה והקרקעות בידי המינהל האזרחי; ועדות התכנון והבנייה כפופות למועצת התכנון העליונה, שהיא הוועדה המחוזית של יהודה ושומרון; הרשות המקומית כפופה מקצועית למשרד הפנים; יישוב או מאחז לא חוקי, עצם קיומו הוא לא חוקי, ואסור לתת לו שירותים ומשאבי מדינה.

איתן ברושי: קרקע המדינה לא הוקצתה, ואין הסדרים עם המינהל.

איתן ברושי: חלק גדול מאותם מאחזים יוצרים עימות קבוע עם אוכלוסייה מקומית, לרבות מאבק על קרקעות ועל היכולת לעבד אותן.

איתן ברושי: אחת התופעות השכיחות היא הכשרת מאחזים בלתי חוקיים והפיכתם לחוקיים על-ידי הממשלה.

איתן ברושי: בעצם מעשה זה אנו מראים לאותם פורעי חוק כי מה שאומנם אינו חוקי היום, בעתיד יהפוך לחוקי, ובכך למעשה מדרבנים אותם להמשיך במעשיהם.

איתן ברושי: השיטה של להקים על כל גבעה ותחת כל עץ רענן קרוון, מוטב לה שתסתיים ותעבור מן העולם.

איתן ברושי: יש דרכים מגוונות, שאינן קשורות בהפרת חוק, כדי להבטיח ריבונות ושליטה.

איתן ברושי: לא רק שהמדינה איננה אוכפת את החוק, אלא שבשיתוף עם גופים נוספים היא מסייעת לבנייתם ולקיומם של יישובים בלתי חוקיים, על-ידי מתן שירותים חיוניים כמו אספקת מים, חשמל, תשתיות, כבישים, מרכיבי ביטחון ואפילו שמירה על-ידי חיילים בשירות סדיר ומילואים.

איתן ברושי: הרשויות מספקות שירותים כמו חינוך, תברואה, הסעות ומתן רישוי לעסקים, זאת בניגוד לחוק המאפשר לכל רשות, ואפילו מחייב אותה, לספק שירותים מוניציפליים, אבל רק בתחום השיפוט שלה.

איתן ברושי: לא זו בלבד, הרשויות מספקות היתרים לבנייה, שלא תמיד ברורה החוקיות שלהם, בזמן שאין הסדרים על הקרקע ואין תשלום עליה.

איתן ברושי: בסך הכול התפתחה במשך השנים שיטה שלמה של בנייה בלתי חוקית ואישורי בנייה בדיעבד, במימון וסיוע ממשלתי וללא אכיפה.

איתן ברושי: לא מדובר רק על בנייה של יחידים, אלא מערכת שלמה שבונה ותומכת ללא חוק וללא סדר.

איתן ברושי: המסר הוא ברור: מותר לבנות איפה שרוצים, מותר להישאר על קרקעות היכן שרוצים, מותר לסלק פלסטינים ומותר לעקור זיתים, לתקוף ולפשוע.

איתן ברושי: כמי שבא מההתיישבות, ואני גאה על כך, אני משוכנע שצריך להבדיל בין מותר ואסור, ראוי ולא ראוי, חוקי ולא חוקי, מוסרי וערכי ומה שאיננו כזה.

איתן ברושי: הצדק חייב להיראות ולהיעשות בכל מקום ובכל זמן.

איתן ברושי: יותר מכך, לא פעם בנייה לא חוקית גררה סיוע ופיצויים של המדינה.

איתן ברושי: על מנת להחזיר את המצב לקדמותו, הפרת החוק הפכה לדרך משתלמת לאלו שאינם מכבדים אותו – או שמכשירים, או שמפצים, או שבונים חלופה חדשה.

איתן ברושי: בכל מקרה, מדובר בכסף גדול ממשאבי המדינה.

איתן ברושי: כל זה לא קורה ביום אחד ולא במקום אחד, ולא רק על-ידי נוער הגבעות או גורמי שוליים.

איתן ברושי: לכן, צריך לייבש את הביצות ולא רק לטפל ביתושים.

איתן ברושי: צריך לומר שלהתיישבות ביהודה ושומרון יש מנהיגות, יש רבנים, יש צה"ל ומשטרה ויש ממשלה בישראל.

איתן ברושי: מאמץ גדול וכוחות רבים מושקעים לעתים לפינוי מאחזים ובנייה בלתי חוקית.

איתן ברושי: התוצאות אינן מרשימות, ונוצר רושם של חוסר שיתוף פעולה ועימות מתמיד עם כוחות הביטחון בעת פינוי התנחלויות.

איתן ברושי: המתנחלים במאחזים הלא-חוקיים מעלים את המחיר הציבורי והפוליטי של הפינוי; המשך הבנייה הבלתי-חוקית מעודד את פשעי השנאה ופעולות "תג מחיר"; פעולות אלו מחבלות ביכולת צה"ל להגן על גבולות המדינה בפרט ופוגעות ומחבלות בפתרון מדיני-ביטחוני בכלל.

איתן ברושי: לאור חוסר יכולתה של הממשלה לאכוף את החוק ביהודה ושומרון ולהקפיד על ערכים של צדק, מוסר ושמירה על שלטון החוק, יש להביע אי-אמון בה ולהטיל את האחריות על ממשלה אחרת, שתשמור על החוק, שתקפיד על ההתיישבות שתפעל לפי הכללים ושתחזק את מעמדנו בעולם; ממשלה שתחזיר את הביטחון ביהודה ושומרון ולכלל אזרחי המדינה בכל מקום ומקום; ממשלה שתחתור ותשאף להסדר מדיני ולשלום.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן להשיב בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת איתן ברושי כורך בדבריו דברים שאינם כרוכים זה בזה, משל היו ה"כורך" של הלל הזקן בליל הסדר, כפי שאבהיר להלן.

אלי בן-דהן: המאחזים שאינם חוקיים, שהעלית בדבריך – אין בניית מאחזים שאינם חוקיים בשנים האחרונות.

אלי בן-דהן: אלה שנבנו בעבר על אדמות מדינה – –

איתן ברושי: הוכשרו כבר.

אלי בן-דהן: – – בלי שהיו הליכי תכנון מוקדמים, מוסדרים עתה, נכון, בשנים האחרונות.

אלי בן-דהן: כך, בין היתר, מצפה-דני, מצפה-כרמים ומצפים נוספים אחרים.

אלי בן-דהן: הבנייה הבלתי-חוקית שנעשית על אדמות פרטיות של פלסטינים נהרסת ברובה על-ידי יחידת הפיקוח של המינהל האזרחי.

אלי בן-דהן: אני רוצה להדגיש, על-פי נתונים של מחלקת המחקר של הכנסת, יש קרוב ל-100,000 מבנים בלתי חוקיים בארץ-ישראל הקטנה, בלי יהודה ושומרון.

אלי בן-דהן: ביהודה ושומרון מדובר במאות אחדות בלבד, כ-200 מבנים בלתי חוקיים שנבנים על-ידי יהודים בכל שנה.

אלי בן-דהן: ואחוז ההריסה מול 100,000 מבנים בלתי חוקיים בארץ-ישראל – אחוז ההריסה פחות מ-25%.

אלי בן-דהן: אחוז ההריסה ביהודה ושומרון של מבנים בלתי חוקיים – מדובר על קרוב ל-200 בשנה – שים לב, יותר גבוה מזה שבכלל חלקי ארץ-ישראל.

אלי בן-דהן: אולם, האמת, לא זאת הבעיה האמיתית.

אלי בן-דהן: הבנייה הבלתי-חוקית הפלסטינית כפולה ומכופלת מהבנייה הבלתי-חוקית היהודית, ואותה בכלל אינכם מזכירים.

אלי בן-דהן: אצלם מדובר לא במבנים קטנים, לא בגדר ולא בעמוד ולא באוהל, אלא במבנים גדולים: בתים, בתי-ספר, מפעלים ועוד ועוד.

אלי בן-דהן: ואצלם הבנייה הבלתי-חוקית היא ברובה הגדול על אדמות מדינה, לא על אדמות פרטיות.

אלי בן-דהן: ביום 5 בדצמבר 2013 הנחה שר הביטחון להמשיך ולפעול להוצאת צווי הריסה כנגד כל בנייה חדשה שהוקמה ללא היתר ולנקוט את כל הפעולות הדרושות למימוש צווי ההריסה, תוך גילוי אפס סובלנות לבנייה בלתי חוקית על קרקע בבעלות פלסטינית פרטית, והיא תקבל עדיפות עליונה.

אלי בן-דהן: האכיפה מבוצעת בכלל המרחב על-פי סדרי עדיפויות, זאת על רקע המגבלות הקיימות במשאבים הנתונים בידי המינהל האזרחי לכלל משימותיו, ובתוך כך גם למשימה זו.

אלי בן-דהן: וכפי שאמרתי, עדיין, עם כל הכמות הקטנה, אחוז ההריסה של בתים בלתי חוקיים ביהודה ושומרון הרבה יותר גדול מאחוז ההריסה בארץ-ישראל הקטנה.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת איתן ברושי קושר את הבנייה – – –

אלעזר שטרן: – – –

אלי בן-דהן: רגע, תן לי לסיים.

אלי בן-דהן: זה לא דיון פה, עכשיו אני מדבר.

אלעזר שטרן: אני רק שואל אם אתה מאמין למה שאמרת, לא רק הקראת.

אלי בן-דהן: אני מאמין למה שאמרתי, כן.

אלי בן-דהן: אולי לא שמעת, נכנסת באמצע.

אלי בן-דהן: אלה נתונים של מחלקת המחקר של הכנסת מאוקטובר 2015.

אלי בן-דהן: כדאי שתבדוק, זה דוח ארוך וגדול.

אלעזר שטרן: מה ששר הביטחון אומר.

אלי בן-דהן: תקרא אותו ותראה, כן.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת ברושי קושר בין הבנייה הבלתי-חוקית לפעולות "תג מחיר".

אלי בן-דהן: נכבדי, גם אתה יודע, אין לזה כל קשר.

אלי בן-דהן: פעולות "תג מחיר" הן מיעוט שבמיעוט, וכל ההנהגה של ההתיישבות יוצאת נגדן.

אלי בן-דהן: הזכרת את הרצח בדומא – גם לפי השב"כ מדובר על התארגנות של 40 איש, שזה 1 חלקי 10,000 מהתושבים הגרים ביהודה ושומרון.

אלי בן-דהן: שים לב, 1 חלקי 10,000.

אלי בן-דהן: זו המציאות, לא יותר מזה.

אלי בן-דהן: אל תגדילו את זה מעבר לכך, בזה מדובר ולא מעבר לזה.

אלי בן-דהן: ההפך, אני אומר, לצערי הרב, מי שעוסק ב"תג מחיר" לא עוסק בבנייה.

אלי בן-דהן: צר לי, ואני אומר, כפי שאמרתי, נכרכו כאן דברים שאין ביניהם שום קשר.

אלי בן-דהן: דווקא הציבור ביהודה ושומרון הוא הציבור הישר וההגון ביותר, שאחוז משרתי המילואים בו הוא הגבוה ביותר, אחוז המתגייסים לשירות קרבי הגבוה ביותר, ודווקא אותו אתם מאשימים בהפרת חוקים, בבנייה בלתי חוקית, דבר שמנוגד לחלוטין למציאות הקיימת ביהודה ושומרון, ועל כן אני דוחה את דברי האי-אמון.

אלי בן-דהן: עד כאן.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעה הבאה, מטעם הרשימה המשותפת: ספר האזרחות החדש.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתנמק את ההצעה היא חברת חנין זועבי, ומי שישיב לה הוא סגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות לרשותך.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה – אין חברות כנסת – חברי הכנסת ואדוני סגן השר, אני מדברת פה על אזרחות, מתוך הכרה עמוקה דווקא גם בחשיבותה של הזהות הלאומית.

חנין זועבי: אני מדברת על חשיבותה של האזרחות מתוך הכרה שנוצרה פה מדינה שמזדהה בצורה שהיא ההפך הגמור מהזהות שלי; נוצרה מדינה שמייצגת את ההפך הגמור מהשאיפות הלאומיות שלי.

חנין זועבי: בכל זאת, אנחנו, כאזרחים פלסטינים, מדברים על אזרחות.

חנין זועבי: בכל זאת, אנחנו מדגישים את החשיבות של האזרחות, ובכל זאת, אין מי שתופס עד כמה היינו צריכים לוותר, מבחינת זהות, מבחינת שורשים, מבחינת שאיפות לאומיות, בשביל להגיע לבגרות הזאת, בשביל להכיל את המציאות החדשה, שבה אנחנו כן מקבלים את האחר.

חנין זועבי: אף אחד לא תופס, זה לא קיים בשיח בתוך ישראל, זה לא קיים בשיח הפוליטי, בטח, שחושבים, שמבינים, שתופסים, שמעכלים, שבשבילי, כפלסטינית, עם כל ההיסטוריה שלי, היסטוריה של ילידים, אני כן עושה ויתור היסטורי.

חנין זועבי: ודווקא ההפך, מתייחסים מלכתחילה כאילו אזרחות היא טובה, כלומר האירוניה הזאת, המצב – אני לא אגיד הסכיזופרני, כי לא, יש לנו מצפן כל כך חזק, שאנחנו נמצאים מול מדינה, מול רוב, מול דעת קהל, שמתייחסים לאזרחות שלי בתור טובה, ואנחנו מתייחסים לאזרחות שלנו, למצב הפוליטי החדש הזה שנוצר בתור ויתור, ואת הוויתור הזה אנחנו כן אומרים, אנחנו כן רוצים לעשות, אבל שוויון מלא בתור ויתור.

חנין זועבי: אנחנו מדברים על המסגרת, אנחנו לוקחים את האזרחות שלנו ברצינות, אדוני סגן השר, אדוני היושב-ראש, כלומר, זה לא רק עניין של ספר האזרחות.

חנין זועבי: לפני ספר האזרחות, לפני הדיבור על ספר האזרחות, לפני הביקורת שלנו על ספר האזרחות, צריכים לעכל – אתה צריך, אדוני היושב-ראש, לעכל מה זאת אומרת אזרחות בתור מדינה שמגדירה את עצמה יהודית, מה אני אעשה בה.

חנין זועבי: כלומר, אפשר גם לדמיין מצב שאני אומרת: אין לי מכנה משותף בתוך מדינה שאומרת: אני מדינה יהודית, ואני לא יהודית, אני לא ציונית, אני פלסטינית, יש לי זהות, ואני לא מחכה ממישהו או מאיזו מדינה לתת לי את הזהות הזאת.

חנין זועבי: בכל זאת, אדוני היושב-ראש, אנחנו מנסים להדגיש שאנחנו מקבלים את האזרחות, ושהרוב היהודי – האזרחים היהודים צריכים לעכל עד כמה סיפור האזרחות הוא בשבילנו סיפור של ויתור.

חנין זועבי: מתוך הוויתור הזה אנחנו מחפשים את המשותף; אנחנו רוצים לחפש את המשותף, לחזק את המשותף, כאשר המשותף חייב להיות אוניברסלי, חייב להיות ערכי, חייב להיות במסגרת השוויון, הצדק והדמוקרטיה.

חנין זועבי: אין שום ספר – כאשר אנחנו מדגישים את הקונטקסט הזה, ומתחילים משם, ממדינה שגירשה את העם שלי, כאשר אנחנו מתחילים משם, מהוויתור הזה – אין שום ספר שיכול לטשטש או להסתיר את ההיסטוריה הזאת, או את העובדה הפוליטית, את המסגרת הפוליטית, את הקונטקסט הפוליטי הזה.

חנין זועבי: אבל מכיוון שאנחנו מדברים על קונטקסט פוליטי כזה, האזרחות חייבת להיות אזרחות חוצה זהויות, אבל גם להכיל את כל הזהויות.

חנין זועבי: היא צריכה להכיר בכל הזהויות.

חנין זועבי: אנחנו צריכים לבנות אזרחות שלא מתעכבת בשום תחנה היסטורית, אבל היא כן מכילה את ההיסטוריה שלי – בתור ילידה, את ההיסטוריה של האחר; לא מתכחשת להיסטוריה, לא פוחדת מההיסטוריה שלי ולא בורחת מההיסטוריה שלי, אחרת אני לא יכולה לקבל שום אזרחות.

חנין זועבי: אי-אפשר לקבל – לא רק בשבילנו, בשביל כל אדם – אי-אפשר לקבל אזרחות שבאה בסתירה מוחלטת להיסטוריה ולזהות שלו.

חנין זועבי: אחרת זו אינה אזרחות, היא צורה של דיכוי; וכאשר אנחנו מדברים על אזרחות אנחנו לא מדברים על אזרחות שהיא צורה של דיכוי או צורה של השפלה או צורה של חיזוק פריבילגיות על חשבון הפלסטינים שחיים פה.

חנין זועבי: לכן, לפני הספר, הסיפור של האזרחות שלנו הוא סיפור שמתחיל בכאב.

חנין זועבי: הוא סיפור שמכיל כאב וויתור עמוק, ולא שמחה גדולה, ואת זה אנחנו קיבלנו, ואת זה אנחנו מקבלים ברצינות, אבל בלי ויתורים נוספים.

חנין זועבי: בתוך השוויון – אם מגיעים כבר למושג של שוויון, של אזרחות שווה, שמכילה את כולם, אי-אפשר ללכת לעוד ויתורים בתוך המסגרת השוויונית הזאת.

חנין זועבי: ובתור מנהיגים, אנחנו לא רק חייבים להדגיש על מה אנחנו נאבקים, על מה אנחנו מתעקשים; בתור מנהיגים אנחנו גם חייבים להדגיש על מה ויתרנו, והאחר צריך להבין על מה ויתרנו, על מה העם שלי ויתר.

חנין זועבי: ועכשיו, מקצוע האזרחות הוא מקצוע שהוא צורך השעה.

חנין זועבי: הקונספט של אזרחות, הקונספט של משהו משותף, הוא קונספט שהנער הזה כל כך צריך אותו.

חנין זועבי: וכאשר מדברים על אזרחות לא מדברים על ציונות, לא מדברים על יהדות; יש שיעורים לחיזוק המורשת היהודית, יש שיעורים של היסטוריה, יש שיעורים של מורשת יהודית.

חנין זועבי: כאשר מדברים על אזרחות אז מדברים על אזרחות, כמו שכאשר מדברים על גיאוגרפיה מלמדים גיאוגרפיה.

חנין זועבי: כאשר מדברים על יהדות, מלמדים מורשת יהודית, אבל כאשר מדברים על אזרחות, לא בורחים מהקונספט הזה של אזרחות.

חנין זועבי: בשיעור אזרחות אמורים לדבר על אזרחות, מה זה להיות אזרח, מה המשותף עם האחר, איך להכיר בזהות ובהיסטוריה של האחר.

חנין זועבי: צריכים גם להיות ביקורתיים, ואין חשיבה חוץ מחשיבה ביקורתית, ואין דרך – אין שיעור ללמד אזרחות ומחשבה ביקורתית ואזרחות ביקורתית חוץ מאשר או יותר מאשר שיעור אזרחות.

חנין זועבי: את זה אנחנו צריכים, ואנחנו תוהים, ואתם, הנוער שיושב פה, צריכים גם לתהות – את מה אנחנו צריכים לחזק?

חנין זועבי: האם אנחנו צריכים לחזק עמדות אנטי-דמוקרטיות, כאשר אנחנו יודעים ש-55% מהנוער בישראל לא מאמין מלכתחילה בשוויון?

חנין זועבי: מול איזה מציאות אנחנו נמצאים?

חנין זועבי: אנחנו נמצאים מול מציאות שבה רוב הנוער לא מאמין בשוויון, הוא לא ביקורתי, הוא דווקא מתפקד כשוטר שמלשין על המרצים שלו ועל המורים שלו, במקום להיות נוער בגיל ההתבגרות, שפורץ גדרות, ביקורתי, רוצה לשנות את העולם, לא פוחד, לא מציית לנורמות, מבקר את הנורמות, גם הפוליטיות, גם האידיאולוגיות וגם החברתיות.

חנין זועבי: מדברים על לרסן את המחשבה הביקורתית, לציית בלי מחשבה למציאות הקיימת, לסטטוס-קוו – הקיים – כאשר הסטטוס-קוו הוא אלים, הוא גזעני, הוא לא מקבל את האחר, הוא מדכא ומשפיל את האחר.

חנין זועבי: אנחנו צריכים לבקר את המציאות שלנו דרך ספר אזרחות שמכיר בבעייתיות, ש-55% מהנוער לא מקבלים מלכתחילה – מהנוער, הנוער הזה, לא חברי הכנסת המבוגרים, אלא הנוער, שרוצה לבנות, אמור לרצות לבנות, עתיד אחר.

חנין זועבי: אין מולנו מציאות של חיילים שלא מקבלים את ההוראה הקלה להפציץ אזרחים.

חנין זועבי: אין בפנינו מציאות של חברה אזרחית שלא מקבלת או שמכירה בזהות של האחר, כאשר האחר, אני, בספר האזרחות, או ערבייה נוצרייה ארמנית, או ערבייה מוסלמית שהיא "דאעש", או טרוריסטית, או דרוזי, שמשרת בצבא ונאמן למדינה – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

חנין זועבי: – – כאשר אפילו המושג של ערבי-פלסטיני לא נמצא, לא בתוך הספר וגם לא בתוך התודעה, גם לא של הרבה חברי כנסת שנמצאים פה, והרבה בני-נוער שנמצאים בבתי-הספר, והם עכשיו מתבגרים ומגבשים את העמדות שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

חנין זועבי: וכאשר אנחנו אומרים שיש – כן, אני מסיימת – שיש לאום, יש חברה, יש לאום, יש עם שקוראים לו העם הפלסטיני, אני פלסטינית, אז אומרים, אוקיי, אנחנו נשנה את הפרק, אבל נשנה אותו בספר – כפרק מהספר – שלומדים בתי-הספר הערביים, ונשאיר את הפרק על כנו בספרים שאמורים ללמד בתי-הספר העבריים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנין זועבי: אנחנו – אדוני, אני מסיימת, משפט סיום – דווקא במציאות שלנו אנחנו אמורים לחזק את הביקורתיות, דווקא במציאות שלנו.

חנין זועבי: ואם ההגדרה של מדינה יהודית ודמוקרטית, שהיא באמת לעגל את הריבוע – היא לא יכולה; אין מציאות שבה המדינה יכולה גם להיות יהודית וגם להיות דמוקרטית.

חנין זועבי: ודווקא הספר הזה מחזק ומוכיח שצריכים בסופו של דבר לבחור, וכאשר בוחרים, אז בוחרים ביהודי, בציוני, על חשבון הדמוקרטי.

חנין זועבי: מדינה דמוקרטית אינה מדינה שמפחדת ממחשבה על דמוקרטיה, ממחשבה, אפילו מחשבה, על שוויון, ומספר שמלמד שוויון בין העמים, והשוויון הוא הוויתור שלי לקבל את המציאות החזקה, שבה אני חייבת לחיות יחד אתכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להזמין את סגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש להשיב על הצעת האי-אמון מטעם הרשימה המשותפת.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת המציעה, חברת הכנסת זועבי, אני אחרוג ממה שחשבתי לומר מלכתחילה, אם כי אשלים ואומר זאת, אבל אני רוצה רק לספר שלא אחת – אני דור שמיני בירושלים, ואבי, זיכרונו לברכה, כאשר היה מוזמן מטעם משרד החוץ למפגשים עם פוליטיקאים, שגרירים, קונסולים ממדינות שונות, ומשרד החוץ היה מבקש לתדרך אותו, הוא היה אומר, אל תפחדו, אני פלסטיני אמיתי, אני כבר דור שביעי בירושלים.

מאיר פרוש: כשאני שומע אותך אומרת שגירשו את הערבים, את הפלסטינים, גירשו אותם מפה – ממתי את מתחילה לספור את הגירושים?

מאיר פרוש: אני יודע שלעם היהודי היה בית-המקדש פה לפני יותר מ-3,000 שנה.

מאיר פרוש: אני צודק, השר יריב לוין?

מאיר פרוש: אנחנו מדברים פה על בית-המקדש שהיה לעם היהודי, בית-מקדש ראשון, בית-מקדש שני, אני לא כל כך בקי בהיסטוריה, אבל נכון שבקוראן לא מוזכר בכלל הנושא של ירושלים?

מאיר פרוש: אם מישהו רוצה לתקן אותי – מוזכר?

מאיר פרוש: כן מוזכר.

מאיר פרוש: על כל פנים, אני לא יודע על איזה גירושים חברת הכנסת זועבי מדברת, כאשר העם היהודי, יש לו עדויות, וכל פעולה ארכיאולוגית מקצועית, לא פוליטית, אלא אנשים שנמצאים וחוקרים את ארץ-ישראל יודעים שאנחנו היינו פה במשך כל הדורות, אולי מאז בריאת העולם, שאנחנו מונים אותה לא לפי הספירה הנוצרית, אלא בספירה של 6,000 שנה לקיום העולם, ועדיין לא הגענו לסוף של זה.

מאיר פרוש: כך שהרי אני בטוח שאם אני ארחיב – – –

מסעוד גנאים: – – –

מאיר פרוש: חבר הכנסת גנאים, תן לי רק לומר – – –

מסעוד גנאים: – – –

מאיר פרוש: אני רוצה לומר משפט, אני הרי בטוח שאם אני ארחיב זה רק יכול לעורר מהומות, ולא זו המטרה.

מאיר פרוש: על כל פנים, אני לא חושב שהמטרה שלנו היא בכלל להיות במצב שאנחנו מתכתשים אחד עם השני, אבל צרם לי מאוד לשמוע שאת הפלסטינים גירשו מפה היהודים – גירשו את הפלסטינים.

מאיר פרוש: אני יודע שהעם היהודי היה פה, על כל פנים אנחנו כיהודים, בוודאי אלה שמאמינים, יודעים שהתורה, שניתנה לפני יותר מ-3,000 שנה בהר-סיני למשה רבנו, שם כתוב שהארץ הזאת ניתנה לנו, לעם היהודי.

מאיר פרוש: לא חלילה שאני בא ואומר שאסור, וכל מי שנמצא פה, חלילה, שאני אומר שאסור לעמים אחרים, לבני לאום אחר, להיות פה, אבל לומר שהיהודים גירשו את הערבים – את הפלסטינים – מפה, זה צורם מאוד לשמוע את הדברים האלה, לכן מצאתי לנכון להעיר על כך ולומר את זה.

מאיר פרוש: לעצם העניין שלשמו הגשתם את הצעת האי-אמון, הרשימה המשותפת, אני רוצה לומר כך: משרד החינוך אישר ופועל להוצאת הגרסה המחודשת של ספר האזרחות "להיות אזרחים בישראל".

מאיר פרוש: ההחלטה להוציא מהדורה מעודכנת של הספר הייתה פועל יוצא של עדכון תוכנית הלימודים בקיץ תשע"א, 2011.

מאיר פרוש: העדכונים בתוכנית נעשו בהיקף נרחב, והדבר חייב את עדכונם של ספרי הלימוד.

מאיר פרוש: הגרסה החדשה של הספר תחליף את הספר הקיים.

מאיר פרוש: ספר זה מצטרף לשני ספרי הלימוד שכבר נלמדים במערכת, ומנהלי בתי-הספר והמורים לאזרחות יוכלו לבחור וללמד באחד מהשלושה.

מאיר פרוש: תוכנית הלימודים באזרחות זה עשרות שנים עוסקת במדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ומדגישה ערכים דמוקרטיים ועקרונות של זכויות האדם ומשטר במדינת ישראל.

מאיר פרוש: מדיניות זו נשמרה גם לאחר העדכון בתוכנית הלימודים.

מאיר פרוש: תוכנית הלימודים באזרחות, ובכלל זה הספר המחודש, נועדו לעורר דיון מעמיק ומשמעותי בכיתות הלימוד ולהעניק קרקע פורייה למגוון הדעות בסוגיות אקטואליות שונות.

מאיר פרוש: תוכנית זו מאפשרת לתלמידים הזדמנות לגבש את עמדתם האישית, תוך הכרת המחלוקות והמצב הקיים בחברה הישראלית.

מאיר פרוש: ספר האזרחות "להיות אזרחים בישראל" עודכן בפעם האחרונה בשנת 2000.

מאיר פרוש: מאז חלו תמורות בחברה הישראלית וגם בשיח המקצועי והאקדמי בתחומים המרכיבים את נושאי הלימוד באזרחות; מדע המדינה, משפטים, סוציולוגיה ומחשבה מדינית, שבאו לידי ביטוי בעדכון תוכנית הלימודים לשנת 2011.

מאיר פרוש: בהתאם לכך, לפני כארבע שנים החל משרד החינוך בתהליך ממושך, ארוך ומקצועי לעדכון ספר הלימוד.

מאיר פרוש: הליך זה כלל עיון, קריאה והערות של אקדמאים ומומחים בתחומי מדע המדינה והמשפט בעלי גישות אקדמיות מגוונות.

מאיר פרוש: בהליך מדויק ומעמיק התייחס צוות הכתיבה למאות הערות שהתקבלו בדרך.

מאיר פרוש: ככלל, לא מובן כיצד אפשר להעביר ביקורת על סמך גרסאות מוקדמות של הטקסט, כאשר הספר עצמו עדיין לא יצא לאור, וכאשר הספר יצא לאור, אני בטוח שתוכלו להיווכח שתהליך ההיוועצות שעבר הספר, עם כלל הקוראים האקדמיים, תרם ואף חיזק את מתן המקום הנרחב לכל המגזרים, וכי יש בו בהחלט אמירה מורכבת והתחשבות בפלורליזם של דעות.

מאיר פרוש: חשוב לחזור ולציין כי מטרות ועקרונות הוראת המקצוע, ובהם העיקרון שלפיו המערכת הפוליטית תוצג כמערכת פלורליסטית ודינמית, ויוצגו בפני התלמידים מגוון ההשקפות הפוליטיות והחברתיות בישראל, לא השתנו; המטרות והעקרונות בפרקי התוכנית המעודכנת מתבססים על מגוון ההשקפות, והם פועל יוצא של עבודה מעמיקה ומקצועית שנעשתה על-ידי כותבי התוכנית.

מאיר פרוש: בהתייחס למחוון – המחוון הוא כלי עזר בידי המורה, המסייע לו לקיים דיונים תוך שימוש בשפה מושגית נכונה לתחום הדעת בסוגיות השונות שבפרקי תוכנית הלימודים.

מאיר פרוש: המחוון אינו מחליף את תוכנית הלימודים או את ספרי הלימוד.

מאיר פרוש: המחוון הוכן על-ידי מפמ"ר, שזה מפקח מרכז מקצוע, במקרה הזה אזרחות, ובליווי ותיאום עם יושב-ראש ועדת המקצוע.

מאיר פרוש: המחוון תואם את תוכנית הלימודים, וכל הערה אשר לתוכנו תיבדק לגופה.

מאיר פרוש: צוות הכתיבה של המהדורה המעודכנת של "להיות אזרחים בישראל" הוא כך: 1.

מאיר פרוש: ריכוז והובלת התהליך הופקד בידיהן של שתי הכותבות של הספר שיצא לאור בשנת 2000.

מאיר פרוש: מדובר – – –

עיסאווי פריג': קראת – – –

מאיר פרוש: אם אתה רוצה לבחון אותי, זה לא הזמן עכשיו, אבל יכול להיות שאתה צריך לבחון אותי על כך.

עיסאווי פריג': קראת את – – –?

מאיר פרוש: מדובר בכותבות מנוסות ביותר – אבל על כל פנים, מדובר על דבר שהוא עתיק וישן, ולא על המהומה שקרתה כרגע ועכשיו עלתה לכותרות.

מאיר פרוש: מדובר בכותבות מנוסות ביותר ומורות לאזרחות בעלות ידע רב הן בתוכניות הלימודים והן בפיתוח חומרי למידה, וכל התהליך נעשה בליווי של היועץ האקדמי ד"ר אביעד בקשי.

מאיר פרוש: כמו כן צורפו לתהליך בשלביו המוקדמים צוות מגוון של מדריכים לאזרחות ומומחית אקדמית מתחום מדע המדינה.

מאיר פרוש: הפרקים שנכתבו על-ידי אנשי הצוות הללו הועברו לרכזות הכתיבה – כמו שאמרתי – וליועץ האקדמי.

מאיר פרוש: השינויים שהוכנסו היו חלק מתהליך העבודה, והתבססו על שיקול דעתם המקצועי והפדגוגי של כל המעורבים ובהתאם לדרישות תוכנית הלימודים.

מאיר פרוש: הספר נשלח, כאמור, לעיון והערות של מגוון מומחים מהאקדמיה ולמדריכה הפדגוגית ולקבוצת מורים מנוסים.

מאיר פרוש: כל ההערות נבדקו לגופן, ורובן התקבלו.

מאיר פרוש: ההמלצה לאשר את הספר הייתה של הדרגים המקצועיים במשרד: מפמ"ר אזרחות, מפקחת ארצית לאזרחות בממ"ד, מנהלת אגף חברה ורוח במזכירות הפדגוגית ויושב-ראש ועדת המקצוע ד"ר אסף מלאך.

מאיר פרוש: זהו הנוהל התקין לגבי ספרים היוצאים לאור על-ידי משרד החינוך.

מאיר פרוש: הנוהל שאליו מתייחסים חברי הכנסת או חברת הכנסת נוגע לספרים היוצאים לאור על-ידי הוצאות ספרים פרטיות, ועם זאת, גם כאן כללנו, כאמור, תהליך של קריאה והערות של מגוון רחב של מומחים אקדמיים ופדגוגיים.

מאיר פרוש: אני רוצה להתייחס לעניין הנהלים לגבי בחירת ועדות המקצוע.

מאיר פרוש: א.

מאיר פרוש: מינוי הוועדה – יושב-ראש המזכירות הפדגוגית ימנה, לאחר התייעצות עם המפמ"ר ועם ראש האגף הרלוונטי, את יושב-ראש ועדת המקצוע ואת חבריה.

מאיר פרוש: המפמ"ר ישמש כמרכז הוועדה; הוועדה תכלול סך הכול 15 חברים, כולל יושב-ראש הוועדה ומפמ"ר המקצוע; יושב-ראש הוועדה הוא חוקר, מרצה בכיר בתחום הדעת; מרכז הוועדה הוא מפמ"ר מקצוע; אנשי אקדמיה: יושב-ראש הוועדה ושישה אנשי אקדמיה נוספים.

מאיר פרוש: יהיו בהם גם אנשי חינוך מן השדה: שישה מורים, מנהלים – רצוי כי אחד מאנשי השדה יהיה מנהל בית-ספר שהוא גם מורה של תחום הדעת; אנשי המשרד: מפמ"ר המקצוע, מרכז הוועדה; בעל תפקיד האמון על תוכנית הלימודים באגף; מדריך ארצי בתחומי דעת הנלמדים בשכבות הגיל השונות.

מאיר פרוש: וגם יינתן ייצוג למורים ומפקחים העוסקים בשכבות הגיל הללו.

מאיר פרוש: בוועדה יהיו חברים אנשי אקדמיה, מפקחים ומורים.

מאיר פרוש: בקרב חברי הוועדה יינתן ייצוג הולם לפי מגזרים, מגדר ופריסה גיאוגרפית ככל שניתן.

מאיר פרוש: תקופת הכהונה של ועדת המקצוע באזרחות – כמו שזה נהוג במשרד – כבר הסתיימה, והולכים למנות בקרוב ועדה חדשה.

מאיר פרוש: כל הפרטים שמסרתי הם רק כדי להוכיח ולגלות שהדברים האלה, שעליהם מתעורר ויכוח ציבורי – הוא לא במקום, הוא לא מוצדק; הוא דבר שהוא קורה, אם קורה, במשרד – אלו הם דברים שנקבעים לאחר בדיקה, בצורה מקצועית, ואין כל סיבה להגיש בגין הדבר הזה – אני חושב שגם בגין דברים אחרים לא – אין סיבה להגיש את אותה הצעת אי-אמון שהגישה חברת הכנסת זועבי, ולכן אני אבקש מהכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

מאיר פרוש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אלעזר שטרן לנמק את הצעת האי-אמון מטעם סיעת יש עתיד: הממשלה רומסת את אמון הציבור בה ובכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב לו הוא השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, נכון, בדיוק על זה אני מגיש היום את הצעת האי-אמון בניסוח הזה.

אלעזר שטרן: לפני זה אני רוצה – נכון שאין לנו אמון בראש הממשלה, אין לנו אמון בממשלה; יש לנו אמון בשירותי הביטחון של מדינת ישראל, בשב"כ, במשטרה.

אלעזר שטרן: הלוואי שהממשלה הייתה נותנת להם גיבוי כמו שאנחנו באופוזיציה הקפדנו ונמשיך להקפיד לגבות אותם.

אלעזר שטרן: גם השאלות הרציניות שיש מסביב לאירוע הזה – יבוא זמנן.

אלעזר שטרן: אבל בשלב הזה, לא רק כאופוזיציה אחראית, אלא גם כדי להתמודד עם האתגרים, וזה נכון שאין להם פתרון פלא, אנחנו לא אלה שמאשימים, אנחנו אלה שמגבים.

אלעזר שטרן: אני רוצה גם להגיד אולי משפט אחד גם על מדיניות התקשורת של המפכ"ל החדש.

אלעזר שטרן: יכול להיות שהוא נטל מדיניות קיצונית לצד אחד, אבל ביחס למקום שהמשטרה הייתה מבחינת פריצוּת תקשורתית – בסוף נגיע לאמצע, לשביל הזהב.

אלעזר שטרן: אנחנו, דרך אגב, את הפריצות התקשורתית שהייתה בצה"ל במלחמת לבנון השנייה, אנחנו משלמים את המחירים שלה עד היום; וגם שם למדו איך להתעסק עם זה.

אלעזר שטרן: לכן אני מברך את אנשי שירות הביטחון, את אנשי המשטרה, ומאחל להם שיתמודדו הכי מהר עם האתגרים הרבים מבית ומחוץ שמעמידים בפניהם.

אלעזר שטרן: אני חושב שגם ההתייצבות מול העינויים, כביכול, של שירותי הביטחון הכלליים, אני חושב שצריך לברך אותם על חשיפת אשמים – או לפחות עד שיוכח, אם יוכח בבית-משפט אחרת – במה שעשו.

אלעזר שטרן: במשפט אחד, אני מסכים אולי גם עם תשובת סגן שר הביטחון.

אלעזר שטרן: אסור להכליל את ציבור המתיישבים ביהודה ושומרון.

אלעזר שטרן: הוא עשה מתמטיקה של 1 ל-10,000, אבל אני חושב שזה עלול לפטור אותנו מבלי לעשות חשבון, שגם שר הביטחון, דרך אגב, דיבר עליו.

אלעזר שטרן: איפה שאתה נותן מקום אחד לפרוץ את החוק, אף אחד לא ישים את הגבולות.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, מי ששרף מסגד, מי ששרף עמדה של צה"ל – זה סוג כזה של תהליך הידרדרות, ואנחנו יחסית שתקנו – אני אומר "אנחנו"; מי שהלך למקם לשכה שלו במקום לא חוקי, כפי שקבע בית-המשפט העליון כמה פעמים, שלא יחשוב שיהיה 1 חלקי 10,000 שייקח את זה קצת יותר רחוק.

אלעזר שטרן: נגיד שרק 1 חלקי 10,000 זה מי שלוקח על עצמו לשרוף ילדים, אבל אני רוצה לומר שעוד הרבה לפני ששורפים ילדים, יש הרבה דברים שגם כלפיהם אסור לנו להבליג ולא להגיב.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד בשביל לסכם את האירוע הזה.

אלעזר שטרן: אני מודה שכאב לי שראש הממשלה הטיל סוג של דופי או מצא את הזמן לדבר על איסוף הנשק וכביכול לצבוע ציבור שלם; קצת נהנינו מהדיון בממשלה – וגם שאנחנו אופוזיציה – שהחליטה לתת 15 מיליארד, שעשתה תוכנית כזאת.

אלעזר שטרן: אבל במידה מסוימת אחרי זה ראש הממשלה בא ונתן בעיטה בדלי הזה.

אלעזר שטרן: אני רוצה לומר דבר אחד מפרשת השבוע ודבר אחד אחר כך.

אלעזר שטרן: משה רבנו, כשנבחר להיות מנהיג, הוא נבחר על סמך שלוש עצירות – הוא עצר שלוש פעמים: בפעם השנייה הוא ראה איש עברי מכה איש עברי והוא החליט להתערב ולעצור – הוא יכול לא לעצור; בפעם השנייה הוא ראה – סליחה, הוא ראה איש מצרי מכה איש עברי והוא החליט לעצור; בפעם השנייה הוא ראה איש עברי מכה איש עברי.

אלעזר שטרן: הוא אמר לו: "הלהרגני אתה אומר?

אלעזר שטרן: " – הוא החליט לעצור; בפעם השלישית הוא ראה עוול בין שני לא יהודים בכלל והוא החליט לעצור, מפני שהייתה לו כנראה התכונה המולדת הזאת של מנהיג, או שהוא פיתח אותה, שכשאתה רואה עוול אתה מחליט לעצור, לא משנה כרגע באיזה צד נמצא אותו נגזל או אותו סובל.

אלעזר שטרן: אני חושב שאיסוף הנשק, ההצהרה הזאת עכשיו – אני גר בגליל, אנחנו סובלים מהירי בחתונות ומכל הדברים האלה כבר שנים.

אלעזר שטרן: גם השכנים שלנו, הבדואים והערבים, סובלים מזה.

אלעזר שטרן: הם סובלים עוד יותר גם ממחיר דמים כבד.

אלעזר שטרן: להגיד עכשיו – כאילו, עכשיו החלטנו?

אלעזר שטרן: איפה הייתה הממשלה, או איפה היו הממשלות לאורך השנים האחרונות?

אלעזר שטרן: אני חושב שגם בהיבט הזה יש פה סוג של מנהיגות – אני לא רוצה להגיד שאני בז לו, אני לא רוצה להשתמש במילה כזאת כלפי ראש ממשלה שהוא גם שלי, אבל זה סוג מנהיגות שאני הייתי מצפה להרבה יותר אחריות ואיזונים, גם כשאתם 61 אנשים בתוך השלטון הזה.

אלעזר שטרן: אני, דרך אגב, חושב שאת האי-אמון הראשון, וזה שדחף אותי להגיש, אני ראיתי פה.

אלעזר שטרן: יש פה ממשלה של 61 חברי כנסת, והבעיה היא שכל אחד הוא ראש ממשלה.

אלעזר שטרן: הבעיה היא שכל אחד ראש ממשלה, וכנראה לאף אחד אין אמון אמיתי בראש הממשלה.

אלעזר שטרן: ראינו כאן לפני שבוע, כאשר היה פה דיון קשה על הורדת גיל העבודה ל-13.

אלעזר שטרן: ראש הממשלה, להערכתי, הבין שהחוק הזה הוא חוק לא טוב, וביקש ממציעת החוק, חברת כנסת חדשה, נגיד כמוני, מסיעה בקואליציה, לדחות את זה בשבוע.

אלעזר שטרן: ולפני כל העולם היא הביעה בראש הממשלה את האי-אמון אולי הכי ברור שיכול להיות – עשתה לו ככה, בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: אנחנו אופוזיציה, אני לא הייתי עושה לראש הממשלה ככה לפני כל העולם ולפני כל האולם.

אלעזר שטרן: אם זה לא אי-אמון בראש ממשלה, אז מה זה אי-אמון?

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד לך עוד משהו, חברי חבר הכנסת מאיר כהן.

אלעזר שטרן: תשמע, האשימו את שנינו, גם את שנינו, שבמקום שבו אנחנו גדלנו, ילדים זה לא היה ברכה.

אלעזר שטרן: עד שבא החוק של גיל 13, של שר האוצר – – –

יעל גרמן: – – –

אלעזר שטרן: לא, ואז אני הבנתי למה ילדים היה ברכה, ואפשר להביא את זה עוד פעם, נכון?

אלעזר שטרן: אם בגיל 13 שולחים ילדים לעבוד, אז ילדים זה ברכה.

אלעזר שטרן: נכון, שיהיו הרבה ילדים – יהיו לנו, נכון?

אלעזר שטרן: אפשר להוריד את זה גם.

חיים ילין: אז תוריד לעשר, 11, יהיו לך יותר – – –

אלעזר שטרן: עוד יותר ברכה.

אלעזר שטרן: בסדר.

אלעזר שטרן: אנחנו אולי לא בסדר שאנחנו לא שולחים את הילדים שלנו בגיל 13 לעבוד; הייתה יכולה להיות לנו ברכה יותר גדולה – אז מה אנחנו אומרים?

אלעזר שטרן: שבמקום שבו אנחנו לא גדלנו, במקום שבו אנחנו גדלים – דימונה, שם ילדים זה ברכה גם היום – אתה גר בדימונה, לא?

מאיר כהן: תמיד.

אלעזר שטרן: כן, גם אני גר בהושעיה.

אלעזר שטרן: שם יש ילדים, וזה ברכה גם היום, לא רק פעם, ואני באמת מצר על כך.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה רגע להמשיך ללכת; תראו, אנחנו חיים פה, במליאה, ובאולם הזה, כבר הרבה זמן, גברתי, גם את רואה את זה.

אלעזר שטרן: הרי אתם יודעים, שלדוגמה – חוק העמותות; אם היה שר חוץ, לא היינו מגיעים לזה.

אלעזר שטרן: ושמעתי טיעון שלא שמעתם: למה צריך לסמן אותן, את העמותות, או את נציגי הגופים שבאים לכאן?

אלעזר שטרן: כדי שאנחנו נוכל להחליט אם אנחנו רוצים לפגוש אותם או לא.

אלעזר שטרן: נכון, זה בדיוק סימון המוצרים באירופה.

אלעזר שטרן: מה רע?

אלעזר שטרן: זה נהדר.

אלעזר שטרן: הרי עכשיו יסמנו בנורבגיה או בגרמניה יין שבא משילה, או מאלקנה, ואולי זה יגביר את הביקוש – אז למה אנחנו נגד סימון מוצרים?

יעל גרמן: – – –

אלעזר שטרן: אני אומר את זה כי ברור לי שאם היה שר חוץ אמיתי, ולא ראש ממשלה שהוא גם שר חוץ, וגם שר כלכלה, וגם שר פנים, יכול להיות שמישהו היה מתייחס יותר ברצינות ליחסי החוץ של מדינת ישראל, ומחבר את החוק הזה גם אליהם, ומבין שיכול להיות שהחוק הזה לא נתן לממשלת נורבגיה, אבל נתן לשיח' מקטאר אפשרות לממן את העמותות בכנסת, כי זה מה שהוא אומר, זה בסדר; מדינה לא יכולה, ונסמן אותה, אבל שיח' קטארי שתומך ב"חמאס" – אתה שומע, השר לוין?

אלעזר שטרן: נכון, שיח' קטארי שתומך ב"חמאס", הוא יכול בלי סימון, הוא יכול להשקיע בנו.

אלעזר שטרן: זה כל הכוחניות הצבועה הזאת, של ממשלה של 61, שעושה הכול מהר-מהר – לא בדברים המרכזיים – העיקר להעביר את כל החוקים הכי דרקוניים, כדי שיהיה שם, ובסוף עוד אומרים שהעם אמר את דברו.

אלעזר שטרן: כשאני רוצה להגיד "העם אמר את דברו", אני רוצה לתת לכם דוגמה נוספת – מה, נגמר לי הזמן?

נורית קורן: כן.

אלעזר שטרן: אז רק עוד דקה, אני יכול?

נורית קורן: משפט אחרון.

אלעזר שטרן: טוב, אז אני רוצה להגיד מי עוד לא מאמין בראש הממשלה, בסדר?

אלעזר שטרן: ובזה באמת אני אסיים.

נורית קורן: אבל ממש ממש קצר.

חיים ילין: אתה צריך עוד עשר דקות.

מאיר כהן: אתה צריך עוד 30 דקות.

איתן ברושי: עד עכשיו הוא – – – עד עכשיו זה היה המבוא.

אלעזר שטרן: נכון.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד מי עוד לא מאמין בראש הממשלה, למי אני מצטרף.

אלעזר שטרן: לדוגמה, יש בקואליציה סיעה בשם ש"ס.

אלעזר שטרן: ראש הממשלה אמר שם, בוושינגטון, שהרפורמים והקונסרבטיבים הם חלק מהעם היהודי והם ייהנו מזכויות שוות.

אלעזר שטרן: ואז מה קרה?

אלעזר שטרן: לפני שהוא בא לארץ אמר יושב-ראש סיעת ש"ס: לא תהיה הכרה ברפורמים, ולא יעזרו להם הצהרות ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: תגידו, אם חבר קואליציה, בהמשך למה שכבר אמרתי קודם – – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

אלעזר שטרן: אז אני מסיים.

אלעזר שטרן: בקיצור, מה שרציתי להגיד, שאני מצטרף לעמדת סיעת ש"ס, ואני מבקש להביע אי-אמון בראש הממשלה.

אלעזר שטרן: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת, בבקשה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, איך אמר קודם חבר הכנסת איתן ברושי?

יריב לוין: על מה האי-אמון?

יריב לוין: לא הסברת כלום, אמרת כלום.

יריב לוין: הנאום, אגב, כמו תמיד בנאומים שלך, חבר הכנסת שטרן, שאפשר ללמוד ממנו הרבה והוא תמיד מעניין, רק שבינו לבין אי-אמון לא היה שום קשר, ולכן אני מודה שאני לא כל כך יודע על מה אני אמור לענות.

חיים ילין: – – – אז חבל על הזמן.

יריב לוין: אבל אני כן חושב שאם בתקופה הזאת, הכל-כך מורכבת, ונוכח כל כך הרבה עשייה, זה מה שיש לומר ואלה הטענות שיש להשמיע – לנסות להיתפס לאיזו אמירה של מישהו, איפשהו, כדי לנסות להצדיק מהלך של הפלת ממשלה וגרירת ישראל, בסיטואציה הזאת, במצב הזה, לבחירות נוספות, עם כל העלויות שלהן, עם כל המשמעויות הכלכליות שלהן – –

אלעזר שטרן: הלוואי שאתם הייתם מתנהגים – – – איזה חוקים אתם מעבירים עכשיו?

חיים ילין: – – – הוא רץ מפיגוע לפיגוע – – –

יריב לוין: – – חבר הכנסת שטרן, אני חושב שזה לא אחראי – –

אלעזר שטרן: אז אל – – –

יריב לוין: – – אני חושב שזה גם לא רציני.

יריב לוין: לכן זה גם לא מפתיע שאין – שוב, שבוע אחרי שבוע חוזר אותו ריטואל – אין טענות של ממש, אין דברים אמיתיים וענייניים, ואין, כמובן, שום סיבה שהכנסת תביע אי-אמון בממשלה.

יריב לוין: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים לדיון.

נורית קורן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה.

נורית קורן: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בשבוע החולף התרחשו שלושה אירועים משמעותיים מאוד, אפילו דרמטיים, שנוגעים במרקם היחסים המאוד עדין ומורכב בין הרוב היהודי במדינת ישראל הריבונית לבין המיעוט הערבי.

מנואל טרכטנברג: האירוע הראשון – אותה החלטת ממשלה שצוינה קודם, שבמסגרתה מדינת ישראל, אולי, אולי, סוף-סוף, תתחיל לצמצם פערים בשירותים חברתיים, בתשתיות, בדיור וכו' אל מול המגזר הערבי.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מברכים כמובן על כך, אם כי הזמן יגיד אם זו לא עוד תוכנית מגירה שלא מתממשת.

מנואל טרכטנברג: האירוע השני – כמובן, הפיגוע הקשה בלבה של תל-אביב; אותה עיר תוססת, שלווה, שבמכה אחת הפכה לעיר רפאים, לנוכח אותו מעשה של אדם שגדל אצלנו, וזה מה שכל כך כואב באותו מגזר.

מנואל טרכטנברג: והאירוע השלישי – זה נאום האימים של ראש הממשלה לאחר אותו פיגוע, במקום של הפיגוע, שבו הוא השתמש בבמה שניתנה לו כדי להטיל דופי במגזר הערבי במדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: קודמי, אלעזר שטרן, דיבר על כך, אני לא ארחיב, אבל אני רוצה לציין דבר אחד: הרי השתמע מהדברים של ראש הממשלה שהמגזר הערבי עצמו אשם בכך שאין אכיפת חוק בתוכו; אשם בכך שלא קמו שם תחנות משטרה, אשם בכך שלא הושקעו המשאבים כדי אכן לצמצם את הפשיעה שם.

מנואל טרכטנברג: ראש ממשלת ישראל מאשים את אותו סקטור שמופלה לרעה בכך שאין לו מה שאנחנו לא השכלנו לתת לו.

מנואל טרכטנברג: זה קומם אותי.

מנואל טרכטנברג: זה קומם אותי גם בסמיכות לאירוע שקרה ביום שישי.

מנואל טרכטנברג: זה מה שיש לנו להגיד?

מנואל טרכטנברג: וזה כאילו בא "לתקן" את הרושם החיובי שנוצר באותו שבוע מהחלטת ממשלה טובה, לקדם ולהשקיע במגזר הערבי, שמא הציבור שראש הממשלה בעצם קורץ אליו, שלא יתבלבל, שהוא לא התכוון באמת להיטיב.

מנואל טרכטנברג: זה לא להיטיב, זה לצמצם פערים.

מנואל טרכטנברג: שלא יחשבו שהוא שינה את דעתו אל מול מה שאמר לפני הבחירות.

מנואל טרכטנברג: צר לי נורא על הדברים האלה.

מנואל טרכטנברג: צר לי, כי זה פוגע בכולנו.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אנחנו באותה נחישות צריכים לצמצם פערים, באותה נחישות אנחנו צריכים להילחם בכל ביטוי של עוינות כלפינו, בכל הפרת חוק, לא חשוב מאיפה היא באה.

מנואל טרכטנברג: ואנחנו נעשה זאת, אבל לא באמצעות נאומים מתלהמים כאלה.

מנואל טרכטנברג: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

נורית קורן: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי היושבת-ראש, אני לא רואה אפילו סגן שר ולא שר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רואה אף אחד במליאה.

נורית קורן: רגע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רואה את סגן השר שאמור לענות.

נורית קורן: תכף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי רציתי לפנות אליו, לרב פרוש – ראיתי, ראיתי – כאילו הוא לא יודע, או יכול להיות שהוא באמת לא יודע, שהעם הפלסטיני גורש מארצו פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לפחות את זה – הנקודה הראשונה היא שצריך גם להתחיל לתקן את ספרי הלימוד וללמד את האמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני מתחיל בזה, וגם באזרחות, כי אזרחות היא הנושא היחיד שבו מדברים על דמוקרטיה, ואם מלמדים דמוקרטיה, אז לפחות עם הדמוקרטיה ללמד מה זה האחר ומה הזכויות של האחר ואיך לחיות ביחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הספר הזה בא להתעלם, והוא חד-צדדי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא בא להתעלם, וזה במתכוון, מקיומה של החברה הערבית, אשר מהווה 20% מהאוכלוסייה פה במדינה, ולא מלמד – הספר הזה לא מלמד על זכויות הערבים במדינה, הן כקולקטיב והן כיחידים; מתעלם מההוויה הלאומית, החברתית, החינוכית והדתית; התעלמות מאותו עם פלסטיני-ערבי החי בארצו ולא בטובה מאף אחד, על אדמתו, כאזרח במדינת ישראל, אשר לא מוותר על שום חלק מהוויה זו ודורש זכויות לאומיות, דתיות ואזרחיות ושוויון מלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בהכנת הספר הנ"ל לא נתנו אפילו אפשרות מעשית לאקדמאים ואנשי רוח ערבים להשתתף, שיהיו שותפים, ולא רק לרשום את השמות שלהם בהכנת הספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההגדרה של המדינה כמדינה יהודית דמוקרטית, ויש לנו מה להגיד על זה, ואנחנו אומרים שכל הניגודים נמצאים במילים "יהודית דמוקרטית", כי "דמוקרטית" במובן שבכל העולם, ואיפה שהגדירו "דמוקרטית", דמוקרטית זה מדינת שוויון כל אזרחיה; ו"יהודית" – זה שונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל החידוש בספר הזה – הוא הפך אותה למדינה ציונית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה החידוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני יודע שהחרדים לא יתנגדו, כי הם לא מלמדים אזרחות, ויש להם המילה של הרב, והמילה של הרב היא חותכת והיא סופית, ואף אחד לא יכול לבוא בטענות ואפילו לערער עליה; לכן הם שותקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל ללמד אזרחות זה ללמד גם את התלמידים הערבים וגם את היהודים על קיומו של האחר, על החיים המשותפים, על הדמוקרטיה האמיתית, על זכויות האדם, על זכויות האזרח ועל אושיות הממשל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דברים אלה, אנחנו לא רואים אותם בספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והספר הזה בא לעשות הדרה ברורה ביותר, בדיוק כמו התנהגותו של ראש הממשלה במקרה הרצח – שלושת הנרצחים ביום שישי, נוסף על הפצועים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא דיבר על שני אנשים שנרצחו, והוא התעלם מנהג המונית אמין שעבאן, תושב לוד שנרצח, כשהמשטרה וכל התקשורת מדברת על קשר ישיר בין כל מקרי הרצח, שלושת מקרי הרצח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא בא להבדיל בין דם לדם, בא לדבר על אנשים כבעלי זכות לחיות, ואנשים אחרים – מתעלמים מהזכות שלהם לחיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הספר הזה בא בדיוק להדיר את האוכלוסייה הערבית, ובא ללמד ממש גזענות לשמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן הספר הזה, אין לו זכות קיום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הספר הזה הוא ספר שצריך לזרוק אותו וללמד איך לחיות ביחד, כי אין לאף ערבי פה כוונה, לא לעזוב את הארץ ולא לוותר על זכותו לשוויון מלא.

נורית קורן: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והמחוון שנשלח למורים כדי ללמד את המושגים – גם המושגים של הספר הזה הם כל כך מעוותים, כי את המילה נכבה – הוא מדבר עליה, הוא רוצה שהערבים ידברו על היום הזה כיום של חופש, כיום של אנשים שניצחו.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, בבקשה.

נורית קורן: ואחריה – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יפעת שאשא ביטון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני, ברשותכם, רוצה לנצל את האווירה הרגועה ולדבר על הדרמה שהתחוללה כאן ביום רביעי האחרון, שכנראה לא נשכחה במשכן.

יפעת שאשא ביטון: חבל שחברי חבר הכנסת אלעזר שטרן לא נמצא, כי שמעתי שהוא הזכיר את הנושא.

יפעת שאשא ביטון: אז אולי אנחנו קצת נסיר את הערפל ואת העננה סביב הצעת החוק שעלתה כאן ביום רביעי.

יפעת שאשא ביטון: קצת עובדות מאחורי משהו שיצר סערה כל כך גדולה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בעצם דיברנו על הורדת גיל התעסוקה בחופשות הקיץ לגיל 13, בצורה מבוקרת.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכל נושא תעסוקת הנוער הוא נושא חשוב שצריך להיות על סדר-היום, ובוועדה לזכויות הילד אנחנו דנים בו כבר למעלה מחודשיים ימים, ואנחנו דנים בו בכל הרבדים, אם בנושא הניצול, אם בנושא תעסוקות שהן ראויות, אם בנושא של עזרה ותמיכה לנוער שרוצה להגיע ולהשתלב במקומות עבודה בצורה מסודרת, אם הונאה וניצול של קטינים, אם פיתוי של קטינים לעסוק בכל מיני תעסוקות שאולי נראות זוהרות אבל אף אחד לא באמת מפקח.

יפעת שאשא ביטון: בכל אלה אנחנו עוסקים בוועדה כבר למעלה מחודשיים.

יפעת שאשא ביטון: באחד הדיונים האלה עלתה סוגיית התעסוקה של ילדים בני 13; לא כי הם צריכים לצאת ולפרנס משפחות – מי מפרנס משפחה מחודשיים עבודה בקיץ?

יפעת שאשא ביטון: וגם אנחנו לא מדברים על ילדי עניים, כי אנחנו מדברים – – –

יעל גרמן: – – –

יפעת שאשא ביטון: לא, הוא דיבר על חודשיים ימים.

יפעת שאשא ביטון: היה רשום בהצעת החוק, וחברתי חברת הכנסת יעל גרמן, זה בדיוק הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: היה רשום גם בהצעת החוק "בחודשי הקיץ", "בחופשת הקיץ", זה הודגש – – –

יעל גרמן: נתחיל עם זה, ואחר כך – – –

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: ולקחו את זה והפכו את זה למשהו של פרנוס משפחות, של עולם שלישי.

יפעת שאשא ביטון: סיפר לי חברי חבר הכנסת חיים ילין באותו יום בדיוק שבקיבוצים עובדים מגיל 12, כי יש בזה ערך, כדי שהילדים לא ישוטטו, כדי שתהיה להם מסגרת – – –

חיים ילין: אבל במה הם עובדים?

יפעת שאשא ביטון: היי, יופי, אני שמחה שאתה פה.

חיים ילין: – – –

יפעת שאשא ביטון: כן, השאלה שלך מצוינת: במה הם עובדים?

יפעת שאשא ביטון: כי בדיוק בזה אנחנו אמורים לגעת.

יפעת שאשא ביטון: אגב, בחוק עבודת הנוער, כפי שהוא מונח כבר היום, הוא מדבר בדיוק על זה ששר הרווחה מגדיר את התעסוקות שמותר, באילו שעות מותר לעבוד, כמה שעות מותר לעבוד, מאיזו שעה בשעות הערב כבר אסור להעסיק.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הדברים מוגדרים.

יפעת שאשא ביטון: לא באנו והמצאנו פה משהו חדש.

נורית קורן: נא לסיים.

יפעת שאשא ביטון: הבאתי נתונים של מה שקורה בעולם; לא מדינות עולם שלישי, מדינות מפותחות.

יפעת שאשא ביטון: אבל היה נדמה שהכול פה נמצא באיזה מסך עשן והאמת לא מצליחה לחלחל מבעד למסך הזה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה לומר לכם, חברים, אני אמשיך לעסוק בסוגיית עבודת הנוער, גם בקיץ וגם בכלל.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה קבעה סדרה של דיונים בנושא של פיקוח ואכיפה של עבודת נוער בקיץ ובכלל – –

נורית קורן: נא לסיים.

יפעת שאשא ביטון: – – ואני אשמח לראות את כולכם שותפים אמיתיים בוועדה ובתהליך עצמו, כי אני חושבת שהוא חשוב ונוגע לכולנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

עיסאווי פריג': הנה הוא בא, ראש הממשלה הבא.

נורית קורן: וואו.

