ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 80, 2015-12-23 00:00

טלי פלוסקוב: בוקר טוב, חברי הכנסת, היום י"א בטבת התשע"ו, 23 בדצמבר 2015.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת.

טלי פלוסקוב: מתחילים בהודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: תודה, גברתי.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, אני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – הסכם בין ממשלת ישראל לממשלת הרפובליקה של חוף-השנהב בדבר שיתוף פעולה בסוגיות של ביטחון פנים וביטחון הציבור.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 40) (פיצול שידורים של בעל זיכיון לשידורי רדיו), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת נאוה בוקר וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: עוד אודיעכם, כי חבר הכנסת אלעזר שטרן מבקש לחזור ולהיות מציע של הצעות החוק האלה: הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול (תיקון מס' 2) (הרחבת ההגדרה "אלימות מילולית"), התשע"ה–2014, שמספרה פ/2030/19; הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 7) (שמירת זכויות בשל אלימות בן-זוג), התשע"ה–2014, שמספרה פ/2020/19; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 23) (איסור מכירה בבית-עלמין), התשע"ד–2014, שמספרה פ/1595/19; הצעת חוק הגנה על זכויות אמנים במוזיקה, התשע"ה–2014, שמספרה פ/2391/19; הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (מס' 2), התשע"ה–2014, שמספרה פ/795/19.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לשאילתות דחופות.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת להזמין את סגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש להשיב על שאילתות.

טלי פלוסקוב: ראשון השואלים, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, נא לגשת למיקרופון.

טלי פלוסקוב: סגן שר החינוך, בבקשה להגיע לדוכן.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, אדוני סגן שר החינוך, בשנת 2013 נחקק חוק מענק התמדה למורים עולים, שעל-פיו מורים שמלמדים – – –

מאיר פרוש: סליחה שאני מעיר, אבל אתה צריך להקריא מתוך השאילתה שאושרה לך.

מנואל טרכטנברג: סליחה.

מנואל טרכטנברג: נודע לי כי מורות עולות בעלות ותק זכאיות למענק התמדה, אך גננות עולות בעלות אותו הוותק אינן זכאיות למענק.

מנואל טרכטנברג: רצוני לשאול: 1.

מנואל טרכטנברג: האם נכון הדבר?

מנואל טרכטנברג: 2.

מנואל טרכטנברג: אם כן – מדוע לא יינתן המענק גם לגננות העומדות בקריטריונים כמו המורות?

מנואל טרכטנברג: 3.

מנואל טרכטנברג: מה נעשה כיום לחיזוק מעמד צוותי הגנים?

מנואל טרכטנברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת טרכטנברג, התשובה תהיה קצת יותר ארוכה, אז אתה יכול גם לשבת.

מאיר פרוש: It's up to you.

מאיר פרוש: 1.

מאיר פרוש: נכון.

מאיר פרוש: על מנת לעודד עובדי הוראה ותיקים במקצועות נדרשים מתחומי המדע והטכנולוגיה להמשיך ללמד במערכת החינוך, החליטו משרדי החינוך והאוצר על תשלום מענק התמדה למורים אלו.

מאיר פרוש: הוחלט כי מענק ההתמדה ישולם לעובדי ההוראה העומדים בתנאי הזכאות בכל חודש אוגוסט, החל משנת הלימודים תשע"ד ועד לשנת הלימודים תשע"ז.

מאיר פרוש: סוכם שהמענק הוא של 4,000 שקל לעובד במשרה מלאה.

מאיר פרוש: בתום התקופה האמורה ייבחן מתן המענק מחדש.

מאיר פרוש: 2.

מאיר פרוש: הדגש במענק זה הוא במקצועות נדרשים בתחום המדע והטכנולוגיה, ועל כן הגננות אינן נכללות בהסדר זה.

מאיר פרוש: 3.

מאיר פרוש: עם פתיחת שנת הלימודים הנוכחית התחלנו ביישומה של רפורמת הסייעת השנייה.

מאיר פרוש: לכן נוספה סייעת בגנים לגילאי שלוש–ארבע.

מאיר פרוש: מדובר בכוח עזר משמעותי לצוותי הגנים אשר הקל באופן משמעותי את עבודת הגננות ואפשר להן להעניק חינוך איכותי ואישי יותר לילדי הגן.

מאיר פרוש: במסגרת רפורמה זו הוחלט על מינויה של גננת מובילה לכל 15 גנים.

מאיר פרוש: גננת זו מתוקצבת ביום הדרכה, ותפקידה ללוות את הגננות, לתמוך בהן ולהוביל יחד אתן יוזמות משותפות.

מאיר פרוש: נוסף על כך, קיים מערך תמיכה לגננת באמצעות המפקחת, היועצת החינוכית או המדריכה.

מאיר פרוש: כמו כן קיימים ערוצי פיתוח מקצועי המוצעים לגננות – כל גננת בהתאם לצרכיה.

מאיר פרוש: ראוי לציין בהקשר זה את רפורמת "אופק חדש", אשר הביאה לשיפור משמעותי ביותר בשכרן של הגננות.

מאיר פרוש: על-פי נתוני ה-OECD, משנת 2005 ועד 2013 שכר הגננות עלה בשיעור של 31%, לעומת 3% בממוצע בקרב מדינות ה-OECD.

מאיר פרוש: לסיכום, משרד החינוך רואה חשיבות רבה בעבודתה של הגננת, בייחוד לאור מדיניות היפוך הפירמידה, אשר באה לידי ביטוי בתוכניות רבות.

מאיר פרוש: המשרד משקיע רבות בגיל הרך, מתוך הבנה כי השקעה בגילאים האלה תניב פירות בעתיד, ולכן פירטתי את מה שהמשרד עושה.

מאיר פרוש: ספציפית, אמרתי, נושא מענק ההתמדה נותן מענה לצורך במורים במקצועות מדעיים טכנולוגיים ומביע הכרה והערכה למורים אלה, ואינו נוגע כלל לעבודת הגננות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טרכטנברג, אתה יכול לשאול עוד שאלה.

מנואל טרכטנברג: שמעתי את ההסבר, אדוני סגן שר החינוך, ואני מקבל בשמחה את האמירה לגבי הגננות ומעמדן, אבל להבנתי – ואני אשמח לשמוע ממך אחרת – להבנתי מענק ההתמדה היה גם בגדר מתן הכרה למורות עולות שנמצאות בארץ לפחות עשר שנים אבל עם ניסיון הוראתי קודם של לפחות 15 שנה, ובמובן הזה אין הבדל בין גננת לבין מורה עולה.

מנואל טרכטנברג: בעובדה שהמענק לא ניתן לגננות – יש מעין אפליה ואיפה ואיפה.

מנואל טרכטנברג: מדובר על כמה עשרות בודדות של גננות כאלה שעונות על הקריטריונים האלה.

מנואל טרכטנברג: אני מאוד אשמח אם תשקלו מחדש את עניין המענק.

מנואל טרכטנברג: תודה.

מאיר פרוש: עוד מישהו?

טלי פלוסקוב: אין יותר שאלות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, סגן השר.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לחבר הכנסת טרכטנברג – אני מבין את השאלה שלו, וקטונתי מלהתווכח עם פרופסור טרכטנברג.

מאיר פרוש: אבל יחד עם זאת אני חייב לציין, המענק הזה נועד לעודד ולתת כוחות חדשים מאלה הוותיקים דווקא במקצועות נדרשים כמו – הזכרתי, תחומי המדע והטכנולוגיה, שאת זה אתה לא מוצא אצל הגננות.

מאיר פרוש: אז גם אם הגננות עושות עבודת קודש – ואני משלב את זה עם השאלה הנוספת בשאילתה השנייה שלך – גם אם הן עושות עבודת קודש, אז ציינתי מה שהמשרד עשה השנה עם הסייעת השנייה, שזו גם עבודה מאוד מאוד חשובה בשביל הגננות.

מאיר פרוש: נכון שלגבי מורות עולות יש המענק של 4,000 השקל לתקופה של ארבע-חמש שנים, ואצל הגננות יש משהו אחר שיכול לעזור ולתת את התמריץ או את העידוד או את החיזוק.

מאיר פרוש: אז אין דבר מושלם אצל שום מגמה, אבל זה מה שהמשרד עושה.

מאיר פרוש: אז למורות הוותיקות נותנים את זה ולגננות נתנו צ'ופר אחר.

חיים ילין: יש דבר מושלם אחד; הוא נמצא מעלינו.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: שאילתה נוספת של חברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, ענת ברקו, לגשת למיקרופון.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אנו עדים לאחרונה למסע הסתה ברשות הפלסטינית שמסתיים בשטח גם ברציחות של אנשים, אזרחים.

ענת ברקו: רצוני לשאול: 1.

ענת ברקו: האם תוכנית הלימודים הנלמדת במזרח-ירושלים – תוכניות הלימודים, הן של מדינת ישראל?

ענת ברקו: 2.

ענת ברקו: אם אכן כן, ובמימונה, האם יש פיקוח עליהן?

ענת ברקו: על-ידי מי הוא נעשה?

ענת ברקו: כיוון שמה שקורה כרגע, התוכנית הזאת מובלת על-ידי בל"ד ועל-ידי תנועות שלוחמות במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני סגן השר, נא להשיב.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברת הכנסת ענת ברקו, 1.

מאיר פרוש: תוכנית הלימודים הנלמדת במזרח-ירושלים היא תוכנית לימודים פלסטינית.

מאיר פרוש: 2–3.

מאיר פרוש: תוכני הלימוד בתוכנית הלימודים הפלסטינית מבוקרים על-ידי מנח"י – מינהלת חינוך ירושלים – אשר מדפיסה ומחלקת את הספרים לכל בתי-הספר.

מאיר פרוש: מנח"י מעבירה את הספרים המתקבלים מן הרשות הפלסטינית לקריאה של בודק חיצוני, שמסמן כל קטע שיש בו הסתה נגד ישראל והיהודים.

מאיר פרוש: לאחר בדיקתם של ספרי הלימוד ועריכתם, שכוללת גם הסרת סממנים ריבוניים של הרשות הפלסטינית והחלפתם בסמל עיריית ירושלים, נשלחים הספרים להדפסה מחדש ללא הקטעים שנפסלו.

מאיר פרוש: כך נעשה הן בספרים חדשים והן בספרים שמתפרסמים במהדורה מחודשת.

מאיר פרוש: ספרים אלה מיועדים הן לבתי-הספר הרשמיים והן לבתי-הספר המוכרים שאינם רשמיים.

מאיר פרוש: במקביל, מנח"י מעבירה הנחיות ברורות לכל בתי-הספר במזרח-ירושלים, שלא לאפשר שימוש בספרי לימוד פלסטיניים שנרכשו באופן עצמאי, אלא רק בספרי הלימוד שעברו בדיקה והודפסו מחדש.

מאיר פרוש: במקרים שבהם יש חשד להסתה בספרי הלימוד, ולאחר ביצוע הבירור הנדרש, פועל המשרד מכוח סמכויותיו הקבועות בדין, ובתוך כך מכוח חוק פיקוח על בתי-ספר וחוק חינוך ממלכתי.

מאיר פרוש: מכוח הדין נתונות למשרד סמכויות שונות, לרבות ביטול אישור העסקה של מנהל מוסד החינוך או התלייתו, ובמוסד חינוך רשמי – נקיטת הליכים משמעתיים נגד מנהל המוסד; ביטול רישיונו של מוסד החינוך; הפסקת העברתו של התקציב או הפחתתו.

מאיר פרוש: ככלל, בעת הזו ברצוני להדגיש כי משרד החינוך עושה מאמץ רב למיגור האלימות וההסתה במזרח העיר ירושלים ובכלל.

מאיר פרוש: רק לאחרונה פוטרו מנהלת ומורה מבית-ספר היסודי בבית-חנינא שבמזרח-ירושלים בעקבות הסתה ועידוד לאלימות נגד חיילי צה"ל.

מאיר פרוש: משרד החינוך רואה בחומרה רבה קיום פעילות כלשהי שהיא תעמולה פוליטית אסורה, הסתה ואלימות ושיש בה כדי להשפיע השפעה מזיקה על התלמידים.

מאיר פרוש: משרד החינוך יפעל בכל האמצעים שברשותו על מנת להוקיע תופעות אלה.

מאיר פרוש: לצד הדברים האלה, ראוי להוסיף ולציין כי משרד החינוך ומנח"י עושים מאמצים רבים על מנת לעודד בתי-ספר במזרח-ירושלים ללמוד במתכונת הישראלית אף במקביל ללימודים במתכונת הפלסטינית – בתי-ספר משולבים.

מאיר פרוש: זהו תהליך שיש בו מורכבות, ואנחנו עדים לעלייה במגמה זו.

מאיר פרוש: לימודים במתכונת הישראלית יאפשרו צמצום פערים ויקלו גם את השתלבותם של בוגרים אלה בשוק העבודה ובאקדמיה הישראליים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: גברתי חברת הכנסת ענת ברקו, האם יש לך שאלה נוספת?

ענת ברקו: אדוני סגן השר, מה שאני רוצה לומר לך, שאנו בעצם מממנים פעילות אנטי-ישראלית כי אנחנו רואים שמבית-ספר אחד, למשל בית-הספר הרב-נתיבי היסודי "סח'נין" לבנות בשועפאט שבמזרח-ירושלים, המנוהל על-ידי גברת ג'יהאן אבו אלחוף זה יותר מ-15 שנה, שהוא בית-ספר מוכר לא רשמי וחלק מרשת "סח'נין", שמבתי-הספר שלה יצאו ארבעה מפגעים – משהו לא בסדר.

מאיר פרוש: מבית-ספר אחד?

ענת ברקו: כן, מאותה רשת "סח'נין", הרב-נתיבי "סח'נין", בתי-ספר אחרים שהם קבלן המשנה לביצוע החינוך של ילדים, וזה מה שקרה.

ענת ברקו: המנהלת הזאת משתמשת באמצעים של בתי-ספר, של בית-הספר שהיא מנהלת, לצורך פעילות אנטי-ישראלית.

ענת ברקו: היא פעילה ידועה ב"חזית העממית", נשואה לתושב יו"ש שהיה כלוא בישראל, אסיר ביטחוני, מעסיקה מורים שהם אסירים ביטחוניים, חותמת על הסמכות ותעודות הוראה שצריך לבדוק את כשרותן.

מאיר פרוש: מי זאת?

מאיר פרוש: המנהלת?

מאיר פרוש: זו המנהלת?

ענת ברקו: גם המנהלת.

ענת ברקו: וזה לא משהו חדש.

ענת ברקו: הם משתתפים בפעולות אנטי-ישראליות, בהפגנות תמיכה במשטרו של בשאר אל-אסד – באיו"ש הם עושים את זה, גם ברמת-הגולן.

ענת ברקו: היא מפרסמת תמונות והערות שקוראות להתנגדות ולחרם, מדברת נגד ישראל, ואף בבית-ספר עצמו היא עושה פעילות, גם בפייסבוק, גלויה, שאין שום בעיה.

ענת ברקו: היא אומרת שהיא מייחלת ומקווה לראות את בטני הנשים ההרות משוסעות.

ענת ברקו: המנהלת הזמינה ומזמינה אנשים ששייכים לארגונים במזרח-ירושלים, כמו חאתם עבד אל-קאדר וכל המתבצרים מאל-אקצא, ובעיקר הנושא של – אני חושבת שיש כאן בעיה גם ביטחונית ממדרגה ראשונה – –

זהבה גלאון: מה, אתה משטרה?

זהבה גלאון: תגישו תלונה למשטרה.

זהבה גלאון: מה אתה עונה לה?

ענת ברקו: – – לא רק – וזו רק דוגמה, ואגב, את כל הדוגמאות האלה קיבלתי ממורים ממזרח-ירושלים שחרדים לגורל הילדים הללו, שעוברים הסתה ושטיפת מוח ובעצם אין להם נתיב אמיתי בחיים.

ענת ברקו: אני חושבת שגם הפיקוח, כנראה, של משרד החינוך לוקה בחסר.

ענת ברקו: אני מבינה שמנהל מערכת החינוך הערבית, מר עבדאללה ח'טיב, מפקח על העניין הזה.

ענת ברקו: היו תלונות אליו.

ענת ברקו: צריך לבדוק מה נעשה עם כל תלונה ותלונה, ופשוט לעצור מימון לאלה שרוצים לרצוח אותנו.

ענת ברקו: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מאיר פרוש: עוד מישהו רוצה?

טלי פלוסקוב: לא, אין עוד שאלות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: נא להשיב.

מאיר פרוש: אני מודה לחברת הכנסת בַּרקו על – – –

ענת ברקו: בֶּרקו.