נורית קורן: וואו, וואו.

קריאה: מה קרה?

עיסאווי פריג': הנה הוא בא, ראש הממשלה הבא.

בצלאל סמוטריץ': עוד שתי קדנציות.

נורית קורן: חבר הכנסת סמוטריץ, הנה, יש לך כרוז ליום הפריימריז.

חיים ילין: כאלה מחמאות, כאלה מחמאות – – –

יחיאל חיליק בר: איך אתה מרגיש עם המינוי החדש?

בצלאל סמוטריץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – –

מאיר כהן: תגובה ראשונה למינוי.

בצלאל סמוטריץ': – – שר הביטחון שלנו, לפני קצת יותר משבוע, נדמה לי, ב"פגוש את העיתונות" בערוץ 2, נכון?

בצלאל סמוטריץ': – ערוץ 2 – דיבר על שכשממצמצים בשאלה של שלטון החוק, מבנייה בלתי חוקית דרך התקפות עלי, למשל – כן?

בצלאל סמוטריץ': עליו – אז צעירים בני-תשחורת שאצלם הדברים הם שחור–לבן, מבינים שאולי זה בסדר לזרוק אבנים על שוטרים וחיילים ולנקב צמיגי מכוניות משטרה.

בצלאל סמוטריץ': אז, א.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים, חברי מפלגת העבודה, המחנה הציוני, עם כזה שר ביטחון לא בטוח שצריך הצעות אי-אמון שלכם.

בצלאל סמוטריץ': הוא עושה את העבודה נהדר.

בצלאל סמוטריץ': אבל בואו נדבר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מקבל את שר הביטחון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מקבל את שר הביטחון?

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, רגע.

בצלאל סמוטריץ': בואו נדבר רגע על הקשר, שאני אגב מסכים לו מאוד, בין שלטון החוק והיעדר אכיפה לבין הפרות חוק בתחומים אחרים, כולל תחומי אלימות קשים.

בצלאל סמוטריץ': אז בדקנו ביישוב ערערה בצפון, ביתו של המחבל שעשה את הפיגוע בתל-אביב ביום שישי, וביישוב הזה, מתוך 4,368 מבנים שקיימים, 942 הם מבנים לא חוקיים; 25%.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, יש טענה – – –

אוסאמה סעדי: כי אתם לא מאשרים תוכניות בנייה – – –

בצלאל סמוטריץ': אני הרי ידעתי, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, אני ידעתי הרי מה אתה תשאל.

בצלאל סמוטריץ': אז בוא אני אספר לך, בוא תקשיב.

אוסאמה סעדי: אתה אומר – – –

בצלאל סמוטריץ': פעם אחת תקשיב.

בצלאל סמוטריץ': אני לא אמרתי עכשיו שאין עם פלסטיני; פעם אחת תקשיב, תירגע ותקשיב.

בצלאל סמוטריץ': אז בערערה יש תוכניות מתאר בתוקף, חבר הכנסת כהן.

בצלאל סמוטריץ': יש תוכניות מתאר בתוקף, סטטוטוריות, שמאפשרות להנפיק מתוכן מחר בבוקר היתרי בנייה ל-10,676 יחידות דיור.

בצלאל סמוטריץ': בערערה.

בצלאל סמוטריץ': תבדקו אותי.

בצלאל סמוטריץ': שבע או שמונה תוכניות מתאר שמאפשרות לבנות מחר בבוקר, חוקי – או אתמול – 10,676 מבנים, בתים, יחידות דיור חוקיות למהדרין.

בצלאל סמוטריץ': אז שלא יספרו לי סיפורים שאין תכנון.

בצלאל סמוטריץ': ויש 942 מבנים לא חוקיים.

בצלאל סמוטריץ': 25% מכלל המבנים.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים מתי הייתה ההריסה האחרונה בכל מחוז חיפה?

בצלאל סמוטריץ': הריסת הבב"ח האחרונה, מתוך קרוב ל-25,000 מבנים לא חוקיים במחוזות חיפה והצפון של משרד הפנים – ההריסה האחרונה בוצעה ביוני 2013, בית בצומת קציר על תוואי הרכבת.

בצלאל סמוטריץ': אחר כך, אגב, היו שלושה ימים של שביתה שם אצל חברינו בוועדת המעקב.

בצלאל סמוטריץ': בכל מחוז צפון, משנת 2012, בוצעו שתי הריסות בלבד עד היום.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מדברים על אלפים רבים של מבנים לא חוקיים.

בצלאל סמוטריץ': אני כבר לא צריך לדבר על הנגב: 60,000 מבנים לא חוקיים, 3,000 בכל שנה, לפי נתוני משרד הפנים.

בצלאל סמוטריץ': על איזו אכיפה אתם מדברים?

בצלאל סמוטריץ': ובואו נלך ליהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': על זה הרי הצעת האי-אמון שלכם, חבר הכנסת בר; המפלגה שלך.

בצלאל סמוטריץ': בואו נדבר על יהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים שביהודה ושומרון יש, נכון להיום, 12,570 תיקי בב"ח פלסטיני – אגב, שמשקפים רק 30% מהאזורים המפוקחים בשטחי C?

בצלאל סמוטריץ': זה אומר שאם תכפילו בשלוש זה קרוב ל-30,000 מבנים לא חוקיים במגזר הפלסטיני – –

נורית קורן: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': – – מתוכם – וואי, זה נורא מעניין.

בצלאל סמוטריץ': עוד דקה.

נורית קורן: ממש פחות.

בצלאל סמוטריץ': – – – מתוכם אנחנו מדברים על 662 הריסות בסך הכול עד סוף 2012, זה בערך 5%, ומתוכם רק 51 מבני מגורים, 8% מגורים, כל השאר זה פיקציה, זה בלוף – סככות, גדרות.

בצלאל סמוטריץ': במגזר הישראלי יש בסך הכול 5,300 בב"חים, מתוכם 10% נהרסו – 352.

בצלאל סמוטריץ': מתוכם יש 238 – אגב, הקרדיט לנתונים לתנועת "רגבים" שמביאה עובדות ולא ספקולציות.

נורית קורן: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

בצלאל סמוטריץ': בשטחי C מתגוררים 70,000 פלסטינים בערך; למעלה מ-12,000 מבנים לא חוקיים על 70,000 תושבים זה 17% מבנים לא חוקיים.

בצלאל סמוטריץ': במגזר הישראלי מתגוררים 400,000 איש, ואנחנו מדברים על 5,000 ומשהו בב"חים – בנייה לא חוקית – זה פחות מ-1%.

בצלאל סמוטריץ': פחות מ-1% מהאוכלוסייה הישראלית היא עבריינית ביהודה ושומרון שבונה לא חוקי.

נורית קורן: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': 17% מהפלסטינים בונים לא חוקי.

נורית קורן: נא לסיים.

נורית קורן: חבר הכנסת סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': זאת הפרת חוק.

נורית קורן: חבר הכנסת סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': זו פשיטת רגל של שלטון החוק.

נורית קורן: אני מבקשת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חפשו אותם במקומות הנכונים, המחנה הציוני.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

חיים ילין: אתה לא צריך היתר בנייה שם.

חיים ילין: אתה יכול לבנות.

בצלאל סמוטריץ': הפוך.

בצלאל סמוטריץ': הפלסטינים הופכים את הבנייה – – – אתה יודע?

חיים ילין: – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה מדבר שטויות.

בצלאל סמוטריץ': אתה מדבר שטויות.

נורית קורן: אחרי חברת הכנסת יעל גרמן – חבר הכנסת יעקב מרגי.

נורית קורן: בבקשה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר – wherever he is, אני לא רואה אותו – חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, אמון הציבור בממשלה, בין השאר בגלל דעותיו של חבר הכנסת סמוטריץ, שכרגע סיים לנאום, הגיע לשפל שאין כמותו.

בצלאל סמוטריץ': מי הגיע?

יעל גרמן: רק בנובמבר השנה, בשנת 2015, פרסם המכון הישראלי לדמוקרטיה את העובדה הכל-כך מצערת שגם הכנסת וגם הממשלה קיבלו ציון "נכשל".

יעל גרמן: פחות מ-40% מתושבי המדינה מאמינים בכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': זאת הממשלה שאת היית שרה בה.

בצלאל סמוטריץ': זאת הממשלה שאת היית שרה בה.

בצלאל סמוטריץ': את היית שרה בממשלה הזאת.

יעל גרמן: – – מאמינים בך ומאמינים בממשלה.

יעל גרמן: והשאלה היא למה.

יעל גרמן: הממשלה הזו קיבלה את חוסר האמון הזה של הציבור, קיבלה אותו בזכות ולא בחסד.

יעל גרמן: תראו רק את כל החוקים האנטי-דמוקרטיים שבשבעה חודשים היא הצליחה להעביר.

יעל גרמן: מה אנחנו מצפים מחוק?

יעל גרמן: אנחנו מצפים מחוק שיהיה כזה שיעמוד במבחן הזמן, שישדר יציבות, שיילחם על יציבות, אבל שיילחם גם נגד שחיתות ונגד מינהל לא תקין.

יעל גרמן: ואיזה חוקים אנחנו קיבלנו במשך שבעה חודשים?

יעל גרמן: החוקים הראשונים שהעבירו היו חוקים שביטלו הן את חוק השוויון בנטל והן את החוק שצמצם את מספר השרים בממשלה ואת החוק שבא ואמר שלא יהיה יותר המוסד המושחת הזה של שר בלי תיק.

יעל גרמן: שני חוקים שחוקקו, ומה הם שידרו?

יעל גרמן: הם שידרו את הקלות הבלתי-נסבלת של הממשלה הזו בחקיקת חוקים; הם שידרו את הזלזול בחברי הכנסת, שבתוך שנה נאלצו להצביע בעד החוקים, ואותם חברי כנסת, בתוך שנה, הצביעו נגד החוקים.

יעל גרמן: הממשלה הזאת הביאה, בניגוד לדעתה של ההסתדרות הרפואית – ההסתדרות הרפואית הישראלית, הר"י – הביאה את חוק ההזנה בכפייה, חוק שנחשב בכל העולם לחוק של עינוי, לחוק עינויים.

יעל גרמן: אבל הממשלה הזאת צפצפה על כל מה שאמרו והביאה חוק שהיא אפילו לא מסוגלת ליישם, מפני שבפעם הראשונה שניסו ליישם אותו, גם הרופאים בברזילי וגם הרופאים בסורוקה סירבו כמובן ליישם אותו, מפני שזה חוק שהוא עינוי.

יעל גרמן: הממשלה הזאת, תוך צפצוף על כל ממשלות העולם – ודאי שהיא מזלזלת בממשלות העולם; אין לה אפילו שר חוץ.

יעל גרמן: אבל לא רק שאין לה שר חוץ, אלא שהיא מחוקקת חוק, את חוק העמותות, שכל הממשלות הנאורות בעולם, הממשלות המערביות, מאותתות לה: אל תחוקקי את החוק הזה, זה חוק שיביא אותך לעוד סכסוך עם מדינות העולם.

יעל גרמן: אבל נוסף על זה שהחוק הזה מצפצף על כל המדינות המערביות, זהו חוק – ואני דורשת את אותו הזמן שהיה לסמוטריץ, והיו לו עוד שתי דקות.

יעל גרמן: ואני דורשת את זה.

נורית קורן: זה לא היה שתי דקות.

יעל גרמן: אני הסתכלתי בשעון.

נורית קורן: אין בעיה.

יעל גרמן: היו לו שתי דקות.

נורית קורן: אני אתן לך לסיים.

נורית קורן: לא שתי דקות, דקה.

יעל גרמן: בהחלט.

נורית קורן: דקה.

יעל גרמן: אבל נוסף על זה, זהו חוק אנטי-דמוקרטי.

יעל גרמן: זהו חוק שלמעשה מהווה רדיפה פוליטית של אותם ארגונים שנלחמים ושומרים על זכויות האזרח ורוצה לסתום פיות כדי שלא יהיה אף ארגון שיעביר ביקורת.

יעל גרמן: אתם יודעים איך קראו לזה לפני כמה עשורים?

יעל גרמן: קראו לזה מקארתיזם; ממשלה שלא מוכנה לשמוע ביקורת, שסותמת פיות, שרוצה לתייג עמותות, שרוצה להכריח, בכוח, להזין בכוח את האסירים הביטחוניים שלה; ממשלה שמקדמת עוד ועוד חוקים שמערערים את יסוד הדמוקרטיה שלנו, היא ממשלה שמתקדמת למקארתיזם.

יעל גרמן: אז אנחנו מביעים חוסר אמון בממשלה הזאת, ומבקשים להחליפה בממשלה שתחזיר את אמון הציבור – –

נורית קורן: נא לסיים.

יעל גרמן: – – בנבחריו.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

נורית קורן: ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

עודד פורר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, זה לא יום פשוט לעמוד כאן על הדוכן ולדבר בהצעה של אי-אמון, כשבאותו היום אנחנו עדים לאירוע של פעילות חבלנית עוינת בצפון, וגם יש פיגוע בירושלים, וגם היה אירוע שנתפס מחבל עם סכין בצומת תפוח, וגם כוחות הביטחון עוסקים בניסיון לתפוס את המחבל בתל-אביב – אז לכאורה אתה אומר, זה לא יום לאי-אמון.

עודד פורר: יכול להיות שבמצב דברים רגיל זה באמת היה כך.

עודד פורר: אבל, לצערי, זה היום-יום שלנו.

עודד פורר: זה היום-יום של פיגוע אחרי פיגוע, ושל אירוע אחרי אירוע, ומנסים להרגיל אותנו.

עודד פורר: בארבעת החודשים האחרונים הממשלה טומנת את ראשה בחול ומנסה למכור לנו, ממש כמו שניסו למכור לנו ב"צוק איתן" – אני זוכר, אז אמרו אחרי השבוע הראשון, ה"חמאס" על הברכיים, מבקש הפסקת אש, ונגררנו לחודשיים של עימות אלים וכואב שלא נגמר בהכרעה, ומנסים למכור לנו שהגיעו להכרעה ב"צוק איתן".

עודד פורר: אבל מה שאנחנו עדים לו היום זה תהליך הידרדרות הולך ונמשך, כשהכתובת על הקיר.

עודד פורר: זה התחיל בזריקות האבנים, עבר לבקבוקי תבערה, המשיך לפיגועי דקירה, עובר לאירועי ירי, ולאן זה יימשך?

עודד פורר: מי ישורנו.

עודד פורר: אבל ההמשך הזה די ברור, ולצערי, את אותה עצימת עיניים רואים גם ברצועת-עזה; אומרים שהייתה הכרעה וה"חמאס" על הברכיים, אבל רק בסוף השבוע האחרון קיבלנו איזו תזכורת עם הרקטות שנורו לשדרות.

עודד פורר: זה אומנם לא פתח את מהדורות החדשות, כי בכל זאת, היה גם פיגוע בתל-אביב, אבל זה קרה, ומטענים על הגדר בשבועות האחרונים היו.

עודד פורר: ואירועי ירי היו.

עודד פורר: וניסויי ירי היו.

עודד פורר: והפגנות על הגדר היו.

עודד פורר: וחפירת המנהרות גם היא נמשכת.

עודד פורר: וכך ממשיכה הממשלה הזאת לעצום את העיניים שלה יום אחרי יום, שבוע אחרי שבוע, ובמקום להוביל, ליזום ולחתור להכרעה, הם בוחרים להגיב, הם בוחרים לספר לנו שהם הכריעו – הם בוחרים לנסות להגיע לאיזו הכרה אולי בתקשורת, אבל את ההכרעה משיגים בשטח.

עודד פורר: ולצערי, אני עומד כאן כבר כמה פעמים ומתריע, ומדבר על זה, ונראה שזה נופל פשוט על אוזניים ערלות בממשלה.

עודד פורר: ואני אומר לכם, חברי הממשלה, אם אתם לא תתחילו להציג איזו מדיניות ברורה, שחותרת להכרעה, גם מול הטרור כאן וגם מול רצועת-עזה, אתם תובילו אותנו לעימות ארוך ומתמשך, עקוב מדם, שיהיה עם סבב אלים אחרי סבב אלים אחרי סבב אלים, שלא ייגמר, בדיוק כמו שקרה בעימות האחרון.

עודד פורר: ואתם בוחרים לעסוק בכול חוץ מבעיקר, שזה ההידרדרות הביטחונית.

עודד פורר: אני חייב לומר לחברי חברי הכנסת כאן, אתם כולכם כל הזמן מודאגים שיש סתימת פיות או שאין סתימת פיות.

עודד פורר: אני יותר מודאג ממדיניות סתימת החורים.

עודד פורר: וממשלה שסותמת חורים ולא מטפלת בבעיות היא לא ממשלה שראויה לאמון הציבור.

עודד פורר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אתמול אישרה הממשלה את מינויו של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט.

ישראל אייכלר: אנחנו מברכים אותו שיזכה לקדש שם שמים ברבים בהחלטות ענייניות, בלי משוא פנים, ויוכיח שמערכת משפטית יכולה, וצריכה, להיות הגונה, ישרה וצמודה ללשון החוק, וברוח הצדק של נביאי ישראל.

ישראל אייכלר: אין לה שום תפקיד להחליף את הממשלה או את הכנסת ולנטרל את הצבעתם של הבוחר ונבחריו.

ישראל אייכלר: אבל, אני רוצה לשאול אתכם, חברי הכנסת, תארו לעצמכם שהיועץ המשפטי מנדלבליט היה אומר שיש יותר מדי ערבים במדינה; האם המינוי שלו היה עובר בשקט?

ישראל אייכלר: לא, ובצדק.

ישראל אייכלר: הוא אפילו לא היה מגיע לסף המינוי עם דברים כאלה.

ישראל אייכלר: אם הוא היה אומר שיש יותר מדי נשים בארץ הזאת, הוא היה נזרק מכל המדרגות והיו מורחים אותו בזפת עם נוצות והיו מגלגלים אותו בכיכר העיר, ובצדק.

ישראל אייכלר: אבל אותה ממשלה, באותו יום, מינתה גם יועץ כלכלי, אבי שמחון, כיושב-ראש המועצה הלאומית לכלכלה, והוא חושב שיש יותר מדי ילדים בארץ-ישראל; משפחה ברוכת ילדים היא חטא לחברה, אמר, כלשון היועץ של פרעה מלך מצרים.

ישראל אייכלר: קראנו בשבת בתורה: "ובני ישראל פרו וישרצו וירבו ויעצמו במאד מאד ותמלא הארץ אֹתם – – – הנה עם בני ישראל רב ועצום ממנו הבה נתחכמה לו"; שמו עליו שרי מסים, והתורה אומרת: "כאשר יענו אתו כן ירבה וכן יפרץ", וחז"ל אומרים: רוח הקודש אומרת, אתם אומרים פן ירבה, ואני אומרת כן ירבה.

ישראל אייכלר: אנחנו לא נשקוט ולא נמחל על כבוד ילדי ישראל עד שהיועץ החדש יתנצל ברבים ויחזור בו מן האמירה הארסית החבויה במדיניות הכלכלית שלו.

ישראל אייכלר: אבל, רבותי, אני בוש ונכלם לדבר על מה שאני רוצה לדבר עכשיו אל מול הכנסת, אבל אין ברירה.

ישראל אייכלר: בשבוע שעבר חבר הכנסת סמוטריץ, שחברנו עיסאווי פריג' הכתיר כראש הממשלה הבא, העביר 32 מיליון שקלים לחטיבה להתיישבות.

ישראל אייכלר: דיברתי עם חבר הכנסת הרב גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, ומתברר שאותה חטיבה שדואגת ליהודה ושומרון קבעה בקריטריונים שני דברים קטנים – ואני אגיד את זה בשפתי – שביתר-עילית ומודיעין-עילית יהיו מחוץ למסגרת.

ישראל אייכלר: למה, הן לא התנחלויות?

ישראל אייכלר: נכון שהן התנחלויות בעל כורחן, הן לא – –

עודד פורר: אתם יוצאים מהממשלה?

ישראל אייכלר: – – מועצה אזורית או מועצה מקומית שאין לה יותר מ-3,500 נפש – הן יקבלו.

ישראל אייכלר: אבל מי שיש לו יותר מ-3,500 נפש לא יקבלו.

ישראל אייכלר: ומי זה?

ישראל אייכלר: ביתר-עילית ומודיעין-עילית.

ישראל אייכלר: מאיפה אני יודע?

ישראל אייכלר: כי ברמת-הגולן יש עיר בשם קצרין.

ישראל אייכלר: שם, ברמת-הגולן, אין מגבלה של 3,500 נפש.

ישראל אייכלר: אז איך אני יכול לבוא בטענות לשמאל, לאבי שמחון – –

עודד פורר: – – –

ישראל אייכלר: – – כשחברנו וידידנו סמוטריץ יושב ונלחם בשביל חטיבה להתיישבות שמפלה את ההתיישבות?

ישראל אייכלר: גרעינים תורניים – יש פעילות של חרדים שעוסקים בתורה – –

נורית קורן: נא לסיים.

ישראל אייכלר: – – ואין שום תקציב.

ישראל אייכלר: חצי מיליארד שקל, גברתי היושבת-ראש, ואין פרוטה לחרדים.

ישראל אייכלר: אני מסיים.

ישראל אייכלר: 477 שקל לתלמיד ישיבה – כולם חגגו כשהממשלה הזאת תיקנה את העוול של הממשלה הקודמת.

ישראל אייכלר: אבל נשאר העוול, שבאותה שעה מי שלומד תורה, את אותו הדבר, בישיבה אחרת, של החברים של סמוטריץ, של המפד"ל, מקבל 1,548 שקל.

נורית קורן: נא לסיים.

ישראל אייכלר: אני מתבייש להגיד את זה למליאה.

נורית קורן: נא לסיים.

ישראל אייכלר: בושה תכסה את כיפתנו, איך אנשים חובשי כיפות מפלים ככה יהודים חובשי כיפות שחורות.

ישראל אייכלר: אני מקווה לתיקון, ולכן העליתי את זה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – עיסאווי פריג', אחרון הדוברים, ויסכם אחריו השר אופיר אקוניס, שר המדע.

עיסאווי פריג': אייכלר גבוה – ראיתי.

עיסאווי פריג': נכון?

נורית קורן: יש קצרים ויש ארוכים.

נורית קורן: רק תעמוד בזמן.

נורית קורן: בבקשה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברי וחברים, תראו, חברים, אנחנו עברנו סוף שבוע עם סיוט שרודף אותנו עד עכשיו, והאירועים שהיו, ואנחנו חווים אותם – אנחנו נמצאים במציאות מורכבת.

עיסאווי פריג': וכשאני בא לדבר על מה שבחרתי לדבר היום, מרוב שיש אירועים ויש דברים שקורים, אתה מתלבט, אבל מה לעשות, יש לנו ראש ממשלה שמספק לנו כותרות נון-סטופ, כל הזמן, אז, ברשותכם, אני אנצל את הזמן שעומד לרשותי רק לכיוון הזה.

עיסאווי פריג': אחרי האירוע והרצח הנפשע בתל-אביב בא ראש הממשלה לתל-אביב.

עיסאווי פריג': הוא חייב תמונת רקע, צריך להשיג כותרת – אני ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אכן, ראש הממשלה יצא לשם והתראיין במסיבת עיתונאים, וכרגיל, מצא את האשמים.

עיסאווי פריג': אז אני רוצה להגיד כמה דברים, חבר'ה, ברשותכם: אדוני ראש הממשלה, או נציגיו, הציבור הערבי והנהגתו לא צריכים את העצות שלך כדי לגנות, הם מספיק בוגרים ולא מחכים לשמוע ממך.

עיסאווי פריג': את ההכוונה ואת האמירה שלך תשמור לחברים מהימין, מהמתנחלים.

עיסאווי פריג': אני מצפה ממך, לפני שאתה אומר: אני מצפה מחברי הכנסת הערבים שיבואו לגנות, תגיד אותם דברים לסמוטריצים ול-D9 למיניהם, לא לציבור ש-67 שנה נמצא במעמד של אשם, ובכל הזדמנות הוא חייב להוכיח מיהו.

עיסאווי פריג': הדבר השני, אדוני ראש הממשלה, התחלת לפזר אמירות על אזרחות וישראליות, ותהיו ישראלים, וכל מיני, אז אני מציע לך: תוציא מדריך מה זה להיות ישראלי, ואז נדבר.

עיסאווי פריג': ובאת לנקודה נוספת, מצאת את האשם – הנשק הבלתי-חוקי במגזר הערבי.

עיסאווי פריג': אני מכאן מגיע למסקנה, אדוני ראש הממשלה, מר בנימין נתניהו, אתה מודה בכישלון ובכשל שלך ושל כל הממשלות שניהלת; אנחנו שנים על שנים מתריעים על האיום הזה, של הנשק החוקי והבלתי-חוקי שמסתובב בחברה הערבית, ומתחננים ומבקשים מכם: תבואו ותטפלו בזה, ואתה שותק ושם את הראש בחול.

עיסאווי פריג': האמירות שלך מראות כמה אתה נכשלת, נכשלת, נכשלת.

נורית קורן: נא לסיים.

עיסאווי פריג': שנייה, גברתי.

נורית קורן: נא לסיים.

נורית קורן: נא לסיים.

עיסאווי פריג': סמוטריץ קיבל שתי דקות, אני לא סמוטריץ.

נורית קורן: אני כבר העברתי יותר.

עיסאווי פריג': אני מבקש – – –

נורית קורן: משפט אחרון.

עיסאווי פריג': לא לא, מבקש ממך.

נורית קורן: משפט אחרון.

עיסאווי פריג': לפני שנתיים ראש הממשלה קרא לאישה מאום-אלפחם, שאיבדה את בעלה, יצא והרוויח כותרת.

עיסאווי פריג': מה יצא?

עיסאווי פריג': כותרת.

עיסאווי פריג': אחרי זה גמרנו.

עיסאווי פריג': בסוף, גברתי, אתמול שמעתי ריאיון עם חבר הכנסת אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים – – –

נורית קורן: אה כן – – –

עיסאווי פריג': אני מסיים.

עיסאווי פריג': אני אגיד את זה תוך כדי יציאה.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי – –

עיסאווי פריג': מה אמסלם אמר?

נורית קורן: – – יש לנו לילה ארוך.

נורית קורן: אני מבטיחה לך שבפעם הבאה – –

עיסאווי פריג': אני רק אגיד לחברים.

נורית קורן: – – אני אתן לך דעה מהצד.

נורית קורן: אתן לך דעה מהצד.

נורית קורן: משפט אחרון.

עיסאווי פריג': הייתי מסיים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אמסלם – חברים, תקשיבו מה הוא אמר ברדיו: הנשק הבלתי-חוקי עד עכשיו היה מופנה לערבים, אז לא הייתה סיבה לפעול.

עיסאווי פריג': החוצפן אמר את זה ברדיו: הנשק היה מופנה בין הערבים, לא הייתה סיבה, עכשיו זה אחרת, לשם כך אני מכנס את ועדת הפנים.

עיסאווי פריג': חוצפה שאין לה גבולות.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי, תודה רבה.

עיסאווי פריג': אני אמשיך – – –

נורית קורן: יש עוד הרבה מה לעשות היום.

נורית קורן: חבר הכנסת אופיר אקוניס, שר המדע, מסכם – –

קריאות: – – –

נורית קורן: – – ולאחר הסיכום אנחנו מצביעים.

קריאות: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', נתתי לך די והותר.

נורית קורן: אני מבקשת, נא לא להפריע לשר.

נורית קורן: בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: גברתי, אני לא – – –

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת לאפשר לשר לומר את דבריו.

נורית קורן: נא לשבת.

נורית קורן: חבר הכנסת ילין, נא לשבת.

אופיר אקוניס: גברתי, אני – – –

זהבה גלאון: אדוני השר, האם – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: גברתי, אני לא – – –

נורית קורן: נא לשבת, לכבד את השר.

אופיר אקוניס: אני לא אתחיל עד אשר חבר הכנסת פריג' יפסיק את נאומו גם ממושבו.

עיסאווי פריג': היא לא נתנה לי.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', פעם ראשונה אני קוראת אותך לסדר.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, גברתי, אני מבקש לשלוח מכאן תנחומים למשפחות בקל מכרמיאל ורוימי מאופקים על הרצח המתועב והברברי של בניהם הצעירים אלון ושמעון, השם ייקום דמם.

אופיר אקוניס: המראות – – –

באסל גטאס: מה עם משפחת נהג המונית?

אופיר אקוניס: המראות שראיתי אתמול – – –

אוסאמה סעדי: מה עם שעבאן?

אוסאמה סעדי: מה עם שעבאן?

עיסאווי פריג': למה אתה לא מזכיר, אדוני, את משפחת שעבאן?

אופיר אקוניס: המראות שראיתי אתמול – – –

עיסאווי פריג': למה אתה לא – – –

אופיר אקוניס: המראות שראיתי אתמול, גברתי, בבית-העלמין באופקים היו קורעי לב.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ילין ראה אותם אתי.

אופיר אקוניס: השתתף בלוויה של שמעון, שימי, רוימי אתמול באופקים – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – משפחת שעבאן?

אופיר אקוניס: – – ראש עיריית אופקים איציק דנינו.

אופיר אקוניס: גברתי, שני צעירים יפי תואר, חכמים, חרוצים, לוחמי גולני וגבעתי.

אופיר אקוניס: סגן השר ירון מזוז שהיה בכרמיאל ייצג את הממשלה.

אופיר אקוניס: על אלון ושמעון כבר נאמר, מיטב הנוער.

אופיר אקוניס: את חייהם קטל מחבל מתועב, מרצח בן-עוולה, ברחובה של העיר העברית הראשונה, ברחובות תל-אביב.

אופיר אקוניס: נהוג לומר, גברתי היושבת-ראש, שתל-אביב היא מדינה אחרת.

אופיר אקוניס: מתארים אותה לעתים כעיר מנותקת ועיר בועתית.

אופיר אקוניס: אבל הרצח הזה, גברתי, הרצח הזה, של החיה הדו-רגלית נשאת מלחם, הוכיח שתל-אביב היא ישראל וישראל היא תל-אביב, ובעיניהם צמאות הדם של אויבינו, חברת הכנסת יחימוביץ, שהרצח התרחש לא רחוק מביתה – אני אומר בצורה מאוד ברורה – בעיניהם צמאות הדם של אויבינו דין תל-אביב כדין השומרון; דין הרצליה, חברת הכנסת גרמן, כדין תל-אביב, כדין חברון; דין רעננה כדין ירושלים, ובכלל, בעיניהם של אויבינו אין ויכוח, גברתי היושבת-ראש, על שטח או על שטחים, ואין הבדל בין ההתנחלויות, זה הרי הכול שטח אחד גדול; ישראל היא שטח אחד גדול, זאת התנחלות אחת גדולה שאותה יש לחסל.

זהבה גלאון: אתה בעצמך אפילו לא מאמין בזה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גלאון, תחת איזה כיבוש בדיוק חי נשאת מלחם המנוול, או חיו אחיו, שכמובן עצורים כרגע בחקירה?

אוסאמה סעדי: את השם שלו אתה לא יודע.

אופיר אקוניס: מנוול.

אופיר אקוניס: מנוול.

מסעוד גנאים: נשׁאת.

מסעוד גנאים: נשׁאת.

אופיר אקוניס: נשׁאת מלחם, רוצח מתועב – השם שלו הוא ממש חשוב כרגע, חבר הכנסת סעדי.

אופיר אקוניס: מאוד חשוב השם שלו.

אופיר אקוניס: רוצח מתועב שמסתובב עדיין חופשי, והוא ייתפס.

אופיר אקוניס: הוא ייתפס, והוא יינמק בכלא עד יומו האחרון.

אופיר אקוניס: ואני שואל את חברת הכנסת גלאון, ששאלה שאלה רטורית, או קבעה אמירה – האם אני מאמין במה שאני אומר.

אופיר אקוניס: התשובה היא כן.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גלאון, משום שבמוחם המעוות, במוחם המעוות – – –

זהבה גלאון: – – – איך זה קרה.

אופיר אקוניס: – – – במוחם המעוות של אויבינו – – –

נורית קורן: סליחה רק רגע, אדוני השר.

נורית קורן: אני מבקשת שקט.

נורית קורן: קשה לשמוע את השר.

נורית קורן: תודה.

באסל גטאס: אין מה לשמוע.

אופיר אקוניס: – – – במוחם המעוות של אויבינו אין הבדל – – –

באסל גטאס: אין מה לשמוע.

נורית קורן: חבר הכנסת באסל גטאס.

אופיר אקוניס: אתה תשמע, תפתח את האוזניים, כי אני יודע שאתה דוגל בשיטה הזאת.

אופיר אקוניס: אני יודע שאתה לא רואה הבדל בין חברון לבין תל-אביב, שאין הבדל בין יפו לבין בית-אל, שאין הבדל בין איתמר לבין באר-שבע.

אופיר אקוניס: אצלך ישראל לא צריכה להתקיים בכלל.

אופיר אקוניס: אני יודע שאתה מאמין בזה – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: – – אתה מאמין בזה, אבל אולי מסיבות כלשהן אתה לא תאמר זאת.

באסל גטאס: אתה משקר במצח נחושה.

אופיר אקוניס: אתה מאמין בהחרבתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

באסל גטאס: אתה משקר במצח נחושה.

אוסאמה סעדי: אתה מסית – – –

אופיר אקוניס: זוהי השקפת עולמך.

אופיר אקוניס: זוהי השקפת עולמה – – –

יוסף ג'בארין: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אתה תשמע את כל האמת – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: – – אתה מאמין בסיום דרכה – – –

קריאות: – – –

אוסאמה סעדי: – – –

אופיר אקוניס: סלח לי, חבר הכנסת סעדי, שמעתי את זה מעזמי בשארה, שמעתי את זה מחנין זועבי, שמעתי את זה מבאסל גטאס – אינם מוכנים לקבל את ישראל – – –

באסל גטאס: – – – גבולות 67' – – –

אופיר אקוניס: אינם מוכנים – איזה גבולות 67'?

אופיר אקוניס: אתה לא מוכן לקווי 47' – – –

באסל גטאס: – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אתה לא מוכן לקווי 47'.

אופיר אקוניס: אתה רוצה מדינת כל אזרחיה, אינך רוצה מדינה יהודית.

באסל גטאס: – – – גבולות 67' – – –

אופיר אקוניס: אינך רוצה מדינה יהודית.

יחיאל חיליק בר: זה מה שמשותף לכם, שניכם לא רוצים מדינה – – –

אופיר אקוניס: זאת האמת.

קריאה: – – – דמוקרטית – – –

אופיר אקוניס: זאת האמת.

אופיר אקוניס: היא קשה, היא כואבת.

אופיר אקוניס: אתה אינך רוצה במדינה יהודית ודמוקרטית – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – אתה לא רוצה בזה.

אופיר אקוניס: אתה לא רוצה בזה.

אופיר אקוניס: ואותו מחבל מנוול, או האחים שלו – –

זהבה גלאון: – – –

נורית קורן: חברי הכנסת.

נורית קורן: רגע, השר, רגע.

אופיר אקוניס: – – חבר הכנסת זחאלקה, תחת איזה כיבוש הם חיו בערערה?

אופיר אקוניס: אולי חבר הכנסת טיבי – –

נורית קורן: חברי הכנסת – – –

אופיר אקוניס: – – איזה כיבוש יש בערערה?

אופיר אקוניס: איזה כיבוש?

נורית קורן: אדוני השר, רק רגע.

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת לשבת במקום.

נורית קורן: מי שרוצה לדבר, יצא החוצה.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

נורית קורן: אפשר לקבל קצת שקט פה באולם?

נורית קורן: אי-אפשר לשמוע שום דבר.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, האם ערערה תחת כיבוש?

אופיר אקוניס: האם תל-אביב תחת כיבוש?

אופיר אקוניס: האם המתנחלים בדיזנגוף הפריעו לחיה הדו-רגלית ביום שישי בצהריים?

אופיר אקוניס: הרי באו לשם צעירים שמקדשים את החיים; באו לחגוג יום הולדת, באו לבלות, היו בתחילת חייהם, והמרצח המנוול הזה – שהוא פחות או יותר, חברת הכנסת גלאון, בגילו של שמעון רוימי, השם ייקום דמו, שאמור היה לחגוג בסוף החודש הזה יום הולדת 31, והמחבל המנוול הזה הוא בדיוק, אדוני היושב-ראש, בן 31 – בעוד אנחנו מקדשים את החיים, השרץ הזה מקדש את המוות, והשרץ הזה עדיין מסתובב חופשי – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: – – אני בטוח – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: – – – אני בטוח שלא לזמן רב.

אופיר אקוניס: לא לזמן רב, חבר הכנסת גטאס.

אופיר אקוניס: ובכלל, אדוני, ב-72 השעות האחרונות אנחנו עדים לשיח – שוב שיח – על תפיסתם של ערביי ישראל את מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: ואנחנו יודעים שאנחנו רוצים, חברת הכנסת גלאון, בדו-קיום ובחיים משותפים.

אופיר אקוניס: נשאלת השאלה, האם גם הצד השני רוצה בדו-קיום ובחיים משותפים?

אופיר אקוניס: זוהי שאלת היסוד – –

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: – – ואין שאלה שנייה לה.

אופיר אקוניס: האם הם רוצים בזה?

אופיר אקוניס: זאת שאלת השאלות כרגע.

אופיר אקוניס: אנחנו, אדוני היושב-ראש, עדים בשנים האחרונות להקצנה מדאיגה ומסוכנת של הנהגת ערביי ישראל.

אופיר אקוניס: התססה והסתה מתקיימת כבר שנים ארוכות.

אופיר אקוניס: דגלי אש"ף, הוא הארגון לשחרור פלסטין – הרי גם אצלנו לעתים טועים ומשתמשים בביטוי השגוי "דגלי פלסטין" – הרי אין כזה דבר וגם לא יהיה פלסטין.

אופיר אקוניס: בחלומות שלכם זה יהיה.

אוסאמה סעדי: – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: לא תהיה.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אתם יכולים לחלום.

אופיר אקוניס: אתם יכולים לחלום.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: תחלמו עוד שנים.

אופיר אקוניס: היא לא תהיה בין הים לבין הירדן.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: לא תהיה פלסטין.

אופיר אקוניס: במקומות אחרים, אינני יודע.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: במקומות אחרים אינני יודע – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

אופיר אקוניס: – – בשומרון וביהודה לא תהיה פלסטין, בגולן סוריה לא תשב לעולם, וירושלים המאוחדת תישאר בירתנו כפי שהייתה לפני 3,000 שנה.

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: ואתם, בהפגנות שלכם, בהתססות שלכם, לא מניפים חלילה את דגלי ישראל, אלא – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: אתם תשמעו את האמת עד הסוף.

באסל גטאס: – – – ראש הממשלה שלך.

אופיר אקוניס: – – – אלא דגלי אש"ף, הארגון לשחרור פלסטין, מונפים בעידודכם, בעידודכם, בהפגנות של ועדת המעקב של ערביי ישראל – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: – – שם הם מונפים.

אופיר אקוניס: הם מונפים בעידוד

אופיר אקוניס: כם במגרשה, חבר הכנסת טיבי, של "בני סח'נין", שם הם מונפים.

אופיר אקוניס: וסח'נין איננה תחת כיבוש, סח'נין איננה בשומרון וביהודה.

אופיר אקוניס: סח'נין נמצאת בישראל הריבונית, ושם אתם – ושם אתם, ושם אתם – – –

יואל חסון: מה זאת אומרת, שיהודה ושומרון תחת כיבוש – – –

אופיר אקוניס: לא, ממש לא.

אופיר אקוניס: זהו, חבר הכנסת חסון, התירוץ הנקלה של מי שחושב שאם פיגוע מתקיים באיתמר, ונרצחת בו בברבריות שאין כדוגמתה משפחת פוגל, זה בסדר כי יש שם ויכוח פוליטי – פוליטי, הוויכוח – על ישיבתנו ביהודה ושומרון, אבל אם נרצחים במקומות אחרים – – –

אראל מרגלית: מי אמר שזה בסדר – – –

אופיר אקוניס: לא אתה, חבר הכנסת מרגלית, אבל יש המגלים הבנה – –

אחמד טיבי: – – –

מסעוד גנאים: – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – גם בבית הזה, לפיגועים שמתקיימים ביהודה ושומרון, ואנחנו יודעים – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: לא נקבתי בשמות.

אופיר אקוניס: אני לא נקבתי בשם אחד.

אחמד טיבי: מי גילה הבנה – – –

אופיר אקוניס: אני אגיד לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת איימן עודה – חבר הכנסת איימן עודה איננו נמצא כאן, לפחות אינני רואה אותו כאן – –

דב חנין: – – –

אופיר אקוניס: – – הוא אמר רק היום, ובזה הוא מצדיק – הנה חבר הכנסת איימן עודה – אמר היום בבניין הזה, ואני ראיתי את זה בתדהמה: הטרור העיקרי הוא המשך הכיבוש.

איימן עודה: נכון ומדויק.

דב חנין: – – –

אופיר אקוניס: כך אמרת היום – –

איימן עודה: לא, לא, לא – – –

אופיר אקוניס: – – בבניין הכנסת.

אופיר אקוניס: כלומר, חבר הכנסת טיבי – –

איימן עודה: נכון.

איימן עודה: אופיר, אופיר, נכון ומדויק.

אופיר אקוניס: – – זוהי אמירה ברורה.

אופיר אקוניס: יש כיבוש, אפשר להתנגד לו בדרכים אלימות ובטרור, לשיטתכם.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, לשיטתם, לא לשיטתך.

אופיר אקוניס: אני מכיר את הוויכוח אתך.

אופיר אקוניס: הוא ויכוח לגיטימי.

אופיר אקוניס: אגב, היה יכול להיות ויכוח – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – לגיטימי גם עם חברי הסיעה המשותפת, אבל הוא מפסיק להיות לגיטימי כאשר אתם מצטרפים לצד השני ולא נאבקים לימינה של ישראל.

אופיר אקוניס: ולכן, חבר הכנסת איימן עודה – כדאי לו לדעת, אדוני היושב-ראש – שאומר היום שהטרור העיקרי הוא המשך הכיבוש, כדאי לו לדעת, כדאי לו פשוט להתחיל להבין דבר שהוא כנראה איננו מבין, שאין עם כובש בארצו.

אופיר אקוניס: שומרון ויהודה הם ערש המולדת של העם היהודי, וירושלים בירתנו זה 3,000 שנים.

אופיר אקוניס: אנחנו כאן ואנחנו נשארים כאן – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – ואתם יכולים להמשיך – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: אתם יכולים להמשיך – חבר הכנסת גטאס, אפשר להמשיך עוד 200 שנה – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: – – באיום הדמוגרפי שנשמע מספסלי מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: כבר 40 שנה מאיימים, מפחידים, אומרים שהליכוד מפחיד.

אופיר אקוניס: כל פעם, הרי כל מה שאמרנו קרה, בעוד מה שאומרת מפלגת העבודה לא קרה.

אופיר אקוניס: אמרו לנו לפני 30 שנה שיש איום דמוגרפי נוראי, חבר הכנסת שמולי, קודמיך בבית הזה אמרו שאם לא ניסוג – בשנות ה-80 כבר – מיהודה ושומרון, בעוד כמה שנים – אדוני היושב-ראש, אתה הגעת זה מקרוב אז לארצנו, אבל הוויכוח הזה, ויכוח הסרק הזה, היה בארצנו כבר אז, בשנות ה-80 של המאה הקודמת – אם לא ניסוג מיהודה ושומרון תהיה מדינה דו-לאומית.

אופיר אקוניס: תהיה מדינה דו-לאומית בארץ-ישראל המערבית.

אופיר אקוניס: ואז, הפלא ופלא – פלא, נס היסטורי – באו לכאן ברוך השם 1.2 מיליון עולים, בעיקר מברית-המועצות לשעבר, וגם מאתיופיה וגם ממדינות נוספות, ושינו לגמרי, שמטו את כל הטיעון המגוחך הזה של מפלגת העבודה – – –

יחיאל חיליק בר: – – – פרויקט של שנה וחצי, של 20 שנה – – – לנצח נצחים – – –

אופיר אקוניס: – – – אין טיעון דמוגרפי יותר.

אופיר אקוניס: לא, אחר כך, אדוני היושב-ראש, החזירו את הטיעון הזה.

אופיר אקוניס: החזירו את הטיעון הזה לאחרונה, ואני שומע אותו שוב ושוב – –

קסניה סבטלובה: לא איום דמוגרפי – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: – – אתם יכולים להמשיך בו, אבל הציבור לא קונה את האיוולת הזאת.

אופיר אקוניס: מה לעשות, לא קונה, דוחה פעם אחר פעם.

אופיר אקוניס: ועכשיו, השנה הזאת, אדוני היושב-ראש, היא שנת שיא.

אופיר אקוניס: אני מציע לחברי הכנסת מהסיעה הערבית, פשוט תפנימו, אני יודע שקשה לכם – –

באסל גטאס: – – –

קסניה סבטלובה: – – –

אופיר אקוניס: – – קשה, קשה לראות כל מטוס – מטוס עם עולים חדשים – –

באסל גטאס: – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – מצרפת ומהולנד ומבלגיה ומצפון-אמריקה ומדרום-אמריקה ומאוקראינה – מכל העולם מתקבצים יהודים במולדתם ההיסטורית ושומטים את האיוולת של הטיעון של מדינה דו-לאומית.

אופיר אקוניס: עכשיו הם אומרים, אדוני היושב-ראש: ישראל תהיה אפרטהייד; אם חס וחלילה לא ניסוג לקווי – קווי אושוויץ, לא אני קראתי להם, אבא אבן קרא להם – – –

איציק שמולי: – – –

אופיר אקוניס: שמולי יכול לעשות ככה.

אופיר אקוניס: תנועות היד שלכם לא קונות ולא משכנעות אף אחד.

אופיר אקוניס: לפחות תדע מה אמרו קודמיך.

אופיר אקוניס: למפלגת העבודה יש מורשת רצינית, מאוד רצינית, וכדאי לך לדעת.

איציק שמולי: – – –

יחיאל חיליק בר: עברו 40 שנה מאז.

איציק שמולי: תדע אתה איפה היו קודמיך.

איציק שמולי: אתה רוצה לדבר על העבר?

איציק שמולי: איפה הליכוד שהיה פעם?

איציק שמולי: תראה איך הם נראים היום.

אופיר אקוניס: אני יודע שאתם אוהבים לקרוא ססמאות שמכתיבים לכם, אבל הססמאות שלכם אין בהן כלום ולכן גם הציבור איננו משתכנע, חבר הכנסת יונה.

אופיר אקוניס: להגיד טיעונים – תקראו מה הם אמרו.

אופיר אקוניס: בספסלים האלה, אני לא יודע – אולי חבר הכנסת בר, אולי חבר הכנסת בר-לב, אולי חברת הכנסת נחמיאס ורבין הם באמת נצרים למשפחות של מפלגת העבודה, של התנועה המפוארת הזאת שמביאה היום את ראש האופוזיציה עם הססמאות העלובות, עם הססמאות הנבובות שהוא ניבב במערכת הבחירות, ממשיך לנבב עכשיו, ממשיך להתבכיין.

אופיר אקוניס: ועובדה, הציבור לא קונה, לא רואה, לא שומע.

אופיר אקוניס: זאת האמת, זאת המציאות.

אופיר אקוניס: ואתה, חבר הכנסת שמולי, יכול לעשות איזו תנועת ביטול שאתה רוצה.

קסניה סבטלובה: וזה שביבי מביא ביטחון – – –

אופיר אקוניס: ואני אחזור לטיעונו ולתפיסתו של שר החוץ האלמותי אבא אבן, שאמר: קווי 4 ביוני הם קווי אושוויץ; והוא צדק.

אופיר אקוניס: אתה יודע שהם קווים שאינם בני-הגנה, אתה יודע את זה.

אופיר אקוניס: ואז באים אתם וחברי סיעת מרצ ואומרים: הרי תהיה מדינת אפרטהייד אם חלילה לא ניסוג מיהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: איך תהיה?

אופיר אקוניס: איך תהיה מדינת אפרטהייד אם לפלסטינים יש זכות בחירה כבר 20 שנה – טעות, תיקון – 22 שנה, מאז יצחק רבין?

אופיר אקוניס: גם על יצחק רבין אתה עושה ככה?

איציק שמולי: אולי תגיד מילה על דומא?

אופיר אקוניס: לא, כדאי לדעת.

אופיר אקוניס: כדאי לדעת.

אופיר אקוניס: תדעו מה עשה יצחק רבין.

יחיאל חיליק בר: מה תעשה כשהם יפרקו את הפרלמנט – – –

אופיר אקוניס: יצחק רבין, מנהיג המפלגה שלכם, נתן להם את זכות הבחירה לפרלמנט הפלסטיני, חבר הכנסת גנאים.

אופיר אקוניס: לכן – – –

יחיאל חיליק בר: הם יחזירו לך את זה מהר מאוד.

יחיאל חיליק בר: הם יחזירו לך את הפרלמנט – – –

אופיר אקוניס: כיוון שלעולם לא ניתֵן זכות הצבעה לפלסטינים – לעולם – ולא תהיה ה-one state, הפורמולה המוזרה הזאת שאתם מפיצים בכל העולם – אתם מפיצים בכל העולם את השקר הזה, וגם בעולם לא קונים את השקר הזה, הרי אנחנו בבידוד מדיני, אדוני היושב-ראש.

קסניה סבטלובה: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה לא קונה את השקר של עצמך, אתה יודע את זה.

אופיר אקוניס: הציבור לא קונה את השקרים שלכם.

יחיאל חיליק בר: אולי במקום להגיד מה לא, תגידו מה כן תעשו – – –

אופיר אקוניס: הרי אתם משמיעים כל הזמן, כל הזמן, ומקבלים ייצוג בכלי התקשורת בצורה דיס-פרופורציונלית לגמרי למעמדכם בציבור הישראלי, ובכל זאת, אדוני היושב-ראש, לא מצליחים לשכנע את הציבור.

אופיר אקוניס: פשוט לא מצליחים.

אופיר אקוניס: עכשיו, ברשותך, אדוני היושב-ראש, ולסיום, כיוון שהוויכוח הזה יכול להימשך עוד שעות ארוכות – –

יואל חסון: – – –

אופיר אקוניס: – – אני שמעתי את חבר הכנסת הרצוג מלהג את טיעוניו הילדותיים היום בישיבת סיעת העבודה, ואני – – –

קריאה: הופה.

אופיר אקוניס: לא, לא, לא הופה, כדאי לך לדעת את זה.

אופיר אקוניס: לא הופה ולא שמופה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בוז'י הרצוג, ראש האופוזיציה, העיד על עצמו – לא אני העדתי, חבר הכנסת בר, לא אני הצטלמתי לסרט – מרתק, אני מוכרח להגיד, סרט מעניין, מראה איך התנהל ראש האופוזיציה ולמה לא קיבל מנדט מן הציבור.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גרמן, אני יודע שהרי בסוף את גם מסכימה.

אופיר אקוניס: למה לא קיבל מנדט?

אופיר אקוניס: למה לא קיבל מנדט מן הציבור?

אופיר אקוניס: משום שכאשר – כך העיד על עצמו יושב-ראש האופוזיציה, לא אני, על עצמו – כאשר אני נמצא במצבי לחץ, אני הולך לישון.

יחיאל חיליק בר: די עם ההסתה הזאת שלך כבר.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, האופוזיציה יכולה ללכת לישון.

אופיר אקוניס: תלכו לישון יחד עם בוז'י.

יחיאל חיליק בר: כואב לשמוע את האמת?

יחיאל חיליק בר: מה קרה?

אופיר אקוניס: בוז'י, אתה יכול לקחת את כל סיעתך, ללכת לישון עוד שנים ארוכות ולחלום, ובחלומות הלילה שלכם לקבל – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו צריכים ראש ממשלה, לא ראש ליכוד.

אופיר אקוניס: – – – בחלומות הלילה לחלום שתקבלו מנדט מן הציבור להקים את הממשלה.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

איציק שמולי: תמשיך לטפל בטרור.

יחיאל חיליק בר: עם ססמאות לא הולכים למכולת, אקוניס.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבין שראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו רוצה להתייחס לנושא האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שזאת תשובה שנייה של הממשלה, גם ראש הממשלה יהיה מוגבל לחמש דקות, כשר נוסף שמבקש לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: ומכיוון שזה ראש הממשלה, גם ראש האופוזיציה יוכל לנצל את אותו הזמן, בוודאי, אם ירצה בכך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת, לרבות השרים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו נתונים בגל של התקפות טרור, פיגועי טרור, מעשי רצח, ואני מצפה מכל חברי הבית, בלי יוצא מן הכלל, לגנות את המעשים הנפשעים האלה ללא כחל ושרק.

בנימין נתניהו: רק לפני שעתיים התראיין חבר כנסת כאן, אוסאמה סעדי, וסירב לגנות את רצח בני-הזוג הנקין.

בנימין נתניהו: הוא אמר שהוא מבדיל בין רצח של אזרחים שנעשה בתל-אביב לבין רצח אזרחים ביהודה ושומרון.

זהבה גלאון: – – –

בנימין נתניהו: טרור הוא טרור הוא טרור, ואין זה משנה אם זה נעשה בירושלים, בחברון, ברעננה, בתל-אביב או בדומא.

בנימין נתניהו: טרור הוא הפגיעה השיטתית והמכוונת באזרחים חפים מפשע.

בנימין נתניהו: הטרור לא נקבע לפי זהות מבצעיו או מטרותיהם, הוא פסול מעצם מהותו.

בנימין נתניהו: ולכן אני אומר את הדברים לכל אחד – לחברי הכנסת היהודים והערבים – ואם המפגעים הם יהודים או ערבים – –

אחמד טיבי: גם לסמוטריץ, אדוני?

אחמד טיבי: לא הערת לסמוטריץ.

דב חנין: – – –

בנימין נתניהו: – – ואם המטרות הן יהודים או ערבים – לכולם, בלי יוצא מן הכלל.

אחמד טיבי: – – –

איציק שמולי: מה עם דומא?

בנימין נתניהו: אני מצפה מכל חברי הכנסת, מכל ספסלי הבית – מחבר הכנסת סעדי ומחבר הכנסת סמוטריץ, מכולם, בלי יוצא מן הכלל – לגנות טרור באשר הוא, ללא כפל לשון, ללא צחצוחי לשון, ללא שום גמגום.

בנימין נתניהו: טרור הוא טרור הוא טרור.

חנין זועבי: – – –

ירון מזוז: תתביישו לכם.

ירון מזוז: זה ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: האם ראש האופוזיציה מעוניין לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת הרצוג.

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, אני מזדהה לחלוטין עם האמירה – טרור הוא טרור הוא טרור.

יצחק הרצוג: בטרור צריך להילחם ללא פשרות, לשבור אותו עד היסוד, לעקור אותו משורש.

יצחק הרצוג: הטרור מלווה את חיינו זה דורות, ואין ספק שכולנו כאן מאוחדים בגינוי נחרץ כנגד הטרור.

יצחק הרצוג: השאלה – כיצד מתמודדת ממשלתך עם גל הטרור הזה?

יצחק הרצוג: היא מתמודדת ברפיון, היא מתמודדת בכישלון, לצערנו.

יצחק הרצוג: אנחנו כולנו סבורים שהגיעה העת לתפיסה אחרת וחדשה בהתמודדות עם הטרור.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

ירון מזוז: פוליטיקה זולה אתה עושה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: היו שני חברי כנסת שהוזכרו שמית, חבר הכנסת אוסאמה סעדי וחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, הם ביקשו רשות דיבור – זה יקרה אחרי ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שהם יוכלו להתייחס רק לתוכן הדברים שבהם הוזכרו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אנחנו תכף נאפס את המסך ונצביע על הצעת האי-אמון מטעם המחנה הציוני: הבנייה הבלתי-החוקית במאחזים ביישובים ביהודה ושומרון והקשר להפרת החוק ולפעולות "תג מחיר".

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 48 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 48, נגד – 53.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון של המחנה הציוני לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם הרשימה המשותפת: ספר האזרחות החדש.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 49 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 49, נגד – 53.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם יש עתיד: הממשלה רומסת את אמון הציבור בה ובכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 54 נגד – 53 נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 53.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי היה רוב להצעת האי-אמון, אבל מכיוון שאין 61, ההצעה לא התקבלה.

יואל חסון: אין לנו אמון בממשלה.

יואל חסון: אין לכנסת אמון בממשלה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

יואל חסון: אין לכנסת אמון בראש הממשלה.

יואל חסון: אין לכנסת אמון בממשלה שלך, אדוני ראש הממשלה.

יואל חסון: אין אמון.

אוסאמה סעדי: אדוני יושב-ראש הכנסת, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת – –

יואל חסון: אין לכנסת אמון בראש הממשלה.

אוסאמה סעדי: – – קודם כול, ברור שעכשיו הכנסת הצביעה אי-אמון בממשלה ובעומד בראשה.

אוסאמה סעדי: אבל אני המום מההסתה של ראש הממשלה נגד הציבור הערבי ונגדי באופן אישי – אדוני ראש הממשלה, אולי תשמע אותי.

אראל מרגלית: אין אמון בראש הממשלה.

אוסאמה סעדי: אני רוצה לענות לך, אדוני ראש הממשלה, שאתה מסית נגד חבר כנסת ואתה מסרב אפילו לשמוע את מה שיש לי לומר גם לך, גם לשרים, גם לחברי חברי הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: לא גינית רצח.

שולי מועלם-רפאלי: איזה הסבר – – –

אוסאמה סעדי: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני בשידור הודעתי באופן הברור ביותר, שאני והרשימה המשותפת גינינו והוצאנו גילוי דעת ברור נגד הפיגוע שהיה בדיזנגוף, ואמרנו שאנחנו נגד פגיעה בחפים מפשע.

אוסאמה סעדי: אבל כשנשאלתי על מה שקורה בתוך השטחים, אמרתי: שם יש כיבוש, וזכותו של העם הפלסטיני להיאבק נגד הכיבוש בדרכים שהוא בוחר.

אורן אסף חזן: הם לא חפים מפשע?

אוסאמה סעדי: אבל אמרתי – אבל אמרתי, וכנראה, ראש הממשלה, לא עדכנו אותך במה שאמרתי.

אוסאמה סעדי: אמרתי: היום הרשות הפלסטינית והנשיא אבו מאזן בחרו בדרך של מאבק עממי, ואני תומך במאבק עממי.

שולי מועלם-רפאלי: רצח יהודים זה מאבק עממי?

אוסאמה סעדי: ואני נגד רצח חפים מפשע.

אוסאמה סעדי: אתם לא גיניתם רצח של ילדים בעזה, אנחנו גינינו רצח הילדים באיתמר.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה באמת.

אוסאמה סעדי: חברי חברי הכנסת מהמשותפת גינו רצח הילדים של משפחת פוגל – –

קריאה: – – –

אוסאמה סעדי: – – אבל לא שמענו אף אחד מכם – אף אחד מכם לא שמענו כשנרצחו 500 ילדים בעזה.

אוסאמה סעדי: לא שמענו אף אחד מכם.

אורן אסף חזן: לך הביתה לעזה, סעדי.

אוסאמה סעדי: אל תטיפו לנו מוסר.

אוסאמה סעדי: אל תטיפו לנו מוסר.

קריאה: – – – לא אנחנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: היה נדמה לי שאתה בן-אדם, כנראה דמיינתי.

יואל חסון: בצלאל, אין אמון בממשלה שלכם, חבל על כל דקה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': זה עובד, הרמקול?

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שלא בכדי ראש הממשלה לא פנה אלי בדבריו – –

איציק שמולי: הוא פנה.

בצלאל סמוטריץ': – – מכיוון שהוא יודע, כמו שכל אחד ואחת בבית הזה יודעים, שאני מוקיע ומגנה אלימות מכל סוג שהוא נגד חפים מפשע.

זהבה גלאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': וכל מי שמנסה להצמיד לי – אני כבר לא מדבר על תמיכה, אלא אפילו גינוי לא מספיק חריף, אז הוא פשוט אדם לא הגון.

בצלאל סמוטריץ': הדבר היחידי שאמרתי, ואני עדיין עומד על דעתי בעניין הזה, שאני מסרב לייצר משוואה בין אויב בשעת מלחמה שמבקש להשמיד אותנו כעם וכמדינה, ושכל הסביבה שלו מסביב תומכת בו והופכת אותו לגיבור, כפי שהחברה הפלסטינית והערבית עושה, ומאדירה והופכת לגיבורים את המחבלים, לבין – איך מדינה מטפלת בתופעות חברתיות קשות, בפשעים קשים ואלימים.

יעקב פרי: זה לא מה שאמרת.

איציק שמולי: תיזכר לדיראון.

איציק שמולי: תתבייש לך על מה שאמרת.

בצלאל סמוטריץ': והרצח בדומא הוא נתעב, והוא נורא ואיום, ומי שעשה אותו צריך לשלם את מלוא חומרת הדין ולשבת מאחורי סורג ובריח כל חייו.

בצלאל סמוטריץ': ועדיין אני מסרב לגזור גזירה שווה בין זה לבין טרור של אויב בשעת מלחמה.

בצלאל סמוטריץ': אני עומד על ההבחנה הזאת, אבל שאף אחד לא ינסה להציג אותי כמי שחלילה, חלילה, תומך באלימות – –

איציק שמולי: אתה תמכת בברוך גולדשטיין.

בצלאל סמוטריץ': – – ואפילו לא מספיק מתנער ומוקיע אותה, כי היא דבר נורא ואיום.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא מציגים אותך, אתה מציג את עצמך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ על ההבהרה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 217), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: הודעת הממשלה על החלטתה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לממשלה את הסמכות הנתונה לשר הפנים על-פי סעיף 258 לפקודת העיריות [נוסח חדש].

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מתכבד להזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין למסור את ההודעה בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, החליטה הממשלה להעביר לממשלה את הסמכות הנתונה לשר הפנים, על-פי סעיף 258 לפקודת העיריות [נוסח חדש], בכל הקשור להצעת חוק עזר לתל-אביב–יפו (פתיחתן וסגירתן של חנויות) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, העוסק בפתיחתן וסגירתן של חנויות בשבת ובמועדי ישראל.

יריב לוין: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, הממשלה מבקשת את אישור הכנסת להחלטה זו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מכיוון שמדובר על הודעה של הממשלה על העברת סמכויות, יש לכנסת אפשרות לדון בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: נרשמו כמה דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: הרשימה סגורה.

קריאה: מרב מיכאלי – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אז אחרונת הדוברים תהיה חברת הכנסת מרב מיכאלי, למען הסר ספק.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה, לעומת זאת, היא חברת הכנסת קסניה סבטלובה – איננה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מטבע הדברים, מפסידים את התור, זה לא זמן סיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: איילת נחמיאס ורבין – איננה.

איתן כבל: זה סיעתי?

יולי יואל אדלשטיין: יואל חסון – זה לא סיעתי, לכן אמרתי, לכן מפסידים את התור.

יולי יואל אדלשטיין: יואל חסון – איננו; מנואל טרכטנברג – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: מירב בן ארי – מעוניינת לדון?

יולי יואל אדלשטיין: לא, מוותרת.

יולי יואל אדלשטיין: עמר בר-לב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עבד אל חכים חאג' יחיא מחק את עצמו מן הרשימה, אנחנו מחקנו אותו.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, התהליך המתמשך בכנסת הזאת, שסמכויות מועברות ממשרד למשרד, משר לשר, מגורם לגורם, בשביל להעביר כל מיני החלטות שאחרת לא היו עוברות בכנסת הזאת, הוא בלתי מתקבל על הדעת.

עמר בר-לב: הדוגמה שיש לנו כאן היא של העברת סמכויות ספציפית לגבי עיריית תל-אביב, כשהכוונה להעביר סמכויות משר הפנים למליאת הממשלה.

עמר בר-לב: אז ראשית, אני לא מבין – האם ראש הממשלה לא סומך על שר הפנים שלו?

עמר בר-לב: הרי שר הפנים שלו עכשיו הוא ראש הממשלה עצמו, אז אני ממש לא מבין את העניין הזה.

עמר בר-לב: ולעצם העניין, מדוע ההעברה הזאת?

עמר בר-לב: מה מסתתר – מה הגורם האמיתי לרצון של ראש הממשלה ושל הממשלה להעביר את הסמכויות?

עמר בר-לב: האם זה לפגוע בסמכויותיו של ראש עיריית תל-אביב?

עמר בר-לב: האם זה לשדר לראשי עיריות במדינת ישראל שאין מקום לכל עיר ולכל ראש עיר או ראש מועצה להתחשב באזרחים ובתושבים שבתחום המוניציפלי שלו ובהתאם לכך לארגן ולהתאים את החוקים ואת התקנות המוניציפליות לאופי התושבים?

עמר בר-לב: זה נשמע ממש ממש לא טוב, גברתי היושבת-ראש, זה אפילו מריח לא טוב.

עמר בר-לב: הכיפוף של חוקי הדמוקרטיה בצורה כביכול דמוקרטית לגחמות ולרצונות של ראש הממשלה לא מתקבל על הדעת.

עמר בר-לב: הייתי יכול להבין אם הוא היה אומר – אני ראש הממשלה, אני גם שר הפנים, ואני שר התקשורת, ושר התיירות, ובטח עוד כמה שרים שברגע זה שכחתי – זה גדול עלי, אז בגלל זה אני מעביר את זה לסמכות הממשלה כולה.

עמר בר-לב: אבל אם זאת הסיבה, אז, אדוני ראש הממשלה, אני מציע שתמנה שר פנים והוא יהיה אחראי לזה.

עמר בר-לב: אבל מכיוון שהסיבה האמיתית – יש כאן איזה מה שנקרא hidden agenda, הסיבה האמיתית היא לפגוע בסמכויותיו של ראש עיריית תל-אביב, ולשנות – לגרום בכוח לשינויים באופייה של העיר תל-אביב – זה לא מתקבל על הדעת, ולכן אני מתנגד לשינוי הזה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה, בבקשה – אינו נוכח.

נורית קורן: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

נורית קורן: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

סופה לנדבר: גברתי, לא מפריע לך הרעש באולם?

נורית קורן: מפריע, אבל כמה שמבקשים – אני אבקש, אין בעיה.

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת – כל מי שרוצה לדבר יכול לפרוש ולצאת החוצה.

נורית קורן: מי שנשאר פה – אני מבקשת שקט.

נורית קורן: אני מבקשת שקט.

נורית קורן: תודה.

סופה לנדבר: גברתי היושבת בראש, את השר אני לא רואה, חברי חברי הכנסת, אני משתתפת בצער של משפחות הנרצחים – –

אביגדור ליברמן: תעצרי עד שיבוא שר.

נורית קורן: יש שר, יש שר, הוא יושב שם, הוא נמצא.

נורית קורן: את יכולה להמשיך.

סופה לנדבר: – – ורפואה שלמה לפצועים.

סופה לנדבר: העברת סמכויות.

סופה לנדבר: במה אתם, ממשלת ישראל, עוסקים, לתת לחתול לשמור על השמנת?

סופה לנדבר: שבעה חודשים – שבעה חודשים ראש הממשלה מוותר ונותן, מוותר ונותן – נותן מיליארדים של שקלים לסיעות דתיות בקואליציה.

סופה לנדבר: הישרדות בקואליציה, שמירה על כיסא, ומה הצד השני?

סופה לנדבר: בצד השני הוא מפחית את הזכויות של האזרחים החילונים.

סופה לנדבר: אני צריכה לומר שזה התחיל בקדנציה הקודמת, כששר בממשלת הליכוד, בקואליציה, שר מהליכוד, גדעון סער – סגירת עסקים בשבתות.

סופה לנדבר: ומה עכשיו?

סופה לנדבר: עכשיו מירוץ של חברי הסיעה בקואליציה, מתחרים האחד בשני, מתחרים מי ישים יותר הגבלות ומי יעשה יותר צרות לאזרחים החילונים.

סופה לנדבר: רבותי, באיזו מאה אנחנו חיים?

סופה לנדבר: אני רוצה לומר, גברתי היושבת בראש, שבמקום למצוא פתרונות לאזרחים חילונים – בכל זאת, אלה אנשים שעובדים שבוע שלם; אלה אנשים שצריכים תחבורה ציבורית, אלה אנשים – לאפשר למשפחות האלה לבלות, לעשות קניות, לשבת במסעדה, לאפשר חיים נורמליים.

סופה לנדבר: במקום זה הממשלה הזאת מנסה לשנות את הסטטוס-קוו.

סופה לנדבר: הממשלה כופה ומטילה הגבלות על כל מי שעובד במשך כל השבוע – זה הרזה שסוחב את השמן.

סופה לנדבר: במקום להיות עם חופשי בארצנו, כמו בהמנון שלנו, בכל המובנים, אנחנו משועבדים לחוקים של דתיים – אל תתכנסו, ואל תיכנסו, ואל תדברו אתנו – שהם חוקים חברתיים כאילו.

סופה לנדבר: אלה לא חוקים חברתיים.

סופה לנדבר: תנו לעם לבחור מה הוא רוצה ובאיזו דרך הוא הולך, ולא יכול להיות שאתה מעביר סמכויות במקום לתת לעם לבחור באיזו דרך, איך, מה לאכול, מתי להתפלל – –

נורית קורן: נא לסיים.

סופה לנדבר: – – מתי ללכת לחנויות ומה לעשות בחיים החופשיים.

סופה לנדבר: העם צריך להיות חופשי בחייו.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

נורית קורן: ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: אני מוותר.

נורית קורן: מוותר?

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: אחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

קריאות: – – –

נורית קורן: גם מוותר?

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן?

נורית קורן: אחרי חבר הכנסת דב חנין.

קריאות: – – –

נורית קורן: רגע, רגע, אל תבלבלו אותי.

נורית קורן: חבר הכנסת עפר שלח, אתה רוצה לדבר?

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, עמיתי חברי הכנסת, כך נראה חוסר משילות.

דב חנין: שימו לב מה קורה כאן – אפילו את הסמכות הפשוטה של אישור חוק עזר עירוני אי-אפשר ששר הפנים יאשר.

דב חנין: תראו איזו ממשלה קורסת, איזה חוסר תפקוד, איזה חוסר יכולת.

דב חנין: אני לא מדבר על החלטה, רבותי חברי הכנסת, קשה ומסובכת כמו עקיפת הממונה על ההגבלים העסקיים, שכבר הבנו ששר הכלכלה לא יכול לעשות לבדו וצריך להעביר את זה.

דב חנין: אנחנו בסך הכול מדברים על חוק עזר עירוני.

דב חנין: אם את זה שר הפנים לא יכול לעשות לבד, אז בשביל מה צריך שר פנים?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם שלא כל כך ברור איך הממשלה מביאה בפנינו את ההצעה הזאת.

דב חנין: הרי שר הפנים היום הוא איש רב-פעלים; הוא גם ראש ממשלה, גם שר הכלכלה, גם שר החוץ, גם השר לפיתוח אזורי, גם שר התקשורת.

דב חנין: בן-אדם כל כך מוכשר ורב-פעלים לא מסוגל לאשר חוק עזר עירוני?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, לאן הגענו?

דב חנין: אני מציע, קודם כול, אם האדם הזה איננו מסוגל אפילו לאשר חוק עזר עירוני, כדאי לפחות לשחרר אותו מתפקיד ראש הממשלה.

דב חנין: בתפקיד ראש הממשלה הוא מתעסק עם דברים אפילו יותר כבדים מחוקי העזר העירוניים של עיריית תל-אביב–יפו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אישור חוק עזר עירוני לא יכול להגיע למליאת הממשלה.

דב חנין: חוק עזר עירוני צריך להיות מאושר בעירייה.

דב חנין: הסמכות של שר הפנים לעסוק בנושא היא סמכות מאשררת.

דב חנין: להביא את חוקי העירייה, חוקי העזר של עיריית תל-אביב, לדיון בממשלה?

דב חנין: אין לכם במה לעסוק?

דב חנין: פתרתם כבר את רוב הבעיות האמיתיות?

דב חנין: אלה הם הנושאים שהממשלה באמת צריכה לעסוק בהם?

דב חנין: תתביישו לכם.

דב חנין: ממשלת נתניהו היא ממשלה פושטת רגל.

דב חנין: אין לה יכולת לפתור אפילו את הדברים הפשוטים ביותר.

דב חנין: אפילו חוקי עזר עירוניים, אי-אפשר ששר הפנים יטפל בהם, וצריך להביא את הנושא למליאת הממשלה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, טוב שהכנסת הביעה היום אי-אמון בממשלה הכושלת הזאת.

דב חנין: זו ממשלה שלא מסוגלת לתפקד, לא מסוגלת לתת פתרונות, אפילו בחוק עזר עירוני היא לא מסוגלת לטפל כמו שצריך.

דב חנין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן – אחריו.

נורית קורן: אני רק מבקשת, חברי הכנסת, בבקשה, קצת יותר שקט.

עפר שלח: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי הכנסת, הכנסת הזאת באמת מגיעה לשיאיה, כשהיום מחליטים להעביר או מבקשים מאתנו להעביר העברת סמכויות משר פנים שאיננו קיים.

עפר שלח: עד כדי כך.

עפר שלח: הרי ראש הממשלה, בסופו של דבר, הוא גם שר הפנים, נוסף על היותו שר החוץ, שר התקשורת, שר ה-?

עפר שלח: חבר הכנסת פרי?

עפר שלח: שר הכלכלה, שכחתי, כמובן.

עפר שלח: וזה רק בזמן שאנחנו מדברים.

עפר שלח: לך תדע.

עפר שלח: אנחנו – – –

חיים ילין: שר לשיתופי פעולה.

עפר שלח: הוא גם השר לשיתוף פעולה אזורי, ובקרוב יכול להיות שיהיה שר הפריפריה.

עמר בר-לב: שיתוף פעולה בין המשרדים.

עפר שלח: בדיוק.

עפר שלח: ולכן אני לא מבין למה צריך להעביר סמכויות משר לשר.

עפר שלח: כל הסמכויות מצויות ממילא בידיו של ראש הממשלה.

עפר שלח: אז טוב שהכנסת אמרה בקול רם, לפני דקות אחדות, מה שיש לה לומר על הממשלה הזאת, וטוב שהיא תעשה, כדי שפעם אחת היא תראה לממשלה הזאת שאין-ספור הפעולות של העברת הסמכויות – נבדק ונמצא שבמושב הראשון של הכנסת הזאת רוב הדברים שהממשלה הביאה בפנינו נגעו בהעברת סמכויות.

עפר שלח: פעם אחת נגיד לזה לא.

עפר שלח: נגיד: אתם יכולים לעשות צחוק אולי מעצמכם; מהציבור ומאתנו – לא.

עפר שלח: תודה רבה.

נורית קורן: תודה, תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אנחנו עברנו על זה לסדר-היום, אבל אתם יודעים שהכנסת הביעה אי אמון בממשלה?

יעל גרמן: היום נפל דבר.

יעל גרמן: אני לא חושבת שהיה כדבר הזה – לא בממשלה הזאת, לא בממשלה הקודמת וגם לא בממשלה שקדמה לה.

יעל גרמן: אי-אמון בממשלה.

יעל גרמן: ולא בכדי.

יעל גרמן: אין משילות.

יעל גרמן: אין משילות בממשלה הזאת.

יעל גרמן: הממשלה הזאת לא מסוגלת למשול.

יעל גרמן: היא לא מסוגלת אפילו למצוא טרוריסט, במשך שלושה ימים, שמסתובב בתל-אביב.

יעל גרמן: אפילו את זה היא לא מסוגלת לעשות.

יעל גרמן: ומה היא רוצה?

יעל גרמן: היא רוצה לקחת לידיה את הסמכות של משרד הפנים, שממונה על הרשויות.

יעל גרמן: במקום להעביר את הסמכות לעיריית תל-אביב, שיש לה משילות, ויש לה רציפות, והיא יודעת טוב מאוד מה טוב לאזרחיה.

יעל גרמן: במקום להשאיר לרשויות לנהל את ענייניהן, במקום להשאיר לרשויות לחוקק את חוקי העזר שלהן, מפני שהן יודעות יותר טוב מכל אחד אחר מה טוב לתושבים שלהן, באה הממשלה ואומרת: לא.

יעל גרמן: אני אקח אלי את הסמכויות, ואני אקבע איזה חוק עזר טוב ואיזה חוק עזר לא טוב.

יעל גרמן: אז אני רוצה לומר לממשלה: את לא יודעת לנהל את המדינה, ודאי שלא תוכלי לנהל את העיריות.

יעל גרמן: תשאירי לראשי הערים את הסמכויות שלהם, הם יודעים לנהל את הערים.

יעל גרמן: הם נשארים במשך שנים, הם נבחרים באופן ישיר, הם יודעים מה זו משילות.

יעל גרמן: ולכם, לממשלה, אין – לא משילות, לא רציפות, לא דמוקרטיה.

יעל גרמן: אז מה לכם ולסמכויות של ראשי הערים?

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

נורית קורן: חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

חיים ילין: אני יכול לקחת גם את הזמן של גרמן?

חיים כץ: קח גם את שלי.

נורית קורן: של גרמן – ממש לא.

נורית קורן: נא לעמוד בזמנים.

חיים ילין: את שלך אני לא צריך, חיים.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, תודה.

נורית קורן: בבקשה.

חיים ילין: כנסת נכבדה, לפני 15 שנה, אחד מחברי הכנסת של הקואליציה אמר על ה"קסאם" שזה צינור מעופף ואין מה להתרגש מזה; היום הטילים מגיעים עד חדרה.

חיים ילין: כשלמשטרת צרפת לקח ארבעה ימים, חמישה ימים, ללכוד את חוליית המחבלים שפגעה בפריז ועשתה את המעשה שעשתה, כולם עלו לטלוויזיה ואמרו – מה אמרו?

חיים ילין: אנחנו יודעים יותר טוב מכולם, אנחנו נלמד אתכם.

חיים ילין: היהירות הזאת – האליטיזם הזה פוגע בנו, ואף אחד לא מבין את זה.

חיים ילין: כבר ארבעה ימים מחפשים אותו, אבל אני לא מאשים לא את המשטרה ולא את השב"כ.

חיים ילין: המשטרה ושב"כ וצה"ל הם כלים שמבצעים מדיניות.

חיים ילין: וכשלמעלה מי שיושב וקובע את המדיניות הוא לא קובע, אז אנחנו בבעיה קשה מאוד.

חיים ילין: ראש הממשלה מודיע שיש עוד מדינה במדינת ישראל; שלוש מדינות – הוא מחלק את המדינה לשלוש מדינות: שתי מדינות שאנחנו מכירים, ועכשיו יש מדינה שלישית – מדינת הישראלים הערבים בתוך מדינת ישראל.

חיים ילין: הוא לא מחלק את ירושלים, הוא רק מחלק את מדינת ישראל לשלוש.

חיים ילין: כי בצה"ל הכול מחלקים לשלוש.

חיים ילין: הוא כנראה למד את זה, וכך הוא עושה זאת.

חיים ילין: אבל איפה אנחנו, חברים יקרים?

חיים ילין: איפה נמצא ראש הממשלה?

חיים ילין: במקום לבוא, לתפוס מנהיגות, הוא עשה את אותו תרגיל של "צוק איתן" – השאיר אותנו שם.

חיים ילין: לבד.

חיים ילין: ככה הוא משאיר את תושבי תל-אביב.

חיים ילין: תושבי תל-אביב – המזל, שיש להם ראש עיר שלקח מנהיגות.

חיים ילין: כרגיל.

חיים ילין: אם השלטון המקומי לא לוקח מנהיגות, אז מי ייקח?

חיים ילין: ונכון הוא עשה; נכון הוא עשה שהשאיר את מוסדות החינוך פתוחים.

חיים ילין: כי כשסוגרים מוסדות חינוך, אין אפשרות להורים לקבל החלטה, רק להישאר בבית.

חיים ילין: כשפותחים, יש להורים אפשרות לשלוח – או לא; זו כבר האחריות שלהם.

חיים ילין: אבל במקום לחבק את תושבי תל-אביב, ואת מדינת ישראל, להרגיע, להודיע להם שזה בסדר שמפחדים; אין מצב כזה שאנחנו חסיני פחד.

חיים ילין: אין מצב כזה.

חיים ילין: אבל אנחנו נתגבר, אנחנו נהיה יחד – הוא ממשיך לפצל את העם הזה, לא מחבק אותו, והוא ממשיך כראש ממשלה לעשות מה שהוא עשה כשהיה ראש האופוזיציה: לבוא, לרדוף אחרי המצלמות, להדליק את הנר, אבל כולם יודעים שזאת הצגה, הצגה אחת גדולה – –

נורית קורן: נא לסיים.

חיים ילין: – – הצגה של ניתוק מוחלט מהעם, וחוסר הבנה מה המשמעות של חוסן – –

נורית קורן: תודה רבה.

חיים ילין: – – במנהיגות במדינת ישראל.

חיים ילין: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

נורית קורן: חברים, אם אפשר, קצת יותר שקט, בבקשה.

נורית קורן: ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

תמר זנדברג: חברות וחברים, תודה, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להגיד שני דברים, אחד למהות ואחד לפרוצדורה, וגם למה המהות והפרוצדורה במקרה הזה קשורות אחת לשנייה.

תמר זנדברג: קודם כול, יש לנו כאן פרוצדורה נדירה – חוק-יסוד: הממשלה מאפשר לשר להעביר את – או למעשה לכנסת להצביע על העברת סמכות משר אל מליאת הממשלה.

תמר זנדברג: זה דבר חריג, זה דבר יוצא דופן, ששר לא יפעיל את סמכותו שבתחום אחריותו, שבתחום המנדט של המשרד שלו, והסמכות הזאת לא תעבור לשר אחר, כדרך קבע, כמו שקרה פה במקרים רבים אחרים, שתחומי אחריות עוברים ממשרד למשרד, משר לשר, אלא הסמכות בעצם מופקעת ועוברת למליאת הממשלה.

תמר זנדברג: התקדים היחיד לזה, שקרה דבר כזה, היה בנושא מתווה הגז, וגם שם הוא היה עקום, וגם שם כולנו ליווינו – איך הוא קרה ובדיוק למה אותו שר לא יכול היה או לא רצה, מכל מיני סיבות, להפעיל את סמכותו.

תמר זנדברג: אותו דבר עכשיו חוזר כאן.

תמר זנדברג: עכשיו, אני שואלת את עצמי: מה קרה?

תמר זנדברג: כל פעם שלשר לא נוח, לא בא לו, מסיבה פוליטית, לקבל הכרעה, כי אולי זה ירגיז את אלה ואולי זה ירגיז את אלה – אז נעשה אחריות מבוזרת?

תמר זנדברג: נפזר את האחריות?

תמר זנדברג: עכשיו זה לא השר, זה כל הממשלה; נתחלק באחריות?

תמר זנדברג: ככה הולכת להיות מעכשיו קבלת ההחלטות בממשלת ישראל?

תמר זנדברג: אז שר הפנים הקודם – וכל זה בשעה שאפילו אין שר – שר הפנים הקודם שעזב פה את הכנסת רק לא מזמן מצא לעצמו איזה ניגוד עניינים נורא נוח: הוא קיבל תרומה של לא יודעת כמה מבעל מכולת, אז עכשיו אסור לו לקבל החלטות בנושא מכולות.

תמר זנדברג: השר עזב, ועכשיו הממשלה תחליט במקום משרד הפנים; איפה נשמע כדבר הזה?

תמר זנדברג: וכנראה במקרה הזה הפרוצדורה מצביעה גם על מהות מאוד מאוד בעייתית, כי יש לנו כאן

תמר זנדברג: חוסר יכולת שנובע מחוסר רצון לקבל פעם אחת ולתמיד הכרעה ברורה שתסביר לנו מהי דמותה של השבת הישראלית.

תמר זנדברג: תחבורה ציבורית אנחנו לא מסכימים להפעיל, זה סטטוס-קוו.

תמר זנדברג: לא חשובים כל אלה שאין להם רכב פרטי, שלא יכולים לנסוע, נשאיר אותם בצד; לא חשובה העובדה שהתחבורה הציבורית מקרטעת ומתקשה להתקדם כאשר היא מושבתת כל כך הרבה זמן מהשנה – לא, תחבורה ציבורית זה סטטוס-קוו.

תמר זנדברג: שר התחבורה יכול לנסוע באוטו שלו, כל שרי הממשלה ייסעו באוטו שלהם, תחבורה ציבורית לציבור – לא.

תמר זנדברג: אבל חנויות בשבת – הצעת חוק של מיקי זוהר שתעלה כאן ביום רביעי – זה כן.

תמר זנדברג: כלומר, יש לנו סטטוס-קוו, אנחנו יכולים לשנות אותו, אבל רק לכיוון אחד; לכיוון השני – לא, אי-אפשר.

תמר זנדברג: וכאשר אנחנו מבקשים משר הפנים להתמודד עם הכרעה שאומרת – בית-משפט שאומר – ישראבלוף, ויש לנו פה שאלה, באמת, מה נעשה, איך נקבע את דמותה של השבת, איזה אופי ניתן לה.

נורית קורן: נא לסיים.

תמר זנדברג: השר לא יכול לקבל החלטה, חייבים להעלות את זה למליאת הממשלה.

תמר זנדברג: אני חושבת שמדובר כאן בבושה, מדובר כאן בביזיון.

תמר זנדברג: במקום שפעם אחת ולתמיד נקיים את הדיון על השבת הישראלית, אנחנו נמשיך להעביר את הכדור מיד ליד, משר לממשלה – –

נורית קורן: תודה רבה.

תמר זנדברג: – – מהצעת חוק פרטית לסטטוס-קוו, ונישאר כולנו תקועים.

תמר זנדברג: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

נורית קורן: ואחריו – חבר הכנסת רוברט אילטוב.

אילן גילאון: גברתי, שר הרווחה מייצג את הממשלה ומדבר בטלפון; תגידי לי, גברתי – –

נורית קורן: כן.

אילן גילאון: – – זה פשוט התחיל להיות משעמם, ותסלחי לי, לצאת לנו מכל החורים, כל הסמכויות האלה שאתם מעבירים כל שבוע.

אילן גילאון: ובכלל, בשביל מה?

אילן גילאון: זה הפך לניג'ס, הדבר הזה.

אילן גילאון: אתם רוצים למנות ראש עירייה למדינת ישראל?

אילן גילאון: סבבה, זה רעיון טוב מאוד, זה כנראה מה שראש הממשלה רוצה.

אילן גילאון: לא, הוא רוצה להיות ארדואן או פוטין, כי הוא מרכז את כל התיקים, והוא מעביר כמו משחק מחניים עלוב – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

קריאות: – – –

אילן גילאון: – – את הסמכויות ממקום למקום – – –

רוברט אילטוב: הוא לא יכול – – –

אילן גילאון: – – – ומעביר את הסמכויות ממקום למקום.

אילן גילאון: עכשיו, בשביל מה?

אילן גילאון: הרי אתם הממשלה הכי ניג'סית שהייתה פה, שלא לומר ממשלה מאוננת כל הזמן, תסלחו לי.

אילן גילאון: חבורה, באמת, של אנשים שלא מסוגלים לעשות את הדבר העיקרי שלשמו באתם, חוץ מאשר להפחיד, חוץ מאשר להפריד ולמשול.

אילן גילאון: למה אתם זקוקים להעברת הסמכויות האלה?

אילן גילאון: מה תעשו עם זה?

אילן גילאון: אני מדבר לממשלה הריקה הזאת, אבל בטח – אתה, אל תברח.

אילן גילאון: בוא, בוא, בוא, בוא, בוא.

נורית קורן: הנה, השר נמצא.

נורית קורן: השר נמצא.

אילן גילאון: בוא, או שזה – – –

חיים כץ: דבר.

חיים כץ: אני מקשיב לך.

נורית קורן: כן.

אילן גילאון: זה במקום של – מתי הדברים האלה קורים, גברתי?

אילן גילאון: כאשר התרסקו כל אמות הספים של הדמוקרטיה.

אילן גילאון: אנחנו מדברים על מדינה יהודית ודמוקרטית – נדמה לי שאת המשמעות של דמוקרטית אנחנו ממש ממש לא מבינים.

אילן גילאון: ואכן, כל שבוע אנחנו מעבירים סמכויות מפלוני לאלמוני, משר הכלכלה לשר התקשורת, ומשר התקשורת לשר הפנים, ומשר הפנים לשר האחר, ומסתבר, כמו "נחום-תקום", שראש הממשלה הוא כל השרים האלה.

אילן גילאון: פשוט הפלא ופלא.

אילן גילאון: עכשיו, באופן רציני רגע – – –

מיקי לוי: את שר החוץ שכחת.

אילן גילאון: שר החקלאות.

מיקי לוי: לא, החוץ, חוץ.

אילן גילאון: שר החקלאות בעיקר עוסק בטרנספר חתולים, לא בעניינים שכאלה.

אילן גילאון: הוא לא עוסק בחקלאות, וכנראה גם הסמכויות האלה, חבר הכנסת מיקי לוי, יועברו לשר אחר, שגם הוא בסופו של דבר יהיה ראש הממשלה.

אילן גילאון: כי הבבושקה הזאת של ראש הממשלה, שבתוכה אתה מוצא את שר הפנים ואתה מוצא את שר התקשורת ואתה מוצא כל שר אפשרי – למה צריך, גברתי, להעביר סמכויות?

אילן גילאון: הרי זה דבר שטות להתערב בענייניה של תל-אביב היום.

אילן גילאון: ונניח שמחר יתחלף השלטון, גברתי, והשמאל יגיע סוף-סוף אל השלטון, מה יקרה אז?

אילן גילאון: נהפוך את כל ההחלטות האלה וניקח את כל הסמכויות, ואנחנו נדכא עד עפר את כל ההחלטות האפשריות במדינה?

אילן גילאון: ולכן אני אומר, חברים יקרים, מר ביטחון, אתה לא נותן שום דבר, אתה לא מממש את האגרה שעבורה אזרחי מדינת ישראל שילמו לך, כי ביטחון אין, ואנחנו רואים את זה בכל מקום.

אילן גילאון: אז מה אתה עושה עכשיו?

אילן גילאון: מה אתה עושה עם כל הסמכויות האלה?

אילן גילאון: אתה מעביר מהאחד לשני כדי לבנות את מתווה הגז שלך, לעשות את עניין השבת שלך.

אילן גילאון: חבל על הזמן, חבר'ה, לכו הביתה, הרי 43 חבר'ה כבר הצביעו בעד – 42 פה, או משהו כזה.

אילן גילאון: פשוט תעופו מהעיניים, לכו הביתה, כי באמת אתם חבורה של חדלי אישים, ותתחילו להפנים את הרעיון הזה.

נורית קורן: תודה, תודה.

אילן גילאון: יש לי עוד כמה סופרלטיבים, אבל אני לא אגיד אותם.

נורית קורן: כן.

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: מה?

אילן גילאון: שכחתי משהו?

זהבה גלאון: – – – אין שר הפנים.

אילן גילאון: אה, אין? היה אבל?

אילן גילאון: אני לא זוכר מי היה.

זהבה גלאון: היה.

זהבה גלאון: אמרו שהוא בניגוד עניינים.

זהבה גלאון: למה מעבירים?

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: לא, כי ראש הממשלה הוא בניגוד עניינים גם כן.

נורית קורן: תודה רבה.

אילן גילאון: הוא בניגוד ענייניה של מדינת ישראל.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

נורית קורן: אבקש מחבר הכנסת רוברט אילטוב – בבקשה.

רוברט אילטוב: חבר הכנסת אילן גילאון, זה לא בבושקה, זה מטריושקה.

אילן גילאון: מטריושקה – – –

נורית קורן: העיקר הכוונה.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר – אני מקווה שהוא יֵצא, אז יהיה לי קצת יותר זמן לדבר.

רוברט אילטוב: כן.

נורית קורן: כן, קצת יותר.

נורית קורן: אני מבקשת מהשר להיכנס חזרה.

רוברט אילטוב: את יכולה בינתיים לעצור את השעון – –

נורית קורן: כן.

נורית קורן: אני אעצור, שאחר כך לא יהיה – – –

רוברט אילטוב: – – ואני אדבר בניחותא על הרבה מאוד נושאים מעניינים.

נורית קורן: חבר הכנסת – אני מבקשת מהשר להיכנס חזרה, בבקשה.

רוברט אילטוב: כבוד השר, חזרת אלינו?

רוברט אילטוב: אפשר להתחיל מחדש?

חיים כץ: למה?

חיים כץ: עזבתי אותך?

חיים כץ: אדוני, אני עזבתי אותך?

רוברט אילטוב: עכשיו אני מתחיל מחדש.

רוברט אילטוב: כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו עדים היום להתפוררות של הקואליציה החרדית שקמה.

רוברט אילטוב: אני חושב שהקואליציה החרדית, מאז קמה – אפשר לקרוא לה "חרדית לא לאומית" – מאז קמה בכלל מדינת ישראל, הקואליציה הזאת בעצם נבנתה עוד הרבה לפני מערכת הבחירות.

רוברט אילטוב: היא נבנתה עוד בקדנציה הקודמת, בסוף הקדנציה, בהבטחות שניתנו מראש.

רוברט אילטוב: ובעצם היום אנחנו רואים את ההבטחות האלה מתקיימות, אם בהעברת סמכויות, אם בביטול הסטטוס-קוו בתחום דת ומדינה, בפגיעה באותם האנשים שעובדים, משלמים מס, משרתים בצה"ל, עובדים קשה, סוחבים הכול על הגב – עדיין ממשיכים לפגוע בהם מיום ליום, ואני חושב שהדבר הזה הוא פשוט פגיעה בסטטוס-קוו.

רוברט אילטוב: בינתיים, במקום לאחד את העם, אנחנו בעצם מפלגים את העם, נותנים לאנשים החילונים לעשות יותר ולחרדים לעשות פחות.

רוברט אילטוב: ואנחנו בעצם באים עכשיו אל אותם אנשים שעובדים כל השבוע ורוצים לנוח בסוף השבוע, סוגרים להם את הערים, סוגרים להם את החנויות, סוגרים להם את מקומות הבילוי.

רוברט אילטוב: וכנראה זאת הממשלה, לא הלאומית, אלא החרדית היחידה שקמה במדינת ישראל, שמאז הקמתה פגעה הכי הרבה באותה קבוצת האנשים החילונים שעובדים, עובדים קשה.

רוברט אילטוב: דרך אגב, כבוד השר, אתה חלק מאותם האנשים החילונים, וחבל מאוד שאתה לא קם וזועק.

רוברט אילטוב: ואנחנו יודעים שכשאתה קם וזועק ואתה אומר משהו באותה מפלגה, הליכוד, שבעצם מסרה את כל המפתחות למפלגות החרדיות – אתה בעצם יושב ושותק, והפגיעה בסטטוס-קוו נמשכת מיום ליום.

רוברט אילטוב: אמרתי שבעצם הפגיעה בסטטוס-קוו נקבעה עוד לפני מערכת הבחירות בהתחייבות של ראש הממשלה לאותן המפלגות החרדיות.

רוברט אילטוב: אנחנו ראינו שחלק מהחוקים שבעצם קידמנו כדי להשוות את השוויון בנטל בין כל האוכלוסיות, כדי שכולם יישאו בנטל – אנחנו בעצם ראינו את התהליך מייד אחרי הבחירות, וגם בהסכמים הקואליציוניים, שמענו שיש התחייבות למפלגות החרדיות, ובעצם אותו ציבור, רוב הציבור החילוני, הימני, הלאומי שהצביע למפלגת ליכוד, בעצם נפגע יום למחרת מערכת הבחירות.

רוברט אילטוב: הדבר הזה הוא בלתי נסבל, ואני מקווה מאוד שהציבור יבוא חשבון עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו; אותו ציבור חילוני, לאומי, שעובד, משלם מס, משרת בצה"ל.

רוברט אילטוב: אנחנו כמובן מתנגדים לאותה מערכת של העברת סמכויות כדי לפגוע בציבור החילוני.

רוברט אילטוב: אנחנו מתנגדים להעברת הסמכויות שהיום נעשית, ואנחנו כמובן מתנגדים, ואנחנו גם רואים שזה שיש דיל עם המפלגות החרדיות והממשלה היא חרדית זה לא עוזר לה, והיא נופלת בהצעת אי-אמון.

רוברט אילטוב: וזה התהליך, כנראה, גפני, ואני מאוד מכבד אותך באופן אישי – –

משה גפני: – – –

רוברט אילטוב: – – אבל אני לא יכול להסכים עם כל מה שאתם עושים בפגיעה בסטטוס-קוו.

נורית קורן: נא לסיים.

רוברט אילטוב: כשאתם רוצים סטטוס-קוו, זה סטטוס-קוו, וכשהחילונים רוצים סטטוס-קוו, סטטוס-קוו לא קיים.

נורית קורן: תודה.

רוברט אילטוב: אנחנו כמובן מתנגדים להעברת הסמכויות.

נורית קורן: חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לדבר עם חברי – – –

נורית קורן: אני מבקשת רק שקט בצד השמאלי של האולם.

נורית קורן: בבקשה.

מאיר כהן: אני רוצה לדבר אל חברי ראשי הערים, שחלקם, לפחות, מקשיבים לשיח ורואים את עזות המצח של ממשלת ישראל והעומד בראשה.

מאיר כהן: ראשי הערים, כמו שאת יודעת, יעל, הם הזרוע המבצעת של ממשלת ישראל.

מאיר כהן: הם אלה שנמצאים בשטח, ובעצם הם קבלן הביצוע של ממשלת ישראל.

מאיר כהן: ובמקום לכבד אותם, אדוני ראש הממשלה, אתה, בחוצפה חסרת תקדים, מקבל החלטות להעביר סמכויות של שר הפנים, לגעת במכניזם מאוד ברור, מאוד מוצק, מאוד נכון, שהשיח של ראשי הערים הוא עם שר הפנים, ולוקח את הדבר הזה לראש הממשלה, כאילו זאת מדינה טוטליטרית.

מאיר כהן: אחד ההיגדים לקיומה של מדינה טוטליטרית – שהמנהיג בכל הזדמנות חולש על עוד תחום, ועוד תחום, ועוד תחום, וממשלה שלמה, של שרים טובים, ואנשים בקואליציה, שהם אנשים מצוינים, הולכים אחריו בלי שום מחשבה.

מאיר כהן: מי באמת צריך את העברת הסמכויות הזאת?

מאיר כהן: זה מה שיש לך לעשות, אדוני ראש הממשלה?

מאיר כהן: להתעסק בשבת?

מאיר כהן: זה הדבר הדחוף היום, כשהצפון בוער, כשהרחובות בוערים?

מאיר כהן: ביום כזה, מה שחשוב לממשלת ישראל זה להביא העברת סמכויות משר הפנים לראש הממשלה?

מאיר כהן: זה לנהוג כמנה

מאיר כהן: גם של כבאים.

מאיר כהן: כך הממשלה הזאת נוהגת, חברי הטוב אלי אלאלוף, מורי ורבי בהרבה מאוד דברים.

מאיר כהן: באמת, אני אומר את זה מעומק הלב, אל תיתנו יד לכאלה דברים.

מאיר כהן: מסתכלים עלינו.

מאיר כהן: באמת, זה מה שצריך?

מאיר כהן: תשאירו את כבודם של ראשי הערים, תשאירו גם את כבודו של ראש הממשלה.

מאיר כהן: יהיה שר פנים, ימשיך בשיח שלו עם ראשי הערים, זה מה שצריך.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי, אחרון הדוברים.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת, בצד השמאלי של האולם – שקט, זה מאוד מפריע.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי חברות הכנסת, יש כמה דברים מופרכים ומקוממים בהעברת הסמכויות הזאת.

מרב מיכאלי: קודם כול, זאת העברת הסמכויות המי-יודעת-כמה שעשינו בממשלה הזאת מאז קומה.

מרב מיכאלי: פשוט אי-אפשר לתאר.

מרב מיכאלי: לא פלא שהממשלה כל כך לא מתפקדת.

מרב מיכאלי: לדעתי אף אחד – באמת – אין דרך לדעת מי עושה מה, מי ממונה על מה.

מרב מיכאלי: המשרדים הם חצאי סמכויות.

מרב מיכאלי: באמת, זה נראה כמו יצורים כאלה עקומים, שאין להם ידיים ואין להם רגליים, והנה עוד אחת כזאת.

מרב מיכאלי: אבל אולי הכי מוציא מהדעת זה שהשבת, השבת הקדושה של עם ישראל, שנאמר עליה: יותר מששמרו בני ישראל ובנות ישראל על השבת, שמרה היא עליהם – השבת היא מסחרה, נהייתה.

מרב מיכאלי: מסחרה.

מרב מיכאלי: כן, אדוני חבר הכנסת אלאלוף, לא פחות מזה.

מרב מיכאלי: מסחרה.

מרב מיכאלי: לא נוח לחלוקת התפקידים והסמכויות והתיקים בתוך הממשלה, אז השבת עוברת מיד ליד.

מרב מיכאלי: זה אי-אפשר אתה, אולי נעביר אותה ליום ראשון?

מרב מיכאלי: למה להסתפק ולהעביר אותה ממשרד הפנים אל הממשלה באופן כללי?

מרב מיכאלי: זה ביזוי מוחלט של ההתייחסות של הממשלה הזאת לשבת.

מרב מיכאלי: פשוט, מבוכה נוראה.

מרב מיכאלי: עכשיו מה, גם ביום רביעי אתם הולכים להביא חוק שהולך לאיים על בני ובנות ישראל ששמרו, כל אחת בדרכה, על השבת, בשנת מאסר, אם חלילה זה לא יתנהל לפי מה שמיקי זוהר רוצה.

מרב מיכאלי: והכאב הוא כאב אמיתי, ולא צחוק, אדוני.

מרב מיכאלי: השבת יקרה לעם ישראל, היא יקרה לי.

מרב מיכאלי: אני יכולה להגיד באופן אישי, השבת היא אחת המתנות הגדולות ביותר שיש.

מרב מיכאלי: העובדה שזה יום המנוחה במדינת הלאום של העם היהודי, יום המנוחה הוא היום היהודי, השבת – באמת, היא מתנה אדירה.

מרב מיכאלי: זאת הפרהסיה שלנו.

מרב מיכאלי: ואתם, פשוט, בועטים אותה ממשרד למשרד.

מרב מיכאלי: אי-אפשר להאמין.

מרב מיכאלי: ולסיום, חבר הכנסת דרעי, השר הממונה על הפריפריה, הנגב והגליל, ששמועות אומרות שמעבירות עכשיו את הסמכויות האלה של השבת ממשרד הפנים אל הממשלה, כי אומרות שאתה אמור להיות שר הפנים הבא ואולי לא תרצה להתעסק עם השבת, צריך להגיד – – –

אריה מכלוף דרעי: רק שתדעי שאת ההחלטה הזאת הממשלה קיבלה כאשר השר סילבן שלום היה עדיין שר הפנים.

אריה מכלוף דרעי: סליחה שאני מקלקל לך את התיאוריה.

מרב מיכאלי: אני אמרתי שמועות, אני – אין לי תיאוריה, אני.

אריה מכלוף דרעי: לא משנה, אלה העובדות.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד, גם אם קיבלה וגם אם לא קיבלה, אדוני השר דרעי.

מרב מיכאלי: אני, שאתה יודע שאני רואה בכל חלקי החברה הזאת שותפים שלי, אחיות ואחים שלי, בני ובנות העם שלי, אני תמיד אמרתי: חברי הכנסת החרדים הם מגזריים?

מרב מיכאלי: מה פתאום?

מרב מיכאלי: אני מכירה אותם, אני יודעת כמה הם דואגים לכלל עם ישראל.

מרב מיכאלי: אני יודעת איך חבר הכנסת לשעבר אברהם מיכאלי שוקד על חוקי החירום.

נורית קורן: חברי הכנסת, חברי הכנסת.

נורית קורן: יש לך עוד כמה דקות, אני אתן לך.

נורית קורן: סליחה, חברי הכנסת, אני מבקשת שקט.

נורית קורן: תודה.

מרב מיכאלי: אני יודעת עד כמה חברי הכנסת החרדים מחויבים לטובת כלל הציבור בישראל, כמה חבר הכנסת לשעבר אברהם מיכאלי שוקד על ביטול חוקי החירום; איך חבר הכנסת יעקב מרגי מנהל ביד רמה את ועדת החינוך; איך חבר הכנסת איציק כהן דואג ממקום שבתו כסגן שר האוצר לאינטרסים רבים ושונים, ועוד דוגמאות רבות.

מרב מיכאלי: אז מה אתם באים ואומרים – שר פנים חרדי לא יכול להיות ממונה על השבת – –

נורית קורן: נא לסיים.

מרב מיכאלי: – – לרווחת כל הציבור בישראל?

מרב מיכאלי: שר פנים חרדי לא יכול, חס ושלום, להיות אחראי לזה שהשבת – כל אחד ואחד בעם הזאת ישמור אותה כמו שהוא והיא מוצאת לנכון?

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

מרב מיכאלי: לא יכול להיות.

מרב מיכאלי: לא מאמינה שזה המצב.

נורית קורן: תודה.

מרב מיכאלי: לא מאמינה, חברי וחברותי, שאתם עושים מהשבת מסחרה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי, אחרון הדוברים, ואחריו יסכם השר יריב לוין, השר המקשר.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת לשבת במקום.

נורית קורן: חברי הכנסת, נא לשבת במקום, ופחות רעש.

נורית קורן: זה מאוד מפריע.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש – –

נורית קורן: אדוני, לרשותך שלוש דקות.

נורית קורן: נא לעמוד בזמן.

אחמד טיבי: – – רבותי השרים, חברי הכנסת, לפני כמה דקות ענה כאן בשם הממשלה השר אקוניס, ואחריו ענה השם שבשמו ענה השר אקוניס – עלה לנאום ראש הממשלה נתניהו.

אחמד טיבי: שניהם – שניהם – ניגנו על אותו כינור של הסתה ושקר.

אחמד טיבי: דיסאינפורמציה שקרית.

אחמד טיבי: השר אקוניס אמר, והצביע על המשותפת, על חברי הכנסת, ואמר – הזכיר את הרצח באיתמר, משפחת פוגל, ואמר שאף אחד לא גינה.

אחמד טיבי: ראה זה פלא – ראה זה פלא, חבר הכנסת אקוניס, כל ראשי הרשימה המשותפת אז, כאן – גם אני, גם חבר הכנסת זחאלקה, גם מסעוד גנאים, כל השאר – עלו כאן על הדוכן הזה וגינו בלשון תקיפה וחד-משמעית, פוליטית ומוסרית, את הרצח באיתמר – את הרצח באיתמר – –

אופיר אקוניס: – – –

אחמד טיבי: – – ואמרנו שילדים הם ילדים.

אחמד טיבי: זאת הייתה עמדה מוסרית, שאני חוזר עליה גם היום.

אחמד טיבי: לאחר מכן עולה ראש הממשלה – לכן אני מצפה ממך, כמו שאמר לך השר אריאל, זה נכון כי הוא היה, אני מצפה ממך לחזור בך מהדברים; אם אתה רוצה, אתה לא חייב – עלה כאן ראש הממשלה וסילף את דבריו של חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שאמר שכל הרשימה המשותפת מוקיעה את הפיגוע שהיה בדיזנגוף; גם חבר הכנסת עודה, גם אני, גם שאר חברי, יום לפני הטפת המוסר של בנימין נתניהו – אמרנו אמירה כי אנחנו עקביים, לא כי הוא מבקש, אנחנו לא חייבים לו כלום – שאמר שחבר הכנסת סעדי כאילו מעודד טרור ומבדיל בין אנשים.

אחמד טיבי: הוא אמר ששם זה אזור תחת כיבוש, זה נכון, אבל הוא אמר – אני, חבר הכנסת סעדי, כך גם כולנו, תומכים במאבק עממי לא אלים; לא אלים.

אחמד טיבי: ולכן הוא, חבר הכנסת סעדי, ואני מחרה מחזיק אחריו, אני קורא לכם לאמץ את קריאת ראש הממשלה, בתנאי שכל הכנסת תתאחד סביב הודעה אחת, שהכנסת על 120 חבריה מגנה, מוקיעה בכל לשון של הוקעה, פגיעה בחפים מפשע, לרבות ילדים, גם בתל-אביב, גם בעזה, לרבות 500 ילדים שנהרגו בעזה.

אחמד טיבי: אתם מוכנים?

אחמד טיבי: או שאפשר לגנות או צריך לגנות רק פגיעה בישראלים, כי מישהו חושב שהדם של ישראלי הוא חשוב יותר, יקר יותר, או שהכאב נמצא בצד אחד?

אחמד טיבי: די לצביעות.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יריב לוין, השר המקשר, נא לבוא לסכם.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אם יואיל חבר הכנסת טיבי לא להיות עם הגב אלינו, גברתי היושבת-ראש – – –

נורית קורן: כן, חבר הכנסת אחמד טיבי, תוכל לשבת במקומך בבקשה?

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לשבת במקומם ולדבר פחות בקולניות.

נורית קורן: חברי הכנסת, אחרי דברי השר אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: בבקשה.

יריב לוין: חבר הכנסת טיבי, ביקשתי פשוט שתהיה עם פניך אלי, כי אני רוצה להתייחס לדברים שאמרת.

יריב לוין: אני אומר לך את האמת, אני חושב שאתה מיתמם.

יריב לוין: רק לפני שבוע, גברתי היושבת-ראש, בהצעת אי-אמון בממשלה שהגיש כאן בשם הרשימה המשותפת חבר הכנסת חאג' יחיא, אני ביקשתי ממנו – חברי הכנסת של יש עתיד אומרים שלא שומעים; אני לצעוק בטח לא אצעק.

יריב לוין: אני לא אצעק.

יריב לוין: רוצים, שיגבירו את המיקרופון.

נורית קורן: חברי הכנסת, אנחנו רוצים לשמוע את השר יריב לוין, ואני מבקשת, חברי כנסת של יש עתיד, אם אתם תבקשו מהאנשים שלכם לשבת – חבר הכנסת שטרן, נא לשבת במקום.

נורית קורן: לשבת במקום, חבריך רוצים לשמוע את השר.

אלעזר שטרן: תאמרי להם; לכי, לכי לשם.

נורית קורן: אני אומר לכולם.

נורית קורן: אני מבקשת, חברי הכנסת, שר האוצר, נא לשבת במקום.

נורית קורן: אני מבקשת מהאנשים בתאים לדבר בשקט, יש פה יותר מדי רעש.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, עכשיו אני בבעיה.

יריב לוין: קודם אמרתי – טוב, נו, אני אגיד מה שאני אגיד, ממילא, מי מקשיב פה, עכשיו – –

נורית קורן: הקשבה מלאה.

יריב לוין: – – חברי הכנסת כהן ופרי ככה הכניסו אותי לפינה.

נורית קורן: יהיה בוחן פתע.

יריב לוין: אבל לא נורא, את רואה, חבר הכנסת טיבי שוב עסוק, והכול בסדר, אין שום סיכוי שהוא יקשיב למה שאני אומר.

נורית קורן: חברת הכנסת תמר זנדברג.

נורית קורן: אני מבקשת מחבר הכנסת משה כחלון, אם אתם יכולים בבקשה להסתובב ולשבת, השר רוצה לומר את דברו, מפלגת יש עתיד רוצים לשמוע את דברי השר, בואו נאפשר להם.

נורית קורן: בבקשה.

יריב לוין: חבר הכנסת טיבי, לפחות מפה נראה שאתה מאוד עסוק, אבל אני אומר לך ברצינות, ואני חושב שזה לא מצחיק, אני כאן בשבוע שעבר בדיון בהצעת אי-אמון שהגיש בשם הרשימה שלכם חבר הכנסת חאג' יחיא, ביקשתי ממנו פעם אחר פעם, פעם אחר פעם, לגנות את אותם טרוריסטים שביצעו פיגועי דריסה, בפרט את אותו טרוריסט שדרס תינוק לא רחוק מכאן, ליד התחנה המרכזית בירושלים.

יריב לוין: הוא סירב, חבר הכנסת טיבי.

יריב לוין: אתה מוכן לגנות?

יריב לוין: הנה, יש לך הזדמנות להוכיח שמה שאמרת קודם זה לא היה רק מה שנקרא מהפה ולחוץ.

יריב לוין: בבקשה.

אחמד טיבי: תבקשו ממני – – –

יריב לוין: הנה, חבר הכנסת טיבי, אני מבקש ממך, אתה מוכן לגנות את הטרוריסט שדרס וניסה לרצוח ולמזלנו – לא הייתי אומר רק, כי הפגיעה היא קשה – פצע תינוק לא רחוק מכאן?

יריב לוין: אתה מגנה אותו, את אותו טרוריסט?

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, אני מציע שנאפשר לחבר הכנסת טיבי לשקול את תשובתו במשך דקה.

אחמד טיבי: אתה לא מנהל בית-ספר ואנחנו לא תלמידים.

אחמד טיבי: תגנה את הרג הילדים בעזה, נראה אותך.

אחמד טיבי: קח עשר דקות, ככה, יאללה, תפאדל.

יריב לוין: חבר הכנסת טיבי, לא תתחמק, אתה מגנה את אותו טרוריסט או לא מגנה אותו?

אחמד טיבי: בבית הזה יש סיעה אחת או שתיים – – –

יריב לוין: אחרי שהטפת כאן קודם מוסר לחברי השר אקוניס?

אחמד טיבי: – – –

יריב לוין: אתה מגנה אותו או לא מגנה אותו?

אחמד טיבי: אתה צבוע.

יריב לוין: אבל אתה יודע, חבר הכנסת טיבי, בוא אני אגלה לך סוד, אם אנחנו כבר מדברים על עזה.

יריב לוין: אני ביקשתי מחבר הכנסת חאג' יחיא לפחות לגנות את אותו רצח פומבי, ברוטלי, ברברי, שמבצעים אנשי ה"חמאס" בתושבי עזה עצמם, שמואשמים על-ידיהם בכל מיני עבירות שונות ומשונות, למשל בעבירה של כביכול שיתוף פעולה עם ישראל – בלי משפט, בלי שום הליך הוגן, באמצע הרחוב, בלי שום זכויות אדם.

יריב לוין: ביקשתי ממנו לגנות, מה אתה חושב שהיה?

יריב לוין: שום דבר.

יריב לוין: אז הנה, חבר הכנסת טיבי, הנה עוד הזדמנות אני נותן לך, אתה מוכן לפחות לגנות את אלה בעזה שרוצחים את העזתים עצמם?

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תראי איזה ריכוז, חבר הכנסת טיבי לא מסיר את עיניו מהנייר.

יריב לוין: כן, חבר הכנסת טיבי, הרי אתה באמת לא יכול להסתכל בעיניים לאף אחד כאן, זה נכון – –

אחמד טיבי: אני שומע, אני בריכוז – – –

יריב לוין: – – לכן אתה כובש את מבטך בטלפון, או בדף, או בשולחן.

יריב לוין: אז אני אומר לך, מכובדי, די לצביעות הזאת, די לחוסר הרצינות הזה, אף אחד לא מאמין, אף אחד לא משתכנע.

יריב לוין: ואני אומר לך, חבר הכנסת טיבי, אנחנו נילחם בטרור, ואנחנו נוקיע, מהבניין הזה, את כל מי שיסרב להיות שותף למלחמה הזאת, שהיא מלחמה על החיים של כולנו.

יריב לוין: תודה רבה.

נורית קורן: חברים, אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: השרים, בבקשה לשבת במקומכם, אנחנו עוברים להצבעה על הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, על החלטתה להעביר לממשלה את הסמכות הנתונה לשר הפנים על-פי סעיף 258 לפקודת העיריות.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 4 בעד הודעת הממשלה – 51 נגד – 43 נמנעים – אין הודעת הממשלה על העברת סמכויות משר הפנים לממשלה נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 51, מתנגדים – 43, אין נמנעים.

נורית קורן: הודעת הממשלה אושרה.

נורית קורן: [מס' מ/952; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ח, עמ' 3918; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ו–2015, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

נורית קורן: יציג את החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

נורית קורן: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להביא בפניכם הצעת חוק מתבקשת, שאין, אני חושב, מישהו שחולק עליה.

ניסן סלומינסקי: כנסת ישראל, הכנסת התשע-עשרה, קיבלה החלטה בחוק שבאה ואומרת שזוגות שמגיעים לשלב שהם רוצים להתגרש, כדי לאפשר להם סיכוי נוסף מצד אחד, ומצד שני כדי לשחרר עומס מבתי-המשפט, כדי לסייע לזוגות ולהורים ולילדים ליישב סכסוכים משפחתיים – – –

נורית קורן: רגע, אדוני חבר הכנסת סלומינסקי, רק רגע.

נורית קורן: חברים, יש כאן יותר מדי רעש.

נורית קורן: אי-אפשר לנהל כך דיון.

נורית קורן: מהבמה זה נשמע נורא.

נורית קורן: אני מבקשת, מי שרוצה לדבר – שיצא, מי שלא – שישב.

נורית קורן: אחרי שחבר הכנסת סלומינסקי יציג את ההצעה אנחנו מצביעים.

נורית קורן: יש רק רשות דיבור לחברת כנסת אחת.

נורית קורן: אני מבקשת מכולם לשבת בשקט.

ניסן סלומינסקי: רבותי, כדי לסייע לזוגות שהגיעו למשבר, ולסייע לילדים, וכדי שלא יצטרכו להגיע לבתי-המשפט, כנסת ישראל התשע-עשרה החליטה להקים יחידת סיוע ליד בתי-המשפט לענייני משפחה ובתי-הדין הרבניים, שהמטרה שלה תהיה לדבר עם הזוגות האלה ולנסות ליישב בדרכי שלום את הסכסוך.

ניסן סלומינסקי: דא עקא, שהחוק הזה היה אמור להיכנס לתוקפו בספטמבר 2015, ומאחר שב-2015, כנראה בשל הבחירות, הממשלה לא הייתה מוכנה, פנתה הממשלה וביקשה לדחות את החלת החוק, את הוראת השעה, ליולי 2016, כדי שהממשלה תוכל להתארגן ולהקים את היחידה הזו על כל שלביה.

ניסן סלומינסקי: לכן מבקשים לדחות את החלת החוק מספטמבר 2015 ליולי 2016.

ניסן סלומינסקי: בוועדת החוקה סירבתי לאשר להם את זה עד שאהיה בטוח שלא תהיה בקשה מצד הממשלה לדחות את זה שוב.

ניסן סלומינסקי: איך אני יכול להיות בטוח שלא ידחו שוב?

ניסן סלומינסקי: ביקשתי בכתב אישור לתאריכים של פרסום כל התקנים הנדרשים, כולל פרסום התקנים של עורכי-הדין שצריכים להיות שותפים ביחידה הזאת, וברגע שקיבלתי את זה, והייתי בטוח שהממשלה מוכנה להפעיל את החוק הזה ביולי 2016, רק אז הסכמתי לאשר את ההארכה.

ניסן סלומינסקי: ועדת חוקה אישרה את זה.

ניסן סלומינסקי: אני הגשתי רוויזיה.

ניסן סלומינסקי: הורדתי את הרוויזיה, והנה יש לנו כל האישורים.

ניסן סלומינסקי: אני פונה לחברי לאשר.

ניסן סלומינסקי: זה חוק חשוב, טוב.

ניסן סלומינסקי: נאשר את הדחייה, כדי שאפשר יהיה להפעיל את זה ביולי 2016.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אין הסתייגויות להצעת החוק הזאת, ויש רשות דיבור לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

נורית קורן: היכן היא?

נורית קורן: חברת הכנסת מרב מיכאלי, את רוצה לנצל את רשות הדיבור?

נורית קורן: חברים, אחרי דבריה של חברת הכנסת מרב מיכאלי אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי היושבת-ראש, אני רק רוצה להגיד שההצבעה שתתקיים עכשיו, אנחנו נתמוך בה, משום שהמצב הקיים הוא מצב שערורייתי, שאסור שיקרה במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: החוק הזה הוא למעשה בתוקף היום, הוא בתוקף כבר מאמצע ספטמבר, והוא לא מיושם.

מרב מיכאלי: זה מצב שאנחנו, בתור כנסת, לא יכולות ולא יכולים לשאת – שיש חוק שהכנסת העבירה, נתנה תשעה חודשים לממשלה להיערך אליו, והממשלה כשלה כישלון חרוץ בזה.

מרב מיכאלי: אגב, לא נעים להגיד, הרבה מפני שהיא פשוט לא מתפקדת.

מרב מיכאלי: חוק שהוא חוק ממשלתי, שיש לי הזכות שהחוק שלי ושל שולי מועלם ושל עליזה לביא מוצמד אליו, דבר שיהיה בבחינת הצלת נפשות לזוגות מתגרשים, למשפחות, לילדות וילדים, והממשלה, פשוט באיזו אוזלת יד, חוסר אונים, ובאמת – בואו נעביר עוד כמה סמכויות ממשרד למשרד בשביל לשפר את התפקוד של הממשלה.

מרב מיכאלי: אז עכשיו אנחנו נצביע על דחיית תחילת החוק בעוד כמה חודשים.

מרב מיכאלי: יש הבטחה של המשרדים, כמו שאמר חברי יושב-ראש ועדת החוקה מר סלומינסקי, שייכנס לתוקף ביולי 2016, ובואו כולנו נחזיק אצבעות שהממשלה תעשה את העבודה שלה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

נורית קורן: אנחנו מצביעים על החוק כמקשה אחת.

נורית קורן: הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ו–2015 – בבקשה, הצבעה.

נורית קורן: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–3 – 77 נגד – 2 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

נורית קורן: בעד – 77, שניים מתנגדים, אין נמנעים.

נורית קורן: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

נורית קורן: לפרוטוקול אנחנו מוסיפים את חבר הכנסת דוד ביטן, שכן משהו לא היה טוב בהצבעה.

נורית קורן: אנחנו רוצים לעבור להצבעה בקריאה שלישית, בבקשה.

נורית קורן: אנחנו מצביעים בקריאה שלישית על הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ו–2016.

נורית קורן: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 77 נגד – 3 נמנעים – אין חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ו–2016, נתקבל.

נורית קורן: בעד – 77, שלושה מתנגדים.

נורית קורן: החוק עבר בקריאה שלישית, והוא ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

נורית קורן: [מס' מ/986; "דברי הכנסת", חוב' י', עמ' 7633; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

נורית קורן: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 216), התשע"ו–2015, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

נורית קורן: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

נורית קורן: חבר הכנסת משה גפני, בוא בבקשה להציג את החוק.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, אדוני שר האוצר, שרים, חברי כנסת, אני מבקש להציג בפני מליאת הכנסת הצעת לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 216).

משה גפני: הצעת החוק הזו היא הצעה שמפחיתה את מס החברות מ-26.5% ל-25%.

משה גפני: האמת היא שאני בקדנציה הקודמת שלי בוועדת הכספים הפחתתי את מס החברות ב-1%, אבל הפחתנו גם את מס ההכנסה.

משה גפני: בקדנציה הקודמת העלו את מס החברות מ-25% ל-26.5%.

משה גפני: עכשיו מבקשת הממשלה ומבקש שר האוצר להפחית את מס החברות מ-26.5% ל-25%.

משה גפני: להצעת החוק הזו הוגשו הסתייגויות.

משה גפני: אני מבקש לדחות את ההסתייגויות ולאשר את החוק בקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: תודה רבה.

זהבה גלאון: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים – – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להסתייגויות.

נורית קורן: בחוק הזה יש כמה הסתייגויות.

נורית קורן: לסעיף 1 אין הסתייגויות, אבל לסעיף 2 בחוק יש הסתייגויות.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו, בסיעת מרצ, נצביע נגד הצעת החוק.

זהבה גלאון: התפלאתי לשמוע את חברי חבר הכנסת גפני, שבדיון בוועדה אמר שההסתייגות שאנחנו מציגים כאן בשם האופוזיציה, או חלק מהאופוזיציה – המחנה הציוני, מרצ והרשימה המשותפת – למס חברות דיפרנציאלי – אמר חבר הכנסת גפני שזאת הסתייגויות מצוינת.

זהבה גלאון: אני לא מבינה, אדוני, למה אתה מבקש לדחות את ההסתייגויות?

זהבה גלאון: את מי הולכת לשרת הצעת החוק הזאת, אדוני?

זהבה גלאון: את מי הולכת לשרת הצעת החוק הזאת?

זהבה גלאון: החוק הזה הולך להקל על התאגידים במקום על האזרחים.

זהבה גלאון: החוק הזה הולך לעזור לאותן קבוצות גדולות במשק שגם ככה נהנות מפטורים.

זהבה גלאון: במקום לקחת את הכסף הזה ולהשקיע אותו בהגדלת הסיוע לאוכלוסיות מוחלשות ובשיפור השירותים החברתיים, אנחנו עכשיו נותנים מתנות חסרות היגיון לתאגידים הגדולים?

זהבה גלאון: עכשיו, אני הייתי מבינה, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אם היית עומד כאן ואומר שהצעד הזה אולי נועד לעודד את העסקים הקטנים והבינוניים – אז נניח.

זהבה גלאון: אבל למה לצ'פר את החברות הגדולות?