טלי פלוסקוב: בֶּרקו.

מאיר פרוש: בֶּרקו, סליחה.

מאיר פרוש: – – – על הפירוט הרחב והמלא של הדברים שקשה מאוד לשמוע.

מאיר פרוש: מנהלת בבית-ספר של רשת "סח'נין", שמתוך בתי-הספר האלו, מהרשת הזו יצאו ארבעה מפגעים וכו' וכו' – לא רשמתי אפילו את הדברים המאוד-מאוד-מאוד קשים ופוגעים.

מאיר פרוש: אני חייב לומר לפרוטוקול שחברת הכנסת ברקו מצטיינת – כאשר היא מבקשת שאילתה דחופה היא גם מצטיידת בפרטים מדויקים, ובדרך כלל אני גם מבקש ממנה שתיתן לי את זה כדי שאוכל לבדוק במשרד.

מאיר פרוש: אז אני מבקש, אני בטוח שאלה שראו את השאילתה הדחופה שלך במשרד, לא היו לנגד עיניהם הפרטים המלאים שפירטת הבוקר כאן במליאה.

מאיר פרוש: אני מבקש ממך להעביר לי את הפרטים האלה עוד היום, כדי שבאמת נוכל לטפל בדברים החמורים והקשים שהשמעת כאן.

מאיר פרוש: וכמובן, המשרד ירצה לבדוק את זה.

מאיר פרוש: אני מתאר לעצמי שחברת הכנסת ברקו לא הייתה עדה בפועל ובעיניה לראות את הדברים האלה, אלא הדברים הם מפי השמועה, ובוודאי שהמשרד יצטרך לבדוק את זה.

מאיר פרוש: אבל מספיק רק שיש חשדות כאלה, מספיק רק שיש – – –

ענת ברקו: זה מפי מורים מאותו מוסד.

מאיר פרוש: אז אני אומר שוב: ודאי שאת מאפשרת ואת חושבת שמשרד החינוך צריך לבדוק דברים כאלה.

מאיר פרוש: לכן אני מבקש להעביר לי היום את הפרטים, כדי שבאמת נוכל לבדוק את זה.

מאיר פרוש: ואם צריך למצות את הדין ולעשות משהו, אז המשרד אכן צריך לעשות את זה.

מאיר פרוש: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכבוד סגן שר החינוך חבר הכנסת פרוש.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת להזמין את שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים חבר הכנסת שטייניץ להשיב על שאילתה של חבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת.

איל בן ראובן: גברתי היושבת-ראש, אדוני שר התשתיות מר יובל שטייניץ, ההתיישבות בבקעת-הירדן מבוססת חקלאות, באמת נשמת אפו של האזור.

איל בן ראובן: באזורים אחרים יש הסדרים למחיר, ומחירי המים בבקעת-הירדן – החמה, אני מוכרח להגיד – הם מהיקרים ביותר בארץ.

איל בן ראובן: הם כפולים, למשל, מאלה של עמק-המעיינות, שכמו שאתה מכיר, נמצא מצפון להם ממש.

איל בן ראובן: רצוני לשאול: 1.

איל בן ראובן: מדוע לא מסייעים לחקלאי האזור בנושא?

איל בן ראובן: 2.

איל בן ראובן: האם יש תוכנית להקטנת עלות המים לחקלאות לחקלאים באזור?

איל בן ראובן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יובל שטייניץ: תודה, גברתי, תודה, אדוני.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת איל בן ראובן, אני שותף לדאגה ולאכפתיות שלך לגבי ההתיישבות בבקעת-הירדן, הגבול הביטחוני המזרחי של כל מדינת ישראל, והתיישבות ציונית בתנאים לא פשוטים, מפוארת כשלעצמה.

חיים ילין: מילה טובה ליגאל אלון.

יובל שטייניץ: בהחלט מילה טובה ליגאל אלון.

יובל שטייניץ: בהתאם לחוות הדעת של אנשי המקצוע במשרד וגם ברשות המים, אני מתכבד להשיב על השאילתה שלך כדלקמן:

יובל שטייניץ: בבקעת-הירדן מסופקים לחקלאות כ-40 מיליון מ"ק של מים בשנה.

יובל שטייניץ: מחצית מהכמות הם מים שפירים המסופקים על-ידי חברת "מקורות" במחיר הקבוע בכללי המים – תעריפי מים המסופקים מאת "מקורות" – תעריף לחקלאות שהוא אחיד בכל הארץ ועומד על 2.34 שקלים למ"ק בתוספת מע"מ.

יובל שטייניץ: מים אלה מתאימים לכל הגידולים החקלאיים.

יובל שטייניץ: אני אומר במאמר מוסגר, הדוגמה שאתה הזכרת, של מחירים הרבה יותר זולים בעמק-המעיינות, היא נכונה; אלה לא מים שמסופקים על-ידי "מקורות", וזה מה שיוצר הבדלים במחירי המים, שזה בהחלט נושא שאני נדרש אליו, נושא שמחייב חשיבה כוללת ומעמיקה, כי העיוותים הם לא רק באזור הזה, לא רק בגזרה הזו; גם בגזרה הזו.

יובל שטייניץ: המחצית השנייה של המים לחקלאות לבקעת-הירדן מורכבת ממה שמכונה "מים נחותים" – מים נחותים הם מי קולחין שעברו תהליכים ברמה כזו או אחרת של טיהור והשבחה, סינון; מי שיטפונות ומי הירדן הדרומי.

יובל שטייניץ: בשל איכותם, מים אלה מתאימים בעיקר להשקיית תמרים, ותמרים הם אכן הגידול החקלאי המוביל בבקעת-הירדן.

יובל שטייניץ: מפעל אספקה של מים נחותים הוקם על-ידי אגודות המים האזוריות בסיוע משמעותי ביותר של המדינה.

יובל שטייניץ: כך, בין השנים 2004 ו-2015, במהלך כעשר שנים, סייעה רשות המים במענקים של 81 מיליון שקל, 94 מיליון שקל כולל מע"מ, לצורך הקמת תשתיות לניצול מים נחותים – או מה שאנחנו מכנים בדרך כלל מים מושבים; חלק גדול זה מים מושבים – עבור חקלאי בקעת-הירדן.

יובל שטייניץ: מחיר המים המושבים, או הנחותים, לחקלאי בקעת-הירדן עומד כיום על 1.12 שקל למ"ק, בתוספת מע"מ, מחיר המשקף את עלותם, בשים לב למענק המשמעותי של קרוב ל-100 מיליון שקל שניתן על-ידי המדינה.

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: אמרתי, זה בעיקר לתמרים.

יובל שטייניץ: כיום עומדת בפני רשות המים בקשה נוספת לאישורם של כ-13 מיליון שקל לצורך הקמת תשתית חדשה שתאפשר הרחבת ניצול מי הירדן הדרומי.

יובל שטייניץ: בקשה זו נבחנת על-ידי הצוות המקצועי של רשות המים.

יובל שטייניץ: עוד יצוין כי כחלק מהסיוע לאגודה הסכימה המדינה לבצע פריסת הלוואות מחודשת בגין ההלוואות שנטלה אגודת המים בבקעת-הירדן מהמדינה בסוף שנות ה-90.

יובל שטייניץ: לאור הגידול המשמעותי בצורך למים נחותים בבקעת-הירדן, נבחנת כרגע ברשות המים חלופה או חלופות להרחבת המפעל עד היקף כפול של 40 מיליון מ"ק לשנה.

יובל שטייניץ: גם במקרה זה הכוונה כי ההשקעות הנדרשות לפיתוח ולהרחבת המפעל יזכו לסיוע משמעותי של המדינה, בכפוף, כמובן, לעמידה בנוהלי הסיוע.

יובל שטייניץ: עם סיום המהלך הזה, תמהיל המים הצפוי בבקעת-הירדן ישתנה.

יובל שטייניץ: במקום 1:1, או 50% מים שפירים ו-50% מים נחותים, התמהיל החדש יכלול שני-שלישים מכמות המים מים נחותים ושליש מים שפירים שמאפשרים השקיה לכלל הגידולים.

יובל שטייניץ: כלומר – שליש שפירים, שני-שלישים מים בתעריף הנמוך, כפי שצוין, ובדומה לחלק גדול מהאזורים בארץ.

יובל שטייניץ: אז זה, קודם כול, לגבי הסוגיה המקצועית.

יובל שטייניץ: בהחלט יש לנו כוונה לסייע לבקעת-הירדן ולהגדיל את כמות המים הנחותים, חלק מהם מסוננים או מושבים, וחלק ממי נהר הירדן הדרומי.

יובל שטייניץ: שנית, לגבי שאלתך שחורגת בעצם גם מעבר לבקעת-הירדן, כי אתה דיברת בשאלתך על הקיפוח במחירי המים לחקלאים בין אזורים שונים בארץ – בעיה כזו קיימת.

יובל שטייניץ: אני לא אנתח אותה כאן.

יובל שטייניץ: אני רק יכול לומר שבאו אתי בדברים גם יושב-ראש המועצה האזורית בקעת-הירדן, גם נציגים של חקלאים, של יישובים חקלאיים, של מועצות אזוריות באזורים אחרים בארץ, לגבי הדבר הזה.

יובל שטייניץ: הדבר הזה מחייב הסתכלות מערכתית, ואני בפירוש, בשנת 2016, הבאה עלינו לטובה, אני מקווה, מתכוון לתת את דעתי גם על הסוגיה הרחבה יותר שעולה מהשאילתה שלך שמתמקדת בבקעת-הירדן.

יצחק וקנין: תודה לשר, תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יצחק וקנין: יש לך שאלה נוספת, ואחריך – שאלה לדב חנין שביקש, וחבר הכנסת חיים ילין.

איל בן ראובן: תודה, אדוני השר.

איל בן ראובן: מה שאני הייתי מבקש, היות שאני ביקרתי שם, אני מניח גם שאתה נפגש עם האנשים, אנחנו צריכים לדאוג שמשקים לא ייפלו.

איל בן ראובן: אני הייתי ממליץ, או מציע, לחשוב על אפשרות – היות שהתהליך שאתה מדבר עליו ב-2016 הוא תהליך שייקח זמן – השאלה היא אם אפשר לחשוב על תקציב גישור כלשהו שיאפשר למנוע נפילה של משקים שם.

איל בן ראובן: זה מה שמטריד היום.

איל בן ראובן: יש שם אנשים יוצאים מן הכלל, באמת, יצא לי לבלות הרבה שם באזור הזה, וחבל, חבל, שבגלל איזה מהלך מעכב או מתעכב או זמן – אני מבין שעושים מאמץ, אבל אני ממליץ לשקול איך אנחנו מטפלים בזה בלוח-זמנים מאוד מאוד קצר, כדי למנוע נפילה בעיקר, ולאחר מכן – המראה.

יובל שטייניץ: אוקיי, אני מודה לך גם על התוספת – – –

יצחק וקנין: רק רגע, אדוני, אדוני.

יצחק וקנין: שאלה לך, חבר הכנסת דב חנין.

יובל שטייניץ: אתה לא רוצה שאני אענה על כולן ביחד?

יצחק וקנין: כן, אבל הם צריכים לשאול.

יובל שטייניץ: בסדר, הוא שאל כבר את שלו.

יצחק וקנין: הוא שאל, ואחריו – זה הנוהל, שכולם שואלים, ואחרי כן השר משיב לכולם.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אתה מכיר את הנוהל הרבה יותר טוב ממני.

יצחק וקנין: כן, אני משתדל ללכת לפי הנוהל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, לפני ימים מספר חתם ראש הממשלה, בתפקידו כשר הכלכלה, על מתווה הגז, מתווה שעורר ויכוח קשה, גם בציבור, גם בכנסת.

דב חנין: אחד הטעמים המרכזיים לחתימה על המתווה היה הרצון לפתח את מאגר "לווייתן".

דב חנין: בפועל, הפיתוח של מאגר "לווייתן" מתמהמה.

דב חנין: גם לפי המתווה הוא מתמהמה.

דב חנין: המאגר התגלה ב-2012, אבל הוא לא מפותח ב-2015, הוא יפותח במקרה הטוב ב-2020, וגם על זה אין סנקציות.

יצחק וקנין: שאלה.

דב חנין: אנחנו בימים האחרונים קוראים שהוגשה תוכנית אחרת לפיתוח "מיני לווייתן", פיתוח קטן יותר של מאגר "לווייתן", בגלל שיקולים שלא קשורים למתווה, אלא שיקולים שאולי קשורים לקשיים בייצוא או אולי למחיר הגז בעולם.

דב חנין: מה בדעתו של משרד האנרגיה לעשות, ומה עמדתכם ביחס למתווה הפיתוח "מיני לווייתן"?

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין, ולאחר מכן השר ישיב לשואלים.

חיים ילין: כבוד השר, אני רוצה להתמקד בשאלה הראשונה של המים בבקעה; לא רק בבקעה, גם בערבה ובאזורים שהם מאוד מאוד מרוחקים ושאין להם אפשרות לפתח את החקלאות.

חיים ילין: תפיסתי באה ואומרת – מאז לוי אשכול, שלימד אותנו שצינור מים שהוא קנה מעודפי מלחמת העולם השנייה וחיבר להתיישבות בנגב, הביא לחיים והביא את הנגב למדינת ישראל.

חיים ילין: כשיש מים יש חיים, יש חקלאות, יש התיישבות, בבקעה, בערבה.

חיים ילין: אני מתנצל, אני פשוט לא שומע את עצמי.

יצחק וקנין: נא לשמור על השקט ביציע, אני ממש מבקש מהאורחים.

יצחק וקנין: זה מפריע לדיון.

יצחק וקנין: סדרנים, תשתדלו לעשות סדר ביציע כדי שלא יהיה רעש גדול.

חיים ילין: אבל יש שני דברים שאתה מכיר מצוין – רשות החשמל ורשות המים.

חיים ילין: למה אני אומר שאתה מכיר אותן?

חיים ילין: למה הן קמו?

חיים ילין: הן קמו למען המתיישבים, למען התושבים, למען האזרחים, שלא יהיה מצב כזה שהממשלה היא הרגולטור של עצמה.

חיים ילין: ואז קמה רשות המים.

חיים ילין: עכשיו, רשות המים כבר לא שייכת למשרד החקלאות.

חיים ילין: פעם משרד החקלאות היה אומר: פה צריך מכסות, פה צריך מים, פה יש התיישבות חדשה, פה צריך לתמוך.

חיים ילין: ואז נוצר מצב, כשיש יותר מדי משרדים, שאין תכלול.

חיים ילין: אין תכלול – זה נופל בין הכיסאות.

חיים ילין: בדיוק כמו הגנת הסביבה והחקלאות, בדיוק כמו המים, האנרגיה והמשרדים השונים.

חיים ילין: לכן הבקשה היא לא להקים את הגוף ברשות המים, אלא קודם כול להקים איזה פורום שיקבע את המדיניות, איך תומכים באותם אזורים שאין להם ברירה, פשוט אין להם סיכוי אחר להצמיח את החקלאות.

יצחק וקנין: תודה.

חיים ילין: כל קוב מים שאתה תביא לערבה, כל קוב מים נוסף שאתה תביא לבקעה, אתה תביא עוד משפחה.

חיים ילין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב.

יצחק וקנין: לא חייבים להשיב לשואלים.

יצחק וקנין: יש שאלות שהן לא מסוג העניין של השאילתה הראשונה, אבל, אדוני, הזכות שלך להשיב על מה שאתה חושב.

יובל שטייניץ: אני דווקא אשמח להשיב לשלושת השואלים, שלושה חברי כנסת מאוד רציניים ונכבדים; מהאופוזיציה, אבל מאוד ראויים ונכבדים.

חיים ילין: על הגז זה ייקח לך שעה.

יובל שטייניץ: קודם לשאלה של חבר הכנסת איל בן ראובן.

יובל שטייניץ: כפי שאתה מבין וכפי שאמרתי, ביקרתי לא פעם אחת ולא פעמיים ולא שלוש בבקעת-הירדן; אני מודע למעשה הציוני הגדול שמתרחש בבקעת-הירדן, ואני מודע לקשיים, לחום הרב, לבעיות המים, לבעיות בייצוא חלק מהמוצרים בעקבות הניסיון לנדות את המתיישבים ולהטיל עליהם חרם, ואנחנו מנסים לעזור.

יובל שטייניץ: עוד בהיותי שר האוצר סייעתי רבות לבקעת-הירדן, ואני מאוד גאה על כך, כמו גם לאזורים אחרים בפריפריה בארץ.

יובל שטייניץ: אבל אני רוצה להפריד בין שני דברים.