זהבה גלאון: למה להוריד מס שווה לכולם?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, ההסתייגות שלנו אומרת לאמץ מודל שקיים במדינות אירופה, וזה עובד במדינות אירופה.

זהבה גלאון: בהרבה ממדינות אירופה יש מס חברות פרוגרסיבי.

זהבה גלאון: זאת אומרת, זה מס דיפרנציאלי, שבמסגרתו חברות בעלות מחזור עסקים קטן יותר משלמות מס נמוך יותר מחברות בעשירון העליון.

זהבה גלאון: לכן הצענו שחברות ישלמו 30% מס על מעל מיליון ו-200,000 שקל, ו-20% כשזה פחות מזה.

זהבה גלאון: עשינו הערכה, או ליתר דיוק ציטטנו הערכה, של המרכז לממשל תאגידי ברמת-גן, במרכז האקדמי למשפט ועסקים ברמת-גן, שאמר שאם ההסתייגות הזאת, למס דיפרנציאלי, תעבור, זה יכניס למדינה סכום מוערך של 3 מיליארד שקלים; זה יעודד צמיחה, זה יעודד פיתוח, במקום להגיש עכשיו הצעה שרק תגדיל את האי-שוויון.

זהבה גלאון: חברי הכנסת, אני קוראת לכם לתמוך בהסתייגות שלנו ולדחות את ההצעה.

זהבה גלאון: אני רוצה, אדוני היושב-ראש וחברי – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', דווקא לחברתך לסיעה, יושבת-ראש הסיעה, אתה מפריע?

זהבה גלאון: – – – חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את שתי הדקות שנותרו לי – – –

אורן אסף חזן: מגיע לך מזל טוב ליום ההולדת.

זהבה גלאון: תודה רבה, חבר הכנסת.

אורן אסף חזן: עד מאה-ועשרים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את שתי הדקות שנותרו לי ולהתייחס לספורט החדש שאנחנו מזהים עכשיו במליאת הכנסת.

זהבה גלאון: הספורטאי הראשי הוא ראש הממשלה – מי יגנה מהר יותר, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: עמד כאן על הדוכן חבר הכנסת יריב לוין, סליחה, השר יריב לוין, וקרא לחבר הכנסת טיבי לגנות.

זהבה גלאון: השר יריב לוין, אני אשמח שתשמע – הוא אפילו לא שומע.

יריב לוין: אני שומע כל מילה.

זהבה גלאון: אדוני השר, עמדת כאן על הדוכן.

זהבה גלאון: לא שמעתי אותך במשך חודש, מאז אמר חבר קואליציה שלך, חבר הכנסת סמוטריץ, שמה שהיה בדומא, הרצח המתועב הזה, זה לא טרור, ועשה הבחנה בין דם לדם.

יצחק וקנין: לא עם גבך אלינו, שרת התרבות.

זהבה גלאון: היא אפילו לא שומעת אותך.

זהבה גלאון: היא עסוקה בגלגלצ, אדוני.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, איזו צביעות.

זהבה גלאון: טרור הוא טרור הוא טרור, אין על זה מחלוקת.

זהבה גלאון: אבל אתם נותנים לגיטימציה להבחנה בין דם לדם, ואתם קובעים שיש מי שדמו סמוק יותר.

זהבה גלאון: אתם עומדים כאן על הדוכן ואתם תובעים גינויים, ולא ראיתי שאתם מחילים את אותה אמת מידה על חברים בקואליציה שלכם.

זהבה גלאון: ולא מספיק שסמוטריץ אמר את זה לפני חודש, ביום שבת הוא ישב בתוכנית של דנה וייס והסביר לכל עם ישראל, שמה שקרה בדומא, הפשע הנתעב הזה, זה לא טרור.

זהבה גלאון: ואתה עומד פה על הדוכן ואתה לא מסתייג מזה?

זהבה גלאון: זה לא נראה לך מצדיק הסתייגות?

זהבה גלאון: זה לא נראה לראש הממשלה שהוא צריך להסתייג?

זהבה גלאון: אנחנו חושבים שמה שהיה ביום שישי בתל-אביב זה זוועה, זה טרור, זה ראוי לכל גינוי.

זהבה גלאון: אין על זה חולק, גם הם אמרו את זה.

זהבה גלאון: ותפסיקו כבר עם הצביעות שלכם, ותפסיקו עם מחלקת הגינויים, ותפסיקו להטיף מוסר, ותפסיקו להסית.

זהבה גלאון: זה מה שאתם עושים, בזה אתם טובים, בהפליה בין דם לדם.

זהבה גלאון: תתביישו לכם.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: יעלה המסתייג הבא, חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: עד חמש דקות לכל מסתייג.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד שרי הממשלה, שר האוצר, דווקא אני צריך את הקשבתך, בתור שר האוצר – אחד החביבים עלי ביותר.

אילן גילאון: גם אתה, אדוני היושב-ראש, כי היום הבנתי ביטוי ומשמעות חדשה למחשבה של חברתיות; חברתיות זה כנראה להיות עם החברות הגדולות.

אילן גילאון: זה הרעיון המרכזי.

אילן גילאון: עכשיו אני באמת שואל אותך: למה?

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: למה ולמה?

אילן גילאון: כאילו, מה נהיה?

אילן גילאון: מה קרה?

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: מה הסיבה לכך?

אילן גילאון: הרי מדובר בממעיטים בכמיליארד שקלים.

אילן גילאון: דיברו כאן על הצעה שלנו, כ-3 מיליארד שקלים.

אילן גילאון: רק לפני שבוע, אדוני, ממשלתך פסלה את הרעיון של ללכת ולהשוות את קצבת הנכות לשכר המינימום, שבו היה ניסיון, פעם ראשונה אחרי הרבה מאוד זמן, לא לעשות שינוי קטן, אלא בדיוק כפי שאתה מציין תמיד, לקחת את החלשים ביותר, את סוף שרשרת המזון, את האנשים שאין להם, לא קיום בכבוד, אין להם קיום כלל, ולהרים אותם קצת.

אילן גילאון: והממשלה עשתה חשבון, וזה לא התאים לה, או שהיא פסלה את זה מסיבות אחרות.

אילן גילאון: לפני חודש, אדוני השר, אני, מעל הדוכן הזה, ביקשתי להוריד את המע"מ על תרופות; הרי לא יעלה על הדעת שאנחנו מטילים מס על הפסדים.

אילן גילאון: זה לא יעלה על הדעת.

אילן גילאון: כאן אתה מפחית את המס על רווחים, ושם, ככל שיהיה יותר חולה, אדם משלם יותר מסים.

אילן גילאון: אני לא מבין את ההיגיון הזה, אלא אם כן גם אדוני, וגם החברתיים, וגם אלה שרואים באנשים אנשים שקופים עד כה, חושבים או ממשיכים עדיין בתפיסת העולם המאוד-חמלתית והמאוד-פרובינציאלית, שאומרת: תנו לעשירים.

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: כי העשירים ייתנו לעניים.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית, אדוני, זה איך אנחנו בונים את הערסל שכל אזרח צריך לקבל בעצמאות ובכבוד.

אילן גילאון: לא הייתה שום סיבה לכך, אלא אם כן אנחנו שוב ממשיכים באותה מדיניות, של פחות מקבלים יותר ויותר מקבלים פחות.

אילן גילאון: מה, כתוצאה מהמדיניות הזאת אתה מכיר – אולי תכיר גם לי – כמה חברות חדשות שהולכות להשקיע במדינת ישראל בסיטואציה הנוכחית, כתוצאה מ-1.5% הזה?

אילן גילאון: איזו סיבה הייתה?

אילן גילאון: טענתם טענות כלשהן או תנאים לגבי תנאי ההעסקה של המקומות הללו?

אילן גילאון: כמה?

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: איך?

אילן גילאון: איך הם עומדים בהסכם הקיבוצי וכו'?

אילן גילאון: מס חברות?

אילן גילאון: תשמע, זה בהחלט מעורר הרמת גבה; הבעיה המרכזית בכל מה שאנחנו עוסקים בו, אדוני השר, זה לא כמה אנחנו חברתיים או חברותיים, זה ממש לא משנה.

אילן גילאון: אתה יודע, אנשים רבים, בטעות, הולכים ועוטפים מנות בבתי-התמחוי, והם חושבים שהם מאוד חברתיים.

אילן גילאון: זה לא העניין.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית, אדוני השר, היא החלוקה והאוניברסליות; האוניברסליות היא החשובה ביותר, כאשר אתה צריך לדאוג לכך, להרים את הרצפה של הקיום.

אילן גילאון: זה מאוד יפה להתגדר באותיות של ה-OECD, אבל אנחנו וה-OECD לא מתיישבים כל כך טוב.

אילן גילאון: אנחנו די חזיר בנזם הזהב של ה-OECD, אם אתה שואל אותי, כי בכל מה שלא שוויוני אנחנו במקומות הראשונים, ובכל מה ששוויוני אנחנו במקומות האחרונים.

אילן גילאון: אדוני, 2,342 שקלים זה לא קצבת קיום, ומי כמוך מבין את זה.

אילן גילאון: ואני מודה, יש לי רושם שאתה מבין את זה.

אילן גילאון: ואתה כמעט מגיע, וכבר סיפרתי לך על העניין של הכמעט, מה קורה.

אילן גילאון: זה כמו אותו אחד ששאלו אותו: כמה פעמים בשבוע אתה מקיים יחסי מין?

אילן גילאון: אז הוא אמר: אני כמעט כל יום.

אילן גילאון: כמעט ביום ראשון, כמעט ביום שני, כמעט ביום שלישי – כמעט.

אילן גילאון: אדוני, אם אתה באמת רוצה ללכת ולקרב את התקרה על הרצפה, אתה צריך לעשות מעשה חלוקתי.

אילן גילאון: בהיגיון הזה החברות לא יושבות נכון, בוודאי ובוודאי לא בתקופה הזאת, תסלח לי.

אילן גילאון: ואנחנו מצפים ממך – כמו שאומרים החבר'ה – אל תבאס אותנו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אומנם אנחנו עכשיו מדברים על הצעת החוק הפופוליסטית להורדת אחוז מס החברות מ-26% ל-25%, חיסכון של כמה מיליארדים.

יצחק כהן: למה אתה מתנגד?

יצחק כהן: פופוליסטי?

עיסאווי פריג': למה אני מתנגד?

עיסאווי פריג': מה זה פופוליסטי – סופר-פופוליסטי.

עיסאווי פריג': אני אגיד לך, עכשיו דיברתי, אבל אני לא רוצה שתגנוב לי – – –

יצחק כהן: אתה כלכלן, אתה רואה-חשבון – – –

עיסאווי פריג': אני אגיד לך למה פופוליסטי – יפה.

עיסאווי פריג': יושב לידך חבר הכנסת אלאלוף, אלי, שעמל קשות וחלם, והיו לו פנטזיות על הדוח שהכין.

עיסאווי פריג': הכין.

עיסאווי פריג': עכשיו פתאום אתם מגלים שיש כסף.

עיסאווי פריג': במקום לתת לאיש הזה שעמל קשות והכין דוח מבטיח, אתם יוצאים עם הצעת חוק פופוליסטית – אני אגיד לך גם למה.

עיסאווי פריג': כי בכל מקום אתם מדברים על יוקר מחיה – איזה מילים יפות, מילים מחופשות, חבל על הזמן.

עיסאווי פריג': כשאנחנו מדברים על יוקר מחיה, אני רוצה לשאול אתכם – מחיר הדלק עלה בעשרות אחוזים בשנה האחרונה, ובשנים קודמות הייתם מעזים להוריד את מחיר הדלק, שהכסף יורגש אצל האזרח הפשוט?

עיסאווי פריג': לא תעזו.

עיסאווי פריג': לא תעזו.

עיסאווי פריג': אז הכסף שאתם חוסכים ילך למקומות שהאזרח לא ירגיש בזה, זה אכבר פופוליסטי.

עיסאווי פריג': אבל גם רציתי להתייחס, בהמשך לדברים שאמרתי קודם, חברים, למה שהיה בתל-אביב, האירוע האכזרי, לכך שלא צריך ש-1.5 מיליון אזרחי מדינת ישראל הערבים יעמדו כאן

עיסאווי פריג': בתור בשביל לגנות כדי שראש הממשלה ודומיו ירגישו בנוח.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה, ואללה, רצה כותרת.

עיסאווי פריג': אמרנו: הלך לתל-אביב, קיבל את הכותרת, הודה בכישלון המתמשך שהיה לו.

עיסאווי פריג': אמסלם רדף אחריו, הנשק זולג לחצר הקדמית.

עיסאווי פריג': הנשק היה בחצר האחורית – הסתדרנו אתו.

קריאה: א

קריאה: מסלם – – –

עיסאווי פריג': כשהנשק הפך להיות בחצר הקדמית, פתאום יש מה לעשות – צריך לכנס את ועדת הפנים.

עיסאווי פריג': ובא חבר כנסת חדש מהתנור, אמיר אוחנה, שעוד לא התיישב, חבר הכנסת אמיר, ועוד לא דיבר, והחליט להקים שדולה לחלוקת נשק, להקלה בחלוקת הנשק, עם שני תנאים: אחרי מילואים ובלי עבר פלילי.

עיסאווי פריג': זאת השדולה שחבר הכנסת אוחנה הכריז שהוא הולך להקים.

עיסאווי פריג': צריך לתת לכו-לם נשק, לכו-לם נשק.

עיסאווי פריג': וחבר הכנסת אמסלם: "להילחם בנשק הבלתי-חוקי בחברה הערבית".

עיסאווי פריג': תראו את האבסורד שקורה לנו: מצד אחד, לתת לכולם נשק אחרי מילואים ובלי עבר פלילי, ומצד שני, לאסוף את הנשק בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': תראה לאן הגענו.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אוחנה, פעולה ראשונה שהוא מקים, והוא מכריז: הקמת שדולה לחלוקת נשק; רק שני תנאים, חברים, תחכו בתור – אין לך עבר פלילי ואתה אחרי מילואים.

עיסאווי פריג': ומה התוצאה?

עיסאווי פריג': מערב פרוע.

עיסאווי פריג': מה התוצאה?

עיסאווי פריג': שיהיה לנו כמו בארצות-הברית – שליפה; אישה צריכה לחשוש מבעלה, וכל דבר צריך להיות בהתאם.

עיסאווי פריג': זאת הבשורה שראש הממשלה מביא לנו.

עיסאווי פריג': אין לו מה לעשות, רק לייצר כותרות ולהגיד אותן.

עיסאווי פריג': זה מה שיש לראש הממשלה לעשות.

עיסאווי פריג': ולילד הזה חיכינו?

עיסאווי פריג': עוד פחד, עוד שנאה, עוד יש ערבים, אז אפשר למצוא את האשם.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אני לא אאריך, אני מסיים.

עיסאווי פריג': הצעת החוק פופוליסטית.

עיסאווי פריג': אנשים רוקדים על הפחד והשנאה כי הם ניזונים משם, ומהפרצוף הזה צריך להוריד את המסכה אחת ולתמיד.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: תעלה חברת כנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: אחריה – תמר זנדברג, ואחריה – איימן עודה.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, מיכל רוזין.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: צר לי שלא נמצאים פה השרים וראש הממשלה.

מיכל רוזין: אני חושבת שמן הראוי ביום כזה שהם ישבו כאן במליאה.

מיכל רוזין: השר נמצא כאן – אמרתי "שרים", תכף אני אפרט לאיזה שרים אני רוצה לפנות ולדבר אתם על מה שקורה בימים אלה.

מיכל רוזין: עולה פה ראש הממשלה ונוזף נזיפה חד-צדדית, שאחרי קריאות שלנו הוא מנסה לאזן אותה, אבל נוזף במקום לנזוף בעצמו ובממשלתו ובחבריו לממשלה, שבעצם כבר חודשים רבים קוראים לכל אדם במדינה, לכל אזרח ואזרחית, לאחוז נשק, נשק פרטי.

מיכל רוזין: אני כבר לא מדברת על כך שהנשק הבלתי-חוקי שחברי עיסאווי פריג' מנסה לקדם כבר כנסת שנייה את איסופו בחברה הערבית – ולא רק, שקיים כמובן בכל המדינה – אלא לא רק זאת, זאת ועוד, בחודשים האחרונים אנחנו רק שומעים עידוד לאזרחים ואזרחיות לשאת נשק, להוציא רישיון לנשק ולהסתובב ברחובות כאילו מדובר במערב פרוע.

מיכל רוזין: כאילו זה מה שיפתור את עניין הטרור, זה מה שיקדם את הביטחון האישי של תושבי ישראל.

מיכל רוזין: לצערי הרב, גם כל המסקנות של ועדת ברינקר, שנים של חקיקה – הייתה פה הרגע השרה מירי רגב, גם היא נעלמה מהמליאה – שנים של חקיקה בוועדת הפנים, אחרי מסקנות – ישבה ועדה לאורך שנים, מ-2008, וקבעה שמן הראוי שמאבטחים לא ייקחו את הנשק הביתה אלא יפקידו את הנשק, מכיוון שבנשק הזה נעשה שימוש, לצערנו, גם בפשעים וגם כמובן בפגיעה בנפש.

מיכל רוזין: ובמקום להרגיע את הרוחות, במקום ליצור ביטחון על-ידי תגבור המשטרה, תגבור עם חיילים, כשהיום בבוקר, בכל גני-הילדים בתל-אביב, במקום שיהיה אדם על 20 גנים שמסתובב, שזה לא נותן שום הגנה ושום ביטחון להורים, אז במקום זה ממשיכים לקרוא לאזרחים לאחוז בנשק.

מיכל רוזין: אני רוצה לקרוא לכם הודעה של עיריית ביתר, שאומרת: "נוכח המצב הביטחוני, עיריית ביתר מעבירה ערב הסברה לסיוע והדרכה עבור תושבי העיר המעוניינים לרכוש נשק להגנה עצמית.

מיכל רוזין: באירוע גם יחולקו טפסים להליך קבלת רישיון, ובמקום גם תתקיים מכירה של כלי נשק וביצוע מטווחי ירי".

מיכל רוזין: הנה, יש מי שחוגג על העניין.

מיכל רוזין: יש מי שעכשיו ירוויח מזה.

מיכל רוזין: בסופו של דבר, אנחנו נהפוך להיות כמו בארצות-הברית, שיש נשק גם חוקי, גם לא חוקי, ויהיו מקרי ירי קשים אחת לשבוע, כמו שקורה בארצות-הברית, בבתי-ספר ובמקומות הומי אדם.

מיכל רוזין: זה מה שאנחנו רוצים שיהיה פה?

מיכל רוזין: זו הדרך להילחם בטרור?

מיכל רוזין: להפוך את כולנו לאוחזי נשק ומערב פרוע?

אראל מרגלית: אפשר גם להתייחס לצורך האנושי של אנשים להגן על עצמם.

אראל מרגלית: הם מרגישים מאוימים בהרבה מאוד – – –

מיכל רוזין: אני לא חושבת שזה הפתרון.

מיכל רוזין: אני חולקת עליך.

מיכל רוזין: אני חושבת שהפתרון הוא תגבור של המשטרה, זה תגבור הביטחון האישי.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש דרכים לעשות את זה.

מיכל רוזין: אני חושבת שהכוח צריך להיות בידי המדינה, ולא להפריט את הכוח, לא לחברות פרטיות, לא למאבטחים פרטיים, ובוודאי לא לאזרחים ולאזרחיות.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש כמות כלי נשק עצומה במדינת ישראל, יחסית לנפש, זה בהוכחה מול כל העולם, בהרבה מאוד סטטיסטיקות, בוודאי במדינות דמוקרטיות מערביות.

מיכל רוזין: ולכן אני חושבת שיש דרכים – אני לא אומרת שלא צריך לתגבר את הביטחון, ודאי שכן.

מיכל רוזין: נתתי דוגמה של הגנים בעיריית תל-אביב הבוקר, שהיו חשופים לחלוטין.

מיכל רוזין: איפה חיילים שיגיעו לשם?

מיכל רוזין: איפה שוטרים, באמת, כשיש מצב חירום?

מיכל רוזין: זה לא קורה.

מיכל רוזין: אבל מצד שני, קוראים לכל אזרח ואזרחית לשאת נשק, ואני חושבת שזה לא הפתרון.

מיכל רוזין: והיחס של איפה ואיפה, כל הזמן – שמעתי הבוקר את השר אקוניס מדבר ומשווה, הוא אומר: אני לא רוצה לעשות הכללות, אבל אותו ערבי, האחים שלו בעניין, ואבא שלו בעניין, ובכלל כל אום-אלפחם, וכל המשולש, אבל אני לא רוצה לעשות הכללות.

מיכל רוזין: וכששואל אותו המראיין: רגע, אז מה אתה אומר?

מיכל רוזין: שגם חשודי דומא, גם הם?

מיכל רוזין: זה אומר שההורים, והאבא, שהוא רב, וכל היישוב והחינוך?

מיכל רוזין: הוא אומר: לא לא לא לא, זה לא אותו דבר, אל תעשה הכללות.

מיכל רוזין: כל העניין הזה, של איפה ואיפה – וחבר הכנסת סמוטריץ, שקראתי היטב את 500 המילה שלו במאמר – לא יעזור, יש הגדרה אחת לטרור, וההגדרה היא: שימוש בכוח ובאמצעים אלימים כדי לשנות מדיניות פוליטית.

מיכל רוזין: זו הגדרה של טרור.

מיכל רוזין: אתה יכול לדבר על טרור כזה, טרור אחר, יש כל מיני סוגים של טרור.

מיכל רוזין: טרור הוא טרור הוא טרור.

מיכל רוזין: וההפרדה היא לא גזעית-אתנית, בין ערבים ליהודים; ההפרדה היא – מי שבא לפגוע בשלטון ולהפיל אותו, ומי שלא.

מיכל רוזין: ולכן זה טרור.

מיכל רוזין: אז כל האיפה ואיפה, שבעצם משקפות בסופו של דבר את האפליה הקשה, את חוסר ההבנה, באמת, והעובדה שמפקירים את חיינו, והפופוליזם – או כמו שנהוג לומר עכשיו: ההמוניות – של ראש הממשלה רק מחבלים בדמוקרטיה שלנו שוב ושוב ושוב.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: תמר זנדברג – איננה; איימן עודה – איננו; ג'מאל זחאלקה – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, חמש דקות.

יצחק וקנין: אחריו – עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: רבותי, חבר הכנסת שלא יהיה נוכח, אני לא אאפשר לו – – –

חיים ילין: אפשר לשים את רשימת הדוברים?

חיים ילין: אין רשימה?

יצחק וקנין: רבותי, בחוק זה מופיע על-פי הסדר.

יצחק וקנין: מונח לפני כל אחד מכם.

יצחק וקנין: רבותי, המסתייגים מופיעים בסעיף הראשון, בדף הראשון של ההסתייגויות – הצהוב, כן – כך שכל חברי הכנסת יכולים לראות מתי הם ידברו.

יצחק וקנין: אני שוב חוזר, חבר הכנסת שלא יהיה נוכח באולם לא יוכל לדבר.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אדוני, חמש דקות לרשותך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – –

יצחק וקנין: אמרתי, עאידה תומא סלימאן.

אחמד טיבי: – – לפני יומיים היה פיגוע נורא בדיזנגוף, שבו נהרגו חפים מפשע.

אחמד טיבי: ראש הממשלה הגיע לזירת הפיגוע, בפעם השנייה מאז 1994, והסית בדברי בלע נגד כל המיעוט הערבי.

אחמד טיבי: מה אמר ראש הממשלה?

אחמד טיבי: דיבר על נשק לא חוקי, היום דיבר על רעש של מסגדים, דיבר על אכיפת בנייה, כי יש כנראה ערבי אחד שלקח את הנשק – ברישיון – של אבא שלו.

אחמד טיבי: מה הקשר בין נשק ללא רישיון, שאנחנו תובעים במשך שנים לאסוף אותו, ובין המקרה הספציפי הזה?

אחמד טיבי: אין לזה שום קשר.

אחמד טיבי: ומה ה"עליהום" הזה, ההסתה, בזירת הפיגוע – רוקד על הדם, נגד כל המוסלמים – הוא פנה למוסלמים – נגד כל חברי הכנסת הערבים, שיום לפני כן הביעו עמדה ברורה וחד-משמעית, כי אנחנו עקביים, ברשימה המשותפת; לא כי הוא מטיף, כי אנחנו מתנגדים לפגיעה בחפים מפשע.

אחמד טיבי: הוא – לא; הוא גורם לפגיעה בחפים מפשע.

אחמד טיבי: ופתאום מדבר על נשק לא חוקי.

אחמד טיבי: אני, בפברואר 2013, רבותי, קיימתי ישיבה, ישיבת הוועדה לקליטת עובדים ערבים בשירות הציבורי, בנושא אלימות.

אחמד טיבי: השתתפו בה ראש הממשלה עצמו, השר לביטחון פנים, המפכ"ל, חמישה שרים, 40 חברי כנסת, משפחות שכולות.

אחמד טיבי: ושם כולנו – אני, כיושב-ראש הוועדה, וכל חברי הכנסת הערבים, האחד אחרי השני, דרשנו לאסוף את הנשק.

אחמד טיבי: כך עשתה גם לפנינו ועדת המעקב.

אחמד טיבי: אין חבר כנסת ערבי שלא מדבר על כך, שלא מתריע, שבכל יישוב יש כמויות נשק נוראות.

אחמד טיבי: תלמידי תיכון יכולים להשיג אקדחים.

אחמד טיבי: יש יישובים שיש בהם טילי "לאו".

אחמד טיבי: לרוב, מקור הנשק הזה הוא בבסיסי הצבא.

אחמד טיבי: אפשר לחתוך את השרשרת הזאת.

אחמד טיבי: דרשנו, נפגשנו עם המפכ"ל, ראשי הציבור הערבי.

אחמד טיבי: ואז אומר לי ראש הממשלה – עמדתי פה, פה עמדתי, חבר הכנסת כהן, עם השר שטייניץ, שהיה שר האוצר, השר אהרונוביץ, השר לביטחון פנים, ופה עמד ראש הממשלה, אמר לי: דבר אתם.

אחמד טיבי: דיברתי אתם: הוא אומר לי, חסרים לי 500 תקנים; הוא, השני, אומר לו: קח מהתקציב.

אחמד טיבי: אני אומר את זה בכאב רב (בערבית: תבואו אלי בטענות.

אחמד טיבי: ) אני לא יודע אם תטפלו בזה עכשיו, אחרי שנהרגו שני יהודים.

אחמד טיבי: אבל אם ייהרגו עוד יהודים, אולי תתעוררו.

אחמד טיבי: ואני לא רוצה שייפגע אף אחד, לא תיפול שערה מראשם, בפשע הנורא הזה ובמעשים הנוראים האלה.

אחמד טיבי: מתי תתעוררו?

אחמד טיבי: אתה יודע, חבר הכנסת כהן, סיפרתי לך על זה, כמה ערבים נהרגו באלימות הפנימית מאז 2000 עד היום?

אחמד טיבי: 1,100 אנשים נהרגו באלימות פנימית.

אחמד טיבי: לכן אנחנו זועקים.

אחמד טיבי: זה סרטן שמתפשט בגוף החברה, מאיים לרסק אותו.

אחמד טיבי: מי יאסוף את הנשק, אנחנו?

אחמד טיבי: מה, אנחנו המשטרה?

אחמד טיבי: אנחנו רשויות החוק?

אחמד טיבי: אנחנו, התפקיד שלנו להטיף, לחנך, לקרוא, לקרוא תיגר, בבית-ספר, ברחוב, בתקשורת, במסגד, במגרש כדורגל.

אחמד טיבי: קיימתי מבצע: "די לאלימות, הנשק הורג אותנו".

אחמד טיבי: צעירים הסתובבו, החתימו אנשים בכל מקום, אבל – ללא תגובה.

אחמד טיבי: הרי כולם יודעים, אם זה ערבים, אם הנשק של ואדי-ערה, כל זמן שהוא הרג, היה מופנה כלפי ערבים, אף אחד לא אכפת לו; לא לראש הממשלה, לא לשרי הממשלה.

אחמד טיבי: כשהנשק מוואדי-ערה, שהוא ברישיון, נשק של נתניהו, הופנה לתל-אביב, כל המדינה קמה על רגליה.

אחמד טיבי: ופתאום התחיל לדבר על הנשק הלא-חוקי ועל המסגדים.

אחמד טיבי: (בערבית: מה הביא את המסגדים?) מה הביא את המסגדים עכשיו?

אחמד טיבי: טירוף.

אחמד טיבי: מוח מחושב של הסתה כלפי מיעוט.

אחמד טיבי: פרקטיקה פאשיסטית ידועה בכל משטר.

אחמד טיבי: אתה רואה סקר שבו לפיד עולה, בנט עולה, ליברמן עולה, אתה יורד – תתקוף את הערבים ואת חברי הכנסת הערבים.

אחמד טיבי: ככה מטפלים בסקרים.

עיסאווי פריג': ומרצ עולה.

אחמד טיבי: ככה מטפלים בסקרים.

יצחק וקנין: תודה.

עיסאווי פריג': מרצ עלתה.

אחמד טיבי: ולכן, עזבו את הערבים לבד.

אחמד טיבי: (בערבית: עזבו אותנו לנפשנו.

אחמד טיבי: ) אם אתם לא רוצים לטפל בבעיות הנשק, לפחות אל תסיתו נגדנו.

מיקי לוי: אבל מה אתה מסתכל לצד הזה?

מיקי לוי: תסתכל לצד ההוא.

עיסאווי פריג': מי ירד בסקרים, רבותי?

עיסאווי פריג': מי ירד בסקרים?

אחמד טיבי: אני מסתכל עליכם כי עליתי בסקרים.

עיסאווי פריג': מי ירד?

עיסאווי פריג': מי ירד?

אחמד טיבי: הוא בא, לקח את אוסאמה סעדי, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שהוא הגון פי-אלף מנתניהו, וכשעלה אוסאמה, תוך כדי חוסר נימוס מופגן הוא קם והלך, לא רצה לשמוע אותו.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: ככה מתייחס ראש הממשלה לציבור שלם?

אחמד טיבי: הרי אוסאמה סעדי הוא נציג של ציבור, וחברי הכנסת של הרשימה המשותפת הם נציגים של ציבור.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: המאזין ימשיך לקרוא לתפילה כמה שלא ינבח נתניהו.

אחמד טיבי: פעם, פעמיים ושלוש – שינבח.

אחמד טיבי: )

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה; עבד אל חכים חאג' יחיא – איננו; חנין זועבי – איננה.

יצחק וקנין: דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: אם לא יהיה – יוסף ג'בארין; אם לא יהיה – באסל גטאס.

יצחק וקנין: חמש דקות לך, חבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': עלינו ב-20% – – –

אחמד טיבי: אבל אתם לא – – – נתניהו.

עיסאווי פריג': ולמה לא אמרת – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מתנגדים להצעת הממשלה להפחית באופן גורף את מס החברות.

דב חנין: אנחנו מתנגדים להצעה הזו מכיוון שהיא חלק מהמדיניות האנטי-חברתית.

דב חנין: הפחתת מס החברות היא מהלך שמחזק את החזקים והוא בא על חשבון החלשים.

דב חנין: אנחנו, מול הצעת הממשלה, הצענו הצעה אלטרנטיבית.

דב חנין: אנחנו אמרנו: כן, בואו נפחית את מס החברות בשיעורים הנמוכים, בואו נקל על החברות הקטנות; אפילו נקל יותר ממה שהממשלה הציעה, אבל נעלה את מס החברות על החברות הגדולות והרווחיות, על התאגידים הגדולים, על הבנקים, על אותן חברות שעושות רווחים עצומים וממשיכות לעשות עסקים ורווחים עצומים.

דב חנין: כאשר הממשלה באה להפחית את מס החברות היא ממשיכה קו אנטי-חברתי, שבו מקצצים במסים לעשירים ובעצם פוגעים בשירותים החברתיים, בשירותים שהחברה זקוקה להם: בחינוך, בבריאות; הכסף הזה יהיה חסר כשאנחנו נרצה להיאבק על סל התרופות; הכסף הזה יהיה חסר כשאנחנו נרצה להיאבק בעוני; הכסף הזה יהיה חסר כשאנחנו נרצה להיאבק על תחבורה ציבורית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אבל מהממשלה הזו אי-אפשר לצפות למשהו יותר טוב.

דב חנין: זו ממשלה שנכשלת וכושלת בכל תחום.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, מדברים בימים קשים שבהם ברור לכולם שאין ביטחון אישי.

דב חנין: אין ביטחון אישי.

דב חנין: אין ביטחון אישי ברעננה, ואין ביטחון אישי בתל-אביב, ואין ביטחון אישי בשום מקום בארץ.

עיסאווי פריג': וכמה מוציאים על הביטחון?

דב חנין: זו התוצאה של מדיניות נתניהו.

דב חנין: כך בדיוק נראה ניהול הסכסוך.

דב חנין: אתם זוכרים איך הסבירו לנו שאת הסכסוך הזה אי-אפשר לפתור ומה שצריך זה רק לנהל אותו?

דב חנין: אם כן, עמיתי חברי הכנסת, כך נראה ניהול הסכסוך.

דב חנין: ניהול הסכסוך זה מציאות של חוסר ביטחון, זה מציאות של פחד, זה מציאות שבה נפגעים חפים מפשע, שבה נהרגים ונרצחים חפים מפשע.

דב חנין: כך נראה ניהול הסכסוך.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, חשוב לומר שאת הסכסוך הזה חייבים לפתור.

דב חנין: את מעגל הדם הנורא הזה של כיבוש ומלחמות צריך לפרוץ באמצעות דרך אחרת, באמצעות דרך שתיתן עצמאות וצדק לשני העמים בשתי מדינות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אבל לא רק בתחום המדיני הממשלה הזאת נכשלת.

דב חנין: הנה, באותו שבוע אנחנו קראנו גם את מתווה הגז, שבו נתנו מתנות נדיבות לטייקוני הגז, וגם את דוח העוני, שהראה לנו שבחברה שלנו שיעורי העוני שוברים שיאים ובין העניים הולכת וגדלה הקבוצה של העובדים העניים – האנשים שיוצאים בבוקר לעבודה, חוזרים בלילה לילדים ועדיין נמצאים מתחת לקו העוני.

דב חנין: זו ממשלה שבצד אחד נותנת מתנות לטייקונים ובצד שני אין לה תשובות לעניים ואין לה תשובות גם לשכבות הביניים ההולכות ונשחקות.

דב חנין: וכאן מגיעה ההסתה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, ההסתה היא מפלטו האחרון של הנכשל.

דב חנין: וכיוון שנתניהו נכשל בכל תחום, הוא בוחר בקו הציני, המסוכן והפרוע של הסתה נגד המיעוט הלאומי.

דב חנין: הוא ממשיך את הקו של האנטישמים ברוסיה של תחילת המאה ה-20, שקראו: הכו ביהודים, הצילו את רוסיה, והוא קורא: הכו בערבים; ומסביר שהבעיה היא הערבים, והבעיה היא המסגדים, והבעיה היא ההפקרות שקיימת ברחוב הערבי – אותם דברים שממשלתו לא מטפלת בהם באופן עקבי לאורך כל השנים שהממשלה הזאת קיימת.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, טוב שהכנסת הביעה היום אי-אמון בממשלת נתניהו.

דב חנין: זה אי-אמון ראשון.

חיים כץ: אתה מאמין למה שאתה אומר?

דב חנין: היא הביעה אי-אמון.

דב חנין: ברוב של 54 נגד 53 – –

חיים כץ: אני אמרתי לביבי שכל שבוע ישאיר אתכם לבד.

דב חנין: – – אין לממשלה הזו רוב בכנסת.

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: ולכן, גם אם פורמלית לא יכולנו היום להיפטר מהממשלה הזו, אני מקווה שיבוא בקרוב היום שנצליח להביא לישראל ממשלה יותר טובה.

דב חנין: תודה לך.

חיים כץ: שלוש שנים.

חיים כץ: עוד שלוש שנים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – איננו; יוסף ג'בארין – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: אם לא יהיה באולם – עבדאללה אבו מערוף.

אראל מרגלית: למה אין רשימת דוברים שאנחנו נראה?

יצחק וקנין: אמרתי, רבותי, יש לכם הדף הצהוב של ההסתייגויות.

יצחק וקנין: זה הולך בהתאם לסדר המסתייגים.

יצחק וקנין: אני מקריא את השמות, האחד אחרי השני.

יצחק וקנין: חלק מהדוברים ביקשו למחוק אותם, מחקנו אותם.

יצחק וקנין: לא נשארו עוד הרבה, רבותי.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, קשה לדבר על עניינים כלכליים בנושא מס החברות.

באסל גטאס: שעות בזבזנו בוועדת הכספים על מנת לשכנע שיש משהו בעולם שנקרא "מס חברות דיפרנציאלי", ושצריך קצת השקעה באוצר בשביל לעשות גם צדק וגם הכנסות יתרות למדינה.

באסל גטאס: לעמוד כאן, לנסות לשנות את זה עם הקואליציה הנוכחית ועם שר האוצר הנוכחי, בלי שום רצון להשקיע אפילו קצת, באמת, רצון להביא להטמעה של הערכים של צדק חברתי, אז אני בוחר לדבר על דבר אחר; אני בוחר לדבר על מה שהיה השבוע בתל-אביב ועל המחזה המביש שעשה נתניהו בתל-אביב.

באסל גטאס: אני קמתי באותו בוקר עם מחשבה שאולי אחד האירועים הקשים הבודדים שלא שמענו בהם קריאות "מוות לערבים" ברחובות אחרי האירוע היה בתל-אביב.

באסל גטאס: התחלתי לחשוב למה.

באסל גטאס: למה לא היו חבורות שבאו מייד והתלהמו בקריאות "מוות לערבים"?

באסל גטאס: אולי מישהו יחשוב שתל-אביב היא סובלנית יותר, עיר שהיא העיר בישראל.

באסל גטאס: ואז בא נתניהו, והוא השלים את המחזה.

באסל גטאס: כנראה ממש חרה לו שלא הייתה התלהמות ולא היה אותו אספסוף שילך ויקרא "מוות לערבים" – החליט לבוא בעצמו ולעשות מעשה.

באסל גטאס: רק היה חסר לאותו מחזה שביבי נתניהו היה מביא אתו אוטובוסים מהפמיליה, מה"לה-פמיליה", או אספסוף שיעמוד מאחוריו כשהתחיל להסית, ושיתחילו לקרוא "מוות לערבים".

באסל גטאס: לדעתי, מה שהוא אמר היה קשה יותר מקריאות של אספסוף "מוות לערבים" בתל-אביב.

באסל גטאס: ממש בושה וחרפה שראש ממשלה ברמתו ובדבריו ובתוכן דבריו יורד לאותה רמה של אספסוף.

באסל גטאס: הוא דיבר, אמר שהוא לא ייתן שיהיו שתי מדינות בתוך ישראל – מדינה לרוב הישראלים שמקיימים את החוק ומדינה אחרת לחלק שלא מקיים.

באסל גטאס: מדינה שלא מקיימת חוקים, פורעת חוק.

באסל גטאס: כמובן הוא התכוון שהמדינה השנייה היא מדינת הערבים, שהם לא מקיימים את החוקים.

באסל גטאס: ואז הזכיר, כמובן, גם הלך למוסלמים ונוצרים ועשה אותו סלט שהראה עד כמה הוא לא מתייחס אלינו כאל עם, כאל מיעוט לאומי.

באסל גטאס: אני רוצה להגיד לו: אכן, יש שתי מדינות.

באסל גטאס: אפילו שלוש מדינות, בתוך מה שנקרא ישראל: יש מדינת ישראל, שהיא מדינת רוב היהודים; יש מדינת המתנחלים, ששם שום חוק לא מתקיים אלא חוק האדון הלבן, המתנחל, עם הנשק שלו, עם ההרג, עם מסעות ההפחדה וההתקפות נגד פלסטינים, שאדון סמוטריץ וחבר מרעיו מייצגים כאן, ולצערי, יש שרים שמייצגים אותם גם בתוך הליכוד וגם בתוך הבית היהודי.

באסל גטאס: זו המדינה השנייה.

באסל גטאס: ומדינה שלישית היא אכן אנחנו, אבל לא כי אנחנו לא מקיימים חוק, אלא כי עשו מאתנו מדינת עולם שלישי – עם התשתיות, עם העוני, עם הכלכלה הנחשלת, עם הכפרים הבלתי-מוכרים, עם הפקעת הקרקעות, עם הפקעת זכויות אזרחיות.

באסל גטאס: אכן, יש שלוש מדינות.

באסל גטאס: צריך לטפל במדינה השלישית הזאת – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

באסל גטאס: – – כדי להוציא אותה מתוך הבור שהכניסו אותנו אליו ממשלות ישראל.

באסל גטאס: אני אומר לך, אדוני, אני אשתמש בבמה הזאת הערב, באמת לטפל בכמה סוגיות, לחנך, לתת כמה שיעורי – –

יצחק וקנין: אם אפשר – – –

באסל גטאס: – – חינוך לחברי הכנסת.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – לא נמצא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – רבותי, אנחנו מדלגים על הרבה חברי הכנסת – אנחנו עוברים למנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: אדוני, דבר.

קארין אלהרר: כמה דוברים יש?

יצחק וקנין: בערך 12, לפי מה שרשום, אבל להערכתי, חצי מהם לא ידברו.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, תודה, עמיתי חברי הכנסת, כבוד השר חיים כץ, שר הרווחה, אני לא ציפיתי שכבוד השר כחלון וגפני יביאו את החוק הזה – אנחנו מדברים על עניין חברתי, והם דוגלים בעניין החברתי.

עבדאללה אבו מערוף: יכול להיות שזה לא הפתיע אותי, אבל בכל זאת, לא ציפיתי מהם שהחוק הזה יבוא עכשיו, בתנאים האלה.

עבדאללה אבו מערוף: זה חוק שהוא אנטי-חברתי – הטבות מס לחברות זה חוק אנטי-דמוקרטי, אנטי-חברתי.

חיים כץ: למה?

עבדאללה אבו מערוף: זה לא חברתי ולא דמוקרטי.

חיים כץ: למה?

עבדאללה אבו מערוף: אתה רוצה להתווכח אתי?

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, זה לא על הזמן שלי.

עבדאללה אבו מערוף: בוא אני אסביר לך.

חיים כץ: על הזמן שלך אני לא רוצה.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה.

חיים כץ: לא לא.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר להתווכח אתך עד עשר, בבקשה, ברצון.

יצחק וקנין: התנאים זה לא הסידורים בין שניכם.

חיים כץ: תסביר לי למה זה לא חברתי.

עבדאללה אבו מערוף: אני אסביר לך הכול.

עבדאללה אבו מערוף: אני אסביר לך הכול.

יצחק וקנין: הזמן זה הזמן שלך, אדוני, וכל דקה – על חשבונך.

עבדאללה אבו מערוף: בחמש הדקות שיש לי אני אסביר לך הכול, כבוד השר כץ.

חיים כץ: – – – תסביר לי.

עבדאללה אבו מערוף: לא, לא צריך לעזור לי.

עבדאללה אבו מערוף: אני כאן לא רק כי אני יודע מה זו כלכלה, אני מבין את כל עניין הכלכלה.

עבדאללה אבו מערוף: זה חוק לא חברתי, חוק שמחמיר את ההבדלים החברתיים.

עבדאללה אבו מערוף: זה חוק קפיטליסטי שמחמיר את הקפיטליזם החזירי.

עבדאללה אבו מערוף: לתת לחברה, לתת לבעל הון, עוד כסף ועוד הטבות – זה חוק לא חברתי.

עבדאללה אבו מערוף: את הכסף הזה צריך לתת לבריאות, לחינוך, לאנשים שצריכים את זה.

עבדאללה אבו מערוף: את הכסף הזה, 6.4 מיליארד שקל בשנה, נותנים עכשיו לחברות במתנה.

עבדאללה אבו מערוף: פתאום יש כסף.

עבדאללה אבו מערוף: פתאום יש כסף.

עבדאללה אבו מערוף: רק לפני חודש נלחמנו – – –

חיים כץ: – – –

עבדאללה אבו מערוף: רק לפני חודש נלחמנו לתת הטבות מס מזעריות לתושבים, לאנשים במצב סוציו-אקונומי נמוך.

עבדאללה אבו מערוף: בקושי הצלחנו, וכמה היה שם?

עבדאללה אבו מערוף: משהו מזערי.

עבדאללה אבו מערוף: כמה זה עלה לכל האנשים שנתנו להם הטבות מס?

עבדאללה אבו מערוף: בסך הכול 800 מיליון שקל, או 1.2 מיליארד שקל.

עבדאללה אבו מערוף: עכשיו יש 6.4 מיליארד שקל – זה לפי הדיווחים של מס הכנסה – שיש שם עודף כסף.

עבדאללה אבו מערוף: התירוץ של מציעי החוק הוא שיש עודף כסף במס הכנסה, עודף כסף בקופה, אז הם מעניקים את זה לחברות.

עבדאללה אבו מערוף: כל הכבוד.

עבדאללה אבו מערוף: אבל האנשים, האזרחים, האזרח הפשוט, שבקושי מסיים את החודש – ואנחנו בצל דוח העוני – לא צריך לקבל קצת הטבות מס.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה לא מוריד את המחירים של המים, לא מוריד את מחירי הדירות, לא מוריד את המע"מ.

עבדאללה אבו מערוף: כל העומס הוא על האזרח הפשוט; והחוק הזה, שנותנים הטבות מס לחברות – זה לא יעודד צמיחה במשק, זה לא יעודד צמיחה במשק.

עבדאללה אבו מערוף: אני יודע מה זה כלכלה ומה זה צמיחה במשק.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא ייצר מקומות עבודה חדשים בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: להפך, זה יגזול מהאזרח הפשוט, שצריך מהכסף הזה להפריש לתנאים הסוציאליים שלו – לפנסיה, שגם היא בסכנה, לתנאים הסוציאליים האחרים, לקרנות השתלמות, שגם הן באופן מזערי – והאזרח הפשוט עוד פעם סובל ועוד פעם סובל.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה, עוד פעם, חוק שלא מצדיק את עצמו, חוק לא אזרחי, לא חברתי.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו התווכחנו כמה חודשים וקיימנו דיונים מרתוניים, ממושכים, הרשימה המשותפת ונציגי הרשויות המקומיות הערביות, כדי שיאכלו קצת מעוגת התקציב, מה שנקרא, לשיפור מצב המגזר הערבי, האזרחים הערבים, המועצות, התשתיות, הרווחה, התרבות, החינוך, ובסוף יש איזה מסמך, נייר – ואני בעד, לא אגיד שלא – של כמה מיליארדי שקלים, שלא יודעים אם זה יצא לפועל או לא.

עבדאללה אבו מערוף: לא היה כסף, ופתאום – עוד פעם – אני חוזר על זה עוד פעם – מצאו מתחת לבלטה, לא יודע איפה, 6.4 מיליארד שקל, ומעניקים את זה לחברות.

עבדאללה אבו מערוף: זה נגזל מהאזרח הפשוט.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן אני פונה לכנסת לדחות את החוק הזה, החוק הלא-נכון, הלא-צודק, וזה ביזיון שאנחנו נתמוך בתנאים האלה בחוק הזה, שיעניק לחברות עוד כסף ועוד כסף.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, אדוני.

מנואל טרכטנברג: – – אדוני השר, תמיד נחמד להוריד מסים; כל ממשלה תמיד רוצה להוריד מס.

מנואל טרכטנברג: יש מישהו בציבור שיגיד: לא, אל תוריד לי מס שמוטל עלי?

מנואל טרכטנברג: ודאי.

מנואל טרכטנברג: השאלה היא, איזו מטרה זה משרת?

מנואל טרכטנברג: השאלה היא, מה יש מאחורי זה?

מנואל טרכטנברג: מה התמונה המקרו-כלכלית?

מנואל טרכטנברג: האם הצד המסוים הזה, הנקודתי הזה, שתמיד נראה נחמד, חביב, מיטיב עם העם, האם הוא אכן מיטיב עם המשק ועם החברה כולה?

מנואל טרכטנברג: והתשובה היא מאוד פשוטה: מאחורי ההורדה הזאת יש חזרה לאג'נדה של ראש הממשלה, שהוא הציג בצורה מפורשת לפני כשבע שנים, של תוואי הורדת מסים, כדי – כפי שהוא אמר – להרעיב את המפלצת, לאמור, לצמצם את המסים, כדי שאפשר יהיה לכווץ, להוריד ולהקטין את השירותים הציבוריים שהממשלה מספקת לאזרח.

מנואל טרכטנברג: זו הייתה האג'נדה.

מנואל טרכטנברג: ואכן, על פני כמה שנים, זה מה שקרה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להזכיר לך, אדוני חיים כץ, שר הרווחה, שב-2011 קרה משהו במדינת ישראל: הייתה מחאה, והמחאה הייתה, בין היתר, על כך שהממשלה כיווצה יותר מדי את השירותים הציבוריים למיניהם; את הרווחה, את הבריאות ואת החינוך וכו', וכל העלויות האלה נפלו על ההורים הצעירים, על המשפחות הצעירות.

מנואל טרכטנברג: ואז – מה עשינו?

מנואל טרכטנברג: אמרנו, עד כאן; ביטלנו את מתווה הורדת המסים, והעלינו בחזרה את מס החברות, וראש הממשלה חתם על זה, כי הוא הבין, אני מקווה, שאי-אפשר להמשיך בצורה כזאת, לכווץ עוד ועוד את השמן, שיושב על הרזה – זה היה הדימוי שהוא כל כך בהתלהבות מכר לכולנו.

מנואל טרכטנברג: והנה, עברו כמה שנים, המחאה, אתה יודע, התמסמסה, ואז – שוב חוזרים לאותו מתווה, לכווץ עוד ועוד את השירותים החברתיים, בצורה מתוחכמת, על-ידי הורדת מסים הדרגתית, כדי שלא נרגיש את זה.

מנואל טרכטנברג: זה כמו הסיפור על הצפרדע שאתה שם במים, ולאט-לאט מעלה את הטמפרטורה.

מנואל טרכטנברג: כשנגלה לאן הגענו, יהיה מאוחר מדי.

מנואל טרכטנברג: זו האג'נדה.

מנואל טרכטנברג: האם יש מטרה אחרת?

מנואל טרכטנברג: ובכן, אני יכול לחשוב שאפשר היה להגיד: כן, אני רוצה לעודד את הצמיחה על-ידי הורדת מס חברות ב-1.5%.

מנואל טרכטנברג: אז אני רוצה להגיד לך, אדוני השר, כמי שמבין קצת בעניין הזה, אין שום הוכחה אמפירית שברמה הזאת – לא ברמה של 35%, כפי שהיה פעם, והיה צריך להוריד; ברמה הזאת – שהיא רמה תחרותית כיום בעולם, אין שום טעם.

מנואל טרכטנברג: שום דבר לא יקרה, לא לצמיחה ולא לעידוד השקעות יצרניות במשק הישראלי, שכל כך חסרות לנו, ולא לעידוד התעסוקה, וכו' וכו' וכו', אלא זה רק משרת את האג'נדה הסמויה הזאת.

מנואל טרכטנברג: ולכן, צריך לדחות מכול וכול – ואני אשמח מאוד לשמוע מנציגי הממשלה איך הם מתרצים את ההורדה הזאת.

מנואל טרכטנברג: מה, על-ידי עודף מסים?

מנואל טרכטנברג: אין דבר כזה עודף מסים, ואני אומר את זה מהצד השני.

מנואל טרכטנברג: הייתי צריך להגיד: כן, אין דבר כזה.

מנואל טרכטנברג: אם היה, היינו רואים קיטון בגירעון, ירידה ביחס חוב–תוצר, אבל זה לא מה שקורה.

מנואל טרכטנברג: האג'נדה היחידה היא זו שציינתי, וצריך לעמוד על המשמר ולא לחכות שתתפוצץ לנו בפרצוף עוד פעם מחאה חברתית, כי שוב הגענו לרמות מתחת לכל ביקורת של הוצאה ממשלתית על שירותים חיוניים.

מנואל טרכטנברג: ודרך אגב, אנחנו נמצאים כיום, בהשוואה ל-OECD, גם בנטל המס הישיר מתחת לממוצע של ה-OECD, והרבה מתחת לממוצע בהוצאה האזרחית של מדינת ישראל, וזה הולך ביחד, הרי זה לא מקרה.

מנואל טרכטנברג: האחד הולך עם השני – המסים הישירים הם אלה שצריכים לספק את המשאבים כדי לספק את השירותים הציבוריים.

מנואל טרכטנברג: אין האחד בלי השני.

מנואל טרכטנברג: אז אני מבקש להתעשת ולדחות את ההצעה הפופוליסטית הזאת שמשרתת אג'נדה לא לנו.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית יעלה, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: אם נראה שהיא לא נמצאת – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: חמש דקות.

חיים כץ: גם אתה מתנגד למס חברות?

אראל מרגלית: אני אגיד בדיוק למה אני מתנגד.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, העניין של הורדת מס החברות ל-25%, ב-1.5%, הוא לא אבסורד.

אראל מרגלית: הממוצע במדינות ה-OECD הוא 23.5%, כך שזה לא אבסורד.

אראל מרגלית: אבל – – –

קריאה: אנחנו לא שם.

אראל מרגלית: רגע.

אראל מרגלית: אבל אני הייתי עושה את זה אחרת לגמרי, מכיוון שהעסקים הגדולים היום במדינה נהנים מרמת אשראי ממוצעת של 3% ומתנאים מאוד מאוד טובים, בעיקר העסקים המונופוליסטיים, ואילו העסקים הקטנים והבינוניים סובלים בצורה קשה.

חיים כץ: לא הבורסה, היצרנים.

אראל מרגלית: תסתכל על 26 קבוצות השליטה הגדולות, תסתכל באיזו רמה בוטה הם שולטים במשק ואיך האחרים לא יכולים לשחק.

אראל מרגלית: למה צריך לתת לקטנים?

אראל מרגלית: כי ב-12 החודשים האחרונים – וצריך לעשות משהו – 60,000 עסקים קטנים ובינוניים נסגרו.

אראל מרגלית: זה אומר שהרבה אנשים ברחובות, וזה אומר שברחובות ישראל מהבחינה הזאת, הכלכלית, דווקא החבר'ה הקטנים יותר, יש דיכאון.

אראל מרגלית: אתם יודעים שהריבית במשק היום היא מאוד נמוכה.

אראל מרגלית: אתה יודע שעסק קטן, הריבית הממוצעת, אם הוא צריך הלוואה, היא 9%, 10%.

אראל מרגלית: ריבית מטורפת.

אראל מרגלית: ה-spread שהבנקים לוקחים על עסק קטן ובינוני הוא בלתי מתקבל על הדעת.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה לדבר היום גם על דיכאון אחר – – –

חיים כץ: חשבתי – – –

אראל מרגלית: לא, אבל אני אדבר על זה בכנות, כירושלמי.

אראל מרגלית: – – – דיכאון אחר, של הביטחון או חוסר הביטחון ברחובות ישראל.

אראל מרגלית: תראו, בירושלים אנחנו מרגישים את זה כבר הרבה מאוד זמן, זה קשה מאוד.

אראל מרגלית: קשה לצאת בערבים, קשה ללכת לקניות, העיר במצב קשה.

אראל מרגלית: עכשיו תל-אביב קיבלה מכה קשה.

אראל מרגלית: אתה יודע, התחושה, השר כץ – – –

חיים כץ: אני מקשיב לך.

אראל מרגלית: – – – התחושה היא שראש הממשלה מאבד שליטה, לא מפני שהוא לא עושה פעולות ביטחוניות חשובות ומנסה לשבור את הראש איך לשים עוד שוטרים ואיך לשים עוד ביטחון.

אראל מרגלית: הבעיה המרכזית, השר כץ, שנוצרת פה כרגע באווירה הכללית, גם עם הפלסטינים בירושלים, גם עם ערביי ישראל ובכלל, זה שיש פה תחושה קשה של ייאוש, ייאוש מתגלגל.

אראל מרגלית: ואנחנו כמדינה שהיא חזקה, יש לנו כוח, יש לנו סמכות, המטרה הראשונה שראש ממשלה ושממשלה צריכים לשים לעצמם היא לנסות להוציא את המצב מכלל ייאוש מוחלט.

אראל מרגלית: צריך לומר, ודיברו פה חלק מחברי חברי הכנסת הערבים וחברים אחרים, יש קיצוניות והסתה בלתי נסבלות גם ברשות הפלסטינית, גם במזרח-ירושלים וגם במקומות אחרים, וצריכים לצאת נגדן בצורה נמרצת.

אראל מרגלית: חלק מההתבטאויות של הרשות הפלסטינית הן בלתי מתקבלות על הדעת והן בלתי נסבלות מבחינת מדינת ישראל.

אראל מרגלית: אבל, השר כץ, אנחנו חייבים לנסות לייצב את המצב.

אראל מרגלית: הרשות הפלסטינית היא גורם שחייבים להמשיך אתו את שיתוף הפעולה הביטחוני, חייבים לחזק את אותם גורמים שעוזרים למצב להימנע מלהפוך מסכינים לרובים, לפצצות.

אראל מרגלית: זה לא נמנע בכל מצב, אבל זה נמנע בהרבה מקומות.

אראל מרגלית: עכשיו אני מגיע לערביי ישראל.

אראל מרגלית: זה נכון שהיה פה מקרה חמור, וזה נכון שגם שם מדי פעם יש מקרים לא טובים של הסתה, אבל בואו רגע נראה מה קורה כשעולה ראש ממשלה ומסית נגד 20% מאזרחי מדינת ישראל.

אראל מרגלית: הוא מביא ייאוש, הוא מביא חוסר מוצא, הוא מביא לאנשים שרובם כמעט ככולם משתפים פעולה, עוזרים לעשות דברים קונסטרוקטיביים, חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל – השפה של בנימין נתניהו מביאה למלחמה בין אזרחים במדינה הזאת, אם הוא ימשיך לדבר ולעשות באופן שבו הוא מדבר.

אראל מרגלית: ואם זורעים ייאוש בקרב ציבור שמנסה להיות קונסטרוקטיבי, שמנסה לשתף פעולה, שכן, קרה ומישהו מהציבור הזה עשה מעשה נורא וצריכים לזעוק על המעשה הזה לשמים – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אראל מרגלית: – – אבל צריכים לחזוק את אותם גורמים מתונים, את אותם מנהיגים אזרחיים שיכולים להחזיר רמה כלשהי של הידברות ורמה כלשהי של עבודה משותפת, כי בלי עבודה משותפת והידברות אנחנו מקבלים ייאוש.

אראל מרגלית: נתניהו, אתה נותן לנו ייאוש, ולכן אין לך זכות להוביל את המצב כמו שהוא.

אראל מרגלית: צריכים להחליף אותך ולתת סימן אחר וכיוון אחר לעם הזה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל בירן, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

נחמן שי: אני פה.

יצחק וקנין: אני רואה שאתה פה, חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: אתה לא כזה שרואה ואינו נראה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בתור התחלה אני רוצה להגיד שאני חושבת שיש יעד אסטרטגי כמעט מהמעלה הראשונה בעידוד העסקים בישראל, במיוחד העסקים הקטנים.

מיכל בירן: הקונספט שבו ב-2012 חברת "טבע" משלמת 0.4% מס חברות בזמן שכל מכולת, כל עסק קטן של מחשבים, כל בית-חרושת קטן, כל אחד שילם 26%, בעיני הוא בלתי נתפס.

מיכל בירן: להוריד את מס החברות נשמע משהו שיכול לעודד את העסקים הקטנים, בכלל את האינסנטיב, את התמריץ, לפתוח עסק ולנהל עסק בישראל.

מיכל בירן: העסקים הקטנים סובלים באמת מהמון רגולציה וטפסים ועלויות מאוד גבוהות.

מיכל בירן: אם אפשר לפרגן בהורדה של 1% במס חברות, נשמע אחלה.

מיכל בירן: אבל יש גם בעיה – ההצעה הזאת שמובאת כאן לפנינו היום, במידה רבה עושה צחוק מכל התהליך של בניית התקציב.

מיכל בירן: כשבאים אלינו בבניית התקציב תמיד מציגים את זה כמטפורה – אין מה לעשות, השמיכה קצרה, מה שאפשר לעשות זה רק להזיז אותה ממקום למקום, ובכל מקום הלב נכמר, דוח העוני מגיע אלינו, החינוך, הרווחה, הבריאות.

מיכל בירן: הלב נשבר.

מיכל בירן: ואם השמיכה קצרה, מה אפשר לעשות?

מיכל בירן: אפשר רק להזיז אותה ממקום למקום.

מיכל בירן: אבל איך שאני רואה את זה, זה כאילו מישהו מחליט בכל פעם לקחת חתיכה מהשמיכה, לגזור אותה, לתת אותה במתנה למישהו, ואז להגיד: אוי, אוי, מצטערים, למי לא נשאר?

מיכל בירן: לציבור לא נשאר.

מיכל בירן: אנחנו מדברים פה על מהלך כולל של מעל 6 מיליארד שקלים.

מיכל בירן: כ-5 מיליארד הלכו על הורדת המע"מ ב-1%.

מיכל בירן: אומנם הייתי נגד זה שהעלו את המע"מ מלכתחילה, כי זה מס מאוד רגרסיבי שפוגע בחלשים, אבל כשהחליטו להוריד אותו – אנשים בכלל לא מרגישים את זה בכיס.

מיכל בירן: העלות של זה הייתה מאוד גבוהה, כ-5 מיליארד, והציבור לא הרוויח מזה.

מיכל בירן: על זה מוסיפים עכשיו יותר ממיליארד שקלים על הורדת מס החברות.

מיכל בירן: ואני אומרת, למה לא באתם עם זה כשהיינו בדיוני התקציב?

מיכל בירן: כמה אפשר היה לעשות ביותר מ-6 מיליארד.

מיכל בירן: אני חושבת שההמלצות של ועדת אלאלוף היו בטוטל כ-7 מיליארד שקלים.

מיכל בירן: אם אני זוכרת נכון, היא עשתה עבודה רצינית במחשבה איך ממגרים או לפחות מצמצמים בצורה משמעותית את העוני בישראל.

מיכל בירן: כשאני רואה 6 מיליארד שקלים, אני חושבת, מה אפשר היה לעשות בצמצום העוני, מה היה יכול לקרות למערכת הבריאות שלנו אם היו מוסיפים עוד 2 מיליארד שקלים, איך אנשים במקום לחכות שלושה חודשים בתור היו יכולים להיכנס לרופא במערכת הציבורית בדיוק באותו קצב, כמעט באותו קצב, שהם נכנסים במערכת הפרטית.

מיכל בירן: מה היה קורה למערכת החינוך שלנו, אפשר היה להוריד את מספר התלמידים בכיתות.

מיכל בירן: כל הדברים שאנחנו כל הזמן חולמים עליהם ואומרים: לא, אבל אין ברירה, זה הביטחון, זה הביטחון, זה תקציב הביטחון.

מיכל בירן: והנה, יש פה 6 מיליארד שקלים, מהם 1.2 מיליארד שאנחנו דנים עליהם עכשיו, שאף אחד לא הכניס אותם לדיונים של התקציב בזמן הנכון, שבו אפשר היה לדבר על עדיפויות, על סדר עדיפויות, על מה יותר חשוב למדינת ישראל, האם הורדת המע"מ בסך 5 מיליארד, או האם הכסף הזה, שילך לחינוך, לרווחה, לבריאות?

מיכל בירן: האם להוריד לכל החברות את מס החברות ל-25%, או אולי לעשות את זה בצורה דיפרנציאלית ולעסקים קטנים להוריד בשיעור ניכר יותר, כדי לעזור להם, ומצד שני החברות הגדולות, שמרוויחות היטב ונהנות מיתרון הגודל, שישלמו את מלוא הסכום?

מיכל בירן: כל ההתלבטויות האלה, בעצם לא הובאו לפתחנו, לא הגיעו לוועדת כספים, הן הוחלטו בחדרים מאחורי הקלעים; והאמת היא שאני חושבת שיותר מהכול, היו פה פשוט החלטות שגויות.

מיכל בירן: את הכסף הזה אפשר היה לנצל אחרת, אפשר היה לנצל בצורה מיטבית לטובת הציבור, ושוב הממשלה הזאת נכשלת, פעם אחרי פעם.

מיכל בירן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נחמן שי: אני פה.

יצחק וקנין: חמש דקות לך, חבר הכנסת נחמן שי, אפילו שאתה פה.

יעקב פרי: אפשר את רשימת הדוברים?

יצחק וקנין: אנחנו לקראת סיום הדברים.

אראל מרגלית: יש לך פה רשימת המסתייגים.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי שר העבודה והרווחה, אנחנו נמצאים ברגעים מאוד חשובים בהיסטוריה שלנו.

נחמן שי: האינתיפאדה השלישית, שפרצה לפני 110 ימים, נמשכת וצוברת תאוצה מסוימת בפרמטרים שאנחנו מכירים.

נחמן שי: אבל כמו בכל מקרה, או שרשרת מקרים כאלה, יש בה עליות וירידות, עליות וירידות.

נחמן שי: לכן יש מי שקורא לה גל, אבל אני לא קורא לה גל, אני קורא לה אינתיפאדה, צריך להסתכל בעיניים מציאותיות על מה שקורה פה.

נחמן שי: האירוע ביום שישי בתל-אביב הוא לא מהמשפחה של מה שהכרנו עד עכשיו, כי הוא מאיים לקרוע את הרקמה העדינה והחיונית של החברה הישראלית.

נחמן שי: הוא פורם את התפרים העדינים כל כך שבין הציבור היהודי לציבור הערבי.

נחמן שי: ברגע שערבי ישראלי נוטל נשק, הולך ליישוב יהודי, פותח באש, הורג – הוא שובר את כללי המשחק; מותר להתנגד, מותר לבקר, מותר למתוח ביקורת, מותר לא לאהוב את מדינת ישראל, מי שלא רוצה, אבל אין בשום מקום היתר לפעול באלימות, ובטח לפעול באלימות שעולה בחיי אדם.

נחמן שי: ולכן, המעשה הזה מסכן את החיים המשותפים של יהודים וערבים פה, כי אני ורבים רבים מאוד בבית הזה ומחוץ לבית הזה חושבים ובטוחים שערביי ישראל הם חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל.

נחמן שי: גם אם יש בהם כאלה שאינם רואים את ישראל כמדינת הלאום שלהם, עדיין זו המדינה שלהם.

נחמן שי: ולכן, כל מעשה כזה הוא איום אמיתי על החיים המשותפים שלנו פה.

נחמן שי: אבל מה קורה אחר כך?

נחמן שי: מה קורה אחר כך?

נחמן שי: אני לא רוצה לדבר עכשיו על מה שקוראים הכישלון של המשטרה ושל השב"כ, אולי גם של צה"ל, של כל זרועות הביטחון, למצוא את הרוצח הזה.

נחמן שי: הוא יימצא.

נחמן שי: הוא יימצא, אני בטוח שהוא יימצא.

נחמן שי: ואני גם לא אוהב לנקוט לשון של כישלון או הצלחה ברגע הזה.

חיים כץ: התפלאתי – – –

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: אני – – –

חיים כץ: – – – נותנים עם לב ונשמה, וקשה לעשות את זה.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: אני יודע, זה לא פשוט כל כך ללכוד אותו, בטח הוא הכין את עצמו.

נחמן שי: נחכה לראות איך זה יסתיים, ואז נבדוק לאחור.

נחמן שי: ככה צריך לנהוג; זה לא יהיה הוגן כלפי האנשים שעוסקים עכשיו בעבודה הזאת סביב השעון כבר ארבעה ימים, אז אני לא – אבל אני מאוד מאוד מוטרד מתגובתו של ראש הממשלה, כי אני חושב שמה שעשה ראש הממשלה כשבא לשם במוצאי-שבת, ומה שהוא היה צריך לעשות כשהוא עמד פה, על במת הכנסת היום, זה דווקא להושיט יד לאוכלוסייה הערבית, ודווקא לומר להם שהמקרה הזה, של הרוצח, הוא החריג, הוא היוצא מן הכלל, ולא הכלל; ולומר להם: אני יודע שהציבור הערבי הישראלי רוצה חיים של שלום וחיים של דו-קיום בינינו לבינם, בתוך מדינה אחת, כי זה צריך להיות החזון שלנו, ולא להסית – בתי"ו ובטי"ת – את הציבור הישראלי היהודי כלפי הערבים, ופתאום להצביע על איזו בעיה, שכאילו נולדה יום קודם, של ריכוז נשק באוכלוסייה הערבית.

נחמן שי: כולנו יודעים שיש שם נשק.

נחמן שי: הם הראשונים, חברי הכנסת הערבים – אני זוכר כבר שנים לאחור – שבאים ואומרים, תוציאו את הנשק מהכפרים.

מרב מיכאלי: ומי לא טיפל?

נחמן שי: תוציאו אותם.

נחמן שי: וראש הממשלה – מה את אומרת?

מרב מיכאלי: ומי לא טיפל?

נחמן שי: כן, וראש הממשלה – אני זוכר באחת מהוועדות פה – הופיע, זה היה אירוע יוצא דופן, ואמר: אני מודיע לכם, אני ראש הממשלה – ישב לידו השר לשעבר אהרונוביץ – אמר, אנחנו הולכים להוציא את הנשק.

נחמן שי: וכולם מחאו כפיים; איזה רעיון מצוין.

נחמן שי: לא יודע אם זה כל כך פשוט, אבל אני חושב שזה רעיון טוב לפרק את הנשק החוצה.

נחמן שי: לא יודע אם זה יעבוד.

נחמן שי: אבל זה היה מצדם, הערבים ביקשו את זה.

איתן כבל: טיבי ביקש את זה בזמנו.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: אז עכשיו – –

מרב מיכאלי: – – – מתחננים – – –

נחמן שי: – – להאשים אותם שהם לא נוהגים לפי הכללים, שיש פה מחויבויות ויש פה זכויות – מה זה?

נחמן שי: מה זה?

נחמן שי: מעשה של אדם אחד מכתים את כל ערביי ישראל?

נחמן שי: את כולם?

נחמן שי: מהרגע הזה הם לא יודעים להעריך או לכבד את מעמדם במדינת ישראל?

נחמן שי: ואני חשבתי שהיום ראש הממשלה יחזור בו, גם זה מותר – מודה ועוזב ירוחם – אני רוצה לתקן את דברי, לחדד.

נחמן שי: במקום זה, הוסיף חטא על פשע, הוסיף עוד פעם, וכבר היו פה התגובות האלה.

נחמן שי: חברים וחברות, אנחנו צריכים לצנן את האדמה הבוערת הזאת, כי אני אומר לכם – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

נחמן שי: – – עם ערביי ישראל אין לנו דרך אחרת אלא חיים משותפים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, במוצאי-שבת הייתי בפאב "הסמטה".

איילת נחמיאס ורבין: כדי לסבר את אוזנכם, בשישי בצהריים, ממש דקה לפני שהבן הגדול שלנו יצא לפעולה ב"צופים", לפעמים אנחנו מיואשים מכמויות הווטסאפים והסמ"סים, אבל זה מקרה שבו אתה אומר: אוקיי, איזה מזל שיש תקשורת כל כך מהירה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא אומר לנו, ירו בדיזנגוף.

איילת נחמיאס ורבין: בשנייה הראשונה זה נשמע הרי דמיוני.

איילת נחמיאס ורבין: מצד שני, אנחנו נוטים לשכוח שבסך הכול לפני חודש וחצי היה טרור באמצעות סכין בבית-רומנו בתל-אביב, נרצחו שניים, בהם ראובן אבירם שגם הייתי בהלוויה שלו מטעם הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: תל-אביב היא לא איזה מקום אחר; אני לא רואה דווקא בטרור, בירי בתל-אביב, את קו פרשת המים.

איילת נחמיאס ורבין: אני משתדלת לזכור כל פיגוע – גם במחסום חיזמה, גם בגוש-עציון, ובטח בירושלים, וגם היום שוב הייתה כאן סכינאות.

איילת נחמיאס ורבין: כשהייתי בפאב "הסמטה" במוצאי-שבת, בערב, הסתכלתי על הבעלים, והבנתי שמה שחולף לו בראש זה כמובן עצב מאוד מאוד מאוד גדול על אלון בקל ועל שימי רוימי; אלון בקל גם עבד שם, באמת, זיכרונם לברכה, השם ייקום דמם, בכל צורה שאנחנו לא נבחר.

איילת נחמיאס ורבין: באמת מוות נורא, אכזרי ומיותר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני יודעת שהוא גם חשב לעצמו: איך אני עכשיו בונה את החיים שלי מחדש?

איילת נחמיאס ורבין: הזדמן לי לדבר כאן לא אחת על העובדה שאנחנו קהים לפיגועים, אנחנו שוכחים את צפורה אייזנשטט בת ה-80 מראשון-לציון, היא עדיין לא בקו הבריאות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נוטים לשכוח את מי שנפצע, ואנחנו נוטים גם לשכוח את המשפחות, שהאבל שלהן מתחיל רק אחרי סיום השבעה.

איילת נחמיאס ורבין: ואז אני אומרת לעצמי: אולי מה שאנחנו נזכור בסוף זה את הטרור הכלכלי, כי בסוף, אם נמשיך להתנהל בצורה הזאת, לא יכול לחיות כאן אף עסק, שלא לדבר על בני-אדם.

איילת נחמיאס ורבין: את פאב "הסמטה" לא יהיה פשוט לפתוח מחדש.

איילת נחמיאס ורבין: היום בדיוק ראיתי שניקו שם מהנרות, ובתי-הקפה באזור מנסים איכשהו להתאושש מהטראומה הקשה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל גם אם אנחנו נבחן את מה שקורה בירושלים, אנחנו יודעים שאנחנו מדברים על ירידה של יותר מ-30% בחודשים האחרונים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כל הזמן מדברים פה על ה-BDS ועל החרמות הבין-לאומיים – היי, הלו, זה פה.

איילת נחמיאס ורבין: לא צריך חרם ו-BDS כדי שנחווה את הטרור הכלכלי.

איילת נחמיאס ורבין: הטרור הכלכלי הוא כאן, והטרור הכלכלי הוא של העסקים הקטנים, וזאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: העסקים הקטנים שהיו זקוקים לכסף הזה, שהיום מבקשת הממשלה להפחית במסגרת ההקלה במס החברות.

איילת נחמיאס ורבין: אני דואגת, ואני מאמינה שכל מי שיושב כאן דואג לעסקים הקטנים.

איילת נחמיאס ורבין: החברות הגדולות והרווחיות לא זקוקות למשאבים האלה, זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: מי שזקוק לזה אלה העסקים הקטנים; מי שזקוק לזה אלה העסקים שחווים על גבם את הטרור הכלכלי; מי שזקוק לזה אלה החברות שאינן מצליחות להרוויח כסף וצריכות איזו דחיפה מהממשלה כדי, למשל, להפוך לחברה שמייצאת, כדי להיות מסוגלים לפתח עוד עסקים, כדי באמת להתניע את הכלכלה הישראלית ולהניע אותה קדימה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שבעולם מצאו עוד פתרונות.

איילת נחמיאס ורבין: בעולם מצאו פתרונות בצורת – דיברתי על זה בוועדת הכספים, על מס החברות הדיפרנציאלי.

איילת נחמיאס ורבין: וגם כשהממשלה הביאה את זה, ביקשתי: נגב, ירושלים, גליל, עוטף-עזה – שם זקוקים לדחיפה, שם זקוקים להטבות הללו.

איילת נחמיאס ורבין: החברות הגדולות לא זקוקות להטבת המס הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אתם רוצים לעזור לעסקים?

איילת נחמיאס ורבין: תפחיתו את מס המעסיקים, כי מס מעסיקים משלם גם ארגון שאינו רווחי, והם זקוקים לזה כדי להתאושש, הם זקוקים לזה כדי לקום, הם זקוקים לזה כדי לחיות.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו רוצים שאנשים יחיו כאן, שתהיה להם פרנסה, והפרנסה הזאת, בסופו של דבר, מגיעה מאותם העסקים הקטנים שלא ייהנו מהטבת המס הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: זה בסדר להגיד – – –

יצחק וקנין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: זה בסדר לומר: הצלחנו להביא יותר מסים מכפי שציפינו, ואנחנו רוצים להקל על הציבור, אבל בואו נראה איך באמת אנחנו מקִלים על הציבור.

איילת נחמיאס ורבין: באמת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל כהן-פארן – איננה; אביגדור ליברמן – איננו; אורלי לוי אבקסיס – איננה; סופה לנדבר – איננה; חמד עמאר, מוותר?

יצחק וקנין: מוותר; רוברט אילטוב – מוותר; עודד פורר – מוותר.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת שאני חייב לומר שהתקיים כאן היום דיון רציני בחוק הזה.

משה גפני: באמת, חברים העלו דברים מאוד חשובים בנושא של מדיניות המס, דברים שהיו ראויים גם להיאמר, והאמת היא שגם היה אפשר להגיע, ואני חושב שאנחנו נצטרך לדבר על הדברים האלה.

משה גפני: מדינת ישראל היא מדינה – באופן יחסי למדינות ה-OECD, במיסוי הפרוגרסיבי אנחנו נמצאים בתחתית הרשימה ובמיסוי הרגרסיבי אנחנו נמצאים למעלה.

משה גפני: המסים שצריכים לשלם האיש או המשפחה מהרצליה-פיתוח והמשפחה משכונת-הארגזים הם אותו מס.

משה גפני: במיסוי העקיף כולם משלמים את אותו האחוז.

משה גפני: כאשר קונים מוצרי מזון ויש על זה מע"מ, זה מס עקיף.

משה גפני: אנחנו לא כמו מדינות ה-OECD, אנחנו משיתים את המס על האיש העשיר ועל האיש העני, משיתים את אותו מס.

משה גפני: לעומת זאת, במיסוי הישיר הפרוגרסיבי אנחנו נמצאים במקום נמוך לעומת מדינות ה-OECD.

משה גפני: הנושא הזה, בשעתי ניסיתי קצת לאזן את זה, בכנסת השמונה-עשרה.

משה גפני: כאשר הגיע מס החברות, מה שתיארתי בתחילת הדיון, כאשר העליתי את החוק, ביקשתי להפחית בהפחתה של מס החברות ולהפחית במקביל במיסוי, במס ההכנסה של אלה שמשתכרים למעלה מ-5,000 שקל עד 14,000 שקל ומשהו, שהם בעלי משכורות שחל עליהן מס – הפחתתי ב-2% את מס ההכנסה.

משה גפני: מדיניות המס במדינת ישראל איננה אידיאלית ואיננה צודקת.

משה גפני: יש מדיניות מס שפעמים רבות נכנסים להתלבטות, כמו המקרה הזה.

משה גפני: רוצים לעודד את הצמיחה, רוצים להביא מפעלים, רוצים להביא חברות שיעסיקו עובדים, ואז אומרים: בואו ונפחית את מס החברות, וזאת החלטה נכונה באופן עקרוני.

משה גפני: אבל אז מתקיימת ההתלבטות המאוד-מעניינת, שצריך לקיים עליה דיון: האם כל החברות זקוקות לאותה הפחתה, שזה הרבה כסף.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, יפה.

משה גפני: אני לא מביע עמדה.

משה גפני: אני מעלה את ההתלבטות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מאחוריך, אם זאת העמדה שלך, כי העמדה צודקת.

משה גפני: אני מעלה את ההתלבטות אם אכן כאשר מפחיתים את מס החברות – עליזה, את מסתכלת עלי? טוב.

איתן כבל: גם אני יכול להסתכל עליך?

משה גפני: כן, אבל אתה תגיד לי אם יש רוב או לא? – – – האם כשמפחיתים את מס החברות, האם באמת מעודדים בזה את החברות ומעודדים את התעסוקה, ואז זה חל גם על חברות גדולות, על חברות עשירות, או האם באמת צריך למדר את העניין הזה או לסנכרן אותו באופן כזה שחלקו יהיה באמת לעסקים הקטנים ולבינוניים, לחברות הפחות-עשירות, והחברות העשירות, להן אנחנו לא נפחית את המס, נשאיר את המס הקודם, ובמקום זה נפחית את מס ההכנסה לאלה – אגב, ביקשתי בדיונים בוועדת הכספים מהיועצת המשפטית של הוועדה להכין הצעת חוק שתפחית ב-2% את מס ההכנסה לבעלי השכר הנמוך והבינוני.

משה גפני: אני, כמובן, אדבר עם שר האוצר, אדבר עם משרד האוצר, ננסה להגיע להסכמה כדי לאזן, כפי שאמרתי בתחילת דברי, ביחס כלפי מדינות ה-OECD בעניין הזה של המסים שבהם אנחנו צריכים להיות במקום גבוה ואנחנו במקום נמוך, לעומת אלה שאנחנו נמצאים במקום נמוך ואנחנו צריכים להיות במקום גבוה – כפי שאמרתי, במסים הישירים ובמסים הרגרסיביים, שצריך את העניין הזה לשנות.

משה גפני: אנחנו נמצאים במצב שבו עברנו את התקציב, עברנו את חוק ההסדרים, עברנו כמעט עוד תקציב בשבועות האחרונים.

משה גפני: היות שהתקציב אושר ב-19 בנובמבר, שזה חסר תקדים.

משה גפני: לא היה עד היום דבר כזה, בעצם כל שנת 2015 התנהלה ללא תקציב – כל השנה – כאשר באמצע היו בחירות, התחלף שלטון, התחלף שר אוצר, התחלפה ועדת כספים, שלא לדבר על היושב-ראש.

סתיו שפיר: גם התקציב שעבר – – –

משה גפני: מה?

סתיו שפיר: גם התקציב שעבר בסוף 15' כבר לא היה – – –

משה גפני: בסדר, אבל יש בעיות עם העניין הזה.

משה גפני: יש בעיות.

סתיו שפיר: – – –

משה גפני: לא שומע.

סתיו שפיר: איזה בעיות?

משה גפני: יש בעיות – אנחנו מסיימים שנה בלי תקציב, רק אישרנו אותו לקראת סוף השנה.

משה גפני: אני הרגשתי מאוד לא נוח, זאת האמת, עם 40 מיליארד שקל לאחר אישור התקציב, או כ-40 מיליארד שקל שלא היו בתקציב.

משה גפני: וזה – 40 מיליארד שקל הם 10% מהתקציב.

איילת נחמיאס ורבין: צודק.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

משה גפני: אמרתי לך קודם, אני לא יודע אם הקשבת לי – –

איילת נחמיאס ורבין: אני תמיד מקשיבה.

משה גפני: לא; – – שאני לא מביע עמדה, אני רק מציין את העובדות.

משה גפני: אמרת שכנראה מאחורי הדברים שלי יש גם עמדה, אבל אני אומר: 40 מיליארד שקל זה דבר חסר תקדים.

משה גפני: לא היה – – –

סתיו שפיר: 44 מיליארד.

משה גפני: 44 מיליארד.

משה גפני: נו, הנה, טוב שאת פה.

משה גפני: אבל אמרתי: כ-40 מיליארד שקל.

משה גפני: אגב, היה מצב מאוד לא נעים בוועדה המשותפת לתקציב הביטחון; היינו צריכים לאשר שם, ואמר לי שר הביטחון:

משה גפני: אם לא יאשרו – אני לא יושב-ראש הוועדה המשותפת, אבל צחי הנגבי לא היה.

משה גפני: ביקשתי ממנו בבוקר, שלחתי אליו שליח, ואמרתי לו לעצור את הדיון בוועדה המשותפת כל עוד ועדת הכספים לא אישרה את תקציב הביטחון; זה לא יכול להיות, דבר כזה.

משה גפני: והוא עצר את הדיון.

משה גפני: אבל בצהריים הוא אמר לי: אני אחר-הצהריים לא כאן – הוא היה במרכז הליכוד.

משה גפני: אמר לי שר הביטחון: אני מבקש ממך שאתה תנהל את הדיון הזה, של הוועדה המשותפת, והיה שם מצב של – מצד אחד הנושא של האחריות, ומצד שני הנושא הלא-נעים של לראות את ההסכם – – –

איילת נחמיאס ורבין: גפני, קוראים לזה כאוס.

משה גפני: זה לא כאוס.

איילת נחמיאס ורבין: קוראים לזה כאוס.

איילת נחמיאס ורבין: בוא, גפני, למה – – –

משה גפני: אסור שזה יחזור על עצמו, זה – תמונת המצב, כדי להיות צמוד לעובדות – – –

אראל מרגלית: רק תספר לכולם כמה היינו בהצבעה בסוף על תקציב הביטחון.

משה גפני: שני אנשים.

משה גפני: שלושה.

אראל מרגלית: שני אנשים, אתה ואני.

איילת נחמיאס ורבין: אה, מה קרה לך, אראל, זה שיא, כי לפעמים הבן-אדם מצביע לבדו.

משה גפני: כן כן, שני אנשים, נכון – שלושה אנשים.

עמר בר-לב: – – – בשאר הפעמים?

משה גפני: לא, זה מה שהיה.

משה גפני: אבל זה לא כאוס, אני נורא מצטער.

איילת נחמיאס ורבין: גפני, כמה פעמים – – –

משה גפני: מה שקרה זה שהאוצר הגיע להסכם עם הביטחון.

משה גפני: הגיע מאוחר מדי.

משה גפני: מאוחר מדי, מכיוון שעד שהעניין הזה התנהל לקח הרבה זמן.

משה גפני: הם הגיעו להסכם, לדעתי הסכם טוב.

משה גפני: אני חושב שכולם סבורים כך.

משה גפני: אם אכן הוא יתממש, כי בכלל לא בטוח שהוא יתממש, אבל אם אכן הוא יתממש, מדובר על הסכם טוב.

משה גפני: וההסכם הזה היה צריך להיות בסופו של דבר מאושר קודם בוועדת הכספים, ואחרי זה בוועדה המשותפת.

משה גפני: שר הביטחון לא רצה שההסכם יונח על שולחן הוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

משה גפני: הוא אמר שזה יודלף.

משה גפני: הוא אמר, אני דיברתי – – –

עמר בר-לב: גפני, זה לא עובד ככה.

משה גפני: מה?

עמר בר-לב: זה לא עובד ככה.

עמר בר-לב: שר לא רוצה.

משה גפני: כן, אני לא – – –

עמר בר-לב: אני לא בא אליך בטענות.

משה גפני: לא, אני לא אומר – להפך, אמרתי לה: זה לא כאוס, אבל זה מצב – – –

עמר בר-לב: אתה מספר ככה – – – בסדר.

משה גפני: אני מסכים אתך, עמר, אני מסכים.

משה גפני: זה מצב שאסור שיחזור על עצמו.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אם תשבו, נעבור להצבעה.

יצחק וקנין: כולם עומדים.

משה גפני: אבל יש לי הסבר ארוך.

יצחק וקנין: כן, אין לי בעיה, אתה יכול להמשיך להסביר.

משה גפני: לא, אם נעבור להצבעה אסביר את זה פעם אחרת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, לשבת במקומותיכם.

אראל מרגלית: אולי תספר שביקשו ממך לקרוא את ההסכם באמצע הלילה.

משה גפני: כן.

משה גפני: מה שהיה זה שהוועדה המשותפת הצביעה נגד תקציב הביטחון – נגד.

משה גפני: לא נמנעה, הצביעה נגד.

משה גפני: ואז באו אלי ואמרו: תעביר את זה אתה בוועדת הכספים.

משה גפני: אמרתי: עם כל הכבוד, ואני מתנצל בפני כל – אמרתי: אני לא הגוי של שבת.

משה גפני: אם הוועדה המשותפת מצביעה נגד – – –

מרב מיכאלי: גוי.

מרב מיכאלי: שאלוהים ישמור, אוזניים תצילנה.

מרב מיכאלי: גפני גוי.

משה גפני: די כבר.

משה גפני: התנצלתי מראש.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם, אנחנו מייד עוברים להצבעה.

משה גפני: אגב, במילה גויים בתנ"ך, הכוונה עמים, עמים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, הבנו.

איילת נחמיאס ורבין: אמרנו: בשבת גוי של שבת זה בסדר.

משה גפני: כן.

משה גפני: אמרתי: לא אביא את זה להצבעה – כן, בסדר.

מרב מיכאלי: והיה לגוי גדול.

משה גפני: תעזבי את הגוי עכשיו, אני מדבר על תקציב הביטחון.

משה גפני: על כל פנים – – –

מרב מיכאלי: מה עכשיו תקציב הביטחון?

קריאה: – – –

משה גפני: אני בעד.

משה גפני: תגיד להם.

משה גפני: על כל פנים, אמרתי: אני לא אצביע על זה – – –

איילת נחמיאס ורבין: גפני, גם לתקציב הביטחון צריך גוי לפעמים.

איילת נחמיאס ורבין: ככה זה נראה.

משה גפני: כן כן.

משה גפני: אמרתי שלא אצביע על זה עד שהנושא לא ישתנה, מכיוון שצריך את ההסכם.

משה גפני: עצרתי את הדיונים, החברים זוכרים את זה, והגיעו להסכם, ואישרו את זה בוועדה המשותפת.

משה גפני: אחרי שאישרו את זה בוועדה המשותפת, ביקשתי מוועדת הכספים לאשר את תקציב המדינה.

משה גפני: לא לפני זה.

משה גפני: לא יכול להיות מצב שאנחנו נשב עם אחריות בוועדת הכספים, נצביע בעד, כשהוועדה המשותפת אומרת: זה לא תקציב ביטחון.

משה גפני: ויצא מצב שהוא לא כאוס, אבל הוא אבסורדי עד אימה: אנחנו מאשרים תקציב של 56.9 מיליארד שקל, כשאנחנו יודעים מראש שזה לא התקציב.

משה גפני: אנחנו יודעים שתהיינה תוספות.

משה גפני: וזה גם חסר תקדים.

משה גפני: מה שאנחנו עומדים היום – מה המצב שם?

יצחק וקנין: אתה לא – פשוט מסתכל רק לצד ההוא, הם מסמנים לך כבר הרבה זמן.

משה כחלון: גפני, אני חושב שהשתכנענו.

משה גפני: אה.

משה גפני: אדוני שר האוצר, מכיוון שפחות או יותר – –

יצחק וקנין: שכנעת אותנו, אדוני.

משה גפני: – – הסברתי את הנושא של תקציב הביטחון, אני מבקש לסיים כאן.

משה גפני: אני מבקש להצביע בעד החוק הזה, ובעזרת השם, אם ועדת הכספים תצטרך להעביר חוק ויצטרכו עוד לדבר, להסביר באריכות, אני אמשיך הלאה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש להצביע בעד החוק, לדחות את כל ההסתייגויות.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק לתיקון פקודת מס ההכנסה (מס' 216), התשע"ו–2015, בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, לסעיף 1 אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: נצביע כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: רבותי, כהצעת הוועדה, סעיף 1, רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד סעיף 1 – 46 נגד – 31 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יצחק וקנין: 46 בעד, 31 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, סעיף 1 עבר בקריאה שנייה כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: לסעיף 2, רבותי, יש הסתייגות של חברי הכנסת – ההסתייגות של חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ; חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת; חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני; וחברי הכנסת אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ועודד פורר – להלן: קבוצת סיעת ישראל ביתנו.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד ההסתייגות לסעיף 2?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 45 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 2 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: מתנגדים – 45, בעד – 33.

יצחק וקנין: אם כן, ההסתייגות לסעיף 2 לא התקבלה.

יצחק וקנין: נצביע, רבותי, על סעיף 2 וסעיף 3 כהצעת הוועדה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה – 48 נגד – 29 נמנעים – אין סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יצחק וקנין: 48 בעד, 29 מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, סעיפים 2 ו-3 אושרו כהצעת הוועדה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: נעבור לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת החוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 216), התשע"ו–2016, קריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 48 נגד – 30 נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 216), התשע"ו–2016, נתקבל.

יצחק וקנין: 48 בעד, 30 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אני מזמין את שר האוצר, השר משה כחלון, לברך – – –

סופה לנדבר: – – –

יצחק וקנין: לא שמעתי מה חברת הכנסת סופה אומרת.

יואל חסון: אדוני שר האוצר, אתה כל היום מפנק, מפנק, מפנק.

מרב מיכאלי: אבל השאלה את מי מפנק.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אדוני שר האוצר, רשות הדיבור שלך.

יואל חסון: השאלה אם יישאר כסף בסוף.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להודות לכם על ההצבעה, ואני רוצה רק להשיב ממש בקצרה.

משה כחלון: שמעתי חלק מחברי הכנסת – חלק באמצעות המסך – גם הייתי כאן.

משה כחלון: החוק הזה מדבר על הפחתת מס חברות.

משה כחלון: חברים, אני, באופן אישי, יש הרבה דברים משותפים שאני מאמין בהם יחד עם חברי באופוזיציה, חברי בקואליציה.

משה כחלון: יש לי מחלוקת עם חלק מהאופוזיציה בנושא מסים.

משה כחלון: תפיסת עולמי אומרת שיש שני סוסים שמסוגלים לסחוב את עגלת הצמיחה במדינת ישראל: סוס אחד זה מסים נמוכים, והסוס השני זה כמובן השקעות במשק ורפורמות.

משה כחלון: הפחתת מס רווחי הון מ-26.5% ל-25% – זה מחולל צמיחה, זה מקדם עסקים, זה דוחף השקעות.

משה כחלון: ואני רוצה לומר לכם, באמת, לכל אלה שתקפו את זה, שאם, בעזרת השם, נמשיך לגבות עוד כסף, והעמקת הגבייה תימשך ויהיו לנו הכנסות כמו שהיו לנו השנה, אנחנו נוריד גם בשנה הבאה.

משה כחלון: ואתם תראו כיצד זה גורם לצמיחה.

אראל מרגלית: אדוני השר, המשק בהאטה.

משה כחלון: אז לכן, היות שהמשק – חבר הכנסת מרגלית, חבר הכנסת מרגלית, אני חייב להשיב לך פעם; אתה כל הזמן זורק דברים.

משה כחלון: וכשהמשק בהאטה, מה עושים?

משה כחלון: מכבידים עם מסים?

אראל מרגלית: כשהמשק בהאטה, מגיעים לתוכנית רצינית לגידול התעשייה.

משה כחלון: אוקיי.

משה כחלון: אז מה עושים?

משה כחלון: מכבידים במסים?

משה כחלון: תסבירו לי.

אראל מרגלית: כשהמשק בהאטה, מגיעים עם תוכנית רצינית לעסקים קטנים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית, אדוני עמד פה חמש דקות, ועכשיו מפריע.

אראל מרגלית: כשהמשק בהאטה לא לוקחים 40 מיליארד שקל באמצע הלילה ומעבירים את זה כמו גנבים בלילה.

משה כחלון: אראל מרגלית, אני גאה, אני גאה – – –

אראל מרגלית: כשהמשק בהאטה, מכניסים את כל העודפים לתוך – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית, אתה רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

משה כחלון: אני גאה על כל ההעברות.

משה כחלון: אני גאה – – –

אראל מרגלית: – – – המשק לא זז.

אראל מרגלית: זה כמו יוון פה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: אני בפעם האחרונה מעיר לך, לפני שאני קורא אותך לסדר.

אראל מרגלית: קורא אותי לסדר?

אראל מרגלית: אני קורא אתכם לסדר.

יצחק וקנין: אדוני, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אראל מרגלית: אתה לא מנהל את הכלכלה.

משה כחלון: אל תוציא אותו, חשוב שיקשיב.

יצחק וקנין: אני לא אוציא אותו, אבל יש גבול.

משה כחלון: חבר הכנסת מרגלית, אני גאה בכל התוספות שהוספנו.

משה כחלון: בכל התוספות.

משה כחלון: אני גאה בכסף לחיילים, אני גאה בכסף לקשישים, אני גאה בכסף לחד-הוריות, אני גאה בכספים האלה.

משה כחלון: רבותי, הורדנו את הגירעון, חוב–תוצר מצוין.

משה כחלון: אראל מרגלית, ממך – האחרון שאתה יודע, אתה יודע שיש שני פרמטרים מרכזיים בכלכלה של מדינה, שניים בלבד: חוב–תוצר וגירעון.

משה כחלון: חוב–תוצר יורד השנה ומגיע השנה לשיאים נמוכים שהוא לא הגיע אליהם שנים; הגירעון הולך להסתיים ב-2.3, 2.4, והתחזית הייתה 3.4.

אראל מרגלית: אוקיי, בסדר, אבל המשק – תשים לב מה קורה בתעשייה.

אראל מרגלית: כן, אבל תראה מה קורה בהשקעות הפרטיות.

אראל מרגלית: תסתכל בעיניים פקוחות.

אראל מרגלית: תראה את התעשייה, תראה את כל העסק.

יואב קיש: – – –

קריאות: – – –

משה כחלון: אראל מרגלית, אראל מרגלית – – –

יצחק וקנין: רבותי, אתם – – –

קריאות: – – –

משה כחלון: תקשיב רגע.

משה כחלון: פעם ראשונה בתולדות המדינה שיש הסכם שכר עם 7.5%, שזה לא מעט, שמתחלקים בצורה דיפרנציאלית.

משה כחלון: איפה הייתם?

משה כחלון: למה לא תבעתם את זה?

משה כחלון: כולכם, שרוצים צדק חלוקתי וצדק שוויוני.

משה כחלון: וכשאני בא היום ואומר: נוריד מס חברות כדי להצמיח את המשק – זה בדיוק המקום להשקיע.

אראל מרגלית: יכול להיות.

משה כחלון: לא "יכול להיות", זה בטוח.

משה כחלון: "יכול להיות" זה תפיסת עולם.

משה כחלון: אני לא חושד בך שאתה קומוניסט, אבל – אני לא יכול לחשוד בך, כי אתה איש כלכלה חופשית.

אראל מרגלית: אבל תחשוב רגע, השר כחלון.

אראל מרגלית: תחשוב.

אראל מרגלית: מי שגומר את המכללה בתל-חי, יש לו עבודה איכותית?

משה כחלון: ברור.

אראל מרגלית: מי שגומר את מכללת ספיר, יש לו איפה לעבוד?

משה כחלון: אם אנחנו – ברור, אם נפחית מס חברות – – –

אראל מרגלית: המשק לא יוצר מקומות עבודה.

אראל מרגלית: העסק הזה – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מרגלית, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אראל מרגלית: שנייה?

אראל מרגלית: צריך קודם ראשונה.

יצחק וקנין: אני איאלץ להוציא אותך, כי זה מתחיל להיות פה שוק, ואני לא מוכן.

מיקי לוי: – – – ממשלה.

משה כחלון: חבר הכנסת מרגלית, אני מכיר אותך רגוע.

משה כחלון: אתה – לאט-לאט.

יצחק וקנין: התחלנו עם חבר הכנסת מיקי לוי עכשיו.

מיקי לוי: עם כל הכבוד – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי.

משה כחלון: רגע, בוא נשמע את מיקי לוי.

משה כחלון: שנייה.

יצחק וקנין: אדוני, אם אתה רוצה לשמוע, אז זה – – –

משה כחלון: מה אמרת, מיקי?

משה כחלון: רגע, בוא ונשמע את מיקי.

יצחק וקנין: זה לא יסתיים כך.

משה כחלון: מה הוא אמר?

משה כחלון: מה מיקי לוי אמר?

מיקי לוי: לא הייתי מדבר על זה, חבר'ה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: – – – אתה יודע את זה.

משה כחלון: מיקי, מה אמרת?

משה כחלון: סליחה.

משה כחלון: אני באמת לא שמעתי.

קריאה: לא שומעים.

קריאה: לא שומעים.

משה כחלון: נו, אז דברו, מה.

מיקי לוי: 11 חודש לא היה תקציב, ולכן הוצאות הממשלה היו מוגבלות ל-1 חלקי 12.

מיקי לוי: אז הגירעון – בוא נהיה צנועים.

משה כחלון: אז בוא אני אשיב לך.

מיקי לוי: בוא נהיה צנועים.

משה כחלון: בוא ואני אשיב לך, מיקי לוי; חבר הכנסת מיקי לוי, סגן שר האוצר לשעבר.

משה כחלון: נכון שהיה 1 חלקי 12, אבל אתה יודע איך עבדנו?

משה כחלון: לפי התקציב שאתם הכתבתם.

משה כחלון: ההרחבות והגידול הטבעי היו לפי התקציב שאתם בניתם.

משה כחלון: טוב, סיפורים יש פה – אני לא הולך למתוח פה ביקורת, אני בא ואומר שזה צעד מחולל צמיחה, ואני גאה.

משה כחלון: אני אומר לך, אראל מרגלית, אני ממש מתפלא.

משה כחלון: אני ממש מתפלא – – –

אילן גילאון: אצל מי מחולל צמיחה?

משה כחלון: תראה, אתך יש לי ויכוח אידיאולוגי.

משה כחלון: עם אראל מרגלית יש לי ויכוח מקצועי, אתך יש לי ויכוח אידיאולוגי.

משה כחלון: אתה מהאסכולה שאומרת: מסים, מסים, מסים – ניקח מהחזקים ונעביר לחלשים.

משה כחלון: אני אתך בגדול, רק התפיסה – – –

אילן גילאון: – – –

משה כחלון: לא, לא.

משה כחלון: איזה תפיסה אידיאולוגית – – –

אילן גילאון: – – –

משה כחלון: אילן, אני הקשבתי לדבריך.

אילן גילאון: לא, לא – – –

משה כחלון: תראה, אני יכול להתווכח עם תפיסת עולם מקצועית.

משה כחלון: אידיאולוגיה – אי-אפשר להתווכח.

משה כחלון: חבל, אני גם מציע לך – בוא לא ניכנס, כי אצלך זה אידיאולוגיה, וזה בסדר, אני מכבד אותה.

אילן גילאון: – – –

משה כחלון: על כל פנים – – –

יצחק וקנין: רבותי, תאפשרו לשר האוצר לסיים.

משה כחלון: אנחנו יכולים להוריד – סליחה – הורדנו את המע"מ.

משה כחלון: אתם תראו שבשנה הבאה 5 מיליארד שקלים של המע"מ יסתובבו במשק, והם יגיעו למשק והם יגיעו לצרכנים.

משה כחלון: הם יגיעו לשוק, זה מספיק לי.

משה כחלון: ומס החברות – אם יהיו לנו הכנסות נוספות, אנחנו נוסיף.

משה כחלון: גם התוכניות שלנו לשנה הבאה להמשיך ולהיטיב עם העם – כן, להמשיך להיטיב עם העם – וכשיש הסכמי שכר אנחנו ניתן לחלשים, ניתן לבעלי השכר של 5,000, 6,000, 7,000, 10,000 – להם מגיע.

משה כחלון: שנים, שנים התרחש פה עוול.

משה כחלון: שנים.

משה כחלון: ברגע שהיה הסכם שכר של 7 מיליארד שקלים – 6 מיליארד הלכו לאיזו אוכלוסייה שהיא למעלה, ומיליארד התחלק לכל היתר.

משה כחלון: עשינו צדק, עשינו שינוי, וכך נמשיך.

משה כחלון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר האוצר, השר משה כחלון.

יצחק וקנין: [מס' כ/578; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' ט"ו, עמ' 3141; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול (תיקון מס' 2), התשע"ו–2015, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יצחק וקנין: רבותי, להצעת חוק זו אין הסתייגויות ואין רשות דיבור, כך שהוא מסיים ואנחנו עוברים להצבעה מייד.

אלי אלאלוף: אולי אפשר להצביע מייד, לא? טוב, אני שמח שבנושא הזה אין מחלוקת.

אלי אלאלוף: צריך, באמת – אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רבותי השרים, תרשו לי דווקא להתחיל ממה שלא צפוי בחוק הזה, או מה שלא נכתב בחוק, אף שצריך לגנות, והחוק הוא מצוין, הוא הוכן על-ידי חברי הכנסת יואל רזבוזוב ועליזה לביא – אתם רואים, אנחנו לא נגד האופוזיציה של היום, ואני גאה להביא את החוק הזה לאישור.

אלי אלאלוף: אני קורא, קודם כול – חברים שם, שאוהבים אותי ואני אוהב אותם – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אתם מפריעים לדובר.

יצחק וקנין: השר אקוניס, אנא ממך.

יצחק וקנין: זה מפריע.

אלי אלאלוף: אני רוצה לקרוא מפה, מהכנסת, לרופאים, לצוות הרפואי, לצוות הרווחה שנותן שירות, לתת אותו עם חמלה, עם יותר רגישות, בהתחשב בזה שאנשים שבאים לקבל את הטיפול הזה הם בדרך כלל אנשים סובלים, וחלקם גם חלשים מאוד, גם חברתית וגם כלכלית.

אלי אלאלוף: אבל אי-אפשר לאפשר מה שקורה – אלימות מילולית ופיזית כלפי נותני השירות במוסדות הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: אי-אפשר לתת למקבלי שירות את האופציה להשחית, לקלל, לנזוף בנותני השירות.

אלי אלאלוף: לכן הצעת החוק אומרת שניתן להזהיר את כל מי שהתבטא באלימות כלפי נותן שירות, להזהיר אותו שאם הוא יחזור על זה במשך 12 חודש מהאזהרה הראשונה הוא ייאלץ לא לקבל שירות מאותו מקום ומאותם אנשים.

אלי אלאלוף: כיום קובע החוק כי האלימות המילולית כוללת רק איום, גידוף, השמצה, ביזוי או ביטוי פוגע ומשפיל.

אלי אלאלוף: כיום, בשל השימוש הגובר ברשת האינטרנט וברשתות החברתיות למיניהן, היום פוגעים – בעצם לא נוקטים בהכרח את הצעדים הנדרשים כדי לאסור שימוש באינטרנט, גם כשזה לא נעשה באופן ישיר מול נותן השירות.

אלי אלאלוף: בשל כך עלה הצורך להרחיב את ההגדרה של אלימות מילולית גם לפרסומים שונים כלפי איש צוות מוסד רפואי או מוסד רווחה, אם הפרסום הוא בקשר לעבודתו ועולה ממנו החשש שהמפרסם ינקוט בעקבות מעשיו ודבריו אלימות פיזית.

אלי אלאלוף: הצעת חוק זו אמורה לסייע לעובדים בתחום הרפואה ולעובדי הרווחה לעשות את עבודתם הקשה נאמנה, מבלי לחשוש מאלימות שמופנית כלפיהם.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לחברי הכנסת שציינתי על הצעת החוק הפרטית שהייתה בכנסת התשע-עשרה ועברה דין רציפות בכנסת הנוכחית; אנחנו מביאים את זה ללא הסתייגויות.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לצוות הוועדה בראשות ענת כהן ולצוות המשפטי בראשות ענת מימון.

אלי אלאלוף: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית.

אלי אלאלוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, כפי שציינתי, אין הסתייגויות ואין רשות דיבור.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים מייד להצבעה בקריאה שנייה, רבותי.

יצחק וקנין: הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול (תיקון מס' 2), התשע"ו–2015 – קריאה שנייה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 11 בעד סעיף 1 – 72 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

אראל מרגלית: אדוני – – –

יצחק וקנין: אני אוסיף את קולך.

אראל מרגלית: – – –

יצחק וקנין: 72 בעד, כולל – נוסיף את קולו של חבר הכנסת אראל מרגלית לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול (תיקון מס' 2), התשע"ו–2016, קריאה שלישית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 71 נגד – אין נמנעים – אין חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול (תיקון מס' 2), התשע"ו–2016, נתקבל.

יצחק וקנין: 71 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אני מזמין את חברת הכנסת עליזה לביא לברך.

יצחק וקנין: אני מבין שאת אחת מהיוזמים של הצעת החוק.

יצחק וקנין: רשות הדיבור שלך.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, אני שמחה לברך בשם המציעים: חברי חבר הכנסת יואל רוזבוזוב – רזבוזוב.

קריאה: רזבוזוב – – –

עליזה לביא: הוא רצה לבדוק אותי.

רויטל סויד: – – –

עליזה לביא: רזבוזוב.

עליזה לביא: לא, הוא פשוט התקיל אותי.

עליזה לביא: החוק הזה הוגש על-ידי חברנו חבר הכנסת לשעבר שמעון סולומון בכנסת התשע-עשרה, בימים קשים של אלימות, אלימות מילולית, שהייתה כפי סגל רפואי וכלפי אנשים שישבו במוסדות שונים.

עליזה לביא: החוק הזה הוא חוק חשוב שמבקש לבוא ולהוריד את השפה האלימה, את הביטויים הקשים כנגד עובדי ציבור ובכלל.

עליזה לביא: ואני רוצה להודות לך, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלי אלאלוף, באמת, על הלקיחה של החוק הזה בידיים, ובלי הבנות כאלה או אחרות.

עליזה לביא: זה לא חוק של אופוזיציה וקואליציה, ואתה הראשון להבין את המשמעות של החוק ואת ההשלכות, בטח בימים קשים שכאלה, ימים של מתח פוליטי, של רוצחים שמסתובבים, של אלימות ברשת, של האשמות קשות, גם כנגד אנשים שיושבים פה, בבית הזה, באמצעים-לא-אמצעים, והחוק הזה הוא חוק מאוד חשוב.

עליזה לביא: אני מודה בשם המציעים ובשם חברי – שכבר לא נמצא כאן, אבל אני מקווה מאוד שהוא יחזור – חבר הכנסת לשעבר שמעון סולומון, על החוק ועל ההצמדה ועל ההעברה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/989); נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (מס' 4), התשע"ו–2015, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: רבותי, הצעה לקריאה ראשונה.

קארין אלהרר: איזו הצעה חשובה.

אילן גילאון: – – –

קארין אלהרר: – – –

קריאה: הצעת חוק חשובה – – –

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, באמת, כמו שאמר חבר הכנסת מיקי לוי, אדוני היושב-ראש, בשביל חוקים כאלה נכנסנו לחיים הציבוריים.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

עליזה לביא: – – –

מיקי לוי: אדוני השר, שאפו.

מיקי לוי: אדוני השר, שאפו.

זהבה גלאון: – – –

יריב לוין: אבל, חברת הכנסת גלאון, לפעמים גם תיקונים טכניים צריך לעשות.

יריב לוין: מה אפשר לעשות?

יריב לוין: גם זה צריך לעשות.

קריאה: – – –

יריב לוין: לא טכני, אז תצביעו נגד.

יריב לוין: נו.

יריב לוין: טוב, רבותי, הצעת – – –

חיים ילין: "ריאל מדריד" החליפו מאמן.

חיים ילין: אפשר גם פה להחליף טכנית מאמן?

יריב לוין: טוב, רבותי, הצעת החוק מציעה לתקן את סעיפים 1 ו-2 בפקודת הסטטיסטיקה [נוסח חדש], התשל"ב–1972, כך שתוארו של הסטטיסטיקן הממשלתי יהיה מעתה הסטטיסטיקן הלאומי.

יריב לוין: אני דווקא הייתי מעדיף שיחליפו את המילה הראשונה, שהיא יותר קשה לביטוי, אם כבר עושים – אבל זה מה שצריך לעשות; זאת מן הטעמים הבאים – וכאן, חברת הכנסת גלאון, אולי לפחות תהיי אתי בנימוקים, כי הם לא נשמעים מופרכים, בכל זאת.

יריב לוין: אחת מאבני היסוד של כל לשכה מרכזית לסטטיסטיקה היא עצמאות ואי-תלות, המאפשרות שקיפות מלאה, אמינות מרבית וחוסר השפעה של גורם זה או אחר.

יריב לוין: עיקרון זה בא לידי ביטוי בישראל בסעיף 3(ג) לפקודת הסטטיסטיקה, הקובע כי "במילוי תפקידו יפעל הסטטיסטיקן על סמך שיקולים מדעיים".

יריב לוין: השם "סטטיסטיקן לאומי" מבטא את האי-תלות בגורם ממשלתי או פוליטי, ומסיבה זו, במרבית מדינות העולם השם הרשמי עושה שימוש במילה לאומי, ולא במילה ממשלתי, שלכאורה מצביעה על כך שהנתונים כביכול באים מטעם הממשלה ולא בבחינה עצמאית ובלתי תלויה.

יריב לוין: בנוסף, מתוקף תפקידו, הסטטיסטיקן הממשלתי מציג נתונים מול גופים בין-לאומיים, ואף מטעם זה ראוי שתואר תפקידו ישקף את העובדה שהנתונים שהוא מציג הם נתונים לאומיים, בשם המדינה כולה, ולאו דווקא נתונים שהם נתונים מטעם הממשלה ככזו.

יריב לוין: מטרת התיקון היא לבטא את האי-תלות של הסטטיסטיקן והסטטיסטיקה הרשמית בישראל בגופים ממשלתיים כלשהם ואת היותה של הסטטיסטיקה הרשמית אובייקטיבית ואמינה על-פי כלים וסטנדרטים בין-לאומיים המקובלים במדינות המפותחות, וכן לשקף את האחריות של הסטטיסטיקן למערכת לאומית שמשרתת את כלל הציבור, ולא כשופר או כגוף שבא לשרת את הממשלה בלבד.

יריב לוין: לכן, גם אם מדובר בעניין טכני, אומרים בעלי המקצוע שהתיקון הוא חשוב והוא יקל עליהם בהתנהלות שלהם מול גופים בין-לאומיים.

יריב לוין: אני חושב שנכון שחוק כזה הכנסת תתאחד סביבו ותתמוך בו.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – אני מקדם את חבר הכנסת יואל חסון, מכיוון שהוא צריך להחליף אותי.

יצחק וקנין: אני מאפשר לו לדבר ראשון, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את ראש הממשלה נתניהו מדבר היום על מה עושים כשערים, והאם ישנים, ומה עם מנהיגות, ומה עושים כשמנהיגים – – –

מכלוף מיקי זוהר: הוא אמר שהוא לא ישן.

יואל חסון: וראש הממשלה אמר שהוא לא ישן.

מכלוף מיקי זוהר: גם כשהוא עייף הוא לא הולך לישון.

יואל חסון: בוודאי, רובוקופ.

מכלוף מיקי זוהר: אתה יודע – – –

יואל חסון: ראש ממשלה הוא רובוקופ – –

מכלוף מיקי זוהר: לא, כשבוז'י בלחץ – – –

יואל חסון: – – הוא לא ישן.

מכלוף מיקי זוהר: כשבוז'י בלחץ הוא הולך לישון, הוא אמר.

יואל חסון: הוא לא ישן.

יואל חסון: חבר הכנסת זוהר, אל תפריע לי.

מכלוף מיקי זוהר: כל פעם שבוז'י בלחץ – הוא אומר שהוא הולך לישון.

יואל חסון: ראש הממשלה לא ישן.

מכלוף מיקי זוהר: ראש הממשלה לא ישן, הוא עובד.

יואל חסון: אבל אני אגיד לך מה ראש הממשלה עושה, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: עובד.

יואל חסון: אני אגיד לך מה ראש הממשלה עושה.

מכלוף מיקי זוהר: הוא לא הולך לישון.

יואל חסון: הוא לא ישן.

יואל חסון: הוא פשוט יושב בלשכתו ובוהה.

יואל חסון: הוא בוהה.

יואל חסון: הוא פשוט בוהה, והוא לא יודע מה לעשות עם עצמו, והוא לא יודע איך להתמודד עם קריסת הקונספציה של נתניהו, של מאבק בטרור.

יואל חסון: הוא פשוט יושב ובוהה.

מכלוף מיקי זוהר: אתה מדבר על בנימין נתניהו?

יואל חסון: ונתניהו של שנת 2016 – –

מכלוף מיקי זוהר: אתה מדבר על ראש הממשלה שלנו?

יואל חסון: – – נזכר – –

מכלוף מיקי זוהר: מר ביטחון?

יואל חסון: – – בערגה ובגעגוע בנתניהו מודל 1994 – –

יחיאל חיליק בר: איזה ביטחון?

יואל חסון: – – הלוחמני, המרשים, שהיה יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת זוהר; נתניהו של 1994 שישב בכל אולפן, בכל פינת רחוב, בכל אתר פיגוע, והטיף לממשלה כיצד הוא היה מתמודד עם הטרור.

יואל חסון: אז נתניהו לא בהה, הוא לא גירד את ראשו מה לעשות, הוא ידע מה התשובות.

יואל חסון: ומה קרה?

יואל חסון: נתניהו עכשיו ראש הממשלה, והוא בוהה.

יואל חסון: ובכלל, בכלל, נתניהו היום, במקום להתעסק במאבק בטרור, במקום להתעסק בתשובות לאזרחי מדינת ישראל שחוששים ללכת ברחובות ולשלוח את ילדיהם לבתי-הספר, הוא מתעסק בפוליטיקה, הוא תוקף את האופוזיציה.

יואל חסון: אז בוא, אני אומר לך משהו, חבר הכנסת קיש, מניסיון – – –

יואב קיש: עוד פעם?

יואל חסון: מניסיון.

יואב קיש: לא התעייפת?

יואב קיש: יואל, לא התעייפת?

יואל חסון: אני אגיד לך משהו מניסיון.

יואל חסון: כשראש הממשלה נתניהו – –

איתן כבל: אתה מפריע לה, היא מעדכנת אותו.

יואל חסון: – – תוקף את האופוזיציה, כשראש הממשלה נתניהו – חבר הכנסת כבל, אתה יודע את זה היטב – כשהוא תוקף את האופוזיציה, הוא מפחד.

יואל חסון: נתניהו מפחד, נתניהו פוחד, הוא רועד, הוא מבין שנחשפה האמת.

יואב קיש: אתה לא יודע מה זה ביקורת, יואל?

יואל חסון: הוא מבין שנחשפה האמת.

יואב קיש: אתה לא יודע מה זה ביקורת, יואל?

יואב קיש: מה קרה?

יואל חסון: נתניהו יודע שהציבור מגלה שאין לו תשובות לטרור, אין לו תשובות לביטחון, הוא חסר אונים, וכמו שאמרנו, חברים, הוא בוהה, הוא פשוט בוהה – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יואל חסון: – – ומנסה – לסיום, אדוני – למצוא תשובות לגל הטרור הזה.

יואל חסון: ואני רוצה לומר מילה אחרונה, אדוני.

יואל חסון: שום דף מסרים של הממשלה הזאת לא יוכל להסביר לציבור את הכישלון הזה, ושום השוואה לזה שיותר אנשים נהרגים בתאונות דרכים.

יואל חסון: איזו – באמת, הציבור אמור להתנחם בכך, אדוני?

יצחק וקנין: תודה.

יואל חסון: טרור הוא לא גזירת גורל, טרור זה יוזמה של אנשים.

יואל חסון: בטרור צריך לטפל.

יואל חסון: אחת הדרכים לטפל בטרור היא מהצד האחד לתת אופק מדיני אמיתי, לעבוד עם הקהילה הבין-לאומית – –

יצחק וקנין: תודה.

יואל חסון: – – ומהצד השני, אדוני, זה לשבור את הרגליים ואת הידיים של כל מי שעוסק בטרור, וביד קשה – בטרור.

יואל חסון: זה מה שנתניהו לא יודע לעשות: לא יודע לתת אופק מדיני, ולא יודע לשבור לטרור את הידיים והרגליים.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: רבותי, הרשימה סגורה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לכל חבר כנסת.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שאין מחלוקת על המאבק בטרור ועל הנחישות הנדרשת כדי למגר אותו, ובהחלט יש במידה מסוימת סימן שאלה כיצד עד עכשיו לא הצליחו לתפוס את הרוצח מדיזנגוף בתל-אביב.

איתן ברושי: אבל מעבר לחילוקי דעות, שנדמה לי שלא על כולם צריך לעמוד דווקא בימים האלה – וגם עין אחת צופה לצפון, ומחזקים את יישובי הצפון, קריית-שמונה וההתיישבות לאורך גבול לבנון – אני רוצה רק לומר נקודה אחרת.

איתן ברושי: נדמה לי, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מה שמתברר מהימים האחרונים זה איזו חולשה ורפיון של החוסן הלאומי.

איתן ברושי: אם בעיר כמו תל-אביב יש אזורים שיותר ילדים לא הלכו לבית-ספר מאלה שהלכו, זה מעמיד אותנו במבחן לא פשוט.

איתן ברושי: זה מזכיר את הימים שנאמר בהם על רבין, זיכרונו לברכה, שראה את המנוסה מתל-אביב במלחמת המפרץ, ואמרו את זה גם על שרון, זיכרונו לברכה, שהבין גם הוא בנסיבות מסוימות שמשהו גדול השתבש בעם הזה – אם מחבל אחד שרודפים אחריו – סליחה – אם מחבל אחד שרודפים אחריו משתק עיר כמו תל-אביב, אם מאות ילדים לא הולכים ללמוד, משהו גדול קורה פה.

איתן ברושי: זה לא החוסן הלאומי שגדלנו אתו, זו לא ההגנה העצמית שהתחנכנו עליה, זו לא ההתגייסות שאפשר לגייס את העם הזה להגן על עצמו.

איתן ברושי: את הפתרון לא יעשו פלוגות מג"ב.

איתן ברושי: אנחנו גדלנו עם ההתגייסות, עם ההתנדבות, עם משמר אזרחי שמקיף עשרות-אלפי אנשים.

איתן ברושי: לא צריך לשאת נשק בחיפזון, אבל המדינה ידעה להיערך בימים אחרים בצורה טובה יותר.

איתן ברושי: לא רק שזה מגדיל את תחושת הביטחון, זה זוקף את הקומה ומיישר את הגב ואומר שאנחנו יכולים להתמודד.

איתן ברושי: לא קרו דברים כאלה, לא בעוטף-עזה ולא במקומות אחרים.

איתן ברושי: זה לא יכול לקרות שבתל-אביב, כל כך הרבה ילדים לא ילכו לבית-ספר וכל כך הרבה הורים לא ילכו לעבודה כי הם יפחדו מאדם אחד שכולם רודפים אחריו.

איתן ברושי: יש כאן משהו לא בסדר.

איתן ברושי: אני כבר פניתי בעבר לראש הממשלה ולשר לביטחון פנים, וגם בימים האחרונים, ואני אומר גם לחברי במחנה הציוני: לא מספיק להעיר הערות, צריך לנקוט מעשים, ולפי דעתי צריך לחדש את התנופה בגיוס ובהתנדבות של אזרחים למה שהיה פעם פאר היצירה של המשמר האזרחי.

איתן ברושי: לא יכול להיות שאנחנו נצטרך לצאת עם מקלות כשיש לנו כבר רובים.

איתן ברושי: זה לא טרום הקמת המדינה.

איתן ברושי: לא לשאת נשק בחיפזון, אבל לחזור להקים יחידות של מתנדבים שמסוגלים להגן על ילדים ועל אזרחים בכל מקום.

יואל חסון: תודה.

איתן ברושי: לכן, אני קורא מכאן לראש הממשלה, לראש האופוזיציה, לראשי המפלגות, לחזור לשגרה.

איתן ברושי: לא יכול להיות שזה חוזקו של העם הזה, שבגלל רוצח אחד שרודפים אחריו כולם ישביתו את השגרה ואת מערכות החינוך – –

יואל חסון: תודה, אדוני.

איתן ברושי: – – ומערכות אחרות.

איתן ברושי: צריך לחזור מחר ללימודים, וצריך לתת את הביטחון לאזרחים.

איתן ברושי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת ברושי.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות עומדות לרשותך.

נחמן שי: חברי היושב-ראש, חברותי וחברי, רק לפני שבוע הכנסת סערה מסיבות אחרות, בגלל אותו חוק אומלל שמסמן עמותות בישראל.

נחמן שי: ואנחנו לפעמים שוכחים שאנחנו לא חיים פה באיזו בועה, באיזה אולם סגור או עולם סגור שהוא אולם סגור, שאנחנו מסתדרים פה בתוך עצמנו, כי מסתכלים עלינו גם מבחוץ.

נחמן שי: והעולם מפרש כל דבר שנופל פה בבית הזה או בבית הסמוך לנו כדרך שמדינת ישראל בחרה בה.

נחמן שי: עיתון חשוב, "וושינגטון פוסט", אמר אתמול דברים שרואים משם וכנראה לא רואים מכאן.

נחמן שי: העיתון הזה אמר שאנחנו, בחוק הזה שלנו – כי בסוף הוא יהיה של הכנסת, וזה לא משנה כבר מי יצביע בעד או מי יצביע נגד – זה חוק שמזכיר את דיכוי ההתנגדות שהיה נהוג – ונהוג עד היום – ברוסיה ובסין.

נחמן שי: כדאי שנזכור שבסין וברוסיה נוהגים לסמן.

נחמן שי: וברוסיה לקחו את הביטוי "סוכן זר" והצמידו אותו לאותן עמותות, והחליטו שכל מי שמייצג אינטרס כלשהו ויש לו סיוע מבחוץ הוא סוכן זר.

נחמן שי: ואז באופן מפתיע ביותר באמת העמותות התחילו לקרוס עד אשר הן נפלו.

נחמן שי: וכך קם כנראה החזון של הממשלה הזאת.

נחמן שי: היא לא רוצה בעמותות, היא לא רוצה בכוחות החוץ-פרלמנטריים שיכולים להשפיע על הפעילות הפרלמנטרית.

נחמן שי: היא רוצה להחליש את האופוזיציה, זה סיפור אחד, אבל היא רוצה להחליש את כל מרכזי הכוח שמחוץ לכנסת, כדי שהם לא יהיו שותפים למסע הזה להצלת הדמוקרטיה.