יובל שטייניץ: לגבי סיוע בעניין המים, הנושא בטיפול, גם התוכניות שפירטתי, שהן תוכניות שייקחו כמה שנים, כי זה להכפיל את הנפח, אבל הן באמת תוכניות שיאפשרו להרחיב בגדול את ההתיישבות.

יובל שטייניץ: וגם בטווח יותר קצר, יש גם דברים יותר קונקרטיים, יותר קטנים, שלא פירטתי אותם, גם לא שאלת לגביהם.

יובל שטייניץ: יחד עם זאת, אין סיוע במחיר המים.

יובל שטייניץ: מחיר המים נקבע לפי קריטריונים ברורים.

יובל שטייניץ: גם אם יש משקים או מפעלים לעתים, שיכולים להיקלע לבעיות, אין סבסוד של מחיר המים.

יובל שטייניץ: כלומר, לא מסייעים על-ידי הנחות במים או על-ידי מים בחינם.

יובל שטייניץ: ולכן, אם יש משקים שנקלעו למצוקה בבקעת-הירדן – זה מצער לשמוע על כך – ויש להם סיכויי התאוששות סבירים, אני מציע להפנות את השאילתה הזאת למשרד החקלאות.

יובל שטייניץ: אני לא יודע אם לו יש היכולת, אבל ודאי שמשרד האנרגיה, או רשות המים שעוסקת במים ולא בסיוע למשקים שנקלעו למצוקה, גם אם יכול להיות שהרחבת המים המוזלים, המושבים או הנחותים יכולה לפתור חלק מהמצוקות האלה ולהגדיל את ההתיישבות.

יובל שטייניץ: אני עובר לשאלה של דב חנין לגבי מתווה הגז ופיתוח "לווייתן".

יובל שטייניץ: קודם כול, דב, דווקא כחבר כנסת מאוד רציני, שעוקב אחרי הדברים הללו שנים ארוכות, קודם כול חייבים לדייק בנתונים.

יובל שטייניץ: שדה "לווייתן" לא התגלה ב-2012, גם לא ב-2011, הוא התגלה ב-2010.

יובל שטייניץ: זאת אומרת, אנחנו היום חמש שנים לאחר מכן, או-טו-טו תחילת 2016.

יובל שטייניץ: לכן העיכובים והדחיות בפיתוח השדה, שגרמו למדינת ישראל נזק – כל שנה בין מיליארדים לעשרות מיליארדים; ההערכה המתונה יותר מדברת על מינימום של 8 מיליארד נזק כל שנה בשל עיכוב בפיתוח "לווייתן" ו"כריש" "תנין", וההערכה הגבוהה יותר מדברת על 20 ואפילו על מעל 20 מיליארד שקל לשנה.

יובל שטייניץ: כלומר, אם אני לוקח את האמצע, בין שתי ההערכות האלה, בכל שנה של עיכוב נגרם נזק של כ-15 מיליארד שקל – נזק ישיר, אני לא מדבר על נזקים עקיפים.

יובל שטייניץ: זה, כמובן, נזק חמור, כי בעצם כל המתווה, על כל ההכנסות, של מאות מיליארדים, זז שנה אחת קדימה.

יובל שטייניץ: אז קודם כול, למען הדיוק, "תמר" התגלה ב-2009 ופותח בזמן שנחשב מהיר מאוד, בתוך ארבע שנים.

יובל שטייניץ: באפריל-מאי 2013 "תמר" התחיל להפיק גז.

יובל שטייניץ: "לווייתן" התגלה ב-2010.

יובל שטייניץ: לכאורה, לפי לוחות זמנים דומים, היה אפשר להתחיל להפיק גז ב-2014.

יובל שטייניץ: אנחנו בתחילת 2016 ועכשיו נורתה יריית הפתיחה לפיתוח "לווייתן".

יובל שטייניץ: לכן, מה שציינת איננו נכון, אלא טעות בידך, ולכן גם דבריך מטעים.

יובל שטייניץ: כמו "תמר", גם "לווייתן" הוא שדה במים עמוקים מאוד.

יובל שטייניץ: וכאן צריך להבין: שדות הגז העיקריים שהתגלו בישראל, "תמר" ו"לווייתן", הם שדות גז מצוינים, גדולים יחסית, עם איכות גז טובה, אבל יש הבדל גדול מאוד בין שדה גז ביבשה לשדה גז בים, ובין שדה גז במים רדודים, כמו בים הצפוני, של עשרות מטרים, שצוללנים יכולים לטפל בו, להגיע אליו, להגיע לקרקעית הים ולטפל במה שמונח שם, לבין שדות גז שנמצאים בעומק 1,700 או 1,800 מטר מתחת לפני הים.

יובל שטייניץ: השדות שלנו, "תמר" ו"לווייתן", הם מהשדות העמוקים ביותר בעולם.

יובל שטייניץ: יש עוד כמה כאלה, יש שדה אחד כזה במצרים שהתגלה, Zohr, ויש גם באוסטרליה ובארצות-הברית שלושה-ארבעה שדות כאלה, אבל הם בין הבודדים בעולם.

יובל שטייניץ: לכן, פיתוח "תמר" בארבע שנים נחשב פיתוח מהיר ולא אטי.

יובל שטייניץ: לכן, אם השתמע מהשאלה שלך, לכאורה, שאפשר לפתח את "לווייתן" בתוך שנה או שנתיים, אני אומר לך שכל מומחה בין-לאומי רציני לפיתוח שדות בים יאמר לך שהדבר הזה הוא פשוט בלתי אפשרי.

יובל שטייניץ: לכן מי שאומר, למה לא עומדים על זה ש"לווייתן" יפותח מחר בבוקר או בתוך שנה, פשוט מטעה את הציבור.

יובל שטייניץ: ואם מישהו אמר לך דבר כזה, הוא הטעה אותך, ודרכך – את הציבור.

יובל שטייניץ: שדה Zohr, למשל, שהתגלה במצרים, ההערכות הן – ואני שמעתי את זה מהמומחים הכי רלוונטיים, אם תרצה אחר כך אני איידע אותך – שיידרשו בערך חמש שנים, במקרה הטוב, לפתח אותו.

יובל שטייניץ: למה הנושא הזה כל כך מורכב וגם כל כך יקר?

יובל שטייניץ: אני אתן דוגמה: הפיתוח של שדה "תמר", למשל, העלות הכוללת של שני השלבים של הפיתוח שלו – שלב א' שכבר פותח ושלב ב', אנחנו אמורים עכשיו, בשנים הקרובות, גם לפתח את שלב ב' ב"תמר" – עולה 7 מיליארד דולר, 7–7.5 מיליארדי דולרים.

יובל שטייניץ: בשקלים אנחנו מדברים על סכום שמתקרב ל-30 מיליארדי שקלים ב"תמר"; ב"לווייתן" הסכום גבוה בהרבה.

יובל שטייניץ: אם שדה "תמר", במקום בים מול חופי חיפה, בעומק 1,800 מטר, היה ממוקם למשל בכרמל או בעמק יזרעאל, במקום 7 מיליארד דולר לשני השלבים, העלות הייתה 700 מיליון דולר או מיליארד דולר.

יובל שטייניץ: כלומר, העובדה שהשדה הוא במים עמוקים מאוד גם מאריכה את משך הזמן וגם מגדילה עד כדי פי-עשרה את עלות הפיתוח הראשוני של השדה, לפני שזורם ממנו בכלל גז.

יובל שטייניץ: למה?

יובל שטייניץ: מסיבה מאוד פשוטה: אין צוללן ואין צוללת בחיל הים הישראלי, גם לא בחיל הים האמריקני, שמסוגלים להגיע לעומק של מינוס 1,800 מטר.

יובל שטייניץ: הלחץ בעומק הזה הוא 180 אטמוספירות.

יובל שטייניץ: שום צוללת של שום חיל ים בעולם לא מסוגלת להגיע לעומק כזה.

יובל שטייניץ: שום צוללן כמובן לא מסוגל להגיע לעומק כזה, זו גם חשכה מוחלטת.

יובל שטייניץ: ולכן, ההבניה, הפיתוח של שדות גז בעומק 2 ק"מ, 1.5–2 ק"מ מתחת לפני הים, דורש צוללות ננס מיוחדות, לא מאוישות בדרך כלל, רובוטים תת-מימיים מיוחדים, והם יוצרים את התשתית בעומק הזה, גם בשדה עצמו וגם בצנרת שמובילה ממנו אחר כך לכיוון החוף.

יובל שטייניץ: לכן בוא לא נטעה את הציבור.

דב חנין: – – –

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת דב חנין, תן לנו לסיים, זה כבר הפך להיות לא שאילתה דחופה, אפילו לא הצעה לסדר-היום.

יצחק וקנין: צריך להתקדם בסדר-היום.

יצחק וקנין: אני פשוט מכבד – – –

דב חנין: – – –

יצחק וקנין: אדוני, יש לנו סדר-יום וצריך לעמוד בו, חבר הכנסת דב חנין – – –

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, דווקא מפני שאני מכבד מאוד את חבר הכנסת דב חנין – –

יצחק וקנין: גם אני, אני יכול להגיד שהוא – – –

יובל שטייניץ: – – ודווקא מפני שאני זוכר לו לטובה שבימים הכי קשים, כשירקתי דם במאבק קשה מול הטייקונים של הגז והנפט, מול "דלק" ו"נובל", מול תשובה והשותפים שלו, כדי שרוב ההכנסות, רוב הרווחים, ילכו למדינת ישראל, ואת הדבר הזה הסדרנו אז כשהקמתי את ועדת ששינסקי, וכשחוקקתי ואתה היית מראשי התומכים והמגבים, ואפילו היום, כשאתה מתווכח אתי ויוצא נגדי, אני לא אשכח לך את התמיכה החשובה שנתת לי אז במהלך החשוב ההוא.

יובל שטייניץ: דווקא בגלל זה נתתי תשובה קצת מפורטת, כי אני חושב שדב גם מקשיב.

יובל שטייניץ: הוא יכול לא להסכים או כן, אבל לעובדות הוא בוודאי מקשיב.

יובל שטייניץ: לכן, הפיתוח של "לווייתן", כפי שקבענו במתווה הגז – אני אוסיף: במתווה הגז הטוב, הטוב בכל השוואה בין-לאומית, הטוב מבחינת ההכנסות, כי אנחנו נקבל חלק גדול יותר בהכנסות מהגז ונשלם פחות מהממוצע במערב עבור הגז; נשלם פחות בעבור הגז ונקבל יותר מההכנסות, מהרווחים של הגז, מרוב מדינות המערב.

יובל שטייניץ: דרך אגב, זה לא גז שהולך לבית.

יובל שטייניץ: הרבה אנשים חושבים שזה גז הבישול.

יובל שטייניץ: גז בישול הוא תוצר לוואי של תהליך זיקוק של נפט.

יובל שטייניץ: מדובר פה בגז טבעי.

יובל שטייניץ: לפחות בשנים הקרובות הוא הולך רק לייצור חשמל או למפעלים גדולים ולא לבית, זה לא הגז של הבית.

יובל שטייניץ: לכן, לוח-הזמנים שקבענו, של ארבע שנים, הוא לוח-זמנים רציני, שאפתני ומאתגר.

יובל שטייניץ: לא ניתן לפתח שדות במים עמוקים בפחות.

יובל שטייניץ: גם "תמר", שנחשב להישג, פותח ונתן גז ארבע שנים מיום הגילוי שלו.

יובל שטייניץ: שלוש שנים וחצי מיום התחלת הפיתוח זה נחשב פיתוח מהיר מאוד, ולכן אלה גם לוחות-הזמנים ב"לווייתן".

יובל שטייניץ: לגבי תוכניות, הכוונה שלנו כמובן לפיתוח מלא של שלב א' של "לווייתן", בשלב ראשון.

יובל שטייניץ: זה הדבר הכי טוב למדינת ישראל, גם לצורכי המשק המקומי, התחרות, הגיבוי האנרגטי, הביטחון האנרגטי, וגם לצורכי יצוא.

יובל שטייניץ: ואתה יודע שאני שוקד עכשיו על כמה אופציות של יצוא, כדי שלא נישען על רגל אחת – גם מצרים, גם ירדן, גם טורקיה, גם יוון וגם מעבר לכך.

יצחק וקנין: תודה.

יובל שטייניץ: מובן שתמיד צריך לחשוב על אופציות נוספות או תוכניות אלטרנטיביות, אבל הכוונה שלי כשר אנרגיה ושל משרד האנרגיה היא להביא לפיתוח כמה שיותר רציני, מלא וגם מהיר של "לווייתן".

יובל שטייניץ: לגבי השאלה של חיים ילין – אני אשתדל לקצר, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אם אפשר לקצר, אנחנו – – –

חיים ילין: אני מרגיש שהשאילתה היא גז לבקעה ולא מים לבקעה.

יובל שטייניץ: בערך, בערך.

יובל שטייניץ: קודם כול, אמרת: יש מים – יש חיים.

יובל שטייניץ: זו ססמה כל כך יפה, זה מלווה את הציונות מתחילת דרכה.

יובל שטייניץ: יש מים – יש חיים, יש חקלאות יש התיישבות.

יובל שטייניץ: מסכים עם כל מילה.

יובל שטייניץ: לגבי רשות המים: הוקמה רשות מים לפני כעשר שנים, במהלך די דומה למהלך של הקמת רשות החשמל החדשה עכשיו, אף שהמבנה קצת שונה.

יובל שטייניץ: ברשות המים הזו יש נציגות לכולם, גם למשרד החקלאות ולחקלאים, ואין לי ספק שרשות המים מתחשבת גם בצורכי החקלאות.

יובל שטייניץ: הזכרת – – –

חיים ילין: – – – מונעת מכל מיני החלטות, שהיא לא מסוגלת לתת דיפרנציאציה במחיר למקום שאתה כשר אומר: עכשיו זה חשוב לנו.

יובל שטייניץ: נכון שההחלטה העקרונית היא מחירים אחידים גם לצריכה ביתית וגם לחקלאות בכל הארץ.

יובל שטייניץ: כמו שאנחנו יודעים, זה לא בדיוק קורה.

יובל שטייניץ: לכן אמרתי כבר קודם שצריך לבדוק את הדבר הזה, בשאיפה כן ליצור מחירים אחידים לחקלאות, לא רק בצפון אלא גם בדרום, באזורים הקשים יותר.

יובל שטייניץ: אני אכן חושב שיש פה מצב לא תקין, לא רצוי, ואני מקווה למצוא לו פתרון.

יובל שטייניץ: ואני מקווה שברגע שיהיה פתרון מלא או חלקי אני גם אזכה לגיבוי של כל האנשים ששואלים כאן.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יובל שטייניץ: גם לגבי הערבה, אני יכול לומר לך שיש לנו תוכנית ספציפית להגדיל את כמות המים בערבה בכל מיני דרכים, אבל לא נפרט כאן, כי היושב-ראש, בצדק, רוצה תשובות – –

יצחק וקנין: קצרות.

יובל שטייניץ: – – פחות רציניות ומפורטות.

יצחק וקנין: לא, לא, חלילה וחס.

יצחק וקנין: את זה לא אמרתי, אבל מאחר שזה נמשך הרבה זמן ויש עוד שואלים וסדר-היום הוא ארוך, יש דברים שנקבעו בסדר-היום המיוחד של היום: בשעה 12:00 מפסיקים את הדיונים, ואני צריך לסיים את השאילתות עד השעה 12:00.

יצחק וקנין: לכן כל דקה חשובה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל על התשובות המפורטות, ואני אשמח לרדת מהבמה.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים, השר יובל שטייניץ.

יצחק וקנין: תודה לשואלים, חברי הכנסת איל בן ראובן, חיים ילין ודב חנין.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לשאילתה 106.

יצחק וקנין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הביטחון הרב אלי בן-דהן לעלות לדוכן ולהשיב על שאילתה מס' 106:

יצחק וקנין: סלילת כביש בלתי חוקי על אדמות מדינה, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יצחק וקנין: אפשר להפעיל את המיקרופון לחבר הכנסת סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני סגן השר, פורסם כי הפלסטינים סוללים כביש בין תקוע הערבית לכיוון מעלה-עמוס, במימון זר, וזאת על אדמות מדינה.

בצלאל סמוטריץ': רצוני לשאול: 1.

בצלאל סמוטריץ': האם נכון הדבר?

בצלאל סמוטריץ': 2.

בצלאל סמוטריץ': אם כן – מה נעשה עד היום כדי למנוע סלילה זו?

בצלאל סמוטריץ': 3.

בצלאל סמוטריץ': מה ייעשה להפסקת המשך סלילת הכביש הבלתי-חוקי?

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יצחק וקנין: תודה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, 1.

אלי בן-דהן: מדובר בפריצת ציר באדמות פרטיות, למיטב ידיעתנו, מכיוון חרבת א-דיר מזרחה לכיוון בקעת-הירדן.