נחמן שי: אם פעם אחת אלה העמותות, אם פעם אחרת התקשורת, אם פעם שלישית בית-המשפט העליון, כל אחד ממרכזי הכוח האלה חוטף בדרך כזו או אחרת על מנת להחליש אותם.

נחמן שי: כשם שמחלישים את הטבעת הפנימית, כך גם מחלישים את הטבעת החיצונית.

נחמן שי: ואז אומר לנו ה"וושינגטון פוסט" שאנחנו פוגעים בדמוקרטיה הישראלית, באותו עמוד מרכזי שעליו קמה ועליו מתקיימת מדינת ישראל, שעליו אנחנו זוכים באהדה עולמית, שעליו מתקיים הדיאלוג ומתקיימים האינטרסים והיחסים המיוחדים בינינו לבין ארצות-הברית.

נחמן שי: המונח דמוקרטיה, שאנחנו תמיד אומרים: אתם דמוקרטים ואנחנו דמוקרטים, יש לנו בסיס משותף – הבסיס המשותף הזה הולך ונאכל, הולך ומתכרסם, ואנחנו עושים את זה במו-ידינו.

נחמן שי: אז ה"וושינגטון פוסט" זה לא התנ"ך, זה לא הכול, זה רק עיתון אחד, זה רק קול אחד, אבל קול מאוד משמעותי מבחוץ שאומר: לא הבאתם את ההצעה הזאת בשבוע שעבר, אל תביאו אותה השבוע, אל תביאו אותה בשבוע הבא, אל תביאו אותה בכלל.

נחמן שי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, רציתי להזכיר לכולם שאת פה.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, עמד כאן על הדוכן השר יריב לוין והסביר לנו באותות ובמופתים כמה חשוב – – –

חיים כץ: באיזו שעה?

זהבה גלאון: זה היה לפני כמה דקות.

זהבה גלאון: הוא עמד כאן – – –

חיים כץ: עשר דקות.

זהבה גלאון: הוא עמד כאן כמה פעמים, אדוני, והקשבתי לו בקשב רב, כי הוא נתן לנו הסברים מנומקים ומלומדים למה הנתונים שמפרסמים בלשכה לסטטיסטיקה לא צריכים להיקרא ממשלתיים אלא לאומיים.

זהבה גלאון: כי אם זה ממשלתי, חלילה אפשר יהיה לחשוב שהממשלה עושה מניפולציות בנתונים האלה, והם צריכים להיות לאומיים כי הממשלה הזו מקדשת כל מה שנחשב לאום.

זהבה גלאון: חוק הלאום, כבר אמרנו?

זהבה גלאון: ספר האזרחות שם את הלאום ומוציא את הדמוקרטיה, ושם את ה"יהודית" לפני הדמוקרטיה.

זהבה גלאון: יש לכם כאן מגמה שמוביל ראש הממשלה, וסוכן המכירות של תעשיית הייאוש של נתניהו הוא השר יריב לוין, שמחפש תירוצים שפלים להסביר למה רודפים את האופוזיציה ולמה רודפים את המיעוטים, ומנמק כאן, ותכף יבוא גם בטח השר אופיר אקוניס ויסביר לנו שההחלטה של ראש הממשלה נתניהו – – –

אופיר אקוניס: נכון, איך ידעת?

זהבה גלאון: אני רק רואה אותך מתקרב כולך זורח, אני יכולה כבר לראות איך תסביר לנו שראש הממשלה נתניהו קודם עמד כאן על הדוכן והסית באופן סלקטיבי נגד חברי הכנסת הערבים, שהוא לא מגנה חבר קואליציה שלו שאומר שהרצח בדומא זה לא טרור – חבר הכנסת סמוטריץ, אם לא אמרנו את שמו היום – ועכשיו הוא הסביר לערוץ 2 למה הוא מתנה את העברת 15 מיליארד השקלים שהממשלה הזו החליטה סוף-סוף שהיא מפנה לטובת אזרחי ישראל הערבים, לצמצום פערים; עכשיו הוא מסביר שהאזרחים הערבים במדינת ישראל, 20% מהאוכלוסייה, יצטרכו לעבור לדום ולהתיישר לפי הכללים של אלקין ולוין, ועוד פעם מסבירים לאזרחים הערבים שהם אזרחים על-תנאי, שהם אזרחים סוג ב'.

זהבה גלאון: ועומד כאן השר לוין ומסביר לנו בארשת של חשיבות, בקולו השקט והמנומס, שלא מצליח להסתיר את המסר המסוכן – חברים, יש לנו כאן שרים, הם סוכני המכירות.

זהבה גלאון: לוין, אקוניס, שאני לא אקפח אותך – אתה, לוין, אלקין והחבורה שלכם, אתם סוכני המכירות של תעשיית הייאוש של נתניהו.

זהבה גלאון: כל מה שהוא מוכר לנו זה ייאוש, וייאוש והסתה, והוא מתייצב בליל הפיגוע – למחרת, סליחה – במוצאי הפיגוע המזוויע והנורא בתל-אביב, ומסית נגד אוכלוסייה שלמה, ומנצל את הבמה בדיוק כמו שהוא ניצל אותה כאן היום על הדוכן.

זהבה גלאון: ואתה היית להקת החימום שלו קודם, עזרת לו, הסברת לנו למה ארץ-ישראל השלמה ותל-אביב ועפרה ובית-אל הם אותו דבר, טרור הוא אותו דבר.

זהבה גלאון: זה לא אותו דבר; דין תל-אביב הוא לא דין עפרה, עפרה זה לא תל-אביב.

אופיר אקוניס: את חושבת.

זהבה גלאון: אני חושבת.

זהבה גלאון: אני אומרת מה אני חושבת.

יואל חסון: השר אקוניס, אין קריאות ביניים לשר בממשלה.

אופיר אקוניס: נכון, ואני אסכם.

יואל חסון: רצית להיות שר, אין קריאות ביניים.

אופיר אקוניס: אני אסכם.

יואל חסון: שב, שב.

יואל חסון: זה המחיר של להיות שר.

יואל חסון: שב.

יואל חסון: אין מה לעשות.

זהבה גלאון: הוא לא סובל מזה שהוא שר.

אופיר אקוניס: אם אני אלך לכאן, אני יכול לקרוא קריאות ביניים?

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: אני אעלה, אל תדאג.

אופיר אקוניס: אני אדבר.

יואל חסון: אתה יכול לנסות.

יואל חסון: אדוני, תהיה סר למרותי, בסדר?

יואל חסון: תהיה סר למרותי.

שולי מועלם-רפאלי: כרגע אתה הריבון.

יואל חסון: כרגע אני הריבון.

יואל חסון: נציג הריבון פה.

זהבה גלאון: גם זה זמני, אדוני.

יואל חסון: הכול זמני, גברתי, בפוליטיקה.

יואל חסון: הכול זמני.

זהבה גלאון: אני יודעת.

זהבה גלאון: בקצב הזה עוד מעט גם לא ייתנו לך את זה.

יואל חסון: נכון.

זהבה גלאון: השר אקוניס, אני התבקשתי לסיים, אז אני רוצה לומר, אתם פתחתם מחלקה חדשה, מחלקה שעוד לא הייתה בכנסת – מחלקת הגינויים.

זהבה גלאון: כל יום אתם מצפים מאתנו שנגנה ונתייצב לפי הסטנדרטים שלכם, ונסביר מה שאתם רוצים לשמוע.

חיים כץ: טוב, יאללה, משפט מחץ.

זהבה גלאון: מה לא היה טוב, אדוני השר?

חיים כץ: בואי נקדם, יש פה חקיקה – –

זהבה גלאון: את מה?

חיים כץ: – – אז מה מתקשקשים סתם?

יואל חסון: אדוני, אתה יכול להיות שר הגינויים.

זהבה גלאון: אה, אדוני השר.

זהבה גלאון: אוה, שבת שלום, אדוני.

עיסאווי פריג': קשקוש.

עיסאווי פריג': זה מתאים לך.

חיים כץ: לא שומע אותך.

חיים כץ: לא שומע, תצעק.

יואל חסון: אדוני השר ויושב-ראש המרכז, נא לא להפריע.

יואל חסון: נא לא להפריע.

יואל חסון: גברתי, תסיימי.

עיסאווי פריג': קשקוש, אה?

עיסאווי פריג': מה שמדברים קשקוש, נכון?

יואל חסון: אנחנו צריכים לעמוד בלוחות הזמנים.

יואל חסון: נא לסיים.

זהבה גלאון: לא, אבל יש פה שרים שמפריעים לנואם.

יואל חסון: נכון, אבל הנואמת כבר מפריעה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, לנואמת יש יום הולדת עגול היום.

איילת נחמיאס ורבין: אני מציעה שתנהגו בה – – –

יואל חסון: יש לה היום יום הולדת?

איילת נחמיאס ורבין: היום יום הולדת עגול.

זהבה גלאון: אני יורדת.

יואל חסון: אז רגע, רגע, רגע.

חיים כץ: 22, אה?

יואל חסון: חברת הכנסת גלאון, רציתי לתת לך מתנה, עוד חמש דקות.

יואל חסון: רציתי לתת לך מתנה, עוד חמש דקות.

קריאות: – – –

יואל חסון: יש כלל ידוע, חברת הכנסת גלאון, תקנון הכנסת – – –

חיים כץ: איך היא לא הביאה עוגה?

יואל חסון: חברי, אדוני השר, אין חגיגה בלי עוגה.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: במליאה.

יואל חסון: חברת הכנסת גלאון, על-פי סעיף 32ג לתקנון הכנסת, חבר כנסת שבזמן נאומו – –

איילת נחמיאס ורבין: יש לו יום הולדת.

יואל חסון: – – יום הולדתו ממש חל, מקבל חמש דקות מתנה.

יואל חסון: את פספסת חמש דקות מתנה.

יואל חסון: נורא רציתי לתת, אולי בהזדמנות אחרת.

יואל חסון: גברתי, תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: חבר'ה, זה יום הולדת עגול, לא סתם.

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, את מפריעה לדיון.

מירב בן ארי: לא, היא סוגרת עשור.

יואל חסון: אני לא רציתי להתייחס לגיל שלה.

יואל חסון: אני לא יכול להתייחס לגיל של חברת הכנסת גלאון, אבל אין ספק שהיא מלאת אנרגיה.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת גלאון היא בת 20 היום, אם מישהו לא הבין.

יואל חסון: תודה רבה, חברים.

יואל חסון: מזל טוב לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יואל חסון: ואני מבקש שהציבור בבית וקהל הבוחרים, חברת הכנסת גלאון, יעריך שביום הולדתך את נמצאת כאן אתנו; לא חוגגת עם בני משפחתך אלא עושה את עבודתך הנאמנה בפרלמנט, בכנסת.

עיסאווי פריג': קשקוש, ואז היא מקבלת קשקוש, הבנת?

חיים כץ: ואז אני אומר לה: קשקוש.

יואל חסון: אתה אומר לה קשקוש, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אם אין לך יום הולדת היום, יש לך רק שלוש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: והוא גם לא בן 20.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: הוא בן 25.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: חברת הכנסת גלאון, מזל טוב.

דב חנין: נהוג בכנסת שחבר כנסת ותיק מברך מישהו, אז יש לי הזדמנות לברך אותך.

דב חנין: אנחנו מאוד מעריכים אותך, אוהבים אותך, מאחלים לך מזל טוב ומקווים שיהיו לך הזדמנויות לחגוג באווירה קצת יותר נעימה וסימפתית.

חיים כץ: למה, מה רע ככה?

חיים כץ: מה רע?

יואל חסון: מה רע לה אתנו, אדוני?

דב חנין: אני אגיד מה רע.

חיים כץ: למה, אמרנו לה דברים לא טובים?

חיים כץ: מה?

דב חנין: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, הציבור שכרגע צופה בנו בטלוויזיה, צופה ולא מאמין למשמע אוזניו.

מיקי לוי: מאמין גם מאמין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תראה מה קורה בארץ הזאת: אין ביטחון, יש פחד ברחובות.

דב חנין: אפילו בתל-אביב אנשים חוששים לשלוח את הילדים שלהם לבתי-ספר.

דב חנין: אין פתרונות, יש עוני, יש מצוקה, יש המון הבטחות, אבל משבר הדיור בעיצומו, מערכת הבריאות בקשיים, יש בעיות אמיתיות לציבור בארץ הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות.

דב חנין: אבל הממשלה מתמקדת במשהו אחר, וזה כל כך טבעי וכל כך הגיוני שהם יביאו לנו היום חוק שאומר שגם הסטטיסטיקאי צריך להיות לאומי.

דב חנין: איך ייתכן שהסטטיסטיקאי לא יהיה לאומי, אדוני היושב-ראש?

קריאה: שלא – – –

דב חנין: מה קורה פה?

דב חנין: איפה הפטריוטיות של הסטטיסטיקאי?

מיקי לוי: דב, דרגת השכר שלו עולה.

דב חנין: בוודאי, ואיפה הפטריוטיות של השכר?

דב חנין: ולכן אני מציע תיקון בהצעת החוק: לא ייקרא "הסטטיסטיקאי הלאומי" אלא "הסטטיסטיקאי הפטריוט הלאומי הציוני".

עיסאווי פריג': ואסור שיקראו לו מוחמד.

שולי מועלם-רפאלי: – – – שכחת.

דב חנין: אני מתפלא על הממשלה, אני מתפלא על הממשלה שהיא מסתפקת במועט, שהיא לא מדגישה שה"לאומי" לא מספיק, הוא צריך להיות גם פטריוט; וה"פטריוט" לא מספיק, הוא חייב להיות גם ציוני, והוא חייב יום-יום להישבע אמונים לראש הממשלה ולממשלה כולה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בזה הממשלה שלנו עוסקת.

דב חנין: חברים וחברות, זה היה מאוד מצחיק אם הבדיחה הזו לא הייתה עלינו.

דב חנין: כי מי שלא מקבל את הפתרונות ולא מקבל את התשובות זה הציבור הישראלי; לא תשובות לביטחון, לא אפילו דיבורים על שלום, לא פתרונות לעוני, לא תשובות למצוקה, לא הצעות למערכת הבריאות הציבורית, לא שיקום של מערכת החינוך – שום דבר.

דב חנין: סטטיסטיקאי לאומי פטריוט וציוני, זה מה שיביא לנו את הישועה.

דב חנין: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת דב חנין.

יואל חסון: חבר הכנסת באסל גטאס.

אילן גילאון: סטטיסטיקאי לא יהודי?

אילן גילאון: סטטיסטיקאי יהודי זה סטטיסטיקאי שנולד לאימא סטטיסטיקאית יהודייה.

יואל חסון: אתה חייב להתקדם בשורות, כי לוקח לך הרבה זמן, אדוני, להגיע.

באסל גטאס: עוד מעט.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, יש שר במליאה?

יואל חסון: יש, אני אפשרתי לשר לצאת לכמה דקות.

באסל גטאס: ראינו היום, חברי חברי הכנסת, את השר אקוניס עולה לדוכן – כנראה יש לו מחלה מידבקת, שירש אותה מהקדנציה הקודמת, וצר לו כנראה שהוא לא השר המקשר, שהוא לא יכול לעמוד ולהתנגח ולתת את משנתו, והוא עשה את זה היום, מצא הזדמנות, וכמובן, המשיך במסכת השקרים וההסתה, וגם, אני מוכרח להגיד, הבורות והשטחיות.

באסל גטאס: בנאום שנשאתי בשעה מאוחרת בלילה, דיברתי קצת על הדגל, שכן תמיד אומרים "מרימים את דגל אש"ף", והוא חזר על זה היום, והוא עמד על זה שאנחנו לא מבינים.

באסל גטאס: הוא זה שמבין שזה דגל אש"ף, זה לא דגל העם הערבי הפלסטיני.

באסל גטאס: אז אני סיפרתי, הסברתי, ואני חוזר על ההסבר, ואני רוצה שתשמעו את זה: הדגל הזה הוא לא רק דגל העם הערבי הפלסטיני, הוא דגל האומה הערבית.

באסל גטאס: והעם הערבי הפלסטיני, בהיותו העם האחרון שעדיין בלי עצמאות, הוא אימץ את דגל האומה, ודגל האומה מורכב מארבעה צבעים: לבן, שחור, ירוק ואדום.

באסל גטאס: ואני מספר לכם מאיפה זה בא; זה בא משיר אדיר שכתב משורר עיראקי ערבי שחי בבגדאד בתקופת הכיבוש של המונגולים; שמו סאפי אל-דין אל-חילי.

באסל גטאס: הוא הרביץ שירה וגאווה ועודד את העם הערבי להתנגד למונגולים, והוא כתב שיר מפורסם, שמתחיל: (אומר דברים בערבית), וממשיך עד שמגיע לאותו בית מפורסם, שאומר: (אומר בערבית ומתרגם:) "בידון" זה הלבן; (אומר בערבית ומתרגם:) – מה שאנחנו עושים לאנשים זה בצבע לבן, כלומר כולו מעשה טוב ומעשה אנושי; (אומר בערבית ומתרגם:) – שחורות משחור המערכות שלנו; (אומר בערבית ומתרגם:) – השדות שלנו ירוקים; (אומר בערבית ומתרגם:) – החרבות שלנו הן אדומות.

יואל חסון: תודה, אדוני.

באסל גטאס: זה מקור הדגל.

באסל גטאס: תלמדו את זה.

באסל גטאס: זה הדגל שלנו.

באסל גטאס: זה מסמל לנו את ההיסטוריה שלנו באזור.

באסל גטאס: זה לא דגל של אש"ף.

באסל גטאס: אנחנו נמשיך להרים אותו, זו לא התרסה נגד וזו לא אמירה פוליטית, זו אמירה היסטורית, רגשית, אמיתית, של העם שלנו.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת גטאס.

יואל חסון: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – לא נמצא; חברת הכנסת מיכל רוזין – נמצאת אך מוותרת; חבר הכנסת אראל מרגלית – לא נמצא; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת.

יואל חסון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – נמצאת גם נמצאת.

יואל חסון: בבקשה, גברתי, אנחנו רוצים שתגידי.

איילת נחמיאס ורבין: יש הרבה מה לומר.

יואל חסון: אני מסכים.

יואל חסון: זה הזמן לומר.

יואל חסון: מה שלא תגידי בשלוש דקות, לא תגידי גם ביותר, אז בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: חברי היושב-ראש חבר הכנסת יואל חסון, חברי חברי הכנסת, אני שמחה לראות את ספסלי האופוזיציה מלאים, ואני רוצה לומר לכם שלא תאמינו, יש קשר בין הצעת החוק המבריקה הזאת – וכפי שהיטיב לתאר חברנו השר יריב לוין, זאת הצעת החוק שבגינה הוא נכנס לחיים הציבוריים, עד כדי כך היא חשובה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל יש קשר בין הצעת החוק הזאת לבין מה שהממשלה מנסה להאכיל אותנו ב-36 השעות האחרונות; אתה יודע למה, חברי היושב-ראש?

איילת נחמיאס ורבין: מדברים על סטטיסטיקה.

איילת נחמיאס ורבין: אז מה מנסים להגיד לנו עכשיו?

איילת נחמיאס ורבין: שזה אתם בעצם כל כך מודאגים מזה שמסתובב מחבל חמוש במקום עלום שאיננו יודעים מהו, בין שזה שכונה בצפון תל-אביב, בין שהצליח לברוח לדרום תל-אביב, בין שהוא נמצא במקום אחר בארץ – הסטטיסטיקה אומרת שיותר סביר שתיפגע מתאונת דרכים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת: תסלחו לי, מה הקשר?

איילת נחמיאס ורבין: באמת, מה הקשר?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה להיפגע מתאונת דרכים ואני לא רוצה שמשפחתי ו/או חברי ו/או מי מחברינו או משפחותינו ייפגע מתאונת דרכים, ולא רוצה שייפגע ממחבל חמוש.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, הדבר הזה הוא דבר מטריד, מפני שזו הסתה והסטה של הנושא כדי לבלבל אותנו, כדי לזרות חול בעינינו, משום שבסופו של דבר אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים במציאות – ואני יודעת, המציאות הזאת בהרבה מאוד חלקים בארץ, גם בירושלים – דיברתי על זה בנאום הקודם שלי, על הטרור הכלכלי, על העובדה שעסקים פה קורסים כתוצאה מהמצב.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כבר קהים לסכינאות, קהים לדריסות; כרגע אנחנו כבר, מסתבר, גם קהים לרובים אוטומטיים, אבל האם אנחנו ועד כמה אנחנו נהיה קהים לאותם עסקים שקורסים כתוצאה מזה שהם לא יכולים להתפרנס?

איילת נחמיאס ורבין: כי הבן שלי היום יצא מהחוג, והוא לא רוצה לשבת במסעדה, כי הוא מפחד מהמחבל.

איילת נחמיאס ורבין: ויש הרבה מאוד ילדים בארץ שמפחדים ממחבלים, לא רק בתל-אביב, זה ברור לגמרי.

איילת נחמיאס ורבין: והמדהים מכול, שאנחנו באמת חיים את המציאות הזאת; את המציאות הזאת, שבה באמת מנסים למכור לנו – תסלחו לי – את הקשקוש הזה, שיותר סביר – ואתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: אני מקבלת, אני מבינה סטטיסטיקה; כן, סטטיסטית יותר סביר שאתה תיפגע בתאונת דרכים.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, למה מספר תאונות הדרכים צריך לעלות שלוש שנים ברציפות?

איילת נחמיאס ורבין: אבל גם למה מעשי הטרור חייבים להימשך?

איילת נחמיאס ורבין: למה אף אחד לא מבין שמתחייבת כאן איזו הסתכלות אחרת על המצב?

איילת נחמיאס ורבין: זה לא רק הידברות, חברי יואל חסון, זה לתת תחושה לעם הזה שיש תקווה, ושהוא לא הולך ביום שישי בצהריים לשבת באיזה מקום באיזו עיר, בתל-אביב, ולפתע פתאום יגיח משמאלו מחבל עם עיניים רושפות ויבקש לירות לכל עבר.

איילת נחמיאס ורבין: מתי לעזאזל יחזירו קצת תקווה לעם הזה?

איילת נחמיאס ורבין: אז הנה, בואו נספק את התקווה לעם הזה, בואו נפסיק לקרוא לסטטיסטיקן "הסטטיסטיקן הממשלתי" – –

יואל חסון: הלאומי.

איילת נחמיאס ורבין: – – ועכשיו נקרא לו "הסטטיסטיקן הלאומי", כי זה מה שיעזור לאזרחי מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יואל חסון: חבר הכנסת איציק שמולי – לא נמצא; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה לביא – את רוצה.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אדוני, אני ממש משתתפת במבוכה, שאתה גם חלק ממנה, כי לשבת בראש ישיבה כזו בימים כאלה קשים ולנהל דיון על חוק לא ברור, שזה באמת עיקר הזמן שהממשלה הזאת נותנת לנו מתנה – כן, מתנה מאוד גדולה – בימים הקשים הללו, כשכל כך הרבה ילדים לא הלכו היום לבית-הספר, כשהרבה מאוד הורים נשארו בבית, כשאנחנו לא רואים מה יקרה פה מחר.

עליזה לביא: מילות הרגעה לא שמענו, שמענו בדיוק את ההפך.

עליזה לביא: היום באנו ודיברנו, ואמרו קודמי, על משחק הכיסאות שיש כאן בממשלה הזו.

עליזה לביא: שרים לא רוצים דברים, מחליפים, משנים, מעבירים; שר כזה – לא מתאים לו, וזה מוצא פתאום שיש לו ניגוד עניינים וניגוד אינטרסים, ומשחקים על משחקים על משחקים.

עליזה לביא: אבל אני רוצה לנצל את הדקה וחצי שיש לי כאן לדבר על משהו שהוא לא משחק, על כך שמבקשים להעביר את השידור הציבורי ולהוציא אותו מירושלים למודיעין.

עליזה לביא: את הדבר הזה אסור לנו לעשות, ואסור לתת לזה יד.

עליזה לביא: היו על זה כמה דיונים.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, השידור הציבורי לפי החוק חייב להישאר כאן בירושלים.

עליזה לביא: כאן מקומו, בין כנסת ישראל לבין בית-המשפט העליון לבין הספרייה הלאומית שנבנית לא רחוק מכאן.

עליזה לביא: השידור הציבורי צריך להיות ולצאת מכאן מירושלים.

עליזה לביא: לא יעלה על הדעת שאת השידור המסחרי, את ערוץ 10, את ערוץ 2, העברנו בחוק לכאן לירושלים, ואת השידור הציבורי – אומנם אומרים לנו שזה רק זמני, אבל מה לא יותר קבוע מהזמני?

עליזה לביא: השידור הציבורי אסור לו, גם בהיבט הלאומי – הנה, אנחנו מדברים פה על לאומי במקום ממשלתי – אז, אדוני ראש הממשלה, קודם כול השידור הציבורי, לפני עוד איזה חוק עלוב על סטטיסטיקה לאומית ממשלתית – השידור הציבורי במדינת ישראל חייב, אבל חייב, להישאר בירושלים.

עליזה לביא: יש פה הרבה מאוד אנשים שעובדים בירושלים.

עליזה לביא: השידור הציבורי צריך להישמע מירושלים, ולא יעלה על הדעת שאת השידור המסחרי הכרחנו, והרבה מאוד כסף פרטי ניתן והועבר כדי לעבור מתל-אביב לירושלים או לסביבות ירושלים.

עליזה לביא: התירוצים העלובים שאין שטח, אין מקום, עולה הרבה – אז המכירה של השטחים הגדולים כאן בירושלים, של האזור הזה של השידור הציבורי, יפה שעה אחת קודם; אי-אפשר כמחטף פתאום להעביר – ולמה דווקא למודיעין?

עליזה לביא: מה השיקולים שעומדים פה מאחורי זה?

עליזה לביא: אני יכולה באותה מידה לשאול על השינוי הזה, מעניין מי מרוויח כאן מכל ההדפסות האלה של השינוי לסטטיסטיקן הלאומי במקום הממשלתי.

עליזה לביא: אז, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך, אבל אני מבקשת לחשוב פעם שנייה.

עליזה לביא: השידור הציבורי הוא לא משחק כיסאות כמו שהשרים בממשלה הזו מרגילים אותנו.

עליזה לביא: השידור הציבורי, גם לא באופן זמני, אסור לו לעזוב את ירושלים.

עליזה לביא: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת לביא.

יואל חסון: חבר הכנסת עפר שלח – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, יש פה איזשהו פרדוקס.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים בעיצומו של גל טרור; אנחנו נמצאים בתחילתה של אינתיפאדה שלישית; אנחנו נמצאים במצב שבו היום יש דקירות בירושלים, ומחבל חמוש מסתובב באזור גוש-דן ולא מוצאים אותו מאז יום שישי, וזה אחרי שהוא רצח שני בחורים צעירים, שלושה יחד עם נהג המונית.

רויטל סויד: ומה מציעה הממשלה?

רויטל סויד: מה מציעה הממשלה כדי לפתור את התופעה הזאת, לפתור את גל הטרור הזה?

רויטל סויד: הייתי מצפה מראש הממשלה, שאם הוא לא מצליח לפתור מה שהוא לא מצליח לפתור, שפשוט יבוא ויגיד "אין לי מה לעשות".

רויטל סויד: אבל מה הוא מציע במקום?

רויטל סויד: מה מציע היום השר ארדן, וגם לקח הצעת חוק משנת 2013 והוא משנה אותה?

רויטל סויד: לאפשר למאבטחים לקחת נשק הביתה.

רויטל סויד: הלוואי שאם בכך שמאבטחים היו לוקחים נשק הביתה היינו פותרים את הטרור.

רויטל סויד: אם זה היה פותר את הטרור היינו כולנו מתייצבים ומצדיעים ומצביעים וגם מצדדים ותומכים.

רויטל סויד: אבל תשימו לב מה קורה למי שלוקח נשק הביתה.

רויטל סויד: מאבטחים, סוהרים, שוטרים, או כל נשק שמגיע בדרך זו או אחרת – כמה נשים נרצחו על-ידי בעלים שהיו סוהרים או מאבטחים?

רויטל סויד: כמה אזרחים נרצחו בנשק שהוחזק באופן חוקי כי נלקח ממקום העבודה – וכתוצאה מכך היו מקרים אובדניים או פגיעות במשפחה?

רויטל סויד: כמה?

רויטל סויד: אז מה אנחנו עושים?

רויטל סויד: אדוני ראש הממשלה, באמת, וגם השר ארדן, אני רוצה לעמוד פה היום ולהגיד לכם: תמגרו את הטרור, תלחמו בו, אבל דבר אחד אל תעשו – אל תפתרו בעיה שאתם לא מצליחים לפתור באמצעות סיטואציה שרק תביא ליותר אובדן של חיי אדם, נשים, ילדים, התאבדויות, וכל מה שאנחנו חווים וחווינו.

רויטל סויד: לא סתם רק לפני שנתיים החוק הזה תוקן וחוקק.

רויטל סויד: ב-2013 הוחלט שמאבטחים לא יוכלו לקחת את הנשק.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: זה לא חוק שחוקק או תוקן לפני 30-20 שנה והוא כבר לא אקטואלי.

רויטל סויד: הוא הכי אקטואלי היום – –

יואל חסון: נא לסיים.

רויטל סויד: – – יותר מתמיד.

רויטל סויד: לכן, כשלא מצליחים לפתור בעיה – לא סתם בעיה – כשלא מצליחים להתמודד עם גל הטרור, לא מביאים טרור נוסף לבתים של אזרחים פרטיים.

רויטל סויד: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן חזן – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – נמצאת.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו התכנסנו פה היום בעצם כדי לדון בחוק משמעותי מאוד, כיצד אנחנו משנים שם אחד לשם אחר.

קסניה סבטלובה: באמת זה משהו כל כך מכריע.

קסניה סבטלובה: אני לא רואה שכולכם פה דרוכים, וזה מוזר לי.

קסניה סבטלובה: למה בעצם?

קסניה סבטלובה: כי ההחלטה הזאת גורלית; היא תשפיע על הגורל של כולנו.

קסניה סבטלובה: ואם כבר אנחנו בעניין של החלפת שמות, אז אני מציעה שאנחנו נחליף עוד כמה שמות, עוד כמה תארים של אנשים שמשפיעים על החיים של כולנו.

קסניה סבטלובה: אם כבר, אפשר לכנות את היועץ המשפטי לממשלה "היועץ לענייני משפחת נתניהו"; את אבי שמחון, היועץ הלאומי לכלכלה, אנחנו מכנים "היועץ לענייני גזענים".

קסניה סבטלובה: אבי שמחון, להזכירכם, המינוי החדש שבנימין נתניהו מתגאה בו.

קסניה סבטלובה: אותו היועץ התבטא באופן גזעני ומחריד גם נגד משפחות ברוכות ילדים וגם נגד העולים מחבר המדינות, ציבור של מיליון איש לפחות – אני מדברת פה על אלה שעלו מחבר המדינות יחד אתי בעלייה של שנות ה-90 – הוא מכנה אותם "גוף זר", "אלמנט זר במדינת ישראל" – אנשים שלא שייכים לפה.

קסניה סבטלובה: אפשר להמיר אותם גם בעובדים זרים, אפשר להביא לפה עכשיו מיליון אפריקנים ולהוציא את אלה ולשים את אלה, וזה לא משנה בכלל.

קסניה סבטלובה: אדם כזה, שמעכשיו אני מכנה אותו "יועץ לענייני גזענים", כי הוא הגזען הראשי – הוא לא היועץ הראשי, הוא הגזען הראשי.

קסניה סבטלובה: אני שוב חוזרת ואומרת לכם: בן-אדם כזה, אין לו דבר וחצי דבר עם המדיניות הכלכלית של מממשלת ישראל.

קסניה סבטלובה: הרי ראש הממשלה שלנו, לא הוא שהבטיח לנו שהוא יהיה ראש הממשלה של כולם?

קסניה סבטלובה: אם הוא ראש הממשלה של כולם, מדוע הוא ממנה אנשים שתוקפים בצורה כל כך חדה, בצורה כל כך בוטה, חלקים כל כך גדולים בציבור הישראלי?

קסניה סבטלובה: מה יש לו לאבי שמחון נגד משפחות ברוכות ילדים?

קסניה סבטלובה: מה יש לו נגד העולים מחבר המדינות?

קסניה סבטלובה: ואולי הוא שכח עוד מישהו?

קסניה סבטלובה: אולי אנחנו צריכים עכשיו לראיין אותו קבל עם ועדה ולברר מה דעתו לגבי עובדים זרים, גם לגבי ערבים אזרחי מדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: אולי גם הם לא מוצאים חן בעיניו?

קסניה סבטלובה: ומי בעצם כן מוצא חן בעיני אבי שמחון?

קסניה סבטלובה: אני רוצה שהוא יראה לי ויצביע לי, חוץ מאדם אחד שמינה אותו לתפקיד, שזה ראש הממשלה בנימין נתניהו, שמינוי אחרי מינוי – מינויים גרועים, מינויים מסוכנים למדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: מינויים, כמו שהוא בעצם ממשיך במסורת שלו של שיסוי, פילוג, של הסתה נוראית.

קסניה סבטלובה: גם האנשים שלו, שהוא ממנה האחד אחרי השני, מבצעים את דברו, נמצאים כאן כדי לשסות אותנו האחד בשני.

קסניה סבטלובה: רבותי, הציבור שלנו, בעצם מה שאנחנו עושים, אנחנו הולכים שבי אחרי האנשים האלו.

קסניה סבטלובה: ואנחנו אומרים: כן, אוקיי, בסדר.

קסניה סבטלובה: הערבים הם האויבים?

קסניה סבטלובה: בסדר.

קסניה סבטלובה: היום, כמו ברומן הנפלא, "1984" של אורוול, אנחנו אומרים: כן, תמיד היינו אויבים שלהם.

קסניה סבטלובה: איסטאסיה תמיד נלחמה באיראסיה, וזה היה ככה תמיד.

קסניה סבטלובה: בנימין נתניהו קם ועומד ומסית נגד אזרחי המדינה הערבים, ערביי ישראל, ואומר: הם האויבים שלנו, תסתכלו עליהם.

קסניה סבטלובה: לא אני, לא האיש שאמון פה על ענייני ביטחון, אני ממנה לכם את האויבים.

קסניה סבטלובה: אני עכשיו משסה בכם ציבור שלם.

קסניה סבטלובה: אתם תשנאו האחד את השני: יהודים ישנאו את הערבים, הוותיקים ישנאו את העולים, העולים ישנאו את הצברים, אלה ישנאו את החרדים.

קסניה סבטלובה: זה מה שרוצה בנימין נתניהו להשיג.

יואל חסון: נא לסיים.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו לא נתנגד גם לחוק הזה, בין היתר, שזה מהחוקים הגרועים שאני ראיתי, הוא יעלה לתעשייה מיליוני שקלים וגם הרבה דם רע שאנחנו לא נוכל להתמודד עם זה אחרי זה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת סבטלובה.

יואל חסון: חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: מוותרת.

יואל חסון: מה, זה בגלל השר אקוניס?

יואל חסון: הוא הצליח לשכנע אותך?

יואל חסון: אני מתפלא.

יעל גרמן: הוא היה מעל ומעבר.

יואל חסון: חשבתי שאולי את תסבירי מה זה החוק הזה סוף-סוף, שמישהו יתייחס לחוק הזה.

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: בטוח אופיר אקוניס הכי קהילתי.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת איתן כבל – בבקשה, אדוני.

קריאה: התחממת?

איתן כבל: התחממתי.

קריאה: איתן עצבני.

יואל חסון: בצדק.

יואל חסון: יום קשה עבר על כולנו.

קריאה: יגידו שאתה – – –

יואל חסון: עובר, אתה אומר, עוד.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי, רשמת פרלמנטרית, קודם כול, סליחה, אני אדבר, כי זה מקום העבודה שלנו.

איתן כבל: פרי, למה אתה מתבאס שאני מדבר?

יעקב פרי: אני לא מתבאס, אני מאזין.

איתן כבל: זו האוזן הנכונה?

איתן כבל: רק לוודא.

איתן כבל: ברשותכם, דווקא רציתי לדבר, אדוני השר, על נחיתתו הרכה סוף-סוף של השר דרעי במקום שאליו ערג.

איתן כבל: לרגע באמת חשבתי שהוא עזב את המשרד כי הוא לא רוצה לחתום על מתווה הגז, על סעיף 52.

איתן כבל: ותראו איזו לוליינות.

איתן כבל: בסוף מה העניין?

איתן כבל: הוא עזב את הכנסת והממשלה בגלל משרד הפנים, והוא חוזר למשרד הפנים.

איתן כבל: איזה סיבוב יפה.

איתן כבל: אבל, חבר הכנסת מאיר כהן, ואני אומר את זה לכולנו פה, אם כבר הוא מגיע למשרד הזה אחרי הסיבוב הגדול הזה, למה ראש הממשלה חילק לו כבר את הכסף?

איתן כבל: ראש הממשלה כבר חילק לו את הכסף, לא נשאר לו כלום.

איתן כבל: אדוני יושב-ראש הכנסת, אין יום גדול לכנסת ישראל מזה – ובכלל, למה צריך לדבר על הסטטיסטיקאים?

איתן כבל: בואו נקבע את היום הזה ליום שובו של השר דרעי למשרד הפנים.

איתן כבל: יש לנו ימים ביומן, נעשה גם את זה.

איתן כבל: אני כל הזמן ניסיתי להסביר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת דב חנין, שכל הסיפור הזה שסיפר לנו אריה דרעי, שהוא לא רוצה לחתום על סעיף 52 – הוא פשוט מעולם לא סבל ולו יום אחד, חברת הכנסת זהבה גלאון, להיות במשרד הכלכלה.

איתן כבל: דקה הוא לא רצה.

איתן כבל: היו לו גירודים בגוף.

איתן כבל: מה יכול היה לעשות במשרד הכלכלה, לטפל בסככות לשומרים?

איתן כבל: מה, מה מרוויח מזה?

איתן כבל: מה?

איתן כבל: במשרד הפנים הוא אחראי – מי נכנס, מי יוצא, מי בא, מי מתגייר שרוצה לבוא – לא יתגייר, תתגייר בחו"ל קודם, תבוא לפה.

איתן כבל: בן-זוג, בת-זוג.

איתן כבל: למה את זה הוא לא החזיר?

איתן כבל: למה את השבת הוא החזיר ואת זה הוא לא החזיר?

איתן כבל: אני שואל אותך; את אמרת לי קודם, חברת הכנסת יעל גרמן, שיבחת את עשייתו המופלאה, שאת השבת הוא החזיר.

איתן כבל: השבת – הוא הפקיד אותה אצל ראש הממשלה.

איתן כבל: הפקיד את השבת.

איתן כבל: ואני שואל אותך, למה את הדברים האחרים הוא לא הפקיד?

איתן כבל: למה?

איתן כבל: אם הוא כזה לא רוצה למצוא את עצמו בהתנגשות.

איתן כבל: אני מנסה להבין.

איתן כבל: אני מנסה להבין, למה את השבת הוא כן מפקיד – את יודעת מה זה להפקיד את השבת?

איתן כבל: את יודעת כמה מתו על השבת הזו והוא ככה מפקיר אותה?

יעל גרמן: מה דעתך שהוא חושב אולי – – –?

איתן כבל: את יודעת מה?

איתן כבל: יכול להיות, לא נעים לו להגיד את זה בקול.

יואל חסון: נא לסיים.

זהבה גלאון: אולי השבת תגן על ראש הממשלה כמו שהגנה עליו?

יואל חסון: חברת הכנסת גלאון.

איתן כבל: לכן – אדוני היושב-ראש, אני יודע שאתה בלחץ של זמן.

יואל חסון: אני לא.

יואל חסון: הממשלה.

איתן כבל: אני לא יודע.

איתן כבל: אני רואה את האנשים זעים.

זהבה גלאון: השר אקוניס לא קובע לך את סדרי הדיון.

אופיר אקוניס: לא אני קובע.

אופיר אקוניס: יש תקנון – שלוש דקות.

זהבה גלאון: – – –

איתן כבל: חבר הכנסת, אדוני השר אקוניס, מי יעצור אותך?

איתן כבל: יש איזה תקנון שיכול לעצור אותך בדיבור?

איתן כבל: גז יוצא כל פעם שאתה מדבר, גם בשיחה קצרה.

קריאה: – – –

איתן כבל: כן.

איתן כבל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת כבל.

יואל חסון: חבר הכנסת אקוניס, אני מאחל לך לחזור לספסלי הכנסת כמה שיותר מהר ולחוות נאום של שלוש דקות.

אופיר אקוניס: אל תבנה על זה.

יואל חסון: אני בכל זאת מאחל לך, מותר לי.

יואל חסון: חבר הכנסת זוהיר בהלול – בבקשה, אדוני.

זוהיר בהלול: אני יודע, חברים, שזה לא פופולרי לעלות על הדלפק, על הפודיום, ולנאום, אבל אני עושה את זה פעם ב-, אז תסבלו אותי ותקשיבו, במטותא מכם.

זוהיר בהלול: הידיעה הסנסציונית שהגיעה אלינו בשעות האחרונות, שבנימין נתניהו חוזר בו מהחלטתו להקציב 15 מיליארד שקלים לציבור הערבי, והוא מינה שני שרים, שני מיניסטרים רמי-דרג, יריב לוין וזאב אלקין, כדי להציב תנאים לקבלת הסכום – – –

חיים כץ: – – – זו הסנסציה.

חיים כץ: בוזגלו השווה?

זוהיר בהלול: כן, בוזגלו השווה.

זוהיר בהלול: זה מבחן בוזגלו שלכם, בואו נבדוק את מבחן בוזגלו שלכם.

זוהיר בהלול: אז להלן תשובתו של העומד מולכם אל בנימין נתניהו: אני כורע ברך, יעל גרמן, אני כורע ברך אל מול הוד רוממותו מלך ישראל בנימין נתניהו ומתחייב כדלקמן:

זוהיר בהלול: אני מתחייב להצביע בעד ביבי כמלך ישראל.

יעל גרמן: מלך יהודה.

זוהיר בהלול: אני מתחייב להצביע על מגילת השבעתו של ביבי כראיס ללא מתחרים עד קץ החיים.

זוהיר בהלול: קולותינו, הערבים, מובטחים לך, מר נתניהו; 3.

זוהיר בהלול: מתחייבים אנחנו להיות נאמנים לרוח ההסתה והגזענות שלך, בנימין נתניהו; 4.

זוהיר בהלול: אנחנו מתחייבים שבנינו ובנותינו ישירו הלל לביבי במסדר הבוקר בכל בתי-ספרנו; 5.

זוהיר בהלול: מתחייבים אנו לדקלם כל אמירה של ביבי פעם בשעה, 24 פעמים ביממה; 6.

זוהיר בהלול: מתחייבים אנו לשאת את תמונתו של ביבי במקום תעודת הזהות, שאותה לא נישא יותר לעולם; 7.

זוהיר בהלול: מתחייבים אנו לדקלם את אילן היוחסין של משפחתו של בנימין נתניהו.

יואל חסון: כולל הכלבה קאיה.

זוהיר בהלול: כולל הכלבה; 8.

זוהיר בהלול: מתחייבים אנו, הערבים, לשיר את שיר בית"ר יום-יום, 365 פעמים בשנה; 9.

זוהיר בהלול: מתחייבים אנו להמיר את השם היותר-פופולרי בחברה הערבית, מוחמד, בשמו של ביבי – כל יילוד שייוולד בחברה הערבית, ייקרא שמו בישראל ביבי; 10.

זוהיר בהלול: מתחייבים אנו ללמוד את משנתו, הליכותיו, אמירותיו, חליפותיו ממחלפותיו של ביבי, וגם לאמץ את הענווה המפורסמת שלו, כדי שנשאף לשלמות, לאותה שלמות של בנימין נתניהו, האיש הכול-יכול, מלך ישראל, וכך אולי הוא ימחל לנו ויעניק לנו בחזרה את 15 המיליארדים טבין ותקילין.

זוהיר בהלול: אנחנו מתחננים בפניך, אדוני מלך ישראל, כורעים ברך.

זוהיר בהלול: תודה רבה אם תיעתר לבקשתנו.

יואל חסון: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יואל חסון: אחד הטובים שלך.

יואל חסון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יואל חסון: יש לך סטנדרט גבוה לעמוד בו עכשיו אחרי הנאום של זוהיר בהלול.

עיסאווי פריג': אני אשתדל לעמוד בסטנדרט של זוהיר.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, שרים, נכבדי – קצת שקט בצד השמאלי.

עיסאווי פריג': תראו, חברים, זהבה, עזבי את האוזנייה, בבקשה.

עיסאווי פריג': אומנם איחולי לך – 120 כ-20, ככה אומרים.

איילת נחמיאס ורבין: עיסאווי, 100 כ-20, זהבה.

עיסאווי פריג': 100 כ-20, זהבה.

עיסאווי פריג': אתה יודע מה, כבוד השר, חברים, חבר הכנסת יעקב פרי, יש סרט שנקרא "פינוקיו" – שמעת עליו?

עיסאווי פריג': הסרט הזה, יצא לי לראות אותו עשרות פעמים.

עיסאווי פריג': אני יושב בבית, ועם הילד כל הזמן חוזר.

עיסאווי פריג': תאר לעצמך שהיה לנו ראש ממשלה מבובת עץ – איך אפו היה נראה?

עיסאווי פריג': קילומטרים, מרוב שקרים, ומרוב דברים שנאמרים שלשום, ויום למחרת חוזר בו מהם.

עיסאווי פריג': אני ממשיך בקו של חבר הכנסת בהלול.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה עכשיו יוצא בהצהרה פופוליסטית לרצות את החברים.

עיסאווי פריג': אני מתנה תנאים; עזוב את הסטטיסטיקאי הלאומי שרשות השידור הלאומית הישראלית קדמה לו – הוא מתנה תנאים.

עיסאווי פריג': פתאום ראש הממשלה נבהל, והוא מחליט, קצת, להסתכל על החצר האחורית של המדינה, קצת.

עיסאווי פריג': יוצאים השרה גילה גמליאל והשר כחלון לראיונות, גאים בהישג ובכל מה שעשו, ואז ראש הממשלה בנימין נתניהו מחכה להם בפינה ועושה מעקף, עקיפה, כמו שהוא טוב בזה – ב-52 וכל העקיפות שאנחנו ראינו – עושה את המעקף ואומר:

עיסאווי פריג': אני חייב סיכול ממוקד למה שהוצאתי, לשקר שאמרתי, איך אני אחזור בי?

עיסאווי פריג': ומה הוא בוחר?

עיסאווי פריג': מי המסכלים האמורים לבצע את המשימה?

עיסאווי פריג': השר אלקין והשר יריב לוין.

עיסאווי פריג': ואכן, הם – לא, אופיר אקוניס לא עכשיו.

עיסאווי פריג': הוא שר טוב, הוא בחלל, הוא לא מתעסק עם זה, הוא נמצא במקום אחר.

עיסאווי פריג': אז השר אלקין והשר יריב לוין אמורים להיות המסכלים.

עיסאווי פריג': ברכות לראש הממשלה, אתך שום דבר לא נגמר עד שזה נגמר; וברכות לסטטיסטיקאי הלאומי.

עיסאווי פריג': איך אמרנו?

עיסאווי פריג': אסור שהסטטיסטיקאי, יקראו לו אחמד או מוחמד, דיר באלכ.

עיסאווי פריג': אסור שהסטטיסטיקאי – אז ברכות.

נחמן שי: זה השם הכי הפופולרי בישראל.

עיסאווי פריג': אגב, רשות האוכלוסין טעתה, ובא הסטטיסטיקאי הממשלתי ותיקן.

עיסאווי פריג': אבל עכשיו אני מתקן אותו, רוצה שהוא יהיה סטטיסטיקאי לאומי – למה?

עיסאווי פריג': שלא יטעה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יואל חסון: הנה, הקדמתי, אתה רואה שידעתי, צפיתי את הבאות.

יואל חסון: בבקשה, חברים, שימו לב, צפיתי את הבאות.

יואל חסון: השר אקוניס יעלה לדבר, אבל רק חמש דקות.

יואל חסון: אבל רק חמש דקות.

יואל חסון: בואו נראה את השר אקוניס – עד חמש דקות.

יואל חסון: הנה, אתה רואה, התקנון, פלאי התקנון.

אופיר אקוניס: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: הדברים האלה הם לאור דרישת הקהל.

אופיר אקוניס: האופוזיציה דרשה שאני אדבר, ולכן אי-אפשר שלא להיענות לבקשתה של האופוזיציה הכל-כך אחראית ומסורה שיש לנו.

אופיר אקוניס: אני שמעתי, אדוני, בקשב רב, את הטיעונים כבדי המשקל נגד הצעת החוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה, שבה אנחנו מציעים דבר נורא פשוט: לשנות את תואר התפקיד של הסטטיסטיקן הממשלתי, כפי שאולי אוהבים בחלק מסיעות האופוזיציה, כפי שהמצב היום, כך שייקרא הסטטיסטיקן הלאומי.

אופיר אקוניס: זו ההצעה, ועל כך מתקיים כאן, אדוני, סימפוזיון שלם במשך שעה וחצי כאילו – – –

איציק שמולי: הישראלי.

אופיר אקוניס: הלאומי.

אופיר אקוניס: אני מייד אגיע גם לישראלי.

אופיר אקוניס: תאמין לי, לבקשתו המיוחדת של חבר הכנסת פריג'.

אופיר אקוניס: ובכן, כאילו תמו, אדוני, כל האתגרים והמאבקים, כולל המאבקים הפרלמנטריים.

אופיר אקוניס: זה ודאי יהיה שובר השוויון בבחירות 2019.

אופיר אקוניס: בבחירות 2019 ישאלו: מה היה קו פרשת המים בכהונתה של הממשלה הזאת?

אופיר אקוניס: ואז יגידו חברי האופוזיציה: הצעת החוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה.

אופיר אקוניס: עכשיו לעצם העניין.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי, אתה היית בדיונים, וחבר הכנסת פריג', שנדרך לרגל השינוי שאני דרשתי להכניס בחוק השידור הציבורי, שיהיה "השידור הציבורי הישראלי" – נכון שזה חשוב, חבר הכנסת גילאון?

עיסאווי פריג': הלאומי.

אופיר אקוניס: קודם כול ביטלנו את האגרה, שזה חשוב, וגם "הישראלי" זה חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: מה את צועקת פה, חברת הכנסת נחמיאס?

אופיר אקוניס: את חברה, למיטב ידיעתי, במפלגת העבודה הישראלית.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כהן – כך נקראת מפלגת העבודה, "הישראלית".

אופיר אקוניס: גם חבר הכנסת זוהיר בהלול חבר במפלגת העבודה הישראלית, ואתה, חבר הכנסת חסון, לפני שעשית את הטעות ועברת לקדימה – כי תראה איך מתקדמים צעירים בליכוד, מגיעים בגיל צעיר להיות שרים.

אופיר אקוניס: היה יכול להיות שר מטעם הליכוד, עבר לקדימה; היה חבר בתנועה לאומית ליברלית.

יואל חסון: איפה הליברליות היום, אדוני?

יואל חסון: תראה לי ליברליות.

יואל חסון: אני לא מזהה פה ליברליות.

אופיר אקוניס: פה, אל תדאג, תודה רבה לך על הדאגה.

אופיר אקוניס: לא, מהרגע שעזבת אתה לא יכול יותר להטיף ביקורת.

יואל חסון: מכיוון, אדוני, שאתה מדבר עלי, אני אתן לעצמי היתר לענות לך אחר כך.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, בבקשה.

אופיר אקוניס: אבל לא השמצתי, רק אמרתי עובדות.

יואל חסון: בסדר, אני לא אתן לעצמי היתר.

אופיר אקוניס: אתמול, חבר הכנסת שי, או חבר הכנסת טרכטנברג, היה יום הלשון העברית, אתמול זה היה, אף שבישראל הערבית היא שפה רשמית, ומותר להשתמש בה גם פה, מעל דוכן הנואמים.

אופיר אקוניס: היה, חבר הכנסת פריג', יום הלשון העברית – למה?

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: משום שמה לעשות, מה לעשות – אני לא צופה בערוץ 33, אינני יודע.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – – ישראל היא מדינת ישראל, מדינת הלאום של העם היהודי.

אופיר אקוניס: מה הבעיה עם כל המונחים הללו?

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, יש כאלה שיש להם בעיה, וזאת זכותם, זאת זכותם, אבל לנו אין בעיה.

אופיר אקוניס: ולכן אנחנו משנים גם את השם בחוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה.

אופיר אקוניס: ולחברת הכנסת גלאון, ובזה אני מסיים, כי אני אעמוד בזמנים – קודם כול, יום הולדת שמח.

אופיר אקוניס: ברכות.

אופיר אקוניס: בעניין זה אין קואליציה ואין אופוזיציה.

אופיר אקוניס: אבל את הערת כמה הערות לגבי תפקודי ותפקוד חברי.

אופיר אקוניס: בדמוקרטיה ממשלה נבחרת כדי למשול, ואת זאת אנחנו עושים.

יואל חסון: תודה רבה לך, השר אקוניס.

יואל חסון: אנחנו ניגשים להצבעה.

יואל חסון: ההצבעה עכשיו, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – 31 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (מס' 4) התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יואל חסון: 38 בעד, 31 נגד.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק עברה ותועבר להמשך דיון בוועדת החוקה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: אני מצרף את הצבעתה של – סליחה?

קארין אלהרר: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת קארין אלהרר הצביעה בטעות "נוכח" והיא נגד.

יואל חסון: אני לא משנה, בכל זאת, את תוצאות ההצבעה.

יואל חסון: תעבור לוועדת החוקה.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/995); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת חוק המשטרה (תיקון מס' 9), התשע"ו–2015, קריאה ראשונה.

יואל חסון: יציג את החוק השר ארדן, שלא נמצא; השר אורי אריאל במקומו.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: סליחה, השר כץ ישיב במקום השר ארדן – יציג את החוק, סליחה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: שלום, גברתי, מזל טוב לחגיגות יום ההולדת.

חיים כץ: בת כמה גברתי?

קריאות: – – –

חיים כץ: מה קרה?

חיים כץ: מה קרה?

חיים כץ: אני יודע שבגיל 40 עוד לא מתביישים.

קריאות: – – –

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת זהבה גלאון, שתזכי להרבה חורפים טובים, וגשם ומשקעים, שהכינרת תתמלא לנו, ושאת שאר ימי ההולדת תבלי במקומות יותר טובים בשעות האלה.

חיים כץ: כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם ולבקשכם לאשר בקריאה הראשונה את הצעת חוק המשטרה (תיקון מס' 9), התשע"ו–2015.

חיים כץ: סעיף 102א לחוק, שעניינו הקצאת שוטרים בתשלום לרגל אירוע או פעולה, קובע כי אם אדם ביקש שלרגל אירוע או פעולה מטעמו תקצה המשטרה שוטרים לשם שמירה על הסדר הציבורי ושלום הציבור באירוע, רשאי קצין מוסמך להקצות לאירוע שוטרים בתשלום; קצין מוסמך מוגדר כקצין משטרה בדרגת פקד ומעלה, המשמש כראש משרד סיור, שהסמיך לכך ראש אגף המבצעים במשטרת ישראל.

חיים כץ: מטרת התיקון המוצע היא לאפשר לראש אגף המבצעים להסמיך כל קצין משטרה בדרגת פקד ומעלה, ולא רק את מי שמשמש כראש מדור סיור.

חיים כץ: הדבר יאפשר להסמיך קצינים בתחנות ובמרחבים השונים במשטרה, אשר משמשים בתפקידים זהים או מקבילים לראש משרד סיור, זאת כל עוד תפקידם חופף לכך מבחינה מהותית.

חיים כץ: כך, לדוגמה, מוסמכים כיום קצינים המשמשים בתפקידים של קצין שיטור וקהילה או קצין אגף מבצעים בתחנה.

חיים כץ: בדומה לשוטרים רבים במשטרה, גם שוטרי תנועה מועסקים בעבודות בתשלום – ליווי מטענים חריגים, עבודות בכביש ואירועי ספורט.

חיים כץ: העסקתם מפוקחת על-ידי קציני התנועה, שמטבע תפקידם וניסיונם הם בעלי המומחיות המקצועית לקביעת היקף ההעסקה וטיבה, ואינם נכנסים תחת ההגדרה של קצינים המשמשים כראש משרד סיור, לפי נוסח הסעיף היום.

חיים כץ: לפיכך, מוצע לתקן בסעיף 102א(ה) לחוק את ההגדרה של קצין מוסמך ולכלול בה גם את הקצינים המקצועיים הרלוונטיים שיוסמכו בידי ראש אגף המבצעים, כך שייקבע כי קצין מוסמך הוא קצין משטרה בדרגת פקד ומעלה, שהסמיך לכך ראש אגף המבצעים במשטרת ישראל.

חיים כץ: ובאופן זה, האחריות הכוללת למנות שוטרים בתשלום תישאר גם בידי גורם מטה בכיר במשטרה.

חיים כץ: לאור האמור לעיל, אבקשכם לאשר את החוק המוצע בקריאה הראשונה ולהעבירו לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתו לקריאה השנייה והשלישית.

חיים כץ: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: אני מבקש לעדכן את חברי הכנסת שב-20 הדקות הקרובות הדיון לא משודר בערוץ הכנסת, אז הביאו את זה בחשבון, מבחינת הרצון שלכם לעלות לדבר.

יואל חסון: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת רויטל סויד – מעוניינת?

רויטל סויד: תראה, אני רציתי לוותר, אבל עכשיו, אחרי מה שאמרת – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: גברתי, אף אחד לא רואה שאת מוותרת.

יואל חסון: אז אני אדווח כשיחזור לכאן לשידור.

יואל חסון: אין בעיה, אני אעדכן אתכם.

יואל חסון: בבקשה, חברת הכנסת רויטל סויד, שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: עכשיו, כשזה לא משודר בערוץ הכנסת, אני רוצה לשאול – אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת – מישהו מכם צפה בתוכנית "עובדה" ששודרה לפני כשבוע?

יואב קיש: למי יש זמן לטלוויזיה?

יואב קיש: – – –

רויטל סויד: יפה.

רויטל סויד: מישהו מכם ראה את התחקיר על אודות התנהלות המכון לרפואה משפטית כפי שהוא היה – לא כמו שהוא מתנהל היום, כשבראשותו ד"ר חן קוגל – אלא כפי שהוא התנהל במשך עשרות שנים?

רויטל סויד: אז, אדוני, חברי חבר הכנסת קיש, גם אני לא צפיתי, כי גם לי לא היה זמן.

רויטל סויד: אבל הייתה לי הזכות להשתתף – – –

יעל גרמן: אני צפיתי – – – ויהיה פה דיון בשבוע הבא, ביום רביעי, בנושא.

רויטל סויד: נכון, ויש לנו דיון על זה בוועדת החוקה בשבוע הבא.

רויטל סויד: – – – הייתה לי הזכות להשתתף בתוכנית הזו בגלל היכרות אישית של פעילות המכון.

רויטל סויד: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לראות אילו עוולות ואילו פגיעות משפטיות אירעו במכון כפי שהוא היה בשנים קודמות.

רויטל סויד: ואני מדגישה, לא כפי שהוא מתנהל היום, כי מי שחשף את כל הפרשיות והשחיתות זה מנהל המכון היום, ד"ר חן קוגל.

רויטל סויד: ולמה אני מתכוונת – – –

שולי מועלם-רפאלי: איש משכמו ומעלה.

רויטל סויד: נכון.

רויטל סויד: – – – שחשף את כל מה שמתנהל שם היום, וכמעט גם שילם על זה מחיר יקר, ונקווה גם שלא ישלם על זה מחיר יקר.

רויטל סויד: ולמה אני מתכוונת?

רויטל סויד: המכון לרפואה משפטית הוא גוף שאמור להיות גוף אובייקטיבי.

רויטל סויד: הוא גוף של המדינה, הוא משרת את כל מי שאמור לבקש ממנו חוות דעת.

רויטל סויד: כך זה בכל הארצות בעולם.

רויטל סויד: בארץ יש רק מכון אחד.

רויטל סויד: רק כדי לסבר את האוזן, ברשות הפלסטינית יש מעל שלושה מכונים, קוראים לזה שלושה וחצי.

רויטל סויד: בארצות אחרות יש כמה מכונים, ואין מונופול לגוף אחד, למכון אחד בארץ.

רויטל סויד: מי שנעזרת במכון הזה באופן טבעי זו כמובן הפרקליטות.

רויטל סויד: בניגוד למז"פ, שנמצא, למשל, במטה הארצי, כחלק מהמשטרה, ומוגדר כחלק מהחקירה, ומוגדר כמי שאמור לסייע בפענוח של פשעים ועבירות, במכון לרפואה משפטית יש רופאים שאמורים לתת חוות דעת אובייקטיבית, האם אדם שעבר תאונת דרכים, ממה הוא נפטר; כאשר יש תאונה בצבא – כדי לבוא ולבחון; כאשר יש עבירה פלילית, לבדוק כתוצאה ממה האדם מת, האם כתוצאה מהעבירה ואיך.

רויטל סויד: ומה שהתגלה בתחקיר – ואני לצערי, אקצר, זה גם לא משודר, אז חבל גם להאריך, אני אעשה את זה כשזה יהיה משודר.

רויטל סויד: אבל מה שהתגלה שהיה במכון לרפואה משפטית בשנים קודמות זה שינוי של חוות דעת, שינוי באופן שיתאים את עצמו לאג'נדה של המשטרה או של התביעה.

רויטל סויד: זה שינוי באופן כזה שבהתחלה אמרו שלא בהכרח זו סיבת המוות, ואחר כך כתוצאה מלחצים שהופעלו חוות הדעת השתנו ממש.

רויטל סויד: וזו תופעה – סליחה?

עבדאללה אבו מערוף: את רוצה להגיד: זיוף – – –

רויטל סויד: אני נזהרת, כמו שאתה רואה.

רויטל סויד: אני נזהרת.

רויטל סויד: הדבר הזה אמור להדליק נורה אדומה, ואני מזמינה את כל חברי הכנסת לבוא לדיון שיתקיים בוועדת החוקה בשבוע הבא, דיון שיזמה חברת הכנסת גרמן, וכולם מוזמנים.

רויטל סויד: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

נחמן שי: שלום, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רציתי לדבר על הצביעות של הממשלה בכל הנוגע לירושלים.

נחמן שי: למשל, הזכירה קודם חברתי עליזה לביא את מיקום תאגיד השידור הישראלי – איפה הוא?

נחמן שי: הוא פרש.