אלי בן-דהן: 2–3.

אלי בן-דהן: בתאריך 29 ביולי 2015 נמסר צו הפסקת עבודה לעבודות לפריצת הדרך.

אלי בן-דהן: בסיור שבוצע ביום 7 בדצמבר 2015 באזור, לאורך הדרך, אותרו המשך עבודות במקום לבניית גדר בסמוך לציר, ולכן בוצעה תפיסת כלי עבודה, מערבל בטון וגנרטור, ונמסר צו הריסה.

אלי בן-דהן: המינהל האזרחי יאכוף את צו ההריסה אשר ניתן במקום בהתאם לסדרי העדיפויות.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אדוני סיים את התשובה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש לומר לאדוני היושב-ראש ולפרוטוקול: אנחנו ניסינו בשבועיים האחרונים – ותודה רבה גם ליושב-ראש הכנסת, שאִפשר דחייה בשבועיים של השאילתה הזאת, לנסות לייעל את עבודת הכנסת ולהיכנס לבדיקה יותר מעמיקה של העניין מול שר הביטחון.

בצלאל סמוטריץ': אני העברתי ללשכת שר הביטחון פנייה יותר רחבה, ששוטחת את ההקשרים היותר-רחבים של הפעילות הבלתי-חוקית הזאת – חלק מפעילות בלתי חוקית הרבה יותר רחבה, שיטתית, של הרשות הפלסטינית, כדי לקבוע עובדות בשטחי C, ויש לי הבטחה משר הביטחון שאני אקבל תשובה מפורטת ומעמיקה יותר לאחר שהשר ילמד את הסוגיות האלה לעומק.

בצלאל סמוטריץ': אז אני מודה מאוד על תשובת סגן השר בשם משרד הביטחון, ואני מקווה שהכנסת תקבל את המענה היותר-מעמיק אחר כך בכתב כהשלמה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת, סגן יושב-ראש הכנסת, בצלאל סמוטריץ.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, בעניין פעילות בלתי חוקית, ברצוני לשאול: האם ממשלת ישראל מתכוונת לפעול על-פי החוק הבין-לאומי ולפרק את כל ההתנחלויות?

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב לשואלים.

אלי בן-דהן: לגבי שאלתו של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, אדוני היושב-ראש, אכן החומרים שהעברת הגיעו ביום שני בערב למשרד הביטחון.

אלי בן-דהן: אתמול בבוקר הם הועברו לבדיקה ולטיפול.

אלי בן-דהן: הובטח גם לי לקבל תשובות מסודרות בעניין, ואני אשמח להביא אותן בפניך.

אלי בן-דהן: אדוני חבר הכנסת זחאלקה, אני לא יודע כנראה באיזה עולם אתה נמצא, אבל מדינת ישראל, ככל שאנחנו נמצאים בקואליציה, לא רק שלא תפרק את ההתנחלויות, אנחנו בעזרת השם נוסיף לחזק אותן, ונדאג לכך שהן יישארו, בעזרת השם – –

ג'מאל זחאלקה: ולעבור על החוק הבין-לאומי.

אלי בן-דהן: – – לעולמי עולמים.

אלי בן-דהן: שום חוק בין-לאומי לא דורש לפרק את ההתנחלויות.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לסגן שר הביטחון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, שאילתה מס' 114: איסור על כניסת "שוברים שתיקה" לבתי-הספר.

בצלאל סמוטריץ': נזמין את שר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט – – –

אלי בן-דהן: לא, לא, זה אני.

אלי בן-דהן: זה אלַי.

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע.

בצלאל סמוטריץ': אני מתנצל, אני מתנצל.

בצלאל סמוטריץ': אני טעיתי.

אלי בן-דהן: אני מוכן לתת – – –

בצלאל סמוטריץ': רק רגע, רק רגע.

אלי בן-דהן: יש לי עוד שאילתה.

בצלאל סמוטריץ': אני טעיתי.

בצלאל סמוטריץ': אני מתנצל.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ממשיכים לשאילתה מס' 115.

בצלאל סמוטריץ': עוד שאילתה שישיב עליה סגן שר הביטחון.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שולי מועלם – עצירת עבודות מעקף לצומת גוש-עציון.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, ראש הממשלה ושר הביטחון הורו על ביצוע מיידי של מעקף לצומת גוש-עציון.

שולי מועלם-רפאלי: העבודות הופסקו, למרות הסיכון הביטחוני הממשי.

שולי מועלם-רפאלי: ברצוני לשאול: 1.

שולי מועלם-רפאלי: האם נכון הדבר?

שולי מועלם-רפאלי: 2.

שולי מועלם-רפאלי: אם כן – מי הורה על הפסקת העבודות?

שולי מועלם-רפאלי: 3.

שולי מועלם-רפאלי: מתי ייפתח המעקף לתנועה?

שולי מועלם-רפאלי: 4.

שולי מועלם-רפאלי: כיצד תימנע הפרעה לביטחון על-ידי פקידים במינהל האזרחי?

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן, כחלק מהמענה המבצעי בצומת גוש-עציון, שספג בעת האחרונה כמה פיגועים, הוחלט בצה"ל ליצור מעקף מזרחי לצומת, שתכליתו הפרדת התנועה הפלסטינית המגיעה מדרום וכן הפחתת עומסי התנועה בצומת.

אלי בן-דהן: כל זאת במסגרת המאמצים והאמצעים שרוכזו להגנת המרחב.

אלי בן-דהן: בניית המעקף לא הופסקה, היא נעצרה זמנית בגלל בעיות הקשורות בתהליכי אישור מבצעיים, ביטחוניים וסטטוטוריים שונים.

אלי בן-דהן: כל זאת על מנת לספק את המענה הביטחוני המיטבי, תוך שמירה על הנחיות הבטיחות של משרד התחבורה.

אלי בן-דהן: העיכוב הוא זמני, ובטוחני כי בזמן הקרוב יינתנו האישורים המתאימים והעבודה תימשך.

אלי בן-דהן: בנוסף, יש לציין כי בחודשים הקרובים, וזאת ללא קשר למעקף המדובר, מתוכנן פרויקט המובל על-ידי חברת "נתיבי ישראל" ומועצת גוש-עציון לשיפור התנועה בצומת.

אלי בן-דהן: פרויקט זה קיבל עדיפות לאור ההסלמה, ומתוכנן לצאת לפעולה בתקופה הקרובה.

אלי בן-דהן: נדגיש כי מערכי ההגנה באזור צומת הגוש בפרט ובאזור יהודה ושומרון בכלל נבחנים ונשקלים בהתאם להערכת המצב, והם ניתנים לשינויים בהתאם לכך.

אלי בן-דהן: מערכת הביטחון תעשה כל מאמץ להגן על תושבי יהודה ושומרון, במיוחד באזורים מועדים לפורענות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו שאלה נוספת של חברת הכנסת מועלם.

שולי מועלם-רפאלי: שמחתי לשמוע, אדוני, את התשובה המלאה, שבאמת מדברת על שמירת מרקם החיים של תושבי גוש-עציון בכלל, יהודים וערבים.

שולי מועלם-רפאלי: בסוף, הפגיעות בצומת גוש-עציון פגעו בחיים של כולנו.

שולי מועלם-רפאלי: יחד עם זאת, ברצוני להבין על כמה זמן מדובר.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נמצאים תחת מתקפת טרור כבר מעל חודשיים, יום-יום בצומת הגוש, והאמירה של הפסקה זמנית – אני אשמח אם היא תוכל להיות מוגדרת יותר ויינתן מענה על איזה לוח-זמנים אנחנו מדברים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

אלי בן-דהן: אין לי כרגע לוח זמנים מדויק לומר.

אלי בן-דהן: לפחות ממה שנאמר לי, מדובר בעניין של שבועות.

אלי בן-דהן: אני אשתדל לעשות מאמץ לזרז את התהליכים כדי שהעבודות תימשכנה – כמה שיותר מהר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לסגן שר הביטחון.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מועלם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לשאילתה מס' 114 של חברת הכנסת זהבה גלאון: איסור על כניסת "שוברים שתיקה" לבתי-הספר.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על השאילתה שר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו כאן שני שואלים נוספים, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה וחבר הכנסת נחמן שי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': רגע, חברת הכנסת גלאון, תמתיני, שהשר ישמע את שאלתך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

זהבה גלאון: אדוני השר, שר החינוך הכריז השבוע כי קיבל החלטה לאסור על כניסת ארגון "שוברים שתיקה" לבתי-הספר.

זהבה גלאון: אני רוצה לשאול: 1.

זהבה גלאון: האם יש לשר סמכות להחלטה כזו?

זהבה גלאון: 2.

זהבה גלאון: אם כן – מתוקף איזה נוהל?

זהבה גלאון: 3.

זהבה גלאון: האם יצאה הוראה או חוזר מנכ"ל המבהיר את האיסור?

זהבה גלאון: 4.

זהבה גלאון: אם כן – מה תוכנו?

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן בשבוע שעבר קיבלתי החלטה להוציא את ארגון "שוברים שתיקה" מבתי-הספר במדינת ישראל.

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: האם באמת טוהר – – –

זהבה גלאון: לא – – –

נפתלי בנט: אני אגע בכול.

נפתלי בנט: האם באמת טוהר הנשק – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, עכשיו השר משיב.

זהבה גלאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': כשהשר יסיים להשיב את תוכלי לשאול שאלת המשך.

נפתלי בנט: אני ממליץ, שומעים אותך הרבה, שווה שאת גם תקשיבי.

נפתלי בנט: לפעמים מנסים לצייר את זה כאילו לנו לא אכפת מטוהר הנשק.

נפתלי בנט: אני חושב שכל מי שיושב באולם הזה, בבית הזה, ושירת בצה"ל, אכפת לו מטוהר הנשק.

נפתלי בנט: כחייל, כולנו עברנו את ההדרכה על הטבח בכפר-קאסם ומה זה דגל שחור שמתנוסס.

מיכל רוזין: להכניס את זה לספר החינוך.

נפתלי בנט: ולו היה לי חייל שהיה מעז לקחת אפילו טופי אחד מבית פלסטיני, הוא היה חוטף ממני עונש קשה מאוד.

נפתלי בנט: לא בזה מדובר.

נפתלי בנט: לא בזה מדובר.

נפתלי בנט: כי אף אחד לא צריך להטיף לנו מה זה טוהר הנשק.

נפתלי בנט: מדובר פה על דבר אחר.

נפתלי בנט: מי שטוהר הנשק – חרד לזה, היה בא עם אירוע, אומר: אדוני צה"ל, בתאריך כזה וכזה האנשים האלה עשו את הפעולה הזאת והזאת; נותן לנו לחקור.

נפתלי בנט: והאמינו לי שאם היינו מוצאים חלילה אירוע של חייל שאנס או רצח או גנב, הייתי הראשון לעמוד על כך שהוא ייחקר, יעמוד לדין וילך לכלא.

נפתלי בנט: אבל לא בזה מדובר.

נפתלי בנט: מדובר בחבורה שעושה שני דברים, שני פשעים.

נפתלי בנט: הפשע האחד הוא להפוך מקרי קצה ולצייר אותם כנורמה.

נפתלי בנט: הם מתארים, וממש רואים את זה, תיאור שאני מתחייב שלא היה ולא נברא.

נפתלי בנט: חיילים שרוצים לראות כביכול את המונדיאל, מחפשים בית פלסטיני עם אנטנת לוויין, הולכים לבית הזה, אוזקים את בני המשפחה, קושרים את עיניהם וצופים להם להנאתם במונדיאל.

נפתלי בנט: אני אומר לך, הייתי בעזה ובלבנון ובג'נין ובקבטיה וברמאללה ובחברון כחייל, הדברים האלה לא קיימים.

נפתלי בנט: זו המצאה.

איציק שמולי: גם אני.

איציק שמולי: גם אני.

נפתלי בנט: וגם איציק שמולי היה.

נפתלי בנט: זה לא עניין של ימין ושמאל.

נפתלי בנט: אותם קצינים שבאו אלי כמעט בבכי, חלקם הם בוחרי מרצ, זהבה.

נפתלי בנט: זה לא עניין של ימין ושמאל, זה עניין של צבא ההגנה לישראל.

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: אבל הדבר החמור יותר, חברת הכנסת גלאון – זה לא רק שהם לוקחים מקרי קצה ומציירים אותם כנורמה, אלא איפה הם עושים את זה.

נפתלי בנט: החבורה הזאת מסתובבת בבירות העולם, בבלגיה ובניו-יורק ובצרפת ובלונדון, בכל רחבי העולם – –

נחמן שי: בכפר-סבא.

נפתלי בנט: – – ומציירת את הדברים האלה, מוציאה את דיבת ישראל בעולם.

נפתלי בנט: מי שטוהר הנשק אכפת לו, לא מסתובב ברחבי העולם.

נפתלי בנט: שיביאו לנו פעם אחת – ואני אומר פה באחריות: פעם אחת הם לא ניאותו להביא לצה"ל את החומרים.

נפתלי בנט: אדרבה, אנחנו נחקור.

נפתלי בנט: לכן, מי שפוגע בצה"ל ומפקדיו ולוחמיו, ומי שמבקש להשחיר את מדינת ישראל בעולם, לא יהיה בבתי-הספר שלנו.

נפתלי בנט: ארגון "שוברים שתיקה" אינו מחנך, אלא מחרב.

נפתלי בנט: אני רק רוצה לצטט לכם מתוך הפגנה באירופה.

נפתלי בנט: אחד ממובילי ההפגנה אומר ככה: אין שני צדדים, יש משטר ישראלי טרוריסטי, אפרטהיידי, שבאכזריותו, ברשעותו, ברצחנות, הורג אזרחים חפים מפשע.

נפתלי בנט: חיילים ישראלים משוחררים, מארגון "שוברים שתיקה", באו אלינו בשבוע שעבר – גברת גלאון – כולם צריכים לקרוא את הדוח שלהם כדי שנבין: מה שישראל עושה הוא לחלוטין, באופן מכוון, רצחני – זה אנשי "שוברים שתיקה"; למה את מגינה עליהם?

נפתלי בנט: – החיילים שבאו אלינו היו ברורים מאוד, הם אומרים שהאיחוד האירופי הוא התומך המרכזי כיום בכלכלת ישראל.

נפתלי בנט: לכן אנחנו לא ניתן לאנשים האלה להיות.

נפתלי בנט: לעצם השאלה, אני, שר החינוך, אמון על המדיניות של המשרד.

נפתלי בנט: לאחר היוועצות בדרג המקצועי הבכיר במשרדי, החלטנו לתקן את חוזר המנכ"ל שעניינו הנחיית מורים בדבר ניהול שיח פוליטי מורכב ואיסור הבעת דעות מסיתות.

נפתלי בנט: בימים אלה אנחנו מתקנים את החוזר, עמלים על תיקון החוזר, באופן שימנע מארגונים שפוגעים במדינת ישראל בעולם, כדוגמת "שוברים שתיקה", להיכנס לבתי-ספר.

נפתלי בנט: כמו כל חוזר מנכ"ל, הוא יפורסם.

נפתלי בנט: יש לי עוד שתי דקות?

נפתלי בנט: אני גם רוצה, אבל, ברשותכם, לגעת בעניין נוסף.

זהבה גלאון: אדוני, אני רוצה שאלה נוספת.

זהבה גלאון: זה לא בא בחשבון, השר נואם נאום ולא עונה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, אולי תשיב אחרי – – –

נפתלי בנט: לא, לא, לא.

נפתלי בנט: יש משהו שהוא דווקא נוגע אליך, אדוני היושב-ראש.

נפתלי בנט: אני רוצה להתייחס במילה אחת – אני רוצה להתייחס במילה אחת לעניין הטרוריסטים של דומא.

זהבה גלאון: לא – אבל, אדוני, סליחה.

נפתלי בנט: בימים האחרונים – – –

זהבה גלאון: אדוני, אם השר רוצה לדבר, שיעלה לדוכן בכל רגע.

זהבה גלאון: אני רוצה לשאול שאלה נוספת.

נפתלי בנט: אני חושב שכדאי שתקשיבי.

בצלאל סמוטריץ': תהיה לך.

בצלאל סמוטריץ': תהיה לך שאלה נוספת.

זהבה גלאון: לא, הוא רוצה לדבר עכשיו על נושא אחר – – – בדומא.

בצלאל סמוטריץ': אני מאוד לא רוצה לתת לו לדבר על הנושא האחר, אבל אין לי ברירה.

בצלאל סמוטריץ': תהיה לך עוד רגע שאלת המשך.

בצלאל סמוטריץ': תהיה לך עוד רגע שאלת המשך.