נחמן שי: חבר הכנסת, השר אקוניס, גאה כל כך בחידוש הלשוני שלו.

נחמן שי: ירושלים – אנחנו כפינו על תאגידי השידור המסחריים – "קשת", "רשת" ו"טלעד" בשעתם – לשדר מירושלים, בהתאם לחוק הרשות השנייה.

נחמן שי: אנחנו קבענו לגופים מסחריים – מסחריים – שהם צריכים לשדר מירושלים.

נחמן שי: אמרנו: בירת ישראל היא המקום הראוי לשידור.

נחמן שי: זה היה חלק מתהליך ההפרטה.

נחמן שי: וכמובן, הם מאוד רצו, מאוד רצו לזכות בזיכיון, אז הם הסכימו גם לזה.

נחמן שי: ואכן, השידור של חברת החדשות, שידור החדשות של ערוץ 2, יוצא מאזור ירושלים.

נחמן שי: ניחא.

נחמן שי: אבל הם קיבלו את החוק, כמובן.

נחמן שי: הם קיימו, כי חוק הוא חוק.

נחמן שי: אחר כך בא ערוץ 10.

נחמן שי: אמרו לערוץ 10: אם לא תשדרו מירושלים נפסיק לכם את השידורים.

נחמן שי: איימו עליהם.

נחמן שי: הבית הזה איים עליהם באיזה מפגני אהדה נהדרים לירושלים.

נחמן שי: בלילות.

נחמן שי: ערוץ 10 נאלץ, נגד רצונו, לעבור לירושלים.

נחמן שי: זה יקר יותר, מסובך יותר, קשה יותר, אבל הם עברו לירושלים, משדרים את החדשות מירושלים.

נחמן שי: עכשיו בא תאגיד השידור הישראלי, גאוותה העלובה של הממשלה הזאת – דבר מיותר מלכתחילה – אמרו: ישדרו מירושלים.

נחמן שי: זה ברור, כי אנחנו אומרים "קול ישראל מירושלים".

נחמן שי: זה סביר.

נחמן שי: מה עושים עכשיו מנהליו של התאגיד החדש?

נחמן שי: הולכים לשדר ממודיעין, שזו ממש בירת ישראל החדשה.

נחמן שי: הם שכרו שם שטח, הם מצאו איזו פרשנות משפטית עקומה, והממשלה שותקת.

יואל חסון: והם יגידו "קול ישראל מירושלים"?

נחמן שי: אני לא יודע מה הם יגידו.

נחמן שי: את "קול ישראל", את האולפנים החדשים יחסית שלהם, סוגרים, ומעבירים לבניין המנדטורי, המנדטורי, שמשם שידרו את "קול ציון לגולה", אני חושב, לפני קום המדינה ובתחילת ימיה.

נחמן שי: לשם מחזירים את הרדיו, אבסורד מאין-כמוהו, והטלוויזיה תעבור לשדר ממודיעין.

נחמן שי: והממשלה שותקת.

נחמן שי: זאת ירושלים?

נחמן שי: אגב, אם זאת ירושלים, כל ישראל ירושלים.

נחמן שי: בואו נחליט שכל ישראל זה שטח השיפוט של ירושלים.

נחמן שי: אז נואמים לנו בכנסת הזאת נאומים גדולים ומסבירים לנו כמה ירושלים חשובה ואיך לחזק אותה ואיך לבנות בה ואיך להגדיל אותה.

נחמן שי: אנחנו מכירים את המורכבות של ירושלים, לא צריך להוסיף, אבל כשזה בא לדוגמה הכי מעשית והכי פשוטה – לבטא את המשמעות של להחזיק בירושלים ולהיות בה, אז ירושלים החדשה היא מודיעין.

נחמן שי: אם אתם לא יודעים, זה מה שעכשיו יגידו להם ב-Waze – תלחצו "ירושלים", תגיעו למודיעין.

נחמן שי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: חבר הכנסת אראל מרגלית – לא נמצא; חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת; חברת הכנסת זהבה גלאון – לא נמצאת; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: אני אשמור את הזכות הזאת לשעה מאוחרת.

יואל חסון: אדוני, חסרת לנו, אבל – מוותר; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – לא נמצאת.

יואל חסון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין מוותרת.

יואל חסון: מוותרת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל חזרתי על שמי.

יואל חסון: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

מנואל טרכטנברג: מוותר.

יואל חסון: מוותר.

יואל חסון: חבר הכנסת עמר בר-לב – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני.

יואל חסון: בבקשה.

עמר בר-לב: ידעתי שחייבים כאן

עמר בר-לב: לעודד קצת את האופוזיציה.

עמר בר-לב: היא נרדמה קצת.

עמר בר-לב: האמת היא שאני אתייחס עניינית להצעת החוק הזאת.

עמר בר-לב: אני באמת לא מבין את זה.

עמר בר-לב: זאת אומרת, מה שאני מבין זה שיש איזה בעל תפקיד במשרד, שזה התפקיד שלו באמת, להקצות משימות נוספות לשוטרים נוספים בשכר, ועכשיו רוצים להוריד את זה לרמה אחרת.

עמר בר-לב: אז השאלה שלי היא, ראשית, איך תיקבע המסגרת?

עמר בר-לב: איך ייקבע לוח-הזמנים?

עמר בר-לב: מה, כל פקד עכשיו שרוצה להעדיף שוטר כזה או אחר, אז הוא ייתן לו את המכסה ולא למישהו אחר?

עמר בר-לב: זאת אומרת, אם אני – טיפה מניסיון החיים שלי, מהניסיון הניהולי שלי – בסופו של דבר צריכה להיות איזו מערכת שבמקרה הזה יש לה, כמו בכל מערכת, מישהו אחראי למעלה, והוא זה שהתקציבים אצלו, המסגרת אצלו, הקריטריונים אצלו, הנהלים אצלו, ולפי זה הוא מנהל.

עמר בר-לב: ברגע שזה מתפזר כלפי מטה, זה בניגוד לכל היגיון ניהולי.

עמר בר-לב: אז אני מאוד מתנצל שאני מתייחס עניינית להצעת החוק הזאת.

עמר בר-לב: אבל יש כאן – אוה, אני רואה שבקואליציה חוגגים.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי זוהר, חבר הכנסת קיש, חבר הכנסת לוי.

עמר בר-לב: יואב, מה, עד כדי כך אני מצחיק אתכם?

יואל חסון: אולי תשתפו אותנו מה כל כך מצחיק?

עמר בר-לב: לא, חשבתי שאני – – –

יואל חסון: אולי עדיף שלא.

יואל חסון: עדיף שלא.

יואל חסון: אני מסכים.

עמר בר-לב: חשבתי שזה שאני מתייחס עניינית לנושא אז זה מצחיק.

יואב קיש: לא, לא, לא, סליחה, מחילה.

עמר בר-לב: כי בדרך כלל לא מתייחסים.

יואב קיש: מחילה.

עמר בר-לב: בקיצור, נראה לי פשוט חוק לא נכון, לא מבחינה ניהולית – מקור לשחיתות, להעדפת חברים כאלה או אחרים, פשוט לא במקום.

עמר בר-לב: לכן אני מציע להתנגד לחוק הזה.

עמר בר-לב: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בר-לב.

יואל חסון: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני אהיה מאוד קצר.

דב חנין: הקצאה של שוטרים בתשלום היא דבר בעייתי, ולכן נקבע שהקצאה של שוטרים בתשלום תיעשה על-ידי קצין בכיר יחסית במשטרה.

דב חנין: הרעיון להוריד את הדרגה יאפשר להקצות שוטרים בתשלום ליותר משימות ויצמצם את השירות שהמשטרה חייבת לתת לציבור בחינם.

דב חנין: אני מציע לכל חברי הכנסת, אופוזיציה וקואליציה, להתנגד להצעת החוק הגרועה הזו.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת חנין.

יואל חסון: חבר הכנסת שמולי – לא נמצא; חבר הכנסת ברושי – לא נמצא; חבר הכנסת עפר שלח – לא נמצא; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: מוותרת.

יואל חסון: מוותרת.

יואל חסון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, כשאני קורא עכשיו את הצעת החוק אני נזכר בכתבה שקראתי לפני כשבוע, כתבה מעניינת; סרטון שמשטרת ישראל מוציאה על מנת לגייס שוטרים.

עיסאווי פריג': תחת הכותרת "מאמינים במשטרה", המשטרה הוציאה סרטון איך לגייס שוטרים למשטרת ישראל, שוטרים מהציונות הדתית.

עיסאווי פריג': איך נגייס אותם למשטרה.

עיסאווי פריג': ומה היה בסרטון, חברים?

עיסאווי פריג': סרטון איך מרביצים לערבים ואיך מטפלים בפשיעה בחברה הערבית ואיך מטפלים בהריסת בתים.

עיסאווי פריג': זה מה שהיה בסרטון.

עיסאווי פריג': שאלו את המשטרה: מה קורה פה?

עיסאווי פריג': אומר הדובר של המשטרה – מה ענה?

עיסאווי פריג': זה עושה להם אקשן; זה מדרבן אותם להתגייס.

עיסאווי פריג': שמעתם, חברים?

עיסאווי פריג': איך מגייסים שוטרים למשטרת ישראל מהציונות הדתית?

עיסאווי פריג': זה מה שהיה בסרטון, אדוני שר החקלאות.

אורי אריאל: אני בעד להוריד את הסרטון.

עיסאווי פריג': אתה בעד להוריד את הסרטון?

עיסאווי פריג': עכשיו יש לנו מפכ"ל חדש, דתי, אלשיך; אז שיישמע לקריאה שלך.

עיסאווי פריג': זה סרטון, איך מגייסים שוטרים מהציונות הדתית, ודובר המשטרה: זה מוסיף להם אקשן, זה מעודד אותם.

עיסאווי פריג': לא מסביר מה זה משטרה, מה זה תפקיד של משטרה, אלא סרטון שהערבי מככב בצד השלישי, כאילו אין אוכלוסייה ערבית שצריכה לקבל שירות מהמשטרה.

עיסאווי פריג': אז מכאן, אדוני השר, אני פונה למפכ"ל המשטרה רוני אלשיך, שהוא גם חובש כיפה וגם איש דתי: זה לא מוסיף כבוד למשטרת ישראל.

עיסאווי פריג': עכשיו, כשאני וצעירים רבים מדמיינים לעצמם למה קל להשפיל את האזרח הערבי, למה קל להרביץ לו, אנחנו מבינים את זה: זה מובנה; זה מובנה בתהליך קבלת השוטרים לעבודה.

עיסאווי פריג': שמעת, כבוד הניצב מיקי לוי?

עיסאווי פריג': ראית את הסרטון?

מיקי לוי: – – –

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': תהנהן בראש.

עיסאווי פריג': זה מביש.

עיסאווי פריג': זה מביש.

עיסאווי פריג': זה מביש.

עיסאווי פריג': חברים, איך מגייסים שוטרים למשטרת ישראל?

עיסאווי פריג': מציגים להם איך מרביצים לערבים כדי להוסיף את האקשן, את התעוזה, את הרצון להיות שם.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

יואל חסון: תודה.

עיסאווי פריג': רוני אלשיך, אתה מחויב להוריד את הסרטון הזה.

עיסאווי פריג': תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא; חבר הכנסת ישראל אייכלר – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת איתן כבל – בבקשה, אדוני.

איתן כבל: נמצא.

איתן כבל: נמצא.

יואל חסון: נמצא גם נמצא.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, רשמת, חברי וחברותי חברי הכנסת, דב, איפה כל חברי הרשימה?

איתן כבל: הנה עוד אחד.

איתן כבל: איפה השאר?

איתן כבל: אני רוצה לדעת, מה, הם הלכו כבר לגבות את 15 המיליארד?

עיסאווי פריג': – – –

איתן כבל: אני רוצה לדעת.

איתן כבל: הנה, הממשלה קיבלה החלטה לתקצב ב-15 מיליארד.

איתן כבל: אני אומר לנו, חברי הכנסת, אני אומר לפרוטוקול: אין תרמית גדולה מזו.

איתן כבל: ותקשיבו טוב: חמש שנים – 15 מיליארד.

איתן כבל: על מה?

איתן כבל: יש תוכנית מתאר שגומרים בחמש שנים?

איתן כבל: יש תב"ע שגומרים בחמש שנים, גברתי השרה יעל גרמן, אם לא כולם מתגייסים, כולם?

איתן כבל: אני שואל אותך.

איתן כבל: ובסוף הם יהיו אשמים; הם גם לא יקבלו את הכסף, והם גם ימצאו את עצמם אשמים.

איתן כבל: זה מזכיר לי ימים שהיו מגיעים ראשי רשויות ערביות לאיזה משרד – אני לא אגיד את שמו – והיה מישהו אומר לשר – ואני לא אגיד מי היה אומר: תן להם.

איתן כבל: והם היו יוצאים שבעים, עם סיכומים של מיליונים, וכולם ידעו שאין מצב, חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת אבו מערוף, שמישהו מהם יממש את זה.

איתן כבל: כי יש פער כל כך גדול.

איתן כבל: וכשאני שמעתי מצד אחד את הפקידות – אני מאמין לה שהיא מתכוונת ברצון שלה, ואני מאמין גם לחלק מהשרים.

איתן כבל: אבל זה פרויקט שלוקחים אותו כפרויקט לאומי ולא מעמידים בראשו, חברת הכנסת יעל גרמן, מישהו שיוליך את זה?

איתן כבל: זה עץ נפל ביער.

רועי פולקמן: איתן – – – חברת ביצוע.

איתן כבל: חבר הכנסת פולקמן, תרשום לפניך, אני לא יוצא בהצהרות האלה – כמה?

איתן כבל: אם 2 מיליארד, 3 מיליארד, זה יהיה הישג גדול.

איתן כבל: כי בסופו של עניין, יש תהליכים.

איתן כבל: וממה סובל המגזר הערבי?

איתן כבל: לכמה רשויות מקומיות יש תוכניות מתאר?

איתן כבל: שלא נדבר על תב"עות.

איתן כבל: לכמה מקומות יש כבר תוכניות מאושרות לסלילת כבישים, לבנייה?

איתן כבל: נו, באמת, אין כלום.

איתן כבל: שממה.

איתן כבל: חמש שנים?

איתן כבל: חמש שנים זה הרף עין.

איתן כבל: לכן, מה שאני אומר, חבר הכנסת פולקמן, אני מציע לך, כיוון שאתה מקורב לשר האוצר – שאני מאמין לו שהוא מתכוון לזה, לעומת שרים אחרים בממשלה – שיציג תוכנית שיודעת להוציא את זה מן הכוח אל הפועל.

איתן כבל: זה הסיפור.

איתן כבל: ושלא יחשוב אחמד טיבי – הוא לא פה – שהוא כבר רץ לגזור את הקופון של 15 המיליארד.

איתן כבל: סיימתי.

איתן כבל: אפשר להצביע?

איתן כבל: תודה, אז אני יורד.

איתן כבל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת כבל.

יואל חסון: אני מבקש לעדכן את חברי הכנסת שחזרנו לשידור החי בערוץ הכנסת.

יואל חסון: נא להתנהג בהתאם.

יואל חסון: נא להתנהג בהתאם, השר אורי אריאל.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: הצבעה, חברי חברי הכנסת.

יואל חסון: בבקשה, הצבעה.

יואל חסון: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – 19 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המשטרה (תיקון מס' 9), התשע"ו–2015, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יואל חסון: בעד – 25, נגד – 19.

יואל חסון: הצעת החוק תועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/969); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: המשך סדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 163), לקריאה ראשונה.

יואל חסון: יציג שר הרווחה והשירותים החברתיים.

חיים כץ: נתחיל קודם ב-164.

יואל חסון: 164.

יואל חסון: תיקון 164.

חיים כץ: אחר כך יהיה 163.

יואל חסון: אני חוזר.

יואל חסון: אדוני, אני אחזור.

יואל חסון: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 164), התשע"ו–2015, לקריאה ראשונה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מביא לפניכם מבקשת לתקן את חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995.

חיים כץ: סעיף 224 לחוק, שעניינו גמלת סיעוד, עוסק בזכאות – אני אסביר לך ככה, זה לא מעניין אותם – הוא עוסק בזכאות של אנשים לגמלת סיעוד.

חיים כץ: מה שקורה, שהאנשים מקבלים את הכסף, הם מקבלים את השעות, והם מקבלים בגינן תשלום.

חיים כץ: התשלום הזה לא מוצמד לשום מקום.

חיים כץ: לשמחתי הגדולה, עלה שכר המינימום, ואז, אלה שזכאים ומחזיקים מטפלים וכיוצא בזה צריכים לשלם יותר, והם צריכים לקבל פיצוי, אבל מאחר שהתשלום הזה לא היה מוצמד, הם לא היו מקבלים יותר.

חיים כץ: אז אנחנו הבאנו 100 מיליון שקל ונתנו לנכים.

חיים כץ: עם זאת, רצינו לתקן את אופן ההצמדה – רק לך; זה סולו, אני ואתה – רצינו לתקן את אופן ההצמדה – – –

יואל חסון: גם לשידור.

חיים כץ: – – – רצינו לתקן את אופן ההצמדה, שהתשלום, או הזכאות שמקבלים הנזקקים, יהיה צמוד ומעודכן באופן לא תלוי.

חיים כץ: ואז עשינו את זה ביחידות, שעות, תשע שעות, כשעה, לא ככסף, לא כתגמול; תשע שעות, וכמה שעולה שעה – יקבלו.

חיים כץ: הצעת החוק הזאת באה לעשות תיקון לאלה שנזקקים, שיקבלו את מה שהם צריכים לשלם בעקבות עליות שכר המינימום במשק, וכן תוספות מתוספות שונות, כמו הסכמי עבודה וכיוצא בזה.

חיים כץ: לכן, אני בטוח שכל הכנסת תאשר את הצעת החוק הזאת, כי הצעת החוק הזאת היא הצעה מיטיבה.

חיים כץ: אני מבקש – – –

יעל גרמן: זה לא סעיף 8.

יעל גרמן: מה שאתה מדבר זה סעיף 9.

חיים כץ: נכון.

חיים כץ: אני ביקשתי, והוא הודיע שאנחנו מחליפים – –

יואל חסון: הוא תיקן.

חיים כץ: – – לסעיף 9, ואחר כך יהיה סעיף 8.

יעל גרמן: למה?

חיים כץ: ככה ביקשתי, והם הסכימו.

חיים כץ: אחר כך יהיה סעיף 9.

קריאה: יש בעיה, ברשות השר.

חיים כץ: מאה אחוז.

יואל חסון: תודה רבה.

חיים כץ: אני מבקש שהכנסת תתמוך בהצעת החוק הזאת, שהיא הצעה מיטיבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

יואל חסון: חבר הכנסת שמולי – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, זו כמובן הצעה סופר-חברתית.

איציק שמולי: אי-אפשר שלא לתמוך בה.

איציק שמולי: מברכים עליה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, גם אתה תתמוך.

יואל חסון: אני תומך.

איציק שמולי: זו הצעה שהבית הזה היה צריך לחוקק מזמן, וטוב שאתה, בפעלתנות שלך, הבאת את ההצעה הזאת, ואנחנו נאשר אותה כאן היום.

איציק שמולי: כשאני רואה את המילה סיעוד, אדוני היושב-ראש, אני לא יכול להישאר אדיש, כי בסוף, המחדל הכי גדול שעדיין לא טיפלנו בו הוא הביטוח הסיעודי.

איציק שמולי: אני יודע שנמאס לכם לשמוע את זה – –

יואל חסון: לא, לא נמאס.

איציק שמולי: – – ששבוע אחרי שבוע אני עולה לכאן ומזכיר לקואליציה ולממשלה, למרות הבלוף הזה של ההקפאה, שהבעיה הזאת עדיין עומדת בעינה.

איציק שמולי: אני, יש לי רק שאלה אחת:

איציק שמולי: אם שר האוצר יכריז על זה שבמשמרת שלו לא יזרקו קשישים לרחוב, ו"אל תשליכני" וכל האמירות הבומבסטיות האלה, איך עכשיו, בחודש ינואר הקרוב, הולך לקרות מצב שחברות הביטוח ממשיכות לבטל פוליסות ודה-פקטו להעיף בין 4,000 ל-6,000 מבוטחים לרחוב?

איציק שמולי: אם הממשלה הביאה פתרון, איך עכשיו בחודש ינואר הולכים להעיף קשישים לרחוב?

איציק שמולי: אני אגיד לכם איך: כי בסוף זה בלוף, מה שעשו.

איציק שמולי: חיים כץ הוא הראשון שיסביר לכם את זה, הוא המומחה הכי גדול פה לביטוח סיעודי ממלכתי.

איציק שמולי: מה עשו?

איציק שמולי: הודיעו על הקפאה, רק לא אמרו את מה מקפיאים: הקפיאו את הכוונה של המפקחת על הביטוח לעשות רפורמה בענף, לא הקפיאו את המבוטחים בתוך חברות הביטוח.

איציק שמולי: אם המצב – סליחה על הביטוי, אדוני היושב-ראש – הוא דפוק מעיקרו – למה הוא דפוק מעיקרו?

איציק שמולי: כי במצב עניינים רגיל, לחברות הביטוח יש סעיף קטלני בפוליסות, שמתיר להן לבטל את הפוליסות כל חמש שנים באופן חד-צדדי, גם אם בן-אדם שילם 20 ו-30 שנה – אם בא שר האוצר ומקפיא את המצב הדפוק as is, מה אתה עושה?

איציק שמולי: אתה דופק את האנשים.

רחל עזריה: – – –

איציק שמולי: לא, חלילה.

איציק שמולי: לא השר.

איציק שמולי: המצב.

איציק שמולי: המצב.

רחל עזריה: – – – המילים שאתה מחדש במליאה.

איציק שמולי: מצטער.

מיקי לוי: איפה יו"ר ההסתדרות?

איציק שמולי: אני אגיד לך, חברת הכנסת עזריה, כשהשתמשתי פה במילים עדינות ויפות כמו רומסים, מועכים, מתעלמים, שר האוצר לא הקשיב.

איציק שמולי: אולי כשאני אגיד את המציאות כהווייתה, שדופקים את האנשים, מישהו יתעורר במשרד האוצר.

איציק שמולי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת שמולי.

יואל חסון: חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; חברת הכנסת זנדברג – לא נמצאת; חברת הכנסת סבטלובה – לא נמצאת; חבר הכנסת טרכטנברג – לא נמצא; חבר הכנסת אראל מרגלית – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין – בבקשה, גברתי.

יואל חסון: שלוש דקות, בבקשה.

מיכל רוזין: תודה, כבוד סגן היושב-ראש, אני חייבת לומר שהצעת החוק הזאת – התלבטתי אם לעלות ולדבר עליה, אבל מכיוון שהנושא הזה הוא באמת נושא מורכב, והוא מייצג את האבסורד שבמדיניות הממשלה הזאת שוב ושוב – חבר הכנסת כבל, אתה מפריע לי, ואתה לא בצד הטבעי שלך.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: קואליציה יום אחד תהיה טבעית עבורו.

יואל חסון: למה?

מיכל רוזין: אני רוצה לספר לכם סיפור על ט', שהיה מאושפז במחלקה הנוירוכירורגית בבית-החולים "הדסה עין-כרם".

מיכל רוזין: הוא אדם בן 60, ומכיוון שלא היה אפשר להעביר אותו למוסד שיקומי, והשחרור הביתה היווה עבורו סכנת חיים, נאלץ בית-החולים "הדסה" להחזיק את ט' במחלקה הנוירוכירורגית במשך יותר מחצי שנה.

מיכל רוזין: עלות האשפוז והטיפול בו הוערכו ביותר מחצי מיליון שקלים.

מיכל רוזין: בסוף בית-החולים היה צריך לשאת בנטל שביטוח בריאות היה יכול למנוע.

מיכל רוזין: בעצם מה שקורה זה שכאשר אנחנו – מצד אחד, המדיניות היא של הגנה קבוצתית לזרים שאינם בני-הרחקה; אנחנו איננו מגרשים אותם חזרה לארצותיהם, ומצד שני, אנחנו לא נותנים להם זכויות חברתיות – לא זכויות אזרחיות, אבל זכויות חברתיות.

מיכל רוזין: הרי כולם או רובם – אנחנו מדברים על 44,000 אנשים היום בישראל; 44,000 אנשים, מתוכם כ-3,600 ב"חולות", וגם שם כבר אין מקום, ואלה שנמצאים מחוץ ל"חולות" הם אנשים עובדים, רובם ככולם אנשים עובדים.

מיכל רוזין: אם היינו מאפשרים להם לשלם ביטוח בריאות, והיינו מאפשרים להם, מהשכר, לשלם ביטוח לאומי – – –

מרב מיכאלי: – – –

יעל גרמן: את מדברת על חוק שהיה צריך להיות – – –

מיכל רוזין: לא נורא.

זהבה גלאון: – – –

מרב מיכאלי: החוק הבא זה פיקס.

יואל חסון: למה רק עכשיו נזכרתם להגיד לה?

מרב מיכאלי: כי לקח לנו זמן להבין את זה.

איתן כבל: הסחתי את דעתה.

איציק שמולי: עשית פאדיחה – – –

מיכל רוזין: אני אנצל את ההזדמנות לדבר גם בחוק הזה וגם בחוק הבא על הנושא הזה, כי זה נושא חשוב, כי יש פה אבסורד, שהמדינה זורקת עשרות מיליארדים – – –

יואל חסון: לא.

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין, כי באמת כל מי שעולה לדבר מקפיד לדבר על החוק עצמו.

מיכל רוזין: כן, מדבר בדיוק לעניין.

יואל חסון: באמת, אל תשני פה את הנוהל.

מיכל רוזין: עשרות מיליונים המדינה משלמת – – –

קריאה: – – –

מיכל רוזין: סליחה.

מיכל רוזין: לא ייתכן להפריע לי, עליזה בראשי.

יואל חסון: חברת הכנסת בראשי, אני מבקש לא להפריע.

מיכל רוזין: המדינה משלמת עשרות מיליונים על אשפוז בבתי-חולים.

מיכל רוזין: היא משלמת עשרות מיליונים על תאונות עבודה.

מיכל רוזין: במקום שמאותם אנשים יילקח מס על עבודתם, מס בריאות ומס לביטוח לאומי, על מנת שיאפשרו להם לקבל זכויות חברתיות בסיסיות – – –

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו.

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, נא לא להפריע.

יואל חסון: אני מבקש.

ענת ברקו: סליחה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: גברתי, שומעים אותך עד פה.

ענת ברקו: אתה כל הזמן מתנכל לי – – –

יואל חסון: שומעים אותך עד פה.

ענת ברקו: הוא דיבר אתי, אני לא דיברתי אתו.

יואל חסון: שומעים אותה עד פה, את השיח שלה עם יושב-ראש ועדת הכנסת.

אורן אסף חזן: זה שוביניזם, מה שאתה עושה – – –

מיכל רוזין: זה מה שנקרא חלוקת קשב.

ענת ברקו: – – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, הזמן נגמר.

אורן אסף חזן: תם הזמן מזמן.

יואל חסון: נא לסיים.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: אני מנסה להגיע לפואנטה.

יואל חסון: נא לאפשר לחברת הכנסת רוזין לסיים.

מיכל רוזין: אני חושבת שהאבסורד שעולה ממדיניות הממשלה הוא ברור.

מיכל רוזין: מבקר המדינה הצביע על כך.

מיכל רוזין: יותר מכך, גם לפי החוק היום יש אפשרות להחיל את חוק ביטוח בריאות ממלכתי על אותם אנשים, גם אם אינם אזרחים, באופן זמני.

מיכל רוזין: כל עוד הם נמצאים כאן, מן הראוי שנדאג לצרכים שלהם.

מיכל רוזין: אבל יותר מכך, אין היגיון שנשלם עשרות מיליונים של חובות אבודים לבית-החולים במקום פשוט לקחת את זה מהשכר שלהם ולתת להם את אותו ביטוח, על מנת לתת להם את הזכויות.

מיכל רוזין: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת רוזין.

יואל חסון: חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך.

יואל חסון: מוותרת.

יואל חסון: חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; נמצא ולא מדבר.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: מוותר, מוותר.

יואל חסון: מוותר?

יואל חסון: זה היסטורי.

יואל חסון: חברת הכנסת קארין אלהרר – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: מוותר.

אורן אסף חזן: אתם – – –

יואל חסון: מוותר?

מיכל בירן: דב, שואלים אם צריך להזמין אמבולנס.

יואל חסון: רופא הכנסת נמצא?

יואל חסון: חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: בפעם השלישית.

מירב בן ארי: מיכל, מה יש עוד לומר היום?

אורן אסף חזן: רויטל מתרגלת איך זה להיות – – –

יואל חסון: שלוש דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, במשך שנים ראשי רשויות במגזר הערבי, בכירים, חברי כנסת פונים אלינו ואומרים: קחו מאתנו את הנשקים שמסתובבים באופן חופשי.

רויטל סויד: הם רואים כמחדל את זה שעד היום משטרת ישראל לא מצאה לנכון להיכנס לכפרים, לקחת נשק שמסתובב, שמסכן בין היתר את תושבי הכפרים.

רויטל סויד: גם כשעשינו פה דיונים בשדולות ובוועדות, דיברו על שני דברים עיקריים שבמגזר הערבי מרגישים – שיש פה תחושה לא טובה מצד המשטרה: האחד, בנושא של תאונות הדרכים, והשני, בנושא של אי-טיפול בנשקים שמסתובבים במגזר הערבי ולמה לא לוקחים את הנשקים.

רויטל סויד: שנים אף אחד לא הרים את הכפפה הזאת, עד כדי כך שראו בזה במגזר הערבי כאילו: למה לא אכפת לכם מאתנו?

רויטל סויד: מהילדים שלנו?

רויטל סויד: מהנוער שלנו?

רויטל סויד: פתאום עכשיו, כשאנחנו בעיצומו של גל טרור, במוצאי-שבת, אחרי רצח נתעב של שלושה אזרחים ביום שישי – פרשה שעדיין לא הסתיימה – ראש הממשלה בא בהצהרה לציבור ואומר: ניקח את הנשקים מהמגזר הערבי – שזה דבר מצוין, כי המגזר הערבי מבקש את זה, אבל בקונוטציה, בקונוטציה זה נשמע רע.

רויטל סויד: היום אנחנו רואים כותרת ש-10 מיליארד שקלים שכבר הובטחו למגזר הערבי בתוכנית חומש של 15 מיליארד – היום כבר מציבים תנאים, ושני שרים, השר אלקין והשר לוין, אמורים לומר מה הסטנדרטים.

רויטל סויד: ואני באה ואומרת: תשימו לב, זו הסטה – הסטה של הנושא מהעובדה שלא מצליחים בממשלה למגר את הטרור, להתמודד אתו, להילחם בו.

רויטל סויד: כוחות הביטחון משקיעים מאמץ רב, ועל אף זאת מסתובב מחבל חופשי מיום שישי.

רויטל סויד: אבל את הנושא מסיטים, מסיטים באופן שהקונוטציה שלו היא שלילית.

רויטל סויד: אז די להסטה – תתמודדו עם הטרור; ודי להסתה.

רויטל סויד: לא לקחת קריאה של שנים שיוצאת מתוך המגזר הערבי – קחו את הנשקים – ופתאום להפוך אותה לאיזו בעיה שבגינה לכאורה יש לנו טרור.

רויטל סויד: תודה.

יואל חסון: תודה, גברתי.

יואל חסון: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: מוותר.

יואל חסון: מוותר.

אילן גילאון: אני מקווה שחבר הכנסת אייכלר ילך בעקבותי.

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר בהחלט הלך בעקבותיך.

יואל חסון: הוא פשוט הלך, אדוני, פשוט הלך.

יואל חסון: לקח עד הסוף את העצה שלך, אדוני.

יעל גרמן: לקח את זה אתו.

יואל חסון: חברת הכנסת גרמן.

יעל גרמן: 30 שניות, מבטיחה לכם.

יואל חסון: סוף-סוף.

יואל חסון: ויתרת כל כך הרבה הערב – –

יעל גרמן: נכון?

יעל גרמן: נכון?

יעל גרמן: מגיע לי.

יואל חסון: – – שבאמת הגיע הזמן שנשמע את דברייך קצת.

יעל גרמן: נכון.

יואל חסון: בכל זאת, את פה אתנו.

יעל גרמן: נכון, נכון.

יחיאל חיליק בר: אתה נהנה מהסיטואציה.

יואל חסון: אחרת אני אירדם.

יואל חסון: צריך פה לשמור על ערנות.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי, עליתי ממש ל-30 שניות, פשוט לומר כך: אני בעד החוק, הוא חוק טוב ומיטיב, אבל אני בעד החוק מפני שאנחנו באופוזיציה ענייניים.

יעל גרמן: לעומת זה, ועדת שרים לענייני חקיקה, שישבה ביום ראשון – היא ממש לא עניינית.

יעל גרמן: ברגע שיש חוק מהאופוזיציה, אולי לא מייד דוחים אותו – –

מיכל בירן: הם למדו מכם.

יעל גרמן: – – אבל דוחים אותו בשבועיים, ובעוד שבועיים, ובשלושה חודשים.

יעל גרמן: אז אני קוראת לכם, חברי הקואליציה: תלמדו מאתנו באופוזיציה.

יעל גרמן: אנחנו בעד מה שנכון, ואנחנו נגד אם אנחנו חושבים שיש להתנגד.

יעל גרמן: בואו תהיו גם אתם בעד החוקים שאנחנו – – –

יואב קיש: למה התנגדתם להורדת מס חברות?

קריאה: – – –

יואב קיש: למה התנגדתם?

יואב קיש: מה קרה?

יעל גרמן: מי התנגד?

יעל גרמן: אצלנו היו בעד.

יעל גרמן: מיקי היה בעד.

יואב קיש: אה, אז חלק מהאופוזיציה – חלק כן וחלק לא.

קריאות: – – –

יעל גרמן: מיקי היה בעד.

אורי אריאל: בוא, תן לה – – –

יואל חסון: גם אצלכם זה קורה.

יעל גרמן: כן.

אורי אריאל: צריך להתקדם הערב פה.

יעל גרמן: ואת הזמן שנותר לי, אדוני היושב-ראש, אני מבקשת לחבר לנושא הבא – – –

יואב קיש: לא נותר לך.

יעל גרמן: כן, בוודאי, מה, אני חסכתי עכשיו שתי דקות, ואני מבקשת – –

יואל חסון: אין דבר כזה.

יעל גרמן: – – אני מבקשת אותן לפעם הבאה.

קריאה: – – –

יעל גרמן: זה ועוד חמש דקות.

יואל חסון: אני נאלץ לדחות את בקשתך, חברת הכנסת גרמן – –

יעל גרמן: אתה תיענה לי.

יואל חסון: – – אף שזה כואב לי מאוד, אבל אני דוחה את בקשתך.

יואל חסון: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – לא נמצא; חבר הכנסת איתן ברושי – לא נמצא; חבר הכנסת זוהיר בהלול – לא נמצא; חבר הכנסת עפר שלח – לא נמצא; חבר הכנסת נחמן שי, נמצא גם נמצא.

נחמן שי: מוותר.

יואל חסון: ומוותר.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי – לא נמצא; חברת הכנסת סופה לנדבר – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': מה אתה אומר?

יעל גרמן: לוותר.

יואל חסון: מה שתחליט.

יואל חסון: אתה מוותר?

עיסאווי פריג': אני עכשיו נותן כבוד לחברת הכנסת גרמן.

קריאה: – – –

יואל חסון: טוב, מוותר.

יואל חסון: חברת הכנסת מירב בן ארי – באופן מפתיע, לא נמצאת; בדרך כלל מהחרוצות כאן.

יואל חסון: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: היחיד כאן – לא אדבר על זה?

יואל חסון: לא היינו יכולים לוותר על זה.

מרב מיכאלי: טיבי – – – שללתם לו את הרישיון?

עבדאללה אבו מערוף: לא, עוד לא, מה פתאום.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: אני אומר עכשיו, הנוכח כאן.

מיכל רוזין: לא נוכח.

יואל חסון: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, כבוד השר, אני מקווה שהחוק הזה, שהוא טוב, יהיה פתח לחקיקת עוד חוקים, עוד שורה של חוקים חברתיים שאני בעדם.

עבדאללה אבו מערוף: אני רואה בשירות הסיעודי חלק בלתי נפרד מהשירות הרפואי בכלל – לתת לחולה להרגיש קצת איכות חיים.

עבדאללה אבו מערוף: ואני בעד החוק הזה, וזה חוק שבא בצדק, לא בחסד.

עבדאללה אבו מערוף: בפרקטיקה שלי ראיתי הרבה אנשים סובלים ממש מחוסר שירות סיעודי, וטוב שיש תיקון קטן, וטוב שאנחנו דנים על החוק הזה ומאשרים אותו, והזמן שלנו שישבנו כאן לא התבזבז סתם על חוק הסטטיסטיקה – מילה כאן או מילה שם.

עבדאללה אבו מערוף: אני בעד החוק הזה כי כאן אני נאמן לשליחות הציבורית שלי.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, אני מקווה שזה לא יהיה החוק האחרון, ושאכן הוא יפתח פתח לחוקים חברתיים שאנחנו צריכים.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אבו מערוף.

יואל חסון: חבר הכנסת איתן כבל – בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

אילן גילאון: תוותר.

יואל חסון: מוותר.

איתן כבל: אני אדבר על החוק הבא.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: הצבעה – בבקשה, חברי חברי הכנסת.

יואל חסון: אנחנו מצביעים על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 164), התשע"ו–2015, בקריאה ראשונה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 164), התשע"ו–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: בעד – 37, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 164), התשע"ו–2015, תועבר לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/956); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 163) – – –

מיקי לוי: – – –

יואל חסון: אני מוסיף את הצבעתך.

מיקי לוי: לא, הצבעתי במקום אלעזר.

יואל חסון: בטעות, חבר הכנסת מיקי לוי הצביע במקומו של חבר הכנסת שטרן – –

איתן כבל: תגיש נגדו תלונה לוועדת האתיקה.

יואל חסון: – – והודיע לנו על כך.

יואל חסון: זה נרשם בפרוטוקול.

יואל חסון: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 163), התשע"ו–2015 – קריאה ראשונה.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק השר אורי אריאל, בשם שר הרווחה והשירותים החברתיים.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק מבקשת לתקן את חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995, כדלקמן: סעיף 2א לחוק קובע סוגי אשרות שהיושב מכוחן אינו יכול להיות מוכר כתושב ישראל.

אורי אריאל: הסעיף מתייחס, בין השאר, למי ששוהה בישראל שלא כדין ולמי שנכנס באשרה שעניינה עבודה ולא מתוך כוונה להישאר שהות של קבע.

אורי אריאל: סעיף 2א לחוק חל גם לעניין הוראות חוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד–1994 – להלן: חוק ביטוח בריאות ממלכתי – מכוח ההגדרה של "תושב" שבסעיף 2 לחוק האמור.

אורי אריאל: מוצע לתקן את סעיף 2א לחוק ולהוסיף לרשימת האשרות אשר המחזיק בהן לא נחשב תושב לעניין חוק הביטוח הלאומי שתי אוכלוסיות נוספות: 1.

אורי אריאל: משקיעים ועובדים מומחים חיוניים מטעמם שהם אזרחי ארצות-הברית, לרבות בני משפחותיהם, שנושאים אשרה או רישיון ישיבה זמניים בישראל; 2.

אורי אריאל: בעלי "רישיון זמני" כאמור בסעיף 2(א)(5) לחוק הכניסה לישראל, התשי"ב–1952 – להלן: חוק הכניסה לישראל; הכול כפי שיפורט להלן: סעיף 1 – לפסקה (1)(א) המוצעת: מוצע לקבוע, בהתאם להחלטת ממשלה מס' 1528 מיום כ"ח באדר ב' התשע"ד, 30 במרס 2014, כי משקיעים ועובדים מומחים חיוניים מטעמם שיש להם ידע חיוני וייחודי ברמה גבוהה, שהם אזרחי ארצות-הברית, לרבות בני משפחותיהם, שקיבלו אשרה ורישיון לישיבת ביקור למשקיע לפי סעיף 5א לתקנות הכניסה לישראל, התשל"ד–1974, לא ייחשבו תושבי ישראל לעניין גמלאות הביטוח הלאומי ולעניין חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

אורי אריאל: לפסקה (1)(ב) המוצעת – סעיף 2(א)(5) לחוק הכניסה לישראל קובע כי שר הפנים רשאי להעניק "רישיון זמני לישיבת ביקור למי שנמצא בישראל בלי רישיון ישיבה וניתן עליו צו הרחקה – עד ליציאתו מישראל או הרחקתו ממנה".

מיכל רוזין: לאט – – –

אורי אריאל: סוג רישיון זה, בשל אופיו הזמני, לא נכלל ברשימת האשרות המנויה בסעיף 2א לחוק הביטוח הלאומי.

אילן גילאון: השר, אנחנו רושמים מה שאתה אומר.

אורי אריאל: ביסוס תושבות מחייב שהות ממושכת בישראל, ולכן לא היה צורך בחזקה שבחוק הביטוח הלאומי לעניין זה.

אורי אריאל: בפועל, שר הפנים עושה שימוש בסמכותו האמורה להענקת רישיון לפי סעיף 2(א)(5) לחוק הכניסה לישראל גם במקרים שבהם ברור כי השהות בישראל תהיה ממושכת ביותר; כך, למשל, במקרה של מסתננים שנכנסו לישראל שלא כדין ונכלאו, אך לא ניתן להשיבם לארצות מוצאם מסיבות שונות – למשל אם מדובר במסתננים ממדינות אויב.

אורי אריאל: יובהר כי אין המדובר במי שזכאי להיות מוכר כפליט ממדינתו בהתאם לדין הבין-לאומי, שכן אלו מקבלים אשרה לישיבת ארעי בישראל.

אורי אריאל: לפי הערכה של רשות האוכלוסין וההגירה, מדובר באוכלוסיית מסתננים השוהים כעת בישראל המונה כיום כ-45,700 אנשים.

אורי אריאל: זה נכון ליום 31 במאי 2015.

אורי אריאל: למען הסר ספק וכדי למנוע אפשרות של ביסוס מעמדם של המסתננים או המשקיעים כאמור כתושבי ישראל, הן לעניין חוק הביטוח הלאומי והן לעניין חוק ביטוח בריאות ממלכתי, מהסיבה שסוג הרישיונות שניתנו להם לא הוחרג כאמור מהאשרות ורישיונות הישיבה המנויים בסעיף 2א לחוק הביטוח הלאומי, מוצע לתקן את הוראותיו ולהוסיף בו את האשרות האמורות.

אורי אריאל: לפסקה (2) המוצעת – בהמשך לתיקון המוצע לעניין פסקה (6) לסעיף 2א(ב) לחוק לגבי אוכלוסיית המסתננים המחזיקים ברישיון כאמור בסעיף 2(א)(5) לחוק הכניסה לישראל אשר לא ייחשבו לתושבים לעניין החוק, מוצע לתקן גם את סעיף 2א(ג) לחוק, כך שגם את מי שאינו אזרח ישראלי ובידו רישיון לישיבה בישראל לפי חוק הכניסה לישראל ושאינו מנוי בסעיף קטן (ב)(6), שהתגורר בישראל בשנה שתחילתה ביום מתן האשרה והרישיון האמורים בסעיפים קטנים (ב)(3)–(ב)(6), פחות מ-183 ימים, לא יראו בשנה האמורה כתושב לעניין החוק.

אורי אריאל: סעיף 2 – מוצע לקבוע כי תחילתו של החוק המוצע תהיה ב-1 בחודש שלאחר פרסומו – להלן: יום התחילה – והוא יחול על גמלאות המשתלמות בעד יום התחילה ואילך.

אורי אריאל: מוצע לתמוך בהצעה ולהעבירה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אורי אריאל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: יוכלו לדבר בחוק הזה רק מי שהצליחו להבין מה שהשר אמר.

יעל גרמן: אני אבהיר.

יואל חסון: את תבהירי את מה שהשר אמר.

יואל חסון: מעולה.

יואל חסון: חבר הכנסת מנו טרכטנברג – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מודה לך, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אשתדל לדבר קצת יותר לאט ולא בקצב של תפילה, וגם להבהיר את הדברים.

יעל גרמן: שלא תהיה שום אשליה: נכון שבתחילת ההסבר מדובר על אזרחי ארצות-הברית – כאילו אנחנו באים ואנחנו נגד אזרחי ארצות-הברית – אנחנו רוצים להכיל אותם, ולבוא ולומר שמדינת ישראל לא רוצה לממן ביטוח לאומי וגם לא ביטוח בריאות.

יעל גרמן: אז חבר'ה – – –

קריאה: – – –

יעל גרמן: כן, זה עניין החוק.

יעל גרמן: אז בואו נבהיר: החוק מדבר על אותם פליטים שנמצאים כאן, במדינת ישראל, ומדינת ישראל לא רוצה לא לבלוע אותם ולא להקיא.

יעל גרמן: היא לא מוכנה להעביר אותם את התהליך שבכל מדינות אירופה, בכל מדינות העולם, הם עוברים, ולהכיר במי שניתן להכיר כפליטים, כי אם יכירו בהם כפליטים, הרי הם יהיו ראויים לכל הזכויות, ויהיו ראויים גם לביטוח לאומי וגם לביטוח בריאות.

יעל גרמן: אבל לא רוצים לעשות זאת.

יעל גרמן: מצד שני, ישנם באמת, כפי שאמר השר, 47,000, קרוב ל-50,000 אנשים שהם לא בני-הסגרה; לא ניתן להסגיר אותם מפני שלא ניתן להעביר אותם בחזרה לארצות אויב או מפני שהם בסכנת חיים.

יעל גרמן: עכשיו נמצאים בקרבנו 50,000 אנשים שנמצאים כאן, שחיים כאן, שאין להם רישיונות עבודה, זאת אומרת שאין להם ממה לחיות.

יעל גרמן: אבל הם עובדים, כי הם אנשים חרוצים והם רוצים לחיות; רק שהם עובדים במקומות עבודה ללא רישיון עבודה, ואז, סליחה, מסדרים אותם בעבודה, ולא נותנים להם את הפרנסה ולא נותנים להם את המשכורת.

יעל גרמן: לא נותנים להם משכורת – קשה להם מאוד למצוא מקום לישון; קשה להם מאוד למצוא מקום לישון, אז הם ישנים ביחד בתנאים לא תנאים, ואז הם חולים.

יעל גרמן: כשהם חולים, מה הם עושים?

יעל גרמן: אין להם ביטוח לאומי, אין להם ביטוח בריאות, אבל הם בכל זאת מגיעים לבתי-החולים.

יעל גרמן: ואני רוצה לספר לכם שבתי-החולים במדינת ישראל מממנים ב-100 מיליון שקלים טיפול בפליטים שלנו.

יעל גרמן: זה לא שזה לא עולה לנו, השר אריאל; זה עולה לנו, מפני שמדינת ישראל – משרד הבריאות הוא בכל זאת משרד הומני ולא מסרב, ואף רופא לא יסרב לאדם שבא, ליולדת שבאה או לאדם שבא בטראומה או למי שחולה.

יעל גרמן: ולא רק זה, אלא שאני אספר לך, השר אריאל, שמשרד הבריאות מקיים מרפאה בלוינסקי, שם הוא מממן את זה ב-3 מיליון שקל, ואנחנו גם נותנים לו – אנחנו; משרד הבריאות נותן תרופות לחולי איידס.

יעל גרמן: זאת אומרת שזה עולה.

יעל גרמן: מה בא החוק הזה לעשות?

יעל גרמן: הוא בא ואומר שמדינת ישראל לא תוכל לתת לאותם פליטים ביטוח בריאות.

יעל גרמן: ואני שואלת: למה, אדוני השר?

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: למה לא לתת לאנשים שממילא נמצאים כאן, שאנחנו לא מעבירים אותם לשום מקום, שהם חולים, שלפעמים הם גם מדביקים במחלות את השכנים שלהם, שהמחלות שלהם, ממילא אנחנו מממנים את הטיפול בהן, זה עולה לנו – למה לא לתת להם ביטוח בריאות?

יעל גרמן: זה נכון מבחינה הומנית, זה נכון מבחינה בריאותית, ואני רוצה לומר לך עוד משהו: זה נכון מבחינה כלכלית, כי אם הם יעבדו וישלמו ביטוח בריאות, אז ביטוח הבריאות שהם ישלמו יממן חלק מהעלויות שממילא הממשלה מממנת.

יעל גרמן: זהו חוק לא ראוי, אבל גם מטופש.

יואל חסון: אז מה ההיגיון?

יעל גרמן: אין שום היגיון בחוק הזה, מפני שאם היום, על-פי סעיף, אם אני לא טועה, 56(א) לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, ניתן – שר בריאות שבאמת אכפת לו יכול היום להחליט שהוא נותן להם ביטוח בריאות; אחרי החוק הזה הוא לא יוכל לעשות זאת, לא שר הבריאות הנוכחי ולא שרי הבריאות או שרות הבריאות הבאות.

יעל גרמן: אסור להעביר את החוק הזה.

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי.

יואל חסון: חבר הכנסת שמולי – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת רויטל סויד – לא נמצאת; חבר הכנסת מרגלית – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לקלקל לך את הרושם הטוב שנוצר במליאה ולדבר ישירות על החוק, כי רחמנא ליצלן מדבר כזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדבר על משהו שלפחות חלק מחברי הכנסת דיברו עליו היום.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאחד הדברים המטלטלים שקרו ממש למחרת הפיגוע בתל-אביב – וכמו שאמרתי כבר שלוש פעמים היום במליאה, אני נסערת מפיגוע בתל-אביב כמו שאני נסערת מפיגוע בגוש-עציון, במחסום חיזמה ובטח בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: אני זוכרת את הפיגועים האלה, אני חושבת עליהם והם הולכים אתי – הפיגועים והנפגעים.

איילת נחמיאס ורבין: לעומת זאת, חבר כנסת, שיושב כרגע במליאה, ישב ביום שישי בערוץ 2, ולא מצמץ אפילו לפני שהוא אמר שסוחרי סמים פוגעים בחברה הישראלית יותר מאשר הטרוריסטים – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – יותר מאשר הטרוריסטים – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – יותר מאשר הטרוריסטים בדומא.

יואל חסון: תן לה לסיים.

יעל גרמן: הוא לא מצמץ אפילו.

יעל גרמן: אני לא אזכיר את שמך גם אם זה יעלה לי בבריאות.

בצלאל סמוטריץ': – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא הייתה לו שום בעיה לומר שסוחרי סמים פוגעים בחברה הישראלית יותר מאשר הטרוריסטים בדומא.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא מצמץ.

איילת נחמיאס ורבין: הוא הסביר לנו שחלק מהאנשים הם חסרי סבלנות; זו הסיבה לטרור, זו הסיבה שהם רוצחים תינוק בן יומו וזו הסיבה שהם תוקעים סכין בתמונה של תינוק בחתונה.

איילת נחמיאס ורבין: אלבום הדמים של משפחה בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: בלי למצמץ.

איילת נחמיאס ורבין: כי הטרור הזה הוא לא טרור, כי אם פוגעים בערבים זה לא טרור.

איילת נחמיאס ורבין: זה חבר כנסת שיושב בבית הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואחר כך אנחנו נשאל את עצמנו מאין באה הגזענות ומאין באה ההסתה.

איילת נחמיאס ורבין: חברים וחברות, חבל על השאלה.

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם מבזבזים את הזמן בשאלות האלה?

איילת נחמיאס ורבין: זה היה ריאיון עוועים, כי מי שצפה שם וראה את החיוך של חבר הכנסת הזה יכול היה לעשות רק דבר אחד: לא לישון בלילה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יואל חסון: חברת הכנסת קארין אלהרר – לא נמצאת.

בצלאל סמוטריץ': איילת, למה יום שישי?

בצלאל סמוטריץ': אני לא מחלל שבת.

בצלאל סמוטריץ': מוצאי-שבת.

יואל חסון: חבר הכנסת עמר בר-לב – לא נמצא.

קריאה: חשוב לו לציין שזה היה במוצאי-שבת.

בצלאל סמוטריץ': היה במוצאי-שבת.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי מוצאי-שבת.

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא.

בצלאל סמוטריץ': אמרת יום שישי.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי למחרת הפיגוע ביום שישי.

יואל חסון: חברת הכנסת זנדברג – לא נמצאת.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא מקשיב.

יואל חסון: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: – – –

איציק שמולי: בצלאל, אמרת שברוך גולדשטיין הוא לא טרוריסט ביום שבת, לא ביום שישי.

איציק שמולי: זה לא פחות נורא.

איציק שמולי: פשוט לא פחות נורא.

מיכל רוזין: יש לך בעיה בסדרי עדיפויות.

בצלאל סמוטריץ': מה?

מיכל רוזין: יש לך בעיה בסדרי עדיפויות מוסריים.

מיכל רוזין: השבת, חילול השבת יותר קריטי לך מהדברים שאתה מדבר על רצח – – –

בצלאל סמוטריץ': או שלכם יש בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אין לנו בעיה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, תודה.

יואל חסון: חבר הכנסת סמוטריץ, תודה.

מיכל רוזין: מה יותר חשוב, רצח או חילול שבת?

איילת נחמיאס ורבין: זהבה, זאת הייתה מתנת יום הולדת.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני הקשבתי לדברי חברתנו חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואני רוצה לומר לכם שכל מי שיש שמץ של מצפון בלבו צריך להצטרף לדברים האלה ולעמוד מאחוריהם, כי הם מבטאים את הקול לא רק של המצפון, לא רק של המוסר, אלא גם של התבונה.

דב חנין: אני רוצה להצטרף לדברי ההנמקה של חברת הכנסת יעל גרמן נגד החוק המוצע על-ידי הממשלה.

דב חנין: אנחנו נמצאים במצב שבו הממשלה מבצעת מהלך שהוא, שוב, לא רק לא מוסרי – הוא גם לא הגיוני, הוא גם בעייתי, גם חברתית וגם כלכלית.

דב חנין: הוא מטיל את הנטל – הוא מבקש להטיל את הנטל של העלויות החברתיות של מבקשי המקלט באופן לגמרי אקראי.

דב חנין: בית-החולים איכילוב, במקרה, מכיוון שהוא בית-חולים שנמצא בתל-אביב, ומכיוון שהוא נותן שירותי בריאות לפי חוק למי שהוא מחויב לתת שירותים – עליו מתגלגל כל הנטל.

דב חנין: והממשלה מציעה לנו גם להמשיך במצב הלא-נורמלי הזה, ואפילו לעגן אותו בצורה יותר עמוקה בחוק.

דב חנין: אני רק רוצה, למען הפרוטוקול, לומר שאני חולק על הנמקתה של חברת הכנסת גרמן.

דב חנין: אני לא חושב שהחוק, כפי שהוא מנוסח כרגע, משיג את התוצאה של שלילת הסמכות.

יואל חסון: יעל.

דב חנין: היושב-ראש קורא לךְ.

דב חנין: אני לא חושב שהחוק, כפי שהוא מנוסח כרגע, משיג את התוצאה של שלילת הסמכות של השר להחיל את חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

דב חנין: אני אומר את הדברים מכיוון שיכול להיות שבעתיד עוד נידרש לסיפור הזה בבתי-משפט.

דב חנין: החוק, כפי שהוא מנוסח כרגע – ואני חושב שאת זה כדאי שכולנו בכנסת נדע – לא מצליח להשיג את המטרה.

דב חנין: אני לא יודע בדיוק מה היו כוונות הניסוח, אבל אנחנו כרגע לא נדרשים להצביע על שלילת סמכותו של השר.

דב חנין: לשר, לפי מיטב הבנתי המשפטית, גם אם החוק הזה יאושר, תיוותר הסמכות להחיל את חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

דב חנין: למרות זאת, למרות זאת – – –

יעל גרמן: הוא יתגבר על סעיף 56(א), שמאפשר לשר.

דב חנין: אני חושב שהוא לא יכול להתגבר.

דב חנין: אז אני אומר את דעתי.

דב חנין: אני חושב שזה המצב.

דב חנין: אבל למרות זאת, החוק הזה הוא חוק רע, הוא חוק שיקשה עלינו לתת פתרון מערכתי, הגיוני, צודק ונכון לשאלות מבקשי המקלט ובעיות מבקשי המקלט החברתיות, הבריאותיות והאחרות, ולכן חייבים להתנגד לו.

דב חנין: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת; חברת הכנסת רוזין – לא נמצאת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – לא נמצא; חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא; חבר הכנסת עבד אל חכים – לא נמצא; חברת הכנסת סבטלובה – לא נמצאת; חבר הכנסת שלח – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת פריג', בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, אומנם זה סוף יום, מרב, אבל נשתדל לעורר אתכם.

מרב מיכאלי: איזה סוף יום – – –

יואל חסון: לפי סדר-היום זו תחילת היום.

עיסאווי פריג': כן, זו תחילת היום.

עיסאווי פריג': שמעתי בקשב רב את דברי השרה לשעבר, חברת הכנסת גרמן, שהיטיבה לתאר את הדברים בצורה מאוד נכונה ומציאותית.

עיסאווי פריג': אבל כדי שאשלים את התמונה לעצמי, ברצוני לשאול את חברת הכנסת גרמן: כשהיית שרת הבריאות, למה לא החלת את 56(א)?

יעל גרמן: אז קודם כול, החלנו את זה על אחמ"שים, על איחוד משפחות, שתדע לך.

יעל גרמן: החלנו את זה על איחוד משפחות, בדיוק את החוק הזה.

עיסאווי פריג': למה לא השלמת את החלת החוק על כל – – –

יעל גרמן: התחלנו בהחלט להשלים את זה גם בכיוון הזה.

יעל גרמן: ואולי מפני שהתחלנו, מיהרו לסתום את הגולל.

עיסאווי פריג': הבנתי.

עיסאווי פריג': התחלת בריצה ועצרו אותך.

יעל גרמן: באחמ"ש עשינו את זה.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני רוצה להתייחס לזה – – –

מיקי לוי: הטעו אותה.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': בסדר, שמעתי, שמעתי, ושיהיה לפרוטוקול גם.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתייחס לזה מזווית אחרת.

עיסאווי פריג': הרי כולנו יודעים שהתקציב הוא כלי פוליטי; תקציב המדינה הוא כלי פוליטי לממש תפיסה אידיאולוגית של אנשים, של ממשלה.

עיסאווי פריג': אבל במקרה שלנו תקציב המדינה הוא כלי למימוש תפיסה אידיאולוגית של קבוצה קטנה בבית הזה, אבל היא מצליחה בכל מה שהיא רוצה.

עיסאווי פריג': בישיבות שלי עם האוצר תמיד מזכירים לי: win-win – השקעה שמשתלמת לשני צדדים.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי שאלה, ואני מנסה לחשוב יחד אתכם: חברת הכנסת גרמן אומרת ששילמו 100 מיליון שקל – –

יעל גרמן: משלמים כל שנה.

עיסאווי פריג': – – משלמים עבור 44,000–50,000 שוהים בלתי חוקיים במדינה.

עיסאווי פריג': אז המדינה משלמת לבתי-חולים קרוב ל-100 מיליון, בסדר?

עיסאווי פריג': זו העלות.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני שואל שאלה – לחשוב יחד אתכם, תקציבית.

עיסאווי פריג': עזוב את הצד הפוליטי, שזה המשך למגמת חוק הלאום, שהכול משוריין לעניין, ואפרט את זה, אם יהיה לי זמן לזה.

עיסאווי פריג': אם אנחנו משלמים 100 מיליון שקל על שירות בריאות עבור המסתננים, ויש לנו האפשרות לקחת מהם את ההשתתפות בתלוש באופן שוטף כדי לצמצם את העלות, למה אנחנו לא עושים את זה?

יעל גרמן: שאלה טובה.

עיסאווי פריג': אני שואל מבחינה תקציבית: למה לא עושים את זה?

זהבה גלאון: כי זו לא שאלה תקציבית, זו שאלה של מדיניות.

עיסאווי פריג': זו שאלה של מדיניות.

עיסאווי פריג': וכמו ששאלת המדיניות של איזה חור, איזה מאחז בשטחים שנמצא, ואני מוכן לשלם עשרות-מיליוני שקלים ולא מעניין אותי השאר, זאת שאלה של מדיניות.

יואל חסון: תודה.

עיסאווי פריג': וזה החוק – שאלה של מדיניות.

עיסאווי פריג': שכולם ישמעו את זה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן חזן – לא נמצא; חבר הכנסת ברושי – לא נמצא; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת איתן כבל – לא נמצא; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – לא נמצא; חברת הכנסת סופה לנדבר – לא נמצאת; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת.

יואל חסון: חבר הכנסת אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר, כנראה הממשלה לא רוצה לקבל מחמאות, פחות או יותר, כי את ההזדמנות הזאת היא רוצה להחמיץ, ואף לא רוצה לתת הרגשה טובה לנו, הנמצאים כאן, חברי האופוזיציה, שבאמת היא עושה משהו טוב.

עבדאללה אבו מערוף: רק עכשיו אמרנו שעבר חוק סיעודי, וצריך לציין שזה חוק טוב, אנושי, ועכשיו פתאום – חוק כזה, שהוא בלתי אנושי לחלוטין.

עבדאללה אבו מערוף: אני רק רוצה להגיד שהחוק הזה שהכנסת מעבירה עכשיו – סליחה, הממשלה מציעה אותו – סותר את כל הרחמים שלה והרחמנות שלה והחמלה שלה כלפי טרוריסטים שרוצחים ילדים וטובחים ילדים חפים מפשע בסוריה.

עבדאללה אבו מערוף: בבתי-החולים של ישראל, לצערי הרב – אני מדבר בתור רופא, אבל לא בתור חבר כנסת; בתור חבר כנסת אני אומר "לצערי", אבל לא בתור רופא – מטפלים בצורה הנכונה ביותר ב"ג'בהת א-נוסרה", הטרוריסטים, שעולים למשלם המסים שלנו המון כספים, מאות מיליונים.

עבדאללה אבו מערוף: ועכשיו היא לא רוצה להיות אנושית כלפי אנשים שעושים עבודה, עוזרים לחולים, סיעודיים או לא סיעודיים.

עבדאללה אבו מערוף: איך אפשר לקבל את הדבר הזה בכלל?

עבדאללה אבו מערוף: לכן, בקיצור, יש לדחות את כל זה על הסף.

עבדאללה אבו מערוף: ודי, ממשלת ישראל, עם ההתחנפות הזאת, עם שני הפנים שלה.

עבדאללה אבו מערוף: והיא עוזרת לטרוריסטים של "ג'בהת א-נוסרא".