זהבה גלאון: לא, ממש לא.

זהבה גלאון: הוא לא ינצל את הבמה.

נפתלי בנט: זהבה, מה את קופצת?

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: חברי חברי הכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, אני מבטיח לך שתקבלי שאלת המשך.

נפתלי בנט: – – בימים האחרונים נחשף – – –

זהבה גלאון: לא, הוא לא יכול לדבר עכשיו על דומא ולנצל את הבמה – – – שלו.

נפתלי בנט: הרבה אנשים – –

זהבה גלאון: זה לא מעניין אותנו מה הוא חושב.

נפתלי בנט: – – ראו כביכול בווטסאפים סיפורים כאילו תולים ילדים מהרגליים שלהם.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – – שאלות נוספות, הוא רוצה לדבר על זה, תן לו לעלות – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, בוא ניתן רגע שאלות נוספות, ויהיה לך אחר כך זמן.

נפתלי בנט: אני דווקא פה – – –

זהבה גלאון: אל תנצל את הבמה, בכל הכבוד לך.

נפתלי בנט: זהבה, אם היית משתמשת באוזניים היית מבינה שכדאי להקשיב.

זהבה גלאון: לא, אתה לא תנצל את הבמה עכשיו לפרופגנדה שלך.

נפתלי בנט: אבל זו כנראה הדרך.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: זה לא קשור לשאילתה.

זהבה גלאון: אתה רוצה לדבר, זה חשוב?

זהבה גלאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, אני – – –

נחמן שי: יש פה עוד דוברים, נפתלי – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר בהצעה שלך.

נחמן שי: נפתלי, לא מיציתי את העניין.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי, ואני חוזר ואומר – – –

נפתלי בנט: האמיני לי, זה חשוב מאוד למדינת ישראל.

נפתלי בנט: אני מופתע ממך.

זהבה גלאון: – – –

איציק שמולי: זה מעניין ועוד איך, תגיד את זה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, חבל – –

זהבה גלאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – לא יהיה לך זמן לשאלת המשך.

זהבה גלאון: אז אל תיתן – – –

בצלאל סמוטריץ': אני אתן לך כשהשר יסיים.

בצלאל סמוטריץ': אין דבר כזה שמפסיקים שר.

זהבה גלאון: לא, הוא לא יכול לדבר – – –

בצלאל סמוטריץ': הוא יכול.

בצלאל סמוטריץ': אין דבר כזה, אין תקדים לזה שמפסיקים שר.

זהבה גלאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מבטיח לך שהוא הולך לומר דברים שאני לא אוהב, ואף-על-פי-כן – – –

נפתלי בנט: טוב, בוא נתקדם.

זהבה גלאון: אתה עושה – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, תמשיך.

זהבה גלאון: – – מעשה חסר תקדים בזה שאתה נותן לו לדבר – – –

נפתלי בנט: בימים האחרונים רצים בווטסאפ סיפורים שכביכול ילדים נתלים מהרגליים, עוברים עינויים מיניים, ושאחד מהם אפילו ניסה להתאבד.

נפתלי בנט: אנחנו מתייחסים לחשודי הטרור בדומא – ואני משתמש במילה טרור מסיבה פשוטה, כי הגדרת טרור היא פגיעה אלימה באזרחים חפים מפשע על מנת לקדם יעדים פוליטיים.

נפתלי בנט: והאנשים האלה ממלאים את כל התנאים.

נפתלי בנט: מדובר על פגיעה אלימה באזרחים חפים מפשע.

נפתלי בנט: הם ניסו והצליחו לרצוח משפחה בשנתה על מנת לקדם מטרה פוליטית.

נפתלי בנט: והמטרה הפוליטית שלהם היא לא לשנות את מדינת ישראל, אלא למוטט את מדינת ישראל.

נפתלי בנט: אני רוצה להקריא לכם ממסמכי היסוד של תשתית הטרור.

נפתלי בנט: הם אומרים – ואני מצטט: להפלתה של מדינת ישראל, להפיל את המבנה של המדינה, את יכולת השליטה שלה, ולבנות ממסד חדש.

נפתלי בנט: בשביל זה – הם אומרים – צריך לפעול מחוץ לכלים הרגילים, צריך לערער את יכולת השלטון במדינה עד למצב שבו היהודים מוכרחים להכריע אם הם חפצים במהפכה או בדיכוי המרד, כי לא יהיה אפשר להתעלם מהם.

נפתלי בנט: ואז הם אומרים: למדינת ישראל – אני מצטט – יש המון נקודות תורפה, נושאים שבהם מהלכים על קצות האצבעות כדי לא לעורר מהומות.

נפתלי בנט: מה שאנחנו נעשה זה פשוט להדליק את כל חביות הנפץ הללו, את כל השאלות והסתירות בין היהדות לדמוקרטיה, בין הצביון היהודי לצביון החילוני, בלי לפחד מהתוצאות.

נפתלי בנט: מדובר פה על טרור.

נפתלי בנט: אלה טרוריסטים שרוצים להפיל עלינו את ביתנו.

נפתלי בנט: והממשלה קיבלה החלטה להתייחס לזה כאל טרור.

נפתלי בנט: מה שנעשה להם בימים אלה נעשה דרך קבע מול הטרוריסטים הפלסטינים.

נפתלי בנט: יש כאלה שאוחזים בדעה שאסור לעשות את זה, שהפגיעה בזכויות הפרט – ויש פגיעה בזכויות הפרט – היא לא כדאית אל מול הצלת חיי אדם.

נפתלי בנט: אני בוודאי אוחז בדעה שבאיזון, בצד הפלסטיני – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, הנשיא בדרך.

נפתלי בנט: – – ראוי הדבר הזה, ואני חושב שגם במקרה הזה זה מהלך נכון.

נפתלי בנט: אנחנו מאמינים במדינת ישראל, מאמינים במוסדותיה, ולא רוצים לפרק אותה.

נפתלי בנט: ואנחנו צריכים להתאחד סביב המלחמה בכל מי שרוצה לפגוע בה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': שאלות נוספות תהיינה מייד אחרי שתסתיים הישיבה המיוחדת – –

זהבה גלאון: אני מבקשת שהשר יישאר פה וישמע.

בצלאל סמוטריץ': – – עם האורח הנכבד שלנו.

בצלאל סמוטריץ': השר כמובן יישאר וישמע גם את השאלה הנוספת.

נחמן שי: זו לא שאלה נוספת.

נחמן שי: גם אנחנו צריכים לשאול.

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה, הודעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 6), התשע"ו–2015, שהחזירה הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי; הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול (תיקון מס' 2), התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, גברתי המזכירה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אנחנו ממתינים לכניסת כבוד הנשיאים וכבוד יושב-ראש הכנסת, וכשהם יגיעו אנחנו נכבד את כניסתם בקימה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני אודיע לכם על כך.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת והקהל לקום.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד נשיא אוקראינה! כבוד נשיא מדינת ישראל! כבוד יושב-ראש הכנסת! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה, נשיא אוקראינה ויושב-ראש הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ) (תרועת חצוצרות) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת לכבוד ביקורו של נשיא אוקראינה, הוד מעלתו פטרו פורושנקו, כאן בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני הנשיא, זהו ביקורך הממלכתי הראשון אצלנו, ועל כן הוא בעל משמעות מיוחדת.

יולי יואל אדלשטיין: אני משוכנע שהספקת להתרשם מיופייה ומייחודה של ישראל, מגווניה ומפניה הרבות, המעניקות לה אופי כל כך תוסס, עשיר ויוצא דופן.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי הנשיא, בשנה הבאה נציין 25 שנים לכינון היחסים בין ישראל לאוקראינה.

יולי יואל אדלשטיין: ביקורך כאן היום מעיד על הקשר החם והדינמי בין המדינות בזירה הבין-לאומית.

יולי יואל אדלשטיין: אוקראינה וישראל משתפות פעולה בתחומים רבים, ובהם הסחר, המדע והתרבות.

יולי יואל אדלשטיין: בימים אלו מתנהל בקייב בירתכם משא-ומתן לפתיחת אזור סחר חופשי בין מדינותינו.

יולי יואל אדלשטיין: הסכם זה ישמש פלטפורמה חשובה למימוש פוטנציאל הסחר בין המדינות.

יולי יואל אדלשטיין: אנו מקווים כי שיתוף הפעולה הכלכלי ימשיך להתחזק, ומקווים כי ייחתמו הסכמים בתחומים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: יש לציין בסיפוק כי הסכם הפטור מאשרות שנחתם לפני שנים אחדות הכפיל פי כמה את התיירות בין המדינות.

יולי יואל אדלשטיין: עדות נוספת לקשר ההדוק בין המדינות אפשר למצוא גם בכך שמאז תחילת שנות ה-90 הגיעו נשיאי אוקראינה לבקר בישראל בתדירות ממוצעת של אחת לארבע שנים, והדבר הזה, בעיני, מצביע על מסורת של יחסים קרובים.

יולי יואל אדלשטיין: ישראלים ילידי אוקראינה תרמו רבות לעיצובה של החברה הישראלית והגיעו לעמדות מפתח בכל התחומים.

יולי יואל אדלשטיין: עם זאת, אדוני, יש נושא אחד שטרם נפתר, והוא סוגיית הישראלים יוצאי אוקראינה בני גיל הזהב, שתרמו רבות למדינתכם וטרם זכו להגיע להסדר תשלומי פנסיה עבורם.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרת אצלי במשרד ובהזדמנויות אחרות, אתה מתכוון בעתיד הקרוב ביותר לפתור את הסוגיה הזאת, ואני, בשם כל יוצאי אוקראינה בישראל, מודה לך על כך מאוד, בתקווה שנראה את התוצאה בקרוב.

יולי יואל אדלשטיין: העמים שלנו חולקים היסטוריה משותפת בת למעלה מ-1,000 שנים.

יולי יואל אדלשטיין: באוקראינה צמחה וגדלה תנועת החסידות, פעלו בה מנהיגים ציונים ופרחו בה אמנות ותרבות יהודית.

יולי יואל אדלשטיין: לצערנו, כוללת היסטוריה משותפת זו גם לא מעט תקופות ואירועים קשים של פוגרומים והתנכלויות ליהודים, עוד מימי חמלניצקי במאה ה-17 ועד לשיאם בתקופת השואה.

יולי יואל אדלשטיין: כמיליון וחצי יהודים אוקראינים נהרגו בידי הנאצים, שכידוע זכו, למרבה הצער, לשיתוף פעולה של אוקראינים רבים.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף השנה הבאה נציין במשותף מלאות 75 שנים לטבח הנורא בבאבי-יאר, גיא ההריגה שהיה קברם של רבבות מבני עמנו.

יולי יואל אדלשטיין: המשורר הרוסי יבגני יבטושנקו כתב בפואמה הנודעת שלו "באבי יאר": "על באבי יאר אין יד ואין מצבת / ערוץ תלול – כדמות גולל על קבר / אני אחוז אימה / היום זקנתי כמו / לו אני העם היהודי עצמו".

יולי יואל אדלשטיין: שמחתי לשמוע, אדוני הנשיא, שאתה כבר הורית לרכז את ציון 75 שנים לאירועים הטרגיים של באבי-יאר והזמנת גם אורחים רמי דרג מישראל, ואני כולי תקווה שיהיה זה אחד מן הסמלים של יחסים שונים ואחרים לגמרי בין העמים.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני הנשיא, יש לנו לפחות דבר אחד במשותף.

יולי יואל אדלשטיין: שמעתי או מצאתי איפשהו שבצעירותך, לאחר סיום לימודיך, ניסית לפתוח בית-ספר קטן לשפות, והקג"ב אז סגר לך אותו.

יולי יואל אדלשטיין: בצעירותי, ניסיתי גם אני ללמד עברית, לרבות באוקראינה, אלא שבמקרה שלי הקג"ב לא הסתפק בהפסקת פעילותי אלא שלח אותי רחוק מאוד משם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצויים בעידן אחר לגמרי, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לכאורה, עידן של גבולות פתוחים, של חופש ביטוי ושל משטרים דמוקרטיים.

יולי יואל אדלשטיין: בכל זאת, כוחות רבים מאיימים על יציבות זו.

יולי יואל אדלשטיין: האסלאם הרדיקלי פועל בשיטות נפסדות של טרור והטלת אימה על אוכלוסיות אזרחיות בכל מקום: בפריז, בקליפורניה, במאלי ובירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: על אומות העולם החופשי לשלב ידיים ולאחד כוחות כדי להילחם מלחמת חורמה באלימות, בהסתה הקשה ובשנאה היוקדת.

יולי יואל אדלשטיין: לצערנו, הזכות המוקנית לעמנו לחיות בשלום ובביטחון איננה מובנת מאליה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מייחל שהמחלוקת הפנימית הממושכת בארצך והמאבקים שגבו קורבנות רבים יבואו בהקדם על פתרונם.

יולי יואל אדלשטיין: ישראל מצדה מתמודדת עם אתגרים משלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנו עושים כל שלאל ידנו כדי לקדם יוזמות של שלום ושיתופי פעולה עם שכנות ועם ידידות מעבר לים כדי ליצור עולם טוב יותר וחברה אנושית מתוקנת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לך ולפמלייתך על ביקורכם החשוב כאן היום, ומשוכנע שהדבר יקדם את הידוק היחסים הטובים בין שתי המדינות.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לישראל, ברוכים הבאים לירושלים, ברוכים הבאים לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל, חבר הכנסת בנימין נתניהו, לשאת דברים.

בנימין נתניהו: כבוד נשיא המדינה ראובן ריבלין, נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו והגברת פורושנקו, כל המשלחת המכובדת מאוקראינה, ברוכים כולכם; יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שרי הממשלה, ראש האופוזיציה חבר הכנסת הרצוג וחברות וחברי הכנסת בעבר ובהווה, מכובדי, הנשיא פטרו פורושנקו, ברוך בואך לישראל ולירושלים בירתנו.

בנימין נתניהו: זה היום השלישי של ביקורך כאן, ואני בטוח שאתה מרגיש היטב עד כמה אנו רואים בך אורח רצוי וידיד קרוב.

בנימין נתניהו: בשבילי זו הזדמנות מיוחדת לפגוש אותך כאן.

בנימין נתניהו: לפני כן שוחחנו כמה וכמה פעמים בטלפון, ונפגשנו לאחרונה בוועידת האקלים בפריז, ועתה יש לי הזכות לקבל אותך כאן בירושלים, בירתנו הנצחית, בביקור רשמי שלך כנשיא אוקראינה בכנסת.

בנימין נתניהו: אתמול שוחחנו באריכות על הדרכים להדק את הקשרים בינינו – לא רק העלאת מספר התיירים, וכל הזמן המספר הזה הולך וגדל, וזה חשוב; על אזור סחר חופשי, שהזכיר יושב-ראש הכנסת, וזה חשוב; על פתרון בעיית הפנסיות של הווטרנים אצלנו שעלו מאוקראינה – סליחה, של האזרחים שעלו מאוקראינה, וזה חשוב.

בנימין נתניהו: אמרתי לך שיש דבר עוד יותר עמוק.

בנימין נתניהו: אנחנו עם עתיק שחובק את העתיד, ואני מאמין ששני העמים שלנו עתיקי יומין, אבל מדינותינו צעירות, ואנחנו מסתכלים קדימה ואנחנו רוצים לחבוק את העתיד יחד.

בנימין נתניהו: והקשר בינינו הוא ארוך, הוא קשר של מאות רבות של שנים; בין אוקראינה ומדינת ישראל באופן רשמי – חצי יובל שנים, ואנחנו מוסיפים לכך עוד ועוד נדבכים.

בנימין נתניהו: ואנחנו רוצים לנצל את פירות הקדמה לרווחת אזרחינו; אנחנו חותרים יחד לאופקים חדשים של שיתוף פעולה בכלכלה, במסחר, במדע, בטכנולוגיה, ברפואה, בחקלאות, בתיירות, בתרבות.

בנימין נתניהו: דיברנו על כל התחומים הללו.

בנימין נתניהו: יש לנו הערכה רבה למאמציך, אדוני הנשיא, להצעיד קדימה את אוקראינה.

בנימין נתניהו: מניסיוני, אני יודע שהדרך ליעד הזה היא לא תמיד קלה, בלשון המעטה.

בנימין נתניהו: היא זרועה בהרבה מהמורות ומכשולים שצריך לדלג מעליהם.

בנימין נתניהו: לא מעט מהם המון ביורוקרטיה, המון, וגם לא מעט פופוליזם.

בנימין נתניהו: צריך להתגבר על כל המכשולים הללו.

בנימין נתניהו: אני בטוח שאתה יכול לספר לי לא מעט על הבעיות הללו כפי שאני יכול לספר לך, ואכן עשינו זאת.