עבדאללה אבו מערוף: וצריך להפסיק את זה, בכל רגע וכעת ולאלתר.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: אנחנו ניגשים להצבעה.

יואל חסון: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – 11 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 163), התשע"ו–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: בעד – 18, נגד – 11, נמנע אחד.

יואל חסון: ההצעה עברה, התקבלה, ותועבר להמשך דיון – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, נגד.

יואל חסון: – – בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יואל חסון: חבר הכנסת איתן כבל מצביע נגד.

יואל חסון: אני לא משנה את התוצאה.

עיסאווי פריג': תוסיף אותי נגד.

יואל חסון: מוסיף.

יואל חסון: אנחנו עוברים להודעת מזכירת הכנסת.

יואל חסון: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 41), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכנסת; הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 42), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכנסת; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 43), שהחזירה ועדת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, יואל חסון ומירב בן ארי בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: הידבקות יולדות בחיידק טורף.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/985); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: החוק הבא – הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון מס' 2), התשע"ו–2015.

יואל חסון: יציג את החוק שר החקלאות, השר אורי אריאל, בשם שר הרווחה והשירותים החברתיים.

אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון מס' 2), התשע"ו–2015 – להלן: הצעת החוק – מבקשת לאפשר למי שמתפקד כאומן, מהמילה "אומנה", לכלב נחייה, וכך גם למדריך כלבי נחייה, להיכנס למקומות ציבוריים ולהשתמש בתחבורה ציבורית באופן זהה לזה של עיוורים, כפי שקיים כיום בחוק.

אורי אריאל: לצורך כך מוצע להחיל על מי שמטפל כאומן או למדריך כלבי נחייה את הסעיף בחוק הקיים האוסר להגביל את זכותו של עיוור להיכנס למקום ציבורי או להשתמש במתקן בו, וכן להשתמש בתחבורה ציבורית, וכן להחיל את הסעיף שבו חל איסור על גביית תשלום מעיוור בכניסה למקום ציבורי, שימוש במתקן בו ושימוש בתחבורה ציבורית בשל היותו מלווה בכלב נחייה.

אורי אריאל: כמו כן, החוק המוצע מבקש לאפשר הגשת תביעה אזרחית בגין הפרת הוראותיו.

אורי אריאל: החוק המוצע אף מבקש לתקן את ההוראה העונשית הקיימת בחוק ולהגדיר את הקנסות שיוטלו על העובר על הוראות החוק, וכן להחיל הוראות שונות מחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח–1998, בגין הפרת הוראות החוק.

אורי אריאל: חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה נחקק במטרה לאסור את הפלייתם של עיוורים המלוּוים בכלבי נחייה לצורך ניידותם בכניסה למקומות ציבוריים ושימוש במתקנים ציבוריים, וכן בתחבורה ציבורית.

אורי אריאל: החוק הקיים קובע איסור הפליה כאמור אך ורק לגבי עיוור המלווה בכלב נחייה.

אורי אריאל: ואולם, יש צורך להשוות את המצב גם לגבי אנשים המשמשים כאומנים לכלבים ולגורי כלבים המיועדים לשמש ככלבי נחייה.

אורי אריאל: הם שוהים אצלם במשך שנה עד שנה וחצי, ובתקופה זו לומדים הכלבים והגורים לחיות במסגרת משפחתית ונחשפים למצבים שונים שבהם ייתקלו בעת תפקידם ככלבי נחייה.

אורי אריאל: בתקופה זו המשפחה האומנת נדרשת לבצע תהליך סוציאליזציה, הכולל הליכה עם הכלב למקומות ציבוריים שונים, כגון מרכזי קניות, מרכולים ומקומות בילוי, ונסיעה בתחבורה ציבורית.

אורי אריאל: ככל שהכלבים והגורים ייחשפו ליותר גירויים והתהליך יהיה יסודי יותר, יגברו הסיכויים להצלחתם בתפקידם הייעודי העתידי.

אורי אריאל: לאחר סיום תקופת הכשרה ראשונית זו במשפחה אומנת, הכלבים עוברים תהליך הכשרה אינטנסיבי על-ידי מדריכים מוסמכים לכלבי נחייה.

אורי אריאל: גם תהליך זה כולל את חשיפת הכלבים לגירויים ומצבים שבהם ייתקלו במסגרת תפקידם ככלבי נחייה.

אורי אריאל: לשם כך, יש צורך שגם מדריכים לכלבי נחייה ייכנסו עם כלבי הנחייה למקומות שונים.

אורי אריאל: לפיכך, כדי לאפשר הכשרה יעילה של הכלבים לצורך מילוי ייעודם, מוצע לאסור את מניעת כניסתם של אומנים לכלבים בתהליך הכשרה ושל מאמני כלבים בתהליך הכשרה למקומות ציבוריים ואת שימושם במתקנים ציבוריים ובתחבורה ציבורית כשהם מלווים בכלבים המיועדים להיות כלבי נחייה.

אורי אריאל: לצד זה מוצע לקבוע אפשרות להגשת תביעה אזרחית בשל הפרת האיסורים הקבועים בסעיף 3 לחוק, נוסף על האיסורים הפליליים הקבועים כבר כיום ביחס להפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה, אשר מוצע להרחיבם גם ביחס לאומנים לכלבים בתהליך הכשרה ולמאמני כלבים בתהליך הכשרה.

אורי אריאל: מוצע לתמוך בהצעה ולהעבירה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אורי אריאל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני השר.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/1638/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: להצעת החוק הוצמדה הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון – כלבים בהכשרה), התשע"ה–2015, של חברי הכנסת מיקי רוזנטל ואילן גילאון.

יואל חסון: אני מבקש מחבר הכנסת גילאון להציג את החוק.

יואל חסון: שלוש דקות.

יואל חסון: אנחנו נקיים על שתי הצעות החוק דיון משולב ושתי הצבעות שונות, נפרדות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, השעה מאוחרת ויש הסכמה על החוק.

אילן גילאון: אני אומר את הדברים בשמו של חברי כאח לי, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, שנח בבית, מחלים ממחלה, ואנחנו מאחלים לו, מכאן – –

יואל חסון: כולנו, כן.

אילן גילאון: – – החלמה טובה.

אילן גילאון: כאן מדובר על חוק שכפי שהשר אמר – ולשם שינוי אני מסכים לכל דברי השר פה – תהליך של סוציאליזציה.

אילן גילאון: למי שזוכר, אצלי בלשכה הייתה כלבה כזאת, בשם יוטה – ואנחנו קוראים לחוק הזה "חוק יוטה" – שהייתה של אחד הסטאז'רים אצלנו.

אילן גילאון: כל הרעיון הוא במכלול הזה של בניית הרשת של העצמאות והכבוד של אנשים עם מוגבלויות, להביא אותם למחוז חפצם גם באמצעות חיות שהן חיות נחייה.

אילן גילאון: רוב החיות שהן חיות נחייה הן כלבים, בדרך כלל, אבל יש גם חיות נוספות, אחרות.

אילן גילאון: אני רוצה קודם כול להודות לממשלה.

אילן גילאון: אני חושב שזה רעיון טוב שאנשים מציגים חוק, והנה, הממשלה גם כן מאפשרת לנו להיצמד לחוק שלה, וזה טוב מאוד.

אילן גילאון: אין לנו בעיה של קרדיטים.

אילן גילאון: אנחנו רוצים שהחוקים הטובים האלה יחוקקו, ואם הממשלה, כמו במקרה הזה, תיקח ותקדם חוקים כאלה, שזה יהיה עלא כיפאק ועלא כיפאק.

אילן גילאון: אני גם שמח שהחוק הזה בעצם עושה איזו תפנית ומשנה את הנושא בצורה מוחלטת לגמרי, שאנחנו יכולים לחשוב על לברדורים ולא על חברי כנסת שהיו פעם אזובי הקיר והפכו ללענה מרה שתהפוך לאטד שישרוף את ארזי הלבנון ואת כולנו.

אילן גילאון: בכלבים אני מאמין הרבה יותר.

אילן גילאון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת גילאון.

יואל חסון: רשימת הדוברים: חברת הכנסת סויד – לא נמצאת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת מרגלית – לא נמצא; חברת הכנסת זנדברג – לא נמצאת; חברת הכנסת גלאון – מוותרת; חברת הכנסת רוזין – מוותרת.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן?

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: באמת?

יואל חסון: כולם בהלם, אפילו קצת מתרגשים.

אורן אסף חזן: סבלנות, זהבה, סבלנות.

זהבה גלאון: – – –

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: ילד, יש דברים שאתה – עוד יש לך מה ללמוד.

יואל חסון: ברוכים הבאים חזרה.

אורן אסף חזן: כבוד היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לפתוח בברכות מזל טוב לחברתי זהבה.

אורן אסף חזן: מי ייתן ויתגשמו כל משאלות לבך לטובה – לפחות חלקן, כי יש כאלה שעליהן אנחנו – – –

זהבה גלאון: – – –

אורן אסף חזן: שבורא עולם ייתן לך – – –

יחיאל חיליק בר: חזן, זה דופק גם לך וגם לה את הפריימריז.

יחיאל חיליק בר: חבל – – –

אורן אסף חזן: שבורא – אני לא מודאג מהפריימריז – – –

דוד ביטן: אורן, היא לא רוצה – – –

יחיאל חיליק בר: אין לה מפקד בליכוד.

אורן אסף חזן: שבורא עולם ייתן לך אורך ימים ושנות חיים.

אורן אסף חזן: שנזכה לראות אותך כאן עוד הרבה שנים.

קריאה: אמן.

אורן אסף חזן: לא מאמין שאני אומר את זה, אבל בכל זאת: מזל טוב.

יואל חסון: אני מבקש שתחזירי לו, כי זה יעזור לו בפריימריז.

יואל חסון: אז תחזירי לו אחר כך.

זהבה גלאון: וואו, וואו, וואו, וואו, וואו.

אורן אסף חזן: אני, כבר רץ לי בראש מה יקרה לי מחר בבוקר, אז כבר איבדתי את הכיוון.

אורן אסף חזן: טוב, אני לא תכננתי לדבר היום.

אורן אסף חזן: התקופה האחרונה היא המשך לתקופה מאוד ארוכה ומורכבת ביום-יום בישראל, כאן, מחוץ לבית הזה ומחוץ לגבולות המדינה.

אורן אסף חזן: אבל דווקא בנושא הזה חשבתי לנכון לעלות ולשתף אתכם בסיפור אישי: לפני כשבועיים וחצי ניצלתי את הימים של השקט לרדת קצת אל העם בשעות סבירות.

אורן אסף חזן: אחרי שקיבלתי פנייה מאוד מאוד מוזרה, מיוחדת, מורכבת, שלא באמת ידעתי איך להבין אותה, מבחור ששמו בישראל איציק ואת שם משפחתו אני אשאיר כדי חלילה שלא לפגוע, שמספר לי שהוא חירש-עיוור שגר בהוסטל בחולון – ואיציק רוצה לפגוש אותי, כי גם הוא הצליח לשמוע ולראות את כל מה שעבר עלי או על אחרים, כל תופעת השיימינג שקורית חדשות לבקרים בארץ-ישראל.

זהבה גלאון: הייתי אצלו – – –

אורן אסף חזן: היית אצל איציק?

אורן אסף חזן: ואני באמת נסעתי לפגישה, שהייתה – חשבתי שהיא תארך עשר, 15 דקות, והיא ארכה מעל שעה וחצי.

אורן אסף חזן: אני רוצה לשתף אתכם ברגע מיוחד.

אורן אסף חזן: יש בורות מאוד מאוד עמוקה בציבוריות הישראלית, שהייתה קיימת גם אצלי עד לאותו רגע: כשאנו שומעים שאדם הוא חירש ועיוור, אנחנו בטוחים שאין לנו שום קשר, שום יכולת לתקשר אתו; שום יכולת להבין על מה הוא רוצה לדבר, ובטח ובטח – מה שאנחנו רוצים להעביר הלאה, מה המסר שלנו, מה היום-יום שלנו.

אורן אסף חזן: ומצאתי את עצמי מנהל שיחה במקום שבחלומות הכי פרועים שלי לא חשבתי שהיא אפשרית, עם אדם מקסים.

אורן אסף חזן: והשיחה התנהלה באופן הבא: אני החזקתי לאיציק את היד.

אורן אסף חזן: הוא דיבר, שאל שאלות, הלצות, קצת בדיחות.

אורן אסף חזן: והתשובות שלי נעשו בצורה כזאת שאני העברתי את היד שלו על אותיות כתב ברייל.

אורן אסף חזן: וככה התקיימה השיחה, בעולם של שקט ודממה מצד אחד, ובעולם סוער מצד שני.

אורן אסף חזן: שמעתי אדם שאומר לי את המשפט שעד לרגע זה לא יוצא לי מהראש:

אורן אסף חזן: אחת הסיבות שרציתי לפגוש אותך זה כי גם אני מבין מה זה להיות דחוי, גם אני יודע מה זה שיימינג.

אורן אסף חזן: בעולם שבו אני חי התופעה הזאת קורית חדשות לבקרים, אף אחד בכלל לא התייחס אליה עד היום.

אורן אסף חזן: ופתאום גיליתי בן-אדם שמתמצא בחוקים, שמבין את התרבות.

זהבה גלאון: סופר-אינטליגנט – – –

אורן אסף חזן: תכף נגיע לזה.

אורן אסף חזן: סופר-אינטליגנט – זה להעליב אותו, להגיד סופר-אינטליגנט.

אורי אריאל: מה זה תכף?

אורי אריאל: נשמע – – –

אורן אסף חזן: אתה ממהר, כבוד השר?

אורי אריאל: אני פה תורן עד 24:00.

אורי אריאל: אחרי זה – – –

איתן כבל: זה לא על עצמך – – –

יואל חסון: מכיוון שהתגעגענו אני מאפשר לך קצת יותר, אבל לא להיסחף.

אורן אסף חזן: אני מסיים.

יואל חסון: לא להגזים.

אורן אסף חזן: מדבר על תרבות, מדבר על חקיקה, מדבר על החדשות, על היום-יום, אבל גם לא שוכח לנסות להעביר את המסר – שאנחנו צריכים לנסות לקחת אותו מכאן ואילך – שחוסר ידיעה ובורות הם לא סיבה לפחד מהאחר, הם לא סיבה לפחד מהשונה.

אורן אסף חזן: איציק, מגיעה לך התנצלות ממני.

אורן אסף חזן: אני הבטחתי לך שאני אעלה את הדברים על הכתב, ועדיין לא הספקתי.

אורן אסף חזן: הספקת לעשות זאת לפני.

אורן אסף חזן: ולמי שתוהה, איציק יושב מול מחשב שלאנשים שכמונו, מוגבלים שכמונו, אין אפשרות לראות ואין אפשרות להבין כלום, אבל הוא קורא חדשות וכותב פוסטים ומשתף ומעלה תמונות.

אורן אסף חזן: אני עד לרגע זה לא מצליח להפנים ולהבין את עומק החוויה.

אורן אסף חזן: אני אסכם במשפט אחד ואומר: אם הדבר הזה גרם לי לעלות לכאן ולשתף אתכם ברגע הזה, זה לנוכח העובדה שמעבר למשפט שגם אני מבין ויודע להרגיש מה זה להיות דחוי, צרם לי עוד משהו; וחלילה, אני לא בא כדי לשפוט ולא בא כדי להטיף מוסר.

אורן אסף חזן: אבל גם בתוך הבית הזה היו כאלה שפחדו להיפגש, שאם כבר נפגשו הם דיברו דרך עוזר או דרך צד שלישי.

אורן אסף חזן: ואני רוצה לבקש מהחברים שלי פה: בואו ננסה להוביל שינוי כלשהו – בתפיסה, בחשיבה, לרסק את הבורות; כאילו מי ששונה מאתנו ואין לו היכולות שלנו, אין לו זכות לחיות בינינו.

אורן אסף חזן: בואו נוביל את השינוי הזה.

אורן אסף חזן: אני אשמח לקחת בזה חלק.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: לא יכולתי להפסיק את נאום הבכורה הזה, המחודש.

יואל חסון: בכל זאת, גם דברים – דברי טעם נאמרו כאן.

אורן אסף חזן: – – – בכורה – – –

זהבה גלאון: – – –

יואל חסון: המחודש.

יואל חסון: אבל גם נאמרו פה דברי טעם.

זהבה גלאון: כשהוא רוצה – –

קריאה: עכשיו.

זהבה גלאון: – – הוא יכול לדבר לעניין.

יואל חסון: כשהוא רוצה הוא יכול לדבר לעניין.

איתן כבל: לא לא, הוא – – –

יואל חסון: אני תמיד טענתי את זה, אגב.

איתן כבל: לא, לא, הוא – זה לראשונה.

יואל חסון: איזה מחמאות קיבלת.

אורן אסף חזן: – – –

איתן כבל: זה לראשונה כמועמד לראשות הממשלה.

יואל חסון: מה שנקרא: די ואל תגזים.

יואל חסון: ממשיכים.

יחיאל חיליק בר: מועמד.

יואל חסון: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: מועמד לראשות הממשלה – אורן?

נחמן שי: תברך אותו.

נחמן שי: תברך אותו.

יואל חסון: זה היה – חבר הכנסת חזן, זה היה נאום ההכנה לריצה לראשות הליכוד?

איתן כבל: זה נאום – – –

אורן אסף חזן: יש דברים שהשתיקה יפה להם.

יחיאל חיליק בר: אורן, אז – – –

אורן אסף חזן: אני, אני – איך אומרים?

אורן אסף חזן: אני לא עוסק בזה כרגע.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, תרשה לי – – –

יואל חסון: שמעון פרס עשה מזה מקצוע.

יואל חסון: שתדע לך.

יחיאל חיליק בר: אדוני, יושב-ראש הליכוד לעתיד אורן חזן – אני רוצה להגיד לך שאני מאחל לך ולנו ולעם ישראל שתנצח בבחירות; אולי סוף-סוף משהו יצליח לשלוח את ביבי הביתה.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה, אם זה אתה, אז כפליים.

יחיאל חיליק בר: אבל האמת היא, אורן, שהקדמת אותי, הקדמת אותי.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה – אומרים בדרך כלל – – –

אורן אסף חזן: אני רק אגיד לך שאנחנו עדיין עומדים לצדו של ראש הממשלה – – –

מיקי לוי: חיליק, הוא הקדים את זמנו.

יחיאל חיליק בר: לא, אני אגיד לך במה הוא הקדים אותי.

יחיאל חיליק בר: אומרים שבדרך כלל חייבים לדבר על הנושא של החוק.

יחיאל חיליק בר: אבל אני עליתי באמת לברך את חברתי זהבה גלאון, ובזה הוא הקדים אותי, ותכף אני אגיד לך איך זה מחבר אותי לחוק.

יחיאל חיליק בר: אז קודם כול, זהבה, יום הולדת שמח, אושר, עושר, הצלחה.

יחיאל חיליק בר: מגיע לה.

יחיאל חיליק בר: יולי לא פה, אפשר למחוא כפיים.

יואל חסון: יולי פה.

יואל חסון: יולי פה.

יואל חסון: הוא משקיף עלינו כל הזמן.

יחיאל חיליק בר: אוי, סליחה.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: וואי, וואי, עכשיו הסתבכתי.

יחיאל חיליק בר: אבל באמת, לא כל יום יש ליושבת-ראש מפלגה יום הולדת.

יחיאל חיליק בר: ואדוני, כדי לא לסטות מהתקנון – – –

אורן אסף חזן: – – – מזמן לא ראיתי – – – מחליף צבעים.

יחיאל חיליק בר: – – – כדי לא לסטות מהתקנון אני אדבר על נושא החוק ועל זהבה גלאון.

יחיאל חיליק בר: זהבה, מה שאני אוהב בך – אני מסכים אתך על רוב הדברים.

יחיאל חיליק בר: על חלק מהדברים אני לא מסכים אתך, ואנחנו מתווכחים, אבל אני חושב שכולנו נסכים שאת, במידה רבה, כלב נחייה להרבה דברים שהחברה הזאת עיוורת להם: למאבק באלימות ובגזענות, לחתירה לשלום, לשוויון, לזכויות הנשים – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: – – לזכויות המיעוטים.

יחיאל חיליק בר: והחברה הזאת, לפעמים גם אנחנו, בטח הצד הזה של הבית, עיוורים לכל כך הרבה דברים, שאת, באומץ שלך – אומץ שלפעמים עולה לך ולמפלגה שלך במחיר פוליטי, ואת אפילו יודעת את זה – משמשת לנו ולחברה הישראלית כלב נחייה.

יחיאל חיליק בר: אז אני קודם כול רוצה להגיד לך על זה הרבה הרבה תודה, באמת, בשם כולנו – בשם החברה הישראלית, בשם האגף השמאלי של הבית הזה – וגם לאחל לך מכל הלב המון מזל טוב ועוד שנים ארוכות ארוכות אתנו.

יחיאל חיליק בר: מזל טוב, זהבה.

יואל חסון: אני מצטרף לברכות, כמובן.

יואל חסון: וככל שהשעה מתאחרת – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: – – איכות הנואמים והנאומים עולה.

יואל חסון: תודה רבה.

עיסאווי פריג': שמולי, תעלה, תעלה.

אורן אסף חזן: – – – זהבה, אני לא קיבלתי חיבוק – – –

זהבה גלאון: – – – שבכלל לא יישארו – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: היא ידעה שאתה אומר את זה לצורכי פריימריז.

אורן אסף חזן: – – – את מבינה?

אורן אסף חזן: ככה אתם יוצרים קרע בחברה.

יואל חסון: תודה.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, תודה רבה.

יואל חסון: החיבוק יהיה ביום הבא.

זהבה גלאון: אתה רוצה – – – בכלל.

יואל חסון: חברת הכנסת – – – לא נמצאת.

אורן אסף חזן: – – –

נחמן שי: אתה תקבל מחר.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת שמולי?

איציק שמולי: אני רק מאחל לזהבה גלאון מזל טוב – –

נחמן שי: תברך – – –

איציק שמולי: – – עם או בלי כלב נחייה.

יואל חסון: חבר הכנסת שלח – לא נמצא.

אורן אסף חזן: זה קונספט חדש, היושב-ראש.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן – לא נמצאת.

אורן אסף חזן: זה נאומים מהמקום.

יואל חסון: חבר הכנסת עיסאווי פריג'?

עיסאווי פריג': תראה, אני לא איחלתי מזל טוב.

עיסאווי פריג': אני אעלה לאחל?

יואל חסון: אתה – – – אתה יכול לאחל לה באופן אישי.

עיסאווי פריג': היא לא רוצה – – –

אורן אסף חזן: יואל, זה נראה – – –

יואל חסון: הכי טוב אישי.

עיסאווי פריג': אני מאחל לה – – –

קריאה: – – –

קריאה: מזל טוב.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – – פעמיים.

אורן אסף חזן: לא, יואל – – –

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת שרן השכל – – –

שרן השכל: – – –

יואל חסון: מוותרת?

אורן אסף חזן: יואל – – –

שרן השכל: – – –

יואל חסון: לא שומע.

יואל חסון: מוותרת.

יואל חסון: חבר הכנסת איתן כבל?

איתן כבל: – – –

אורן אסף חזן: היושב-ראש יואל – – –

יואל חסון: מוותר.

איתן כבל: – – –

אורן אסף חזן: – – –

איתן כבל: לא אני, אני מעדיף להימנע מלברך את זהבה.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

אורן אסף חזן: נאומים מהמקום – זה קונספט חדש.

יואל חסון: לא, זה לא.

יואל חסון: אין דבר כזה.

יואל חסון: שתי הצבעות.

יואל חסון: אנחנו מצביעים על שתי הצעות החוק: גם על הצעת החוק הראשונה, הממשלתית, וגם על הצעת החוק המוצמדת של חברי הכנסת מיקי רוזנטל ואילן גילאון.

יואל חסון: ההצבעה הראשונה היא על הצעת החוק הממשלתית: הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון מס' 2), התשע"ו–2015, בקריאה ראשונה.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון מס' 2), התשע"ו–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: 26 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: הצעת החוק הזאת עברה, ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יואל חסון: אנחנו מצביעים פעם נוספת, על הצעת החוק המוצמדת של חברי הכנסת מיקי רוזנטל ואילן גילאון באותו עניין.

יואל חסון: הצבעה – סליחה – הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון – כלבים בהכשרה), התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

זהבה גלאון: – – –

אורן אסף חזן: אוה, אוה – – –

זהבה גלאון: – – –

אורן אסף חזן: מה?

אורן אסף חזן: זהבה, מה קורה – – –

זהבה גלאון: – – –

יואל חסון: 26 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: גם הצעת החוק הזאת לאיסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון – כלבים בהכשרה) תועבר להמשך דיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/971); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 16), התשע"ו–2015.

יואל חסון: יציג את החוק השר אורי אריאל, בשם שרת המשפטים.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקונים שונים) של משרד המשפטים מבקשת לתקן את חוק שחרור על-תנאי ממאסר ולקבוע בו הסדרים בכמה עניינים.

אורי אריאל: חוק שחרור על-תנאי ממאסר מסדיר את הליכי שחרורו המוקדם של אסיר בשליש האחרון של תקופת המאסר, אם ועדת השחרורים מצאה אותו ראוי לכך וקבעה שאינו מסכן את שלום הציבור.

אורי אריאל: בנוסף מסדיר חוק זה את עבודתה של ועדת השחרורים המיוחדת הממליצה לנשיא המדינה על קציבת עונשם של אסירי עולם.

אורי אריאל: בהצעת חוק זו רוכזו כמה נושאים המצריכים הסדרה במסגרת החוק: ראשית, הצעת החוק עוסקת בשאלת פרסומן של החלטות ועדות השחרורים וקובעת את העקרונות והשיקולים בתחום זה, תוך איזון בין זכות הציבור לדעת ובין הצורך לשמור על פרטיותם של נפגע העבירה, של האסיר עצמו או של אחרים המעורבים בהליך.

אורי אריאל: שנית, הצעת החוק מחמירה מעט את ההליכים בפני ועדת השחרורים המיוחדת הממליצה על קציבת מאסרי עולם.

אורי אריאל: בנושא זה קובעת הצעת החוק כי הוועדה תדון בעניינו של אסיר עולם לאחר תשע שנים מתחילת מאסרו, במקום שבע שנים כקבוע היום בחוק.

אורי אריאל: בנוסף, היא קובעת כי תקופת המינימום לקציבת עונשו של אסיר שנגזרו עליו שני מאסרי עולם או יותר תעלה ל-40 שנה במקום 30 שנה.

אורי אריאל: זאת, בדומה לתיקון אחר שהוכנס לאחרונה לחוק שחרור על-תנאי ממאסר לגבי מי שביצע רצח חריג בחומרתו.

אורי אריאל: שלישית, הצעת החוק מעגנת את סמכותו של שר המשפטים לקבוע בתקנות הוראות בעניין ימי פגרות של ועדות השחרורים, כמקובל לגבי בתי-משפט.

אורי אריאל: מדובר בכמה תיקונים ראויים ונחוצים, והממשלה תומכת בהצעת החוק.

אורי אריאל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יואל חסון: חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת גלאון – מוותרת; חברת הכנסת זנדברג – לא נמצאת; חבר הכנסת מרגלית – לא נמצא; חברת הכנסת רוזין – לא נמצאת; חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת; חברת הכנסת קארין אלהרר – לא נמצאת; חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, אתה רוצה לדבר?

יואל חסון: מוותר; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – לא נמצא; חברת הכנסת גרמן – לא נמצאת; חבר הכנסת מוזס – לא נמצא; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת ציפי לבני – לא נמצאת; חבר הכנסת עפר שלח – לא נמצא; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – לא נמצא; חבר הכנסת איתן כבל – נמצא גם נמצא, אך מוותר.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 16), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יואל חסון: 22 בעד, מתנגד אחד, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 16), התשע"ו–2015, אושרה על-ידי מליאת הכנסת, ותועבר להמשך דיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/978); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הנושא הבא: הצעת חוק מקרקעי ישראל (השגה על שומות מקרקעין), התשע"ו–2015, לקריאה ראשונה.

יואל חסון: יציג השר אורי אריאל, בשם שרת המשפטים.

אורי אריאל: היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק מקרקעי ישראל (השגה על שומות מקרקעין), התשע"ו–2015, של משרד המשפטים, מבקשת להסדיר בחקיקה ראשית את הליך ההשגה על שומות ממקרקעין של רשות מקרקעי ישראל.

אורי אריאל: רשות מקרקעי ישראל, המנהלת את מרבית קרקעות המדינה, מתקשרת בחוזים עם חוכרים שלהם היא מחכירה קרקעות.

אורי אריאל: אם מדובר בעסקה בפטור ממכרז, כאשר החוכר מבקש לנצל זכויות בנייה נוספות – –

יואל חסון: נא לא להפריע, היועצים, אני מבקש.

יואל חסון: בבקשה, אדוני השר.

אורי אריאל: – – לשנות את ייעוד המקרקעין וכיוצא באלה, בדרך כלל לפי חוזה החכירה על החוכר לשלם לרשות מקרקעי ישראל בגין פעולות אלה תמורה הנגזרת משווי המקרקעין.

אורי אריאל: הערכת שווי המקרקעין נעשית באמצעות שומה שעורך שמאי מקרקעין מטעם רשות מקרקעי ישראל.

אורי אריאל: הצעת החוק מבקשת לקבוע בחקיקה הראשית הליך השגה על השומה של רשות מקרקעי ישראל.

אורי אריאל: חשוב להדגיש שההליך המוצע בחוק כבר קיים כיום וקבוע בהחלטת מועצת מקרקעי ישראל, אולם כיום מדובר בתהליך וולונטרי, ולא בהליך השגה מוסדר וקבוע בחוק.

אורי אריאל: הצעת החוק קובעת הליך השגה דו-שלבי: בשלב הראשון ניתן יהיה להשיג על השומה בפני מנהל הלשכה המחוזית באגף שומת מקרקעין במשרד המשפטים או שמאי שימונה מטעמו – –

קריאה: – – –

אורי אריאל: – – בשלב השני ניתן יהיה להשיג על השומה בפני ועדת השגות בראשות עובד מדינה הכשיר להיות שופט של בית-המשפט שלום.

אורי אריאל: חברי הוועדה הנוספים הם השמאי הממשלתי הראשי או נציגו ושמאי מכריע מתוך רשימת השמאים המכריעים.

אורי אריאל: ועדת ההשגות תדון בשאלות השמאיות שיובאו בפניה בעניין גובה השומה ולא במחלוקות משפטיות.

אורי אריאל: מחלוקות משפטיות ימשיכו לעלות בפני הערכאות המשפטיות המוסמכות לדון בהן.

אורי אריאל: לפי הצעת החוק, אם חוכר מעוניין לערער על ההחלטה של ועדת ההשגות, הוא יהיה רשאי להגיש ערעור מינהלי לבית-המשפט המחוזי בשבתו כבית-משפט לעניינים מינהליים, וההחלטה לא תיתקף בבית-משפט שלום.

אורי אריאל: יש להניח כי רוב המחלוקות ייפתרו לפני שלב זה.

אורי אריאל: הצעת חוק זו תואמת את מסקנות ועדת קלוגמן משנת 2006.

אורי אריאל: משרד המשפטים סבור כי ההליך המוצע בחוק זה הוא הליך יעיל והוגן להכרעה במחלוקות שמאיות, שאף הוכיח את יעילותו ומקצועיותו לאורך התקופה שבה פועלת ועדת ההשגות לפי החלטת מועצת מקרקעי ישראל.

אורי אריאל: יחד עם זאת, ההליך הקיים כיום לפי החלטת המועצה אינו מספק, כיוון שהפנייה לוועדת השגות היא וולונטרית.

אורי אריאל: במצב הקיים כיום, החוכר יכול להשיג על גובה השומה בפני ועדת ההשגות, ובמקביל להגיש תביעה אזרחית לבית-משפט.

אורי אריאל: לפי הצעת החוק, הליך ההשגה על השומה יהיה בהתאם להוראות חוק זה בלבד.

אורי אריאל: הצעת החוק עשויה לחסוך הליכים בבתי-משפט ולהסדיר מחלוקות שמאיות באמצעות הליך ההשגה הקבוע בחוק בצורה מקצועית יעילה והוגנת.

אורי אריאל: נוכח האמור לעיל, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: רשימת הדוברים: חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת גלאון – לא נמצאת – –

אורן אסף חזן: יצאה לחגוג יום הולדת.

יואל חסון: – – חברת הכנסת זנדברג – לא נמצאת; חברת הכנסת רוזין – לא נמצאת; חבר הכנסת מרגלית – לא נמצא; חבר הכנסת שמולי – מוותר; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת; חבר הכנסת עפר שלח – לא נמצא; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – לא נמצא; חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא; חברת הכנסת גרמן – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: נוכח ומוותר.

יואל חסון: נוכח ומוותר.

יואל חסון: חברת הכנסת ציפי לבני – לא נמצאת; חבר הכנסת איתן כבל – מוותר.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מקרקעי ישראל (השגה על שומות מקרקעין), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יואל חסון: 20 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק מקרקעי ישראל (השגה על שומות מקרקעין), התשע"ו–2015, עברה בקריאה ראשונה במליאת הכנסת ותועבר להמשך דיון והכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/988); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הצעת החוק הבאה – הצעת חוק החברות (תיקון מס' 28), התשע"ו–2015, לקריאה ראשונה.

יואל חסון: יציג את ההצעה השר אורי אריאל, בשם שרת המשפטים.

אורי אריאל: הצעת חוק החברות (תיקון מס' 28), התשע"ו–2015.

אורי אריאל: מכובדי היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק החברות (תיקון מס' – – –

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן, חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן.

אורי אריאל: ביטן, גם אני רוצה להשתתף בדיון על חוק השבת.

דוד ביטן: לא – – –

אורי אריאל: מה לא?

אורי אריאל: אבל תסביר לי, אני רוצה להשתתף.

יואל חסון: אז חבל שלא הסברת לו בשלב יותר מוקדם, הוא לא היה מסבך אתכם בחוק הזה.

אורן אסף חזן: עושים דיון איך לחלק את – – –

יואל חסון: היית צריך להקשיב לחבר הכנסת ביטן.

יואל חסון: כדאי לך.

אורי אריאל: הצעת חוק החברות של הממשלה שאנו מצביעים עליה היום, היא חלק ממתווה של הקלות בממשל התאגידי לפי חוק החברות, התשנ"ט–1999, לחברות שהציעו ניירות ערך שלהן לציבור.

אורי אריאל: הצעת החוק עצמה היא קצרה, כי רוב ההקלות יינתנו במסגרת של תקנות מכוח חוק החברות.

אורי אריאל: את רובן שרת המשפטים כבר העבירה לאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט, והן ממתינות לאישורה.

אורי אריאל: חלקן תלויות בתיקון החוק שלפנינו ויועברו לאישור הוועדה בזמן הקרוב.

אורי אריאל: הקלות רבות נוספות, מחובות הגילוי, ניתנו מכוח חוק ניירות ערך.

אורי אריאל: המהלך כולו מהווה בשורה הן לחברות שכבר נסחרות בבורסה – ובעיקר לקטנות שבהן, שעלות הרגולציה משמעותית יותר עבורן – והן לחברות ששוקלות אם להציע ניירות ערך שלהן לציבור.

אורי אריאל: מתווה ההקלות מכוון למצבים שבהם ההקלות לא יביאו לפגיעה בעקרונות הקיימים בחוק ובאיכות הממשל התאגידי לפיו.

אורי אריאל: מדובר בהקלות שיאפשרו לחברות לחסוך במשאבים המופנים לעמידה בדרישות החוק בלי לפגוע בעקרונותיו.

אורי אריאל: הצעת החוק שלפנינו כוללת שלוש הקלות: הראשונה היא איחוד דיוני ועדות הביקורת והתגמול, בתנאים מסוימים; ההקלה השנייה מתייחסת להמשך כהונת דירקטורים חיצוניים בחברת איגרות חוב שמחליטה להנפיק לציבור גם מניות; ההקלה השלישית היא הפחתת הרוב הנדרש לאישור כהונת יושב-ראש הדירקטוריון למנכ"ל או לקרובו – יידרש רוב רגיל מקרב בעלי המניות שאינם בעלי שליטה ושאין להם עניין אישי במקום רוב של שני-שלישים מקרב בעלי המניות כאמור, כפי שדורש החוק היום.

אורי אריאל: הצעת החוק כוללת גם שתי הסמכות למתן הקלות בתקנות: הראשונה תאפשר להאריך את תקופת האישור הניתן למנכ"ל או לקרובו לכהן כיושב-ראש הדירקטוריון ליותר משלוש שנים.

אורי אריאל: בהתאם לכך, בכוונת שרת המשפטים להציע לוועדת החוקה, חוק ומשפט לאשר תקנות שיאפשרו לחברות המציעות לראשונה את ניירות הערך שלהן לציבור, כי יידרשו לאשר כהונת יושב-ראש או קרובו כמנכ"ל רק בחלוף חמש שנים מההנפקה.

אורי אריאל: הסמכה נוספת להקלות תאפשר לחברות שייקבעו שהדירקטורים החיצוניים בהן לא יהיו תושבי ישראל.

אורי אריאל: בכוונת שרת המשפטים להציע לוועדת החוקה, חוק ומשפט לאשר תקנות שיאפשרו בתנאים מסוימים פטור מחובה זו לחברות שעיקר פעילותן בחו"ל.

אורי אריאל: נוכח האמור לעיל, ובשל חשיבות הצעת החוק לשוק ההון ולחברות הפעילות בו, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

אורי אריאל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: רשימת הדוברים: חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת אראל מרגלית – לא נמצא; חברת הכנסת זנדברג – לא נמצאת; חברת הכנסת גלאון – לא נמצאת; חברת הכנסת רוזין – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן חזן – –

קריאה: לא, לא, לא.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: – – מוותר; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת עפר שלח – לא נמצא; חברת הכנסת יעל גרמן – לא נמצאת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – לא נמצא; חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר החקלאות, לבי-לבי עליך שהקראת כי שלחו אותך להקריא.

מיקי לוי: חוק בלתי מובן, חוק לא ברור.

מיקי לוי: החוק שמובא בפנינו אינו מושלם, אינו אפוי.

מיקי לוי: אורן, אתה מפריע לי.

מיקי לוי: תאמין לי, יש כאן מיליונים.

מיקי לוי: אני מבקש.

אורן אסף חזן: אני בודק, אני שוקל לענות לך.

דוד ביטן: הוא שוקל את ההצבעה שלו.

מיקי לוי: החוק המובא אינו מושלם, אינו אפוי.

מיקי לוי: יש פה פרצות רבות.

מיקי לוי: החוק אמור לעסוק בחברות קטנות שהיקף השווי שלהן 300 מיליון שקלים.

מיקי לוי: החוק בא להקל על החברות הקטנות, אבל אין אזכור בלשון החוק באילו חברות מדובר.

מיקי לוי: ההתייחסויות לאיזה חוק מדובר יהיו רק בהוראות נלוות, ואני לא שמעתי על דבר כזה.

מיקי לוי: ככה לא בונים חוק, מלשון ככה לא בונים חומה.

מיקי לוי: זה חוק שניתן לשנותו לפי הלך רוח, מכיוון שבאף מקום – באף מקום בחוק – לא מצוין כי מדובר בחברות קטנות שהשווי שלהן הוא מעל 300 מיליון שקלים.

מיקי לוי: זה לא מקובל עלי.

מיקי לוי: זה משאיר את החוק פרוץ, נתון לפרשנות ולשינויים.

מיקי לוי: יש לי תחושה שיד מכוונת עשתה זאת בכוונה תחילה, וזאת על מנת להשאיר לפקידות במשרד המשפטים חופש פעולה במסגרת ערפל החוק.

מיקי לוי: אני אצביע נגד החוק.

מיקי לוי: הכוונה חשובה מאוד – להקל על אותן חברות שהשווי שלהן 300 מיליון שקל בהקלות האלה.

מיקי לוי: אבל מי שעשה אותו לוקה בחוסר תבונה, בחוסר ראיית הנולד, בחוסר ראייה למרחוק, ולכן אני אעשה את המאמצים הגדולים ביותר לשנות אותו.

מיקי לוי: אני רק אתן לכם דוגמה מתוך החוק עצמו: בסעיף 2(ה) כתוב כך: על אף הוראות סעיפים קטנים (ג) ו-(ד) רשאי השר, בהתייעצות עם רשות ניירות ערך, לקבוע כי ההחלטה לפי אותם סעיפים, וכו' וכו'.

מיקי לוי: מה, השר הוא מלך?

מיקי לוי: השר, כל יום עם רשות ניירות הערך, ישנה לי את החוק הזה?

מיקי לוי: אז בשביל מה הפרלמנט הזה קיים?

מיקי לוי: בשביל מה הוועדות קיימות?

מיקי לוי: איזה מין דבר זה?

מיקי לוי: מדובר בניירות ערך וברשות ניירות ערך, וזה לא מקובל עלי, החופש הזה, ששרת המשפטים – או שר המשפטים כשיהיה – יחד עם מנכ"ל רשות ניירות ערך, החופש הזה שהם לוקחים לעצמם.

מיקי לוי: ועוד סעיף – סעיף 3.

מיקי לוי: סעיף 3 בסעיף 40(2) לחוק העיקרי, במקום: רשאית למנות דירקטור וכו' וכו' תושב ישראל, יבוא: רשאית למנות דירקטורים חיצוניים שאינם תושבי ישראל.

מיקי לוי: ועוד הפעם, ראו זה פלא, השר רשאי לקבוע סייגים נוספים של חברות שבהן ניתן יהיה למנות דירקטורים חיצוניים שאינם תושבי ישראל.

מיקי לוי: מה החופש הזה שהשר לוקח לעצמו מעל גבם של חברי הכנסת, מעל גבו של בית-הנבחרים, למנות דירקטורים מחוץ למדינת ישראל?

מיקי לוי: ואתם עכשיו כאן הולכים לתת את היד לשטות הזאת ולהצביע בעד.

מיקי לוי: אם יש שכל בראש כולנו, צריכים להימנע, ולהחזיר את החוק הזה למשרד המשפטים כדי שיכינו אותו כמו שצריך, כי עצם הגעת החוק הזה למליאה בצורה הזאת הוא בושה וחרפה, וכל מי שיצביע בעד, כל מי שיצביע בעד, אינו מבין על מה הוא מצביע.

אורן אסף חזן: – – – זה מאוד מעניין – – –

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: ואני אומר עוד הפעם: החוק הוא טוב; הוא לקוי, פשוט לקוי.

מיקי לוי: אני מבקש מכם שלא להצביע בעדו.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת איתן כבל – מוותר.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

מיקי לוי: בושה.

מיקי לוי: אתם לא יודעים על מה אתם מצביעים אפילו.

מיקי לוי: תתביישו.

מיקי לוי: אין לכם מושג.

מכלוף מיקי זוהר: אתה יודע הכול, מיקי.

מכלוף מיקי זוהר: אתה הגאון, אתה יודע הכול.

מכלוף מיקי זוהר: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק החברות (תיקון מס' 28), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יואל חסון: 20 בעד, שלושה מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק החברות (תיקון מס' 28), התשע"ו–2015, תועבר להמשך דיון והכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יואל חסון: [מס' מ/848; "דברי הכנסת", חוב' ז', עמ' 6802.

יואל חסון: ]

יואל חסון: ב-23 בנובמבר 2015 הממשלה הודיעה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק חסיון חומר מודיעיני (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מס' מ/848.

יואל חסון: הנמקת הערעורים של סיעת המחנה הציוני, הרשימה המשותפת ומרצ; המנמק הוא חבר הכנסת נחמן שי – מבקש לא לנמק.

יואל חסון: לכן אנחנו עוברים להצבעה על הודעת הממשלה.

יואל חסון: הצבעה מס' 22 בעד הודעת הממשלה – 20 נגד – 4 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק חסיון חומר מודיעיני (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, נתקבלה.

יואל חסון: 20 בעד, ארבעה מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהוחל דין הרציפות על הצעת חוק חסיון חומר מודיעיני (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מס' מ/848.

יואל חסון: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יואל חסון: [מס' מ/873; "דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' 7064.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו מצביעים על הודעה נוספת של הממשלה, מ-30 בנובמבר 2015, על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 76), התשע"ד–2014, מס' מ/873.

יואל חסון: הנמקת הערעורים של סיעת המחנה הציוני תהיה על-ידי – – –

איתן כבל: נחמן שי.

יואל חסון: ויתרה, אז יש לנו נימוקים על-ידי חבר הכנסת עיסאווי פריג' – איננו.

יואל חסון: לכן אנחנו עוברים להצבעה.

אורן אסף חזן: למה אין זכות דיבור?

דוד ביטן: לא צריך.

דוד ביטן: לא צריך.

קריאה: זו הודעה על – – –

אורן אסף חזן: בחצות אני מתעורר.

קריאה: חזן, מה עוד נשאר לך להגיד, חזן?

אורן אסף חזן: עוד לא התחלתי לדבר, ילד.

אורן אסף חזן: הצבעה מס' 23 בעד הודעת הממשלה – 23 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 76), התשע"ד–2014, נתקבלה.

יואל חסון: 23 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהוחל דין הרציפות על הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 76), התשע"ד–2014, מ/873, וההצעה תחזור לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/610); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הצעת החוק הנוספת, וחברי חברי הכנסת, האחרונה, היא הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (פיצול שידורים של בעל זיכיון לשידורי רדיו), התשע"ו–2015, של חברי הכנסת נאוה בוקר, יחיאל חיליק בר ודוד ביטן וקבוצת חברי הכנסת – לקריאה ראשונה.

יואל חסון: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת נאוה בוקר; בבקשה, גברתי.

יואל חסון: גברתי, יש לך עשר דקות.

נאוה בוקר: לא, לא צריך.

יואל חסון: תכינו שקי שינה.

נאוה בוקר: לא צריך כל כך הרבה.

אורן אסף חזן: נאוה מתחילת הקדנציה לא דיברה רצוף עשר דקות.

נאוה בוקר: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 40) מציעה להסמיך את מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו לאשר לבעל זיכיון לשידורי רדיו לפצל את שידוריו, דהיינו, לשדר תוכן נוסף בחלק משעות היום בחדר נוסף, אם מצאה כי יש צורך בתוכן שידורים נוסף עבור אוכלוסייה מסוימת בשטח מסוים באזור הזיכיון וניתן אישור של השר לעניין האפשרות להקצות תדרים לשם כך.

נאוה בוקר: המועצה רשאית לתת לבעל הזיכיון אישור לשדר תוכן שידורים נוסף אחד בלבד בשטח כאמור, שישודר במקום השידורים העיקריים ובהתאם לכללים שתקבע המועצה.

נאוה בוקר: בנוסף, מוצע לקבוע שלבעל זיכיון שניתן לו אישור לפיצול שידוריו, לא יינתן אישור להקצאת תדר נוסף לשם כיסוי אזור זיכיונו, אלא אם כן התגלו הפרעות חיצוניות לקליטת שידוריו.

נאוה בוקר: בנוסף, מוצע שבעל זיכיון שקיבל את אישור המועצה לפיצול שידוריו ערב תחילת חוק זה, יהיה רשאי להמשיך לקיים שידוריו, כפי שאישרה לו המועצה עד למתן החלטה של מועצה לפי החוק העיקרי.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת בוקר.

יואל חסון: רשימת הדוברים: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי, אני רק בשתיים-שלוש מילים רוצה לחבר את מה שאנחנו עושים עכשיו לדיון שהיה הבוקר בוועדת החינוך על נושא גלגלצ, דיון שבו ניסתה שרת התרבות להתערב בשידורי התחנה הצבאית ולהשפיע עליהם.

נחמן שי: אני פעם נוספת דוחה מכול וכול את הניסיון של הממשלה הזאת ללמד אותנו מה לקרוא, ללמד אותנו מה לשמוע, להכתיב לנו את אורחות חיינו.

נחמן שי: יש קווים אדומים שאסור לחצות.

נחמן שי: אני מקווה שהדיון היום היה בגדר הצגה יפה ושלא יהיה לו המשך, כי אני מאמין שאני וחברי נתנגד בכל תוקף להתערבות הזאת, שהיא פגיעה עמוקה במה שאנחנו מאמינים בו, בערכים של הדמוקרטיה.

נחמן שי: מה שאנחנו עושים עכשיו זה בדיוק הדבר הנכון – להרחיב את ההיצע של תחנות הרדיו האזוריות כדי שיוכלו לתת עוד תוכניות, עוד מוזיקה, עוד מבחר, עוד היצע של כל דבר שבתוכן השידורים שלהם, כדי שציבור רחב ככל האפשר יוכל ליהנות מהם.

נחמן שי: זה יכול להיות ציבור ערבי ויכול להיות ציבור יהודי ויכול להיות ציבור חרדי ויכול להיות ציבור שאוהב כך ואוהב אחרת; זה סוד קיומו של פלורליזם בשידור, וזה בדיוק מה שצריך לעשות פה, ולא להיכנס לקרביים של תחנות שידור ציבוריות או אחרות ולהכתיב להן מה לשדר.

נחמן שי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: חברת הכנסת זהבה גלאון – לא נמצאת; חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא; חבר הכנסת פריג' – לא נמצא; חברת הכנסת מיכל רוזין – לא נמצאת; חבר הכנסת מרגלית – לא נמצא; חברת הכנסת זנדברג – לא נמצאת; חברת הכנסת לביא – לא נמצאת; חבר הכנסת שמולי – מוותר.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן?

אורן אסף חזן: למה לא?

יואב קיש: לך, לך לדבר.

יואל חסון: דוד, אתה רוצה לדבר?

יואל חסון: תכף תורך.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: רגע, רגע, רגע.

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן, רגע.

יואל חסון: חזן, אתה רוצה או לא?

אורן אסף חזן: עכשיו אני?

יואל חסון: כן.

איתן כבל: – – –

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני.

יואל חסון: בבקשה.

קריאה: 4,000 – – –

אורן אסף חזן: 4,700.

יואל חסון: מי סופר.

איציק שמולי: ועוד 500 – – –

אורן אסף חזן: אני רוצה שקט.

יואל חסון: התגעגענו, באמת התגעגענו, חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: תתנהג יפה, כי אנחנו לא נוכל לשאת החרמה נוספת שלך, השעיה נוספת שלך.

אורן אסף חזן: אני לא הייתי מוחרם.

יואל חסון: אני מתקן: השעיה.

אורן אסף חזן: פעם שנייה שאתה צריך להתנצל בפני.

יואל חסון: לא מתנצל, לא מתנצל.

אורן אסף חזן: התנצל נא, התנצל נא.

קריאה: לא, התחייבות – – –

יואל חסון: וואי, וואי, איזו התחייבות, אבל אני לא רוצה שתעשה את זה.

יואל חסון: מניסיון, אל תעשה את זה.

יואל חסון: תמשיך.

אורן אסף חזן: או כמילות השיר: "חכמים שכמותכם כבר מזמן לא יצא לי לראות".

אורן אסף חזן: חברים.

איתן כבל: אדוני המלומד – – –

אורן אסף חזן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת ששקלתי לבקש מנאוה את יתרת הדקות שלה מהעשר שהיא לא ניצלה.

יואל חסון: אין דבר כזה.

אורן אסף חזן: אני עליתי בשביל להגיד מילה טובה לנאוה – – –

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, אני מבקש ממך.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת ברקו, בצבא היית מקבלת על זה שבת.

אורן אסף חזן: אני עליתי להגיד – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, מה נהיית לי, ז'אן ד'ארק?

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: מה את לוחמת זכויות אחרים?

יואל חסון: הכול בסדר.

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו נראית לך זקוקה להגנה?

אורן אסף חזן: אם תמשיך ככה בסוף תצליח להיכנס ל"הצעת צחוק".

אורן אסף חזן: חבר'ה, אני עליתי כדי להגיד מילה טובה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

אורן אסף חזן: אולי מרבית

אורן אסף חזן: כם לא זוכרים, אבל כשהיא הביאה את הצעת החוק הזאת – שבעיני היא הצעת חוק טובה; אני חושב שהאופציה לתת לציבור, בסופו של תהליך, לשמוע יותר תכנים, היא פשוט מבורכת.

אורן אסף חזן: רק מה – למה אתה?

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אתה מתחנף אליה.

אורן אסף חזן: מתי ייפול לכם האסימון שאנחנו מביאים פוליטיקה חדשה, אחרת, אמיתית?

אורן אסף חזן: כשאני באתי ואמרתי "ואהבת לרעך כמוך", זה לא – – –

יחיאל חיליק בר: אתם ולפיד.

אורן אסף חזן: הוא לא.

אורן אסף חזן: אל תהרוס.

אורן אסף חזן: יאיר לא קשור לכאן עכשיו.

אורן אסף חזן: נאוה, מה שרוב החברים כאן לא זוכרים, שאת עמדת למתקפה די רצינית לנוכח העובדה שהבאת את החוק הזה.

אורן אסף חזן: היו כאלה שפקפקו, זלזלו.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אתה מסמס במקום לדאוג לסדר במליאה.

אורן אסף חזן: אני לא מבין את הדבר הזה.

יואל חסון: תודה על השיימינג, אדוני, תודה רבה באמת.

יואל חסון: באמת.

יואל חסון: אני אתחיל להצטער שחזרת.

אורן אסף חזן: עם כל הכבוד לאימוג'י – – –

יואל חסון: צילמתי – – – אני פשוט בדיוק צייצתי את מה שאתה אומר, אני צייצתי.

אורן אסף חזן: אני מבקש: בלי ציוצים.

מירב בן ארי: יאללה, נגמר הזמן.

אורן אסף חזן: אני רוצה לסכם, בבקשה.

קריאה: עוד לא התחלת.

יואל חסון: אני מוסיף זמן לחבר הכנסת חזן.

יואל חסון: בבקשה, אני מוסיף לו זמן.

יחיאל חיליק בר: זה בניגוד לפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: אגב, לפי הפרוטוקול אסור לך לרדת מזה.

אורן אסף חזן: זה גדול.

אורן אסף חזן: על-פי התקנון אתה לא יכול לרדת מזה.

יחיאל חיליק בר: יש לך 99 דקות.

יחיאל חיליק בר: היית גבר, תדבר.

יואל חסון: אני אגיד לך למה אני יכול למחוק עכשיו – כי זה יום חדש.

יואל חסון: בדיוק עכשיו 00:01.

יחיאל חיליק בר: נאזם, תגיד לו שאסור לו.

אורן אסף חזן: נאזם, נכון שהוא לא יכול למחוק את השעון לפי התקנון?

אורן אסף חזן: אני יכול לוותר, אבל הוא לא יכול למחוק.

יואל חסון: אז תתחיל לדבר.

יחיאל חיליק בר: אתה מחויב לדבר 99 דקות.

אורן אסף חזן: הוא לא יכול.

אורן אסף חזן: התקנון קובע – – –

יואל חסון: יש לו 99 דקות, בבקשה.

אורן אסף חזן: אם תיתנו לי לדבר – – –

מירב בן ארי: אולי תסכם.

קריאות: – – –

יואל חסון: חברים, אין לו מספיק זמן.

יואל חסון: נא לתת לו לדבר.

אורן אסף חזן: אם לא יהיה פה שקט, אני לא אתחיל.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, תתקדם בבקשה.

יואל חסון: החוק הזה ייפול בסוף.

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: אנחנו בעד.

יואל חסון: האופוזיציה, יש לה דעות – – –

אורן אסף חזן: גם האופוזיציה בעד.

אורן אסף חזן: חברים, זה חמוד, זה גדול, הקטע עם השעון.

אורן אסף חזן: טוב, אז נסכם ונאמר, נאוה – – –

מירב בן ארי: תפעילו כבר את הפעמון של ההצבעות.

אורן אסף חזן: אל תפריעי.

אורן אסף חזן: הפעילו כבר.

אורן אסף חזן: זה צועק בכל ירושלים.

אורן אסף חזן: למה את מפריעה, אבל?

יואל חסון: מעיר את כל העיר.

אורן אסף חזן: זה יכול להיות סלוגן בחירות ליואל חסון: יואל חסון – מעיר את כל העיר.

יחיאל חיליק בר: הפסדת את נגוסה.

יחיאל חיליק בר: אין לך נגוסה בפריימריז.

יחיאל חיליק בר: נגוסה, כמה משקל יש לך?

קריאה: – – – שיש לאורן 98 דקות – – –

יחיאל חיליק בר: אורן, נגוסה אמר שכל המפקד שלו – – –

אורן אסף חזן: כל המפקד.

יחיאל חיליק בר: וואי, הוא זלזל בך.

יחיאל חיליק בר: לא, זלזלת בנגוסה עכשיו.

אורן אסף חזן: שתדעו לכם שמה שאתם עושים זה לא חברי.

אורן אסף חזן: אני רוצה לפרגן לנאוה ואתם מפריעים.

אורן אסף חזן: יש שר באולם, קצת כבוד.

אורן אסף חזן: אפשר להיות רציניים בבקשה?

אורן אסף חזן: אני רוצה לסכם ולומר: נאוה, ראשית, יישר כוח על האומץ והעמידה, כנגד כל מה שקרה מסביב, להביא את הדבר הזה.

אורן אסף חזן: אני רוצה לומר גם להגיד מילה טובה לאיש מלא האנרגיה, כל-כולו, איתן, על הדחיפה הזריזה בוועדה לקדם את החוק הזה.

אורן אסף חזן: נקווה שתעשה ככה גם בקריאה שנייה ושלישית.

אורן אסף חזן: בסופו של יום, לאלה שכן מתנגדים – – –

דוד ביטן: אף אחד לא מתנגד.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: יש פה מתנגדים באולם.

יואל חסון: אתה עוד תחזיר אותם מהבית אם תמשיך לדבר.

יואל חסון: די.

אורן אסף חזן: בסופו של יום – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אתם לא נותנים לסכם.

אורן אסף חזן: אי-אפשר ככה.

אורן אסף חזן: די, זה לא רציני.

יואל חסון: ממתי אתה מוטרד מהפרעות?

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אתם מפריעים.

יואל חסון: זה אתם, זה לא אני.

יואל חסון: מה?

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: הוא לא מדבר – – –

אורן אסף חזן: הוא לא יכול למחוק את השעון עכשיו.

יואל חסון: לי יש שתייה, קפה.

אורן אסף חזן: אם לא תהיה בנייה ב-E1 אני לא יורד.

קריאה: אני חשבתי שאתה סגן יושב-ראש עם כבוד, עם ניסיון.

יואל חסון: שום ניסיון.

אורן אסף חזן: איזה ניסיון?

אורן אסף חזן: שלב 26 ב"קנדי" – הוא לא מצליח לעבור אותו.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד שבסופו של יום – והיום הזה היה ארוך – החוק הזה, לכל אלה שיצאו מכאן היום, שיהיו להם היושרה וההגינות להגיד שבסופו של תהליך החוק הוא טוב, וגם להצטרף לאותו מאבק אמיתי, בשם אלה שבתחנות כאלה ואחרות מקבלים חסימה וסגירת פיות וסתימת לחנים.

אורן אסף חזן: זהו, שיהיה לכולנו ערב מוצלח.

אורן אסף חזן: אני החלטתי מטוב לבי לוותר על 96 הדקות הנוספות שהיו לי.

מיכל בירן: אתה תורם את זה לעמותה?

מיכל בירן: זה אופנתי עכשיו.

יואל חסון: יפה.

יואל חסון: תודה רבה לכם.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יחיאל חיליק בר: זכית לנהל את אחד הנאומים החשובים בהיסטוריה של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: באמת.

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן, אתה ביקשת רשות דיבור.

יואל חסון: אתה רוצה?

יואל חסון: בבקשה, אדוני; אחרון הדוברים.

מירב בן ארי: בשביל מה?

מירב בן ארי: לך דקה.

יואל חסון: תאפשרו לחבר הכנסת ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יואל חסון: אדוני, בבקשה.

יואל חסון: אני מתעקש שתדבר.

יואל חסון: אני מתעקש.

קריאה: דוד – – –

דוד ביטן: דקה, דקה.

יואל חסון: חבר'ה, זה לא יפה.

יואל חסון: די.

קריאה: – – – תנו לו דקה אחת.

קריאה: – – –

דוד ביטן: שיגיד, אבל אני לא פה.

קריאה: אם אתה גבר – – – תעשה את זה.

קריאה: תראה איך אתה פחדן, יו"ר ועדת הכנסת.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, יושב-ראש ועדת הכנסת.

אורן אסף חזן: אני ויתרתי כדי שאתה תעלה?

אורן אסף חזן: – – –

קריאות: – – –

דוד ביטן: רבותי, רק שתדעו, קשה מאוד מאוד לדבר אחרי חזן.

דוד ביטן: זה נאום מהפנתיאון, הנאום הזה.

קריאה: דוד, אתה – – –

דוד ביטן: נו, מה אני אעשה שאני נמוך?

דוד ביטן: מה אני יכול לעשות?

יואל חסון: מספיק.

דוד ביטן: רבותי, אני ממליץ לאשר את החוק בקריאה ראשונה.

דוד ביטן: אם אתם זוכרים איך התחיל השידור האזורי – לא נתנו לזה הרבה צ'אנס, אבל בסופו של דבר זה דבר שתפס, והציבור אוהב את זה.

דוד ביטן: לכן אנחנו צריכים כמה שיותר להרחיב את המעגל, ולעשות את זה כמו שצריך לטובת הציבור.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: וחזן, מספיק עם – איפה סבטלובה?

דוד ביטן: סטופ.

יואל חסון: תודה רבה לחבר הכנסת ביטן.

יואל חסון: זו הייתה כנראה בדיחה פנימית שלא הבנתי.

יחיאל חיליק בר: מי שלא ראה גבר, 130 קילו, מפחד מקסניה סבטלובה – לא רוצה להגיד איפה – לא ראה פחד מימיו.

יחיאל חיליק בר: לא ראה פחד מימיו – – – הפחד של האיש הזה – – –

יואל חסון: חבר הכנסת בר, יש כלל בכנסת: מה שהיה בחו"ל – נשאר בחו"ל, אז תשאיר את זה כך.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 40) (פיצול שידורים של בעל זיכיון לשידורי רדיו), התשע"ו–2015, של חברי הכנסת נאוה בוקר, יחיאל חיליק בר ודוד ביטן וקבוצת חברי הכנסת, בקריאה ראשונה.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – 1 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 40) (פיצול שידורים של בעל זיכיון לשידורי רדיו), התשע"ו–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: 20 בעד, מתנגד אחד, נמנע אחד.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק עברה, והיא חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יואל חסון: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ד בטבת התשע"ו, 5 בינואר 2016, בשעה 16:00.

יואל חסון: ישיבה זו נעולה.