בנימין נתניהו: אבל מה שנותן לנו את הכוח לעמוד בקשיי הדרך הוא האמונה העמוקה ביכולתנו לעצב עתיד טוב יותר לנו ולדורות הבאים.

בנימין נתניהו: העולם משתנה בקצב מהיר מאוד, וחייבים לנוע אתו קדימה, למצות את הפוטנציאל האדיר של חדשנות וכושר ההמצאה, כי רק כך נבטיח את השגשוג של שני עמינו.

בנימין נתניהו: אדוני הנשיא, ידידי פטרו, הביקור שלך מאפשר לך לעמוד מקרוב על הישגיה של ישראל ב-67 שנות עצמאותה.

בנימין נתניהו: הישגים אלה אינם מובנים מאליהם.

בנימין נתניהו: במשך דורות ארוכים נשללה מאתנו היכולת לבנות את ארצנו.

בנימין נתניהו: הורחקנו ממנה בכוח החרב, וחלק הארי של עמנו התפזר בכל קצות תבל.

בנימין נתניהו: בסיפור הגלות של עם ישראל, פרק אוקראינה תופס מקום מרכזי.

בנימין נתניהו: יש פה דפים שחורים ורוויי כאב, ולצדם דפים שזוהרים באור גדול.

בנימין נתניהו: איננו יכולים ואיננו רשאים לשכוח את הזמנים שבהם היינו חסרי כוח ומגן, נרדפים עד צוואר.

בנימין נתניהו: דמנו נשפך כמים בפוגרומים וברדיפות אלימות, ששיאם בטרגדיה העצומה שפקדה אותנו במאה ה-20.

בנימין נתניהו: בשואה ירד הכורת גם על יהודי אוקראינה; רובם הגדול הושמדו באכזריות על-ידי כוחות הרשע הנאציים ומשתפי הפעולה אתם.

בנימין נתניהו: ב-1999, בזמן כהונתי הראשונה כראש ממשלה, ביקרתי בבאבי-יאר.

בנימין נתניהו: עמדתי על סף גיא ההריגה המחריד בקייב, שאליו הוטלו גופותיהם של רבבות אחינו ואחיותינו.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, לשוני דלה מלתאר את החלחלה שחשתי נוכח ממדי הטבח האכזרי שבוצע במקום.

בנימין נתניהו: בשנה הבאה ימלאו 75 שנים לזוועה של באבי-יאר, ואפעל יחד אתך, אדוני הנשיא, כפי שהצעת, ואני מעריך מאוד את הצעתך, לקיים טקס זיכרון מיוחד לקורבנות.

בנימין נתניהו: ידידי פטרו, אני רוצה לשבח את נחישותך האישית להיאבק באנטישמיות ובגזענות.

בנימין נתניהו: בעשורים האחרונים פועלת באוקראינה קהילה יהודית גדולה, אחת מהגדולות בעולם.

בנימין נתניהו: אנחנו מעריכים מאוד את הרצון הטוב של ממשלתך לשמור על זכויותיה ולהבטיח את פעילותה הסדירה.

בנימין נתניהו: כשהנגיף האנטישמי מתפרץ הוא תוקף קודם כול את היהודים, אבל אם לא מחסלים אותו הוא מתפשט הלאה ומרעיל כל חברה, כל מדינה.

בנימין נתניהו: הדבר הזה היה ברור לראשי הציונות, וגם בשל כך הם שאפו לחולל מפנה מהותי בחיי עמנו, להקים מדינה ריבונית, מדינה עצמאית, במולדתנו ההיסטורית.

בנימין נתניהו: אני סיפרתי לך אתמול שניצוץ התחייה הלאומית שלנו הבליח בשלהי המאה ה-19 במידה רבה באוקראינה.

בנימין נתניהו: בינות סופות שלג, נהרות שופעים, יערות עד, מן האדמה הדשנה של אוקראינה צמחה תרבות עברית: יצירות כבירות של ספרות, של שירה, של מחשבה.

בנימין נתניהו: אנחנו מתהדרים באנשי עט כמו שלום עליכם, חיים נחמן ביאליק, שאול טשרניחובסקי; באנשי חזון ומעש כאחד-העם וז'בוטינסקי.

בנימין נתניהו: ז'בוטינסקי היה מורה רוחני, מורהו הרוחני הגדול של אבי שעבד יחד אתו, במחיצתו, והוא משמש לי גם מקור השראה תמידי.

בנימין נתניהו: הוא נרתם בפתח המאה ה-20 לארגון ההגנה היהודית באודסה.

בנימין נתניהו: הוא גם העריך מאוד את המשורר האוקראיני הנודע טאראס שבצ'נקו.

בנימין נתניהו: אף שהוא הסתייג מכמה דברים ששבצ'נקו כתב על בני עמנו, ההערכה שלו הייתה עצומה.

בנימין נתניהו: וכך הוא כתב: שבצ'נקו הנו משורר לאומי.

בנימין נתניהו: זהו כוחו ועוצמתו.

בנימין נתניהו: הוא העניק לעמו ולעולם כולו הוכחה ניצחת כי נפש אוקראינית מסוגלת להמריא לשחקי היצירה התרבותית העצמאית.

בנימין נתניהו: אודסה, שאותה הזכרתי, התאפיינה בפריחה תרבותית ובחוגי משכילים תוססים.

בנימין נתניהו: היא זכתה לכינוי "שער ציון", משום שממנה הפליגו לארץ-ישראל על מימי הים השחור באֵי העליות הראשונות; ביניהם היה גם ההיסטוריון הדגול יוסף קלוזנר, שאני ואחי יוני, זיכרונו לברכה, היינו מבקרים אותו מדי שבת בביתו הסמוך לביתנו בשכונת תלפיות בירושלים.

בנימין נתניהו: אדוני הנשיא, אתה רואה שיוצאי אוקראינה תופסים מקום של כבוד ברשימת הנשיאים – ברשימת האישים וההוגים, אבל גם ברשימת הנשיאים וראשי הממשלה שכיהנו בישראל: יצחק בן-צבי, אפרים קציר, משה שרת, לוי אשכול, גולדה מאיר.

בנימין נתניהו: מלבדם באו לארצנו במשך השנים מאות אלפים נוספים של יהודים שנולדו באוקראינה, והם אזרחים גאים במדינת ישראל וגשר חי בין מדינותינו.

בנימין נתניהו: רובם המכריע הגיע הנה מתוך הזדהות עם נס התקומה של העם היהודי, והשפעתם בולטת בתחומים רבים של חיינו.

בנימין נתניהו: הם חדורי רצון לתרום לחיזוק כוחה של ישראל, ועוצמה זו נחוצה לנו לפני כל דבר אחר כדי להגן על חיינו, על עצם קיומנו.

בנימין נתניהו: מולנו עומדים שנים רבות אויבים מרים.

בנימין נתניהו: הם מסרבים להכיר בקיומה של ישראל; הם מפיצים הסתה שקרית, מבצעים מעשי טרור רצחניים.

בנימין נתניהו: מחוללי הטרור שואבים השראה ישירה מקנאי האסלאם ששוטפים בשנים האחרונות את המזרח התיכון, שוטפים את העולם כולו.

בנימין נתניהו: אותם קנאים רוצים בשלב הראשון להשתלט על אזורנו, אבל בהמשך – על חלקים נוספים מהעולם.

בנימין נתניהו: גם על המדינות השוכנות לחופיו של הים השחור, ולא רק שם.

בנימין נתניהו: יש פה מאבק עולמי מול כוח שרוצה להחזיר את העולם אחורה.

בנימין נתניהו: האנשים הללו שבויים ברעיון, והרעיון שלהם הוא ח'ליפוּת עכשיו.

בנימין נתניהו: הם מוכנים להרוג ולמות למען הרעיון הזה שמקורו במקום אחד, כרגע במפגש בין עיראק – מה שהייתה עיראק – ומה שהייתה סוריה, אבל השלוחות נמצאות בלוב, והשלוחות נמצאות בפריז, והשלוחות נמצאות בתימן.

בנימין נתניהו: זה אותו רעיון – אותו רעיון באמצעים של חיבור טכנולוגי של תקשורת – אבל רעיון איום ונורא, שנוגד את כל הערכים של עמנו ומדינתנו.

בנימין נתניהו: ולכן אנחנו חייבים, מול הברבריות הזאת, שרוצה להחזיר את העולם לימי הביניים, אנחנו כתומכי הקדמה, אוקראינה וישראל, יחד עם המדינות האחרות, אנחנו חייבים להתייצב בחזית אחת.

בנימין נתניהו: האיום הוא על כולנו, והמערכה נגדם חייבת להיות משותפת לכולנו.

בנימין נתניהו: הבחירה היא חדה וברורה: או מרחץ דמים המוני ואיום מוחשי על הציוויליזציה, או ניצחון מוחץ של הכוחות הנאורים והבטחת החיים.

בנימין נתניהו: כעם שמקדש את החיים, אנחנו נלחמים בכל כוחנו במי שרוצים לגדוע חיים; זוהי הדרך היחידה להבטיח את התקווה, ואולי, כך אני מקווה – גם את השלום.

בנימין נתניהו: יש לנו הסכמי שלום, אדוני, עם שתיים משכנותינו – מצרים וירדן, ואנחנו נשמח תמיד להרחיב את המעגל, בייחוד עם שכנינו הפלסטינים.

בנימין נתניהו: אבל טרור ושלום לא הולכים ביחד.

בנימין נתניהו: על ההנהגה הפלסטינית להתחיל לחנך את עמה לשלום, להפסיק לעודד טרור, להפסיק להסית לטרור ולהכיר סוף-סוף בזכות קיומה של מדינת הלאום היהודית, כשם שהם מבקשים מאתנו להכיר בזכות קיומה של מדינת לאום פלסטינית.

בנימין נתניהו: וכמובן, השלום חייב להיות מעוגן בהסדרי ביטחון בשטח, שלום אמיתי ובר-קיימא.

בנימין נתניהו: אדוני הנשיא, אני יודע שאוקראינה מזדהה עם ישראל ועומדת לימינה, ואנחנו מעריכים את זה.

בנימין נתניהו: יש קרבה רבה מאוד בין המדינות שלנו, לא רק במובן הגיאוגרפי – אני מזכיר לכם, למי שלא נסע, למי שלא טס, שאוקראינה נמצאת בסך הכול שלוש שעות טיסה מכאן – אבל אני חושב שגם במובנים רחבים של ראייה משותפת של צורכי ההווה והעתיד.

בנימין נתניהו: אנחנו מברכים על כך.

בנימין נתניהו: אנחנו מודים על תמיכתם בעמדותינו בפורמים בין-לאומיים.

בנימין נתניהו: אני רוצה להביע את תקוותי כאן, אדוני הנשיא, שיימצא פתרון מהיר בדרכי שלום לסכסוך שפוקד את אזורכם.

בנימין נתניהו: אני יודע עד כמה הדבר חשוב לכם, להבטיח עתיד של שלום ושגשוג וביטחון לאוקראינה ולעם האוקראיני.

בנימין נתניהו: אתה יודע, כמובן, אדוני הנשיא, שעשרות-אלפי ישראלים נוסעים מדי שנה לאוקראינה, בין שמדובר על ביקור קרובים, מסעות שורשים או רצון לפקוד את קברו של רבי נחמן באומן ואתרים יהודיים אחרים.

בנימין נתניהו: אוקראינה היא ערש החסידות, וממנה היא התפשטה לכל רחבי מזרח-אירופה.

בנימין נתניהו: ולא פחות מכך, מבקרים מאוקראינה, בעיקר תיירים וצליינים, המגיעים לישראל בכל שנה.

בנימין נתניהו: כאמור, הורדת המגבלות, הוויזות, שממשלתי החליטה עליה יחד עם ממשלת אוקראינה, הביאה לפריחה גדולה, וזה מורגש במיוחד עכשיו, ערב חגיגות השנה הנוצרית החדשה.

בנימין נתניהו: ישראל היא אחד המקומות הבודדים במזרח התיכון – אני חושב שאני צריך לתקן את זה; ישראל היא המדינה היחידה במזרח התיכון שבה מובטח חופש פולחן מלא של מאמינים נוצרים, ללא איום, ללא סייג.

בנימין נתניהו: מכובדי הנשיא, ביקורך מבטיח את השותפות הקרובה שצומחת בינינו.

בנימין נתניהו: רבי נחמן מברסלב נהג לומר: "כל העולם כולו גשר צר מאוד".

בנימין נתניהו: אבל אנחנו בונים בין ישראל לאוקראינה גשרים רבים ורחבים: גשרים של אחווה; גשרים של ידידות; גשרים של תקווה.

בנימין נתניהו: ברוכים תהיו כאן, אתה והמשלחת הנכבדה מאוקראינה שמתלווה אליך.

בנימין נתניהו: תודה לכם מקרב לב בשם כל אזרחי ישראל.

בנימין נתניהו: ברוך בואך לירושלים.

בנימין נתניהו: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: מכובדי נשיא מדינת ישראל מר ראובן רובי ריבלין, מכובדנו; מכובדנו נשיא אוקראינה, הוד מעלתו פטרו פורושנקו; הגברת מריאנה פורושנקו; חברי המשלחת האוקראינית הנכבדה בראשות שר החוץ; יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יואל יולי אדלשטיין וזוגתו גברת אירינה נבזלין; ראש הממשלה מר בנימין נתניהו; שרי הממשלה, חברות וחברי הכנסת בהווה ובעבר, נציגי ארגון יוצאי אוקראינה בישראל, מכובדי כולם, אוקראינה, כה רבים ממך, בנייך ובנותייך.

יצחק הרצוג: בשם חברות וחברי האופוזיציה, יהודים, מוסלמים, נוצרים ודרוזים, אני מבקש לברך אותך, כבוד הנשיא פורושנקו, ועמך את רעייתך ואת המשלחת המרשימה בהגיעכם לירושלים בברכת ברוך הבא.

יצחק הרצוג: מחר יציין העולם הנוצרי הקתולי את חג המולד, ובשבוע הבא תגיע השנה האזרחית החדשה.

יצחק הרצוג: נאחל לך, לבני עמך ולבני העדות הנוצריות בארצנו ובעולם כולו Merry Christmas, וכמובן S novim godom ושנת 2016 מבורכת.

יצחק הרצוג: מכובדי הנשיא, "האדם אינו אלא תבנית נוף מולדתו", כך כתב שאול גוטמנוביץ' טשרניחובסקי, מגדולי המשוררים העבריים, אשר נולד בפלך טאברידה שבאוקראינה ונפטר כאן בירושלים.

יצחק הרצוג: בתארו את ילדותו באוקראינה הוא הוסיף בפואמה הנפלאה את המילים הללו: "באותה פינת-ארץ, אשר בה נולדתי, / יגורו נשרי-השדה, בודדי-הערבה, / ענקים כבדי כנף שחומה, שחומי נוצה, / כגדישי-חיטה, אשר שכחום קוצרים קיץ".

יצחק הרצוג: הטבע והנוף של מדינתך היפה, אדוני הנשיא, שדות החיטה האין-סופיים והרוח השורקת במרחבים, נצרבו עמוק עמוק בלבו של כל ילד בישראל שלמד את שירת טשרניחובסקי, כפי שלמד את שירתו של חיים נחמן ביאליק, גדול משוררינו, אשר כתב על בית-המדרש בכפר ילדותו שבאוקראינה וצרב את התודעה הלאומית שלנו.

יצחק הרצוג: הם ורבים אחרים הותירו לנו אוצר עצום שאוקראינה טבולה בו בכל פינה, במלוא יופייה, עוצמתה וכאביה.

יצחק הרצוג: אוקראינה היא שהשפיעה כל כך על זאב ז'בוטינסקי, יליד אודסה, וכמו שאמר ראש הממשלה – על ראשי הממשלה משה שרת, יליד חרסון, גולדה מאיר, ילידת קייב, ועל נשיאנו, הנשיא השני, יצחק בן-צבי, יליד פולטבה, ונשיאנו הרביעי, המדען אפרים קציר, אף הוא יליד קייב, ועוד רבים אחרים, שכן האדמה שעליה גדלו קלטה את עמנו, העם היהודי, מאות בשנים, ובה בנה קהילות וישיבות, בתי-אולפנה וחצרות חסידים וגימנסיות, ששימרו את גורל עמנו והפיחו באחת את לפיד הציונות בכל עיר ויישוב, וכוננו בהמשך את עצמאות ישראל.

יצחק הרצוג: וזוהי גם אותה אדמה שראתה נהרות של דם, פרעות איומות:

יצחק הרצוג: פרעות הקוזקים הידועות כפרעות ת"ח ות"ט ב-1648–1649 בראשותו של בוגדן חמלניצקי, וכמובן את אסוננו הגדול, את אסון עמנו בשואה, במחנות ההשמדה, באקציות ובגטאות ובטבח הנורא בבאבי-יאר.

יצחק הרצוג: מה טוב ונכון שאתה החלטת לציין בספטמבר הבא מלאות 75 שנים לטבח הנורא שבו מצאו את מותם 70,000 מבני עמנו.

יצחק הרצוג: כאן, בקומת הממשלה בכנסת, תלויה תמונה המתארת ממקור ראשון את הטבח.

יצחק הרצוג: אני לא פעם חולף על פניה, נעצר ולא מסוגל להסיר את עיני.

יצחק הרצוג: אני חושב על האימא המצוירת המובילה את תינוקה לגיא ההרגה, ואומר לעצמי: לו הייתה יודעת שתמונתה תהא תלויה בכנסת ישראל המארחת היום את נשיא אוקראינה – האם זה היה מנחם אותה, או נותן לה איזה שביב של תקווה בתוך חשכת הימים הנוראה ההיא?

יצחק הרצוג: "כל העולם כולו גשר צר מאוד", ציטט ראש הממשלה מרבי נחמן מברסלב, אותו רבי נחמן שקבור באומן, במדינתך, ואת קברו פוקדים עשרות-אלפי יהודים מאמינים מישראל ומן העולם ומבקשים חסד, רחמים וחיזוק.

יצחק הרצוג: אתה ואומתך ניצבים על גשר צר, בעיצומו של סכסוך טריטוריאלי, תוך מאמץ מרשים לשקם את הדמוקרטיה שלכם.

יצחק הרצוג: במנהיגותך אתה מוביל לחיזוק הכלכלה והדמוקרטיה, לחברה יציבה וטובה.

יצחק הרצוג: ובדין נבחרתם לחברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם בשנתיים הבאות.

יצחק הרצוג: אנחנו מאחלים לך ולמדינתך הצלחה במשימה הבין-לאומית החשובה הזו.

יצחק הרצוג: בטוחני שבתפיסת הגשר הצר של רבי נחמן תדעו לאזן בין האיומים, הצרכים והאינטרסים הגלובליים, האזוריים והמקומיים, וכי בסכסוך שבו אתם נמצאים ניתן יהיה לחזור ליישומו של המתווה להסכם מינסק.

יצחק הרצוג: מדינותינו ניצבות מול אתגרים גדולים בתחומים מדיניים, פוליטיים וחברתיים.

יצחק הרצוג: מדינתך עברה מהפך בכל הקשור לתפקודה הדמוקרטי, ואתה מוביל צעדים מרשימים בתחום זה בעקבות שורת מהלכי בחירות חופשיות והוגנות שהתקיימו באוקראינה מאז בחירתך במאי 2014.

יצחק הרצוג: אנחנו מברכים אותך על מאבקך העיקש בגזענות ובאנטישמיות ובשנאת הזרים ועל התמיכה שאתה נותן לקהילות היהודיות בארצך.

יצחק הרצוג: אנו כאן בישראל שומרים על דמוקרטיה תוססת, יציבה ומרשימה, המאוימת לא פעם בדרכים שונות, לרבות בקיומה של מחתרת שמבצעת פעולות אלימות כמו "תג מחיר".

יצחק הרצוג: פרשת הרצח הנורא בכפר הפלסטיני דומא מרחפת מעל סדר-יומנו מזה זמן, וזו הזדמנות לגבות את שירות הביטחון הכללי וגורמי החקירה, האכיפה והשיפוט העוסקים בפרשה החמורה הזו, ולגנות בכל פה את הרצח הנורא ואת מי שינסה לטעון כי לא בטרור מדובר.

יצחק הרצוג: עלינו להעמיד את כל הכלים האפשריים כדי להוקיע את התופעה הזו בקרבנו.

יצחק הרצוג: כל דמוקרטיה צריכה להגן על עצמה, קודם כול מפני אלה שחותרים תחתיה ומנסים לפרקה מבפנים, מן היסודות.

יצחק הרצוג: ההתקפות הללו הן פרי באושים של הסתה פרועה, ועוצמתה וגאוותה של מדינתנו מבפנים ומבחוץ הן ההגנה העיקשת על משמר הדמוקרטיה שלנו.

יצחק הרצוג: מכובדי, כמו אצלנו בישראל, אוקראינה שואבת את עוצמתה מאזרחיה.

יצחק הרצוג: ההצלחה שלנו כחברה דינמית ומדינה חזקה נובעת מרוח היזמות והחזון של אזרחינו.

יצחק הרצוג: רבים רבים מהם עולים מחבר המדינות, מאות אלפים מהם הגיעו אלינו מאוקראינה.

יצחק הרצוג: תרומתם למדינת ישראל היא עצומה.

יצחק הרצוג: כיום זוהי קבוצה מרכזית בחברה שלנו, וחברי ואני מבקשים לדאוג למתבגרים ולמזדקנים שבתוכם, בתקווה שאמנת הביטחון הסוציאלי בין מדינותינו, שהוזכרה קודם לכן, תקודם משמעותית ותגיע לסיומה.

יצחק הרצוג: זכיתי לעסוק בה כשר הרווחה והשירותים החברתיים, ואנו ממתינים לכך שנים רבות.

יצחק הרצוג: כך יתאפשר לעולים שהגיעו אלינו לזכות ברשת ביטחון המגיעה להם לעת זיקנה.

יצחק הרצוג: ולסיום, כבוד הנשיא פורושנקו, מאז ביקורו הממלכתי והמרגש של הנשיא ליאוניד קרבצ'וק, נשיאה הראשון של אוקראינה, בישראל, כאורחו של אבי, הנשיא דאז, מייד עם נפילת "מסך הברזל", ועד לביקורך היום, צעדנו צעדים גדולים ביחד לקידום הפוטנציאל המשותף של עמינו.

יצחק הרצוג: אנו אסירי תודה לך על כך שבכהונותיך הציבוריות השונות פעלת תמיד להידוק וחיזוק היחסים בין מדינותינו.

יצחק הרצוג: זכור, למשל, המיזם המרשים שהקמת עוד כחבר בממשלת אוקראינה, יחד עם שר החוץ שלנו דאז, חבר הכנסת אביגדור ליברמן, המרכז לאבחון לילדים בעיר ויניצה – פרויקט שקנה לו שם בכל רחבי מדינתך.

יצחק הרצוג: גם בשל כך משוכנע אני כי ביקורך יביא בשורה גדולה לחיזוק היחסים, לא רק בדרג הממלכתי הבכיר אלא במיוחד בין העמים שלנו, ששואפים לעתיד טוב יותר, לעתיד של ביטחון ושלום.

יצחק הרצוג: תודה רבה וברוך הבא.

יצחק הרצוג: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג על דבריו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את אורחנו, הוד מעלתו נשיא אוקראינה, לשאת דברים בפני מליאת הכנסת.

אולכסיוביץ' פורושנקו: (נושא דברים בשפה האוקראינית, להלן תרגומם הרשמי לעברית)     כבוד היושב-ראש, חברי כנסת מכובדים, גבירותי ורבותי, שלום.

אולכסיוביץ' פורושנקו: כבוד גדול הוא לי לנאום בכנסת, לב המרכז המחשבתי של הדמוקרטיה הישראלית.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אני מודה מקרב לב לצד הישראלי, ובמיוחד ליושב-ראש הכנסת מר יולי אדלשטיין, על כך שנפלה בחלקי הזדמנות נדירה ביותר זו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בין כותלי הכנסת, שבה מחליטים החלטות גורליות למען מדינתכם, אני חש התרגשות מיוחדת.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אומנם לא פעם אחת ביקרתי במדינתכם הנפלאה, אבל כנשיא אוקראינה זהו ביקורי הממלכתי הראשון.

אולכסיוביץ' פורושנקו: גבירותי ורבותי הנכבדים, גם לאוקראינה וגם לישראל שורשים היסטוריים עמוקים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: ישראל היא אחת מהציוויליזציות העתיקות ביותר, וגם לאוקראינה היסטוריה של יותר מ-1,000 שנה, אבל על המפה הפוליטית הן מדינות צעירות יחסית.

אולכסיוביץ' פורושנקו: ליחסים בין העם האוקראיני לעם היהודי יש היסטוריה ארוכה ביותר, ובהחלט מאוד מיוחדת.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אלפי שנים ומאות חוטים קשרו ועודם מקשרים בין עמנו לעמכם – עמים קשי עורף.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אוקראינה היא אחת המדינות שבהן העם היהודי שמר על צביונו וחי מאות רבות של שנים ללא מדינה משלו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: זו לא רק מליצה – אביא כמה עובדות: בשנים 1918–1921 עשה העם האוקראיני ניסיון נואש, הראשון ב-200 השנה הקודמות, לחדש את עצמאותו והכריז על הקמת הרפובליקה העממית האוקראינית.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אם תסתכלו על שטרות הכסף של הרפובליקה, תיווכחו לדעת שהכתוביות שם הן בארבע השפות הנפוצות ביותר באוקראינה, ובהן יידיש.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אלה היו אולי שטרות הכסף הראשונים זה אלפי שנים עם אותיות עבריות.

אולכסיוביץ' פורושנקו: מעשית זה אומר ששפת היהודים הייתה אחת מהשפות הרשמיות במדינה האוקראינית הצעירה, והיהודים, כעם וכאומה, היו שותפים פעילים בהקמתה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: יתרה מזאת, בממשלת הרפובליקה העממית האוקראינית הוקם מיניסטריון לעניינים יהודיים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בדרך זו המדינה הצעירה ניסתה להבטיח לכל העמים שחיים בתוכה את האפשרות לשמור ולפתח את המסורת התרבותית והדתית שלהם.

אולכסיוביץ' פורושנקו: ואכן, חיי הדת של הקהילה היהודית באוקראינה היו פוריים, גם החסידות נולדה שם.

אולכסיוביץ' פורושנקו: ההיסטוריה לא מקבלת את השאלה "מה היה אילו?"

אולכסיוביץ' פורושנקו: , אבל אני משוכנע שבשנים 1910–1920 היה גם לאוקראינה, גם לאירופה וגם לעולם כולו סיכוי ללכת בדרך אחרת ולהימנע מהטרגדיות הגדולות, כמו השואה והגולודומור – הרעב הגדול.

אולכסיוביץ' פורושנקו: הרפובליקה העממית האוקראינית נפלה אז עקב פלישת הבולשביקים, אבל אפילו אוקראינה הסובייטית זכתה לשחק תפקיד חשוב בתהליך ההתחדשות של המדינה היהודית.

אולכסיוביץ' פורושנקו: כאחת המדינות המייסדות של האו"ם, אוקראינה הייתה בין הראשונות אשר תמכו בהקמתה של מדינת ישראל ב-1948.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אי-אפשר שלא להזכיר את האישים הבולטים בתחומי המדינאות, התרבות והדת אשר הבטיחו את תחייתה של מדינת ישראל ונולדו וחיו דווקא באוקראינה: זאב ז'בוטינסקי – מנהיג התנועה היהודית, משורר וחייל; משה שרת – שר החוץ של מדינת ישראל; יצחק בן-צבי – נשיא המדינה השני; לוי אשכול – ראש הממשלה השלישי; גולדה מאיר – ראש הממשלה החמישי – האישה הדגולה הזאת נולדה כמה מאות מטרים מהמקום שבו נמצא עכשיו משרדו של נשיא אוקראינה; ליאון פינסקר, שלום עליכם, חיים נחמן ביאליק, שמואל יוסף עגנון ועוד רבים וטובים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: האנשים הללו הם גאוות ישראל וכל העם היהודי, אבל הם גם גאוותה של אוקראינה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: יהודים רבים שנולדו באוקראינה מחזיקים היום בתפקידים מובילים במדינת ישראל.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אני רוצה לציין באופן מיוחד את אחד האנשים הבולטים בפוליטיקה הישראלית אשר נוכח כאן – יושב-ראש הכנסת, הוד רוממותו יולי אדלשטיין.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אתה, אדוני היושב-ראש, נולדת בצ'רנוביץ, העיר האוקראינית הנפלאה אשר הייתה, הווה ותהיה – אני מבטיח לך, תמיד תהיה – סמל יוצא דופן של החיים המשותפים של האוקראינים והיהודים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אוקראינה גאה בנציגי העם היהודי אשר נולדו בארצי, ומודה לכולם על תמיכתם התמידית במדינתנו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אפשר לדבר עד בלי די על תרומתם של היהודים לפיתוח התרבות, המדע, הכלכלה והפוליטיקה של אוקראינה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: מדובר במאות אנשים דגולים אשר שמותיהם כתובים לנצח בדפי ההיסטוריה האוקראינית: מדענים וסופרים, מלחינים וממציאים, אמנים נפלאים ואנשי טכנולוגיה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: פעם שמעתי בשדה התעופה של בוריספול הלצה מפי איש שעמד לעלות למטוס: "קייב–תל-אביב זו טיסה בין-לאומית או מקומית?"

אולכסיוביץ' פורושנקו: אומרים שבכל הלצה רק חלק קטן הוא ההלצה עצמה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: כל כך הרבה מקשר בין העמים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: ידידים יקרים, אנו, האוקראינים והיהודים, קרובים אלה לאלה בטרגדיות הלא-ייאמנו שעברו עלינו; השואה, הגולודומור – הרעב הגדול, הרדיפות של סטלין, מלחמת העולם השנייה, גזירות על החיים הלאומיים ועל השפה הלאומית בברית-המועצות.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אחד הפצעים המשותפים אשר לעולם לא יגלידו הוא באבי-יאר שבקייב, שם השמידו הנאצים יותר מ-100,000 אנשים חפים מפשע, שאשמת רובם הייתה אך ורק היותם יהודים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בשנה הבאה ימלאו 75 שנים לטרגדיה הנוראה הזאת.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בצו נשיאותי הוריתי להתכונן לקראת היום הזה ברמה ממלכתית; אנחנו מזמינים את מנהיגי העולם ואת נציגי העם היהודי להשתתף בציון אירוע זה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אשמח לראות גם את המנהיגות הישראלית.

אולכסיוביץ' פורושנקו: לפני 75 שנים מצאו את מותם הטראגי עשרות-אלפי יהודים בני ארצנו באותו גיא הריגה בפרבר של קייב.

אולכסיוביץ' פורושנקו: יותר ממיליון וחצי מיהודי אוקראינה הושמדו בידי הנאצים בשנות השואה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אנחנו תמיד זוכרים את המקרים הרבים של הזדהות אוקראינים עם שכניהם היהודים; יותר מ-2,500 אוקראינים זכו לתואר המיוחד "חסידי אומות העולם", והם דוגמה אמיתית להקרבה עצמית, אנושיות וגבורה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: הם הצילו יהודים – הם לא היו יכולים לעשות אחרת – אף שהיו מודעים לסכנה לחיי עצמם ולחיי קרוביהם.

אולכסיוביץ' פורושנקו: כתוב בתלמוד: כל המציל נפש אחת מישראל, כאילו הציל עולם מלא.

אולכסיוביץ' פורושנקו: עם זאת, אנחנו חייבים לזכור את האפיזודות השליליות בהיסטוריה שלנו, שבהן משתפי פעולה עם הנאצים בכל מדינות אירופה הכבושה עזרו לחיות הטרף, הנאצים, להשיג את "הפתרון הסופי" לבעיה היהודית.

אולכסיוביץ' פורושנקו: עם הקמת מדינת אוקראינה העצמאית, בשנת 1991, ביקשה הנהגת המדינה סליחה על הפשעים שעשו אוקראינים בתקופת השואה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אני כמובן מזדהה עם הצעד שנקט ליאוניד קרבצ'וק, הנשיא הראשון של אוקראינה, ואני עושה זאת בכנסת של מדינת ישראל, לפני הילדים והנכדים של קורבנות השואה אשר חוו על בשרם את הזוועה הנוראה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אני עושה זאת לפני כל אזרחי מדינת ישראל.

אולכסיוביץ' פורושנקו: פשעי משתפי הפעולה עם הנאצים פועמים לא רק בלבבותיכם, הם הומים גם בלבבותינו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: איננו יכולים להרשות שהפשעים האלה יישכחו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: ההבנה ההדדית בין עמינו לא הייתה כלולה בתוכניתו של הקרמלין, אבל בשאול של הגולאג לחמו מתנגדי המשטר האוקראינים והיהודים יחד למען החופש ונגד הרדיפה הסובייטית.

אולכסיוביץ' פורושנקו: לא בכדי האשימה התעמולה הסובייטית את הציונים ואת "הלאומנים הבורגנים האוקראינים" שיחד, כביכול, זממו להרוס את ברית-המועצות עד ליסוד.

אולכסיוביץ' פורושנקו: לעולם לא אשכח את השורות בספרו של נתן שרנסקי, שסיפר ש"לאומן אוקראיני" שישב אתו באותו תא סרג לו כיפה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: האירועים הטרגיים של העבר דורשים מאתנו לחנך את הדורות הבאים על עקרונות של כבוד האדם.

אולכסיוביץ' פורושנקו: היום אנחנו מסוגלים יותר ויותר להבין את מכאוביהם של אנשים, להרגיש הזדהות ולהושיט יד.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בשנת 2014, בזמנים קשים למדינתי, השתתפה הקהילה היהודית האוקראינית כולה, כתף אל כתף עם כלל האזרחים האוקראינים ועם בני כל הלאומים האחרים, בהגנה על המולדת המשותפת שלנו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אנחנו, בני הלאום האוקראיני, מעריכים את זה מאוד.

אולכסיוביץ' פורושנקו: לא נשכח זאת לעולם.

אולכסיוביץ' פורושנקו: היום ברור לכול שבאוקראינה התגבשה אומה פוליטית אשר על בסיס הלאום, העבר וההווה המשותפים והאמונה בעתיד האירופי המשותף, גיבשה אנשים מלאומים ולשונות שונים סביב הערכים הבסיסיים של חופש, עצמאות, דמוקרטיה וזכויות אדם.

אולכסיוביץ' פורושנקו: חברי הכנסת רמי המעלה, גבירותי ורבותי, היחסים בין מדינותינו מתפתחים באופן דינמי, הן היחסים המדיניים והן היחסים הרוחניים, התרבותיים והאנושיים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: באוקראינה צמחו והתפתחו קהילות דתיות, בתי-כנסת ובתי-ספר יהודיים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בקייב נוסד מרכז לחקר תולדות יהדות מזרח-אירופה ותרבותה, וגם בלבוב, בחרקוב, בדנייפרופטרובסק, בצ'רנוביץ ובאוסטרוג יש מוסדות דומים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אנו יכולים להביט אל העתיד בביטחון.

אולכסיוביץ' פורושנקו: המטרה העיקרית של ביקורי בישראל היא לקדם ביתר שאת את הדו-שיח המדיני ואת שיתוף הפעולה בתחומי הכלכלה, המסחר וההשקעות ולהגדיר את הדרכים להרחבת שיתוף הפעולה בתחומים נוספים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: יש לו גם עוד סיבה טובה: ב-26 בדצמבר ימלאו 26 שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים בין מדינותינו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: גורם חשוב להעמקת היחסים הבילטרליים בין אוקראינה לישראל הוא העובדה שאוקראינה עומדת להיבחר למועצת הביטחון של האו"ם לשנים 2016–2017.

אולכסיוביץ' פורושנקו: הריני מבטיח כאן שאוקראינה, בתפקיד רם זה, תהיה שוחרת צדק ומליצת יושר נמרצת של השלום והצדק בכל העולם, כולל המזרח התיכון.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אנו נמלא את התפקיד מתוך הבנה עמוקה של משימתנו, משום שאנו יודעים היטב את משמעותם האמיתית של הערכים האלה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אנחנו מוכנים לשיתוף פעולה מוגבר עם הצד הישראלי גם בתחום המסחר; בשנים האחרונות הצלחנו להגיע למיליארד דולר.

אולכסיוביץ' פורושנקו: זה לא מספיק, צריך יותר.

אולכסיוביץ' פורושנקו: לכן תהיה משמעות מיוחדת להסכמה על הקמת אזור סחר חופשי בין אוקראינה לישראל.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אציין שעכשיו מתקיים בקייב סיבוב נוסף של המשא-ומתן בנושא זה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אני משוכנע ששיתוף הפעולה בינינו יעמיק כשנגיע להסכמה על כינון אזור סחר חופשי.

אולכסיוביץ' פורושנקו: יש לנו פוטנציאל הדדי חזק לפתח בעתיד את שיתוף הפעולה גם בתחומי התעשייה, החקלאות, ההשקעות והמדע.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אנחנו מלאים התפעלות מהישגי המדענים, המהנדסים, הרופאים והמומחים בתחום התעשייה הצבאית שלכם, ומהחריצות של העם היהודי, אשר בנה בתוך זמן קצר ביותר כלכלה מודרנית ומדינה משגשגת, על אף המשאבים הדלים שעמדו לרשותו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: עמכם החיה את לשונו העתיקה והבטיח שימוש מלא בלשון זו בכל תחומי החיים, ולמד לחיות נתון לאיום צבאי מתמיד, להגן על המדינה ביעילות ולשמור בתנאים הללו על הדמוקרטיה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: ישראל מוזכרת רבות באמצעי התקשורת האוקראיניים בתחומי הכלכלה, הביטחון, הרפואה והמדע.

אולכסיוביץ' פורושנקו: יש התעניינות רבה מאוד בצה"ל; אוקראינה נאלצת כיום להתמודד עם בעיות דומות לאלו שעמדו בפניכם לפני עשרות שנים, והניסיון שלכם מאוד חשוב ומועיל לנו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בתנאים של איום על הריבונות ושלמות מדינתי אנחנו מיישמים תוכנית רחבת היקף של רפורמות; אין מדובר בשיפוצים קוסמטיים, אלא בבנייה מחדש של כל המערכת; מלחמה בשחיתות, מאבק בריכוזיות, רפורמות בתחומי המשפט והצבא, השבחת התנאים העסקיים – כל אלה הם רק חלק מהסוגיות שעל סדר-יומה של ממשלתנו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: הישרדותנו תלויה בהחלטיות ובנחישות שלנו ללכת בדרך זו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אוקראינה, כמו ישראל, תחזיק מעמד, לא תישבר, ותהיה חזקה יותר.

אולכסיוביץ' פורושנקו: חברי כנסת נכבדים, סיפור מצדה הוא בשבילי דוגמה ממשית לרוח שאי-אפשר לנצח ולכוח שלא ייאמן, כוח רצונו של האדם להיות חופשי ולהגשים מה שבמבט ראשון נראה בלתי אפשרי.

אולכסיוביץ' פורושנקו: לפני שנתיים הראו האוקראינים לכל העולם כיצד רק בכוח הרוח והאחדות של האנשים הפשוטים אפשר לנצח מכונה שלטונית אדירה ורודנית.

אולכסיוביץ' פורושנקו: כל הכבוד ותודה רבה למוסדות היהודיים באוקראינה, אשר עמדו ותמכו ב"מהפכת הכבוד".

אולכסיוביץ' פורושנקו: אנחנו מעריכים גם את עמדתם של רוב העולים מאוקראינה ושל הציבורית הישראלית, אשר יצאו נגד המדיניות התוקפנית של הקרמלין כלפי אוקראינה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: כבר 21 חודשים אנו נלחמים נגד התוקפנות הרוסית.

אולכסיוביץ' פורושנקו: מיליוני אוקראינים נתונים תחת כיבוש.

אולכסיוביץ' פורושנקו: מיליון ו-400,000 איש הפכו על כורחם לעקורים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: מספר האוקראינים קורבנות הטרור הממומן והנתמך על-ידי רוסיה הגיע ל-9,000, ו-6,000 מהם אזרחים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בשטחים הכבושים שולטים הפקרות, חוסר סובלנות, גזל וחמס.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בקרים יש הפרות המוניות של זכויות האדם, שפעמוני האזעקה של ארגונים בין-לאומיים לזכויות אדם מתריעים עליהן.

אולכסיוביץ' פורושנקו: מכונת הדיכוי של הקרמלין סוגרת חשבון עם כל מי שלא מסכים עם המדיניות של שלטון הכיבוש.

אולכסיוביץ' פורושנקו: הקהילה היהודית בקרים, המונה קרוב ל-17,000 נפש, עלולה גם היא למצוא את עצמה במצב קשה, שהרי הכובשים, יודעי העניין, החלו לטפח גם אנטישמיות – הם אפילו העמידו את האנדרטה של סטלין.

אולכסיוביץ' פורושנקו: הרוסים מחרחרי המלחמה בדונבאס שולחים לשם כוחות צבא סדירים ושכירי חרב.

אולכסיוביץ' פורושנקו: רוסיה מספקת להם נשק מודרני ביותר שפותח, יוצר ומשמש אך ורק בידי הצבא הרוסי.

אולכסיוביץ' פורושנקו: לפני זמן קצר הודיע מנהיג הקרמלין בפומבי שיש נוכחות צבאית רוסית בדונבאס.

אולכסיוביץ' פורושנקו: משטר הקרמלין תומך בפעילות הטרוריסטית ומממן אותה, גם באזור הסכסוך וגם בשאר אזורי אוקראינה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: רוסיה פועלת בשיטות האלה לא רק באוקראינה, אלא גם באזורים אחרים של העולם, בפרט במזרח התיכון; בתירוץ של מלחמה ב"דאעש" מטוסים רוסיים מפציצים את כוחות האופוזיציה המתונה בסוריה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: קורבנות ההפצצות הם אזרחים חפים מפשע, שכבר ארבע שנים חיים בסבל נורא.

אולכסיוביץ' פורושנקו: לשטחי סוריה מוזרם נשק קטלני חדיש ביותר – נגד מי הוא עלול להיות מופעל ולאילו ידיים הוא עלול ליפול מחר?

אולכסיוביץ' פורושנקו: לא מזמן סיפקה רוסיה לסוריה מערכותC-400 , שבכוחן להשפיע על מאזן הכוחות באזור.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בהתנגדותה לתוקפנות מבחוץ חידשה אוקראינה את צבאה, ובתוך חודשים אחדים הוא הפך לכוח בעל הכושר הקרבי הטוב ביותר ביבשת.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בצבא זה, שבו לוחמים אזרחי אוקראינה, משרתים בני לאומים שונים, ובהם גם יהודים.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אני חייב להזכיר היום חייל אמיץ שלנו אשר נפל בינואר השנה בשדה התעופה דונצק.

אולכסיוביץ' פורושנקו: הוא יהודי, שמו יבגן בן ויקטור יאצינה, וכינויו בני.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אנחנו גאים באומץ לבו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: לאחר מותו הוענק לו עיטור אות הגבורה הממלכתי.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אוקראינים נהרגים בקרב למען החופש והדמוקרטיה, נאבקים על זכותם לקבוע את עתידם באופן עצמאי.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אוקראינה עשתה את הבחירה האירופית שלה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: מהבחירה הזאת אין חזרה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בעוד ימים ספורים, ב-1 בינואר 2016, אנו עוברים למימוש הסכם ההתאחדות בין אוקראינה לקהילה האירופית, הכולל כינון אזור סחר חופשי רחב ומקיף.

אולכסיוביץ' פורושנקו: ליברליזציה של משטר ויזות בין אוקראינה ובין הקהילה האירופית תהיה עוד סימן לאיחוד שלנו עם משפחת עמי אירופה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אנחנו מעריכים מאוד את ביטול משטר הוויזות בין אוקראינה לישראל.

אולכסיוביץ' פורושנקו: העם האוקראיני רוצה לראות את מדינתו בין מדינות אירופה הדמוקרטיות, החופשיות מבחינה פוליטית, המפותחות מבחינה כלכלית והמצליחות מבחינה חברתית.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אנחנו לא שוכחים ולו לרגע שהתרבות האירופית, שהיא גם תרבות התנ"ך, חבה חוב אדיר גם לשורשיה העמוקים הנטועים במזרח התיכון.

אולכסיוביץ' פורושנקו: כיום אוקראינה היא מאחז של דמוקרטיה במזרח אירופה, כשם שישראל היא מאחז במזרח התיכון.

אולכסיוביץ' פורושנקו: בדומה לישראל, גם לאוקראינה יש שכן שפוסל את זכות הקיום שלנו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: כמוכם, אנו כמהים לשלום.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אני מאמין בשלום.

אולכסיוביץ' פורושנקו: מייסד הציונות, בנימין זאב הרצל, אמר פעם שתנאי לבניית אומה גדולה הוא יריב גדול.

אולכסיוביץ' פורושנקו: מישהו בקרמלין החליט להיות יריב כזה נגד אוקראינה, אולם אוקראינה אינה מעוניינת באיבה בין מדינות.

אולכסיוביץ' פורושנקו: היא חפצה בשלום.

אולכסיוביץ' פורושנקו: גבירותי ורבותי הנכבדים, האירועים האחרונים בעולם מעידים שכוחות הרשע קשורים זה לזה בצורה כזאת או אחרת.

אולכסיוביץ' פורושנקו: ניצחון הרשע במקום אחד מדרבן לנקמה במקום אחר.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אני משוכנע שהתשובה לאתגר הזה היא הזדהות ואיחוד כוחות של המדינות הדמוקרטיות והתרבותיות של העולם כולו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אני מאמין שהמדינאים הישראלים ינסחו ביתר בהירות את עמדתם לגבי האירועים המתרחשים באוקראינה, ויתחשבו גם בשינויים הדינמיים של הזמן האחרון במזרח התיכון.

אולכסיוביץ' פורושנקו: אני רוצה לסיים את נאומי בנימה אופטימית: לא מזמן חגגתם את חנוכה, ואצלנו מתקרבת השנה החדשה, לכן הרשו לי לאחל אושר ועושר וחיים טובים לכולנו, לכל משפחה, גם אוקראינית וגם יהודית.

אולכסיוביץ' פורושנקו: הבה נאמין באלוהים, בעצמנו, בקרובינו ובידידינו.

אולכסיוביץ' פורושנקו: הנביא ירמיהו אמר: "כה אמר ה' עמדו על דרכים וראו ושאלו לנתבות עולם אי זה דרך הטוב, ולכו בה ומצאו מרגוע לנפשכם".

אולכסיוביץ' פורושנקו: הבה לא נרפה ידיים לעולם בחיפוש דרכים לעתיד טוב יותר, עתיד שבו לא יהיה עוד מקום לאלימות ולטרור, שישלטו בו שלום, סובלנות ושגשוג.

אולכסיוביץ' פורושנקו: תודה רבה.

אולכסיוביץ' פורושנקו: שלום!

אולכסיוביץ' פורושנקו: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לנשיא אוקראינה הוד מעלתו פטרו פורושנקו על דבריו החמים.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת והקהל הנכבד לכבד בקימה את יציאת הנשיאים וכבוד יושב-ראש הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד נשיא אוקראינה! כבוד נשיא מדינת ישראל! כבוד יושב-ראש הכנסת! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה, נשיא אוקראינה ויושב-ראש הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ) (תרועת חצוצרות)

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה מתחדשת מייד.

יולי יואל אדלשטיין: סגן היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ממשיכים בסדר-היום – בשאילתה מס' 114 של חברת הכנסת זהבה גלאון לשר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט.

בצלאל סמוטריץ': השר יעלה, בבקשה, בחזרה לדוכן, ואנחנו עם שאלת ההמשך של חברת הכנסת גלאון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נמתין.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נמתין רגע שהאולם יתפנה.

בצלאל סמוטריץ': שר החינוך, השר בנט, אנחנו ממשיכים בשאילתה.

נפתלי בנט: סיימתי.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, אבל יש שאלות המשך.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, שאלת המשך.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נתחיל.

בצלאל סמוטריץ': שאלה נוספת.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – אני לא שומעת את עצמי, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, יש מיקרופון ושומעים.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, שאלתי את שר החינוך מכוחה של איזה תקנה – סליחה, חברי.

זהבה גלאון: עליזה – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לפיד, חברת הכנסת עליזה לביא, אתם מפריעים לחברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: תודה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, שאלתי את שר החינוך מתוקף מה הוא החליט להורות על איסור כניסת "שוברים שתיקה" לבתי-הספר – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מבקשים קצת שקט ביציעים, בבקשה, תוך כדי היציאה.

זהבה גלאון: – – ואז עלה שר החינוך על הדוכן וניצל את השאלה ששאלתי למסע של השתלחות ב"שוברים שתיקה", השתלחות פרועה, מסיתה, מתלהמת.

זהבה גלאון: להגיד עליהם – אני מצטטת – שהם חבורה שעושה פשעים?

זהבה גלאון: החברים שלך הם שעושים פשעים.

בצלאל סמוטריץ': אה – – –

זהבה גלאון: אתה מעז לומר עליהם שהם עושים פשעים, ואתה יודע שחוזר מנכ"ל משרד החינוך – ואני שואלת, אדוני, ואני מבקשת לאפשר לי לשאול – –

בצלאל סמוטריץ': נא להגיע לשאלה, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני, אז אנא אפשר לי לשאול.

בצלאל סמוטריץ': זו שאלת המשך.

בצלאל סמוטריץ': אני אאפשר.

זהבה גלאון: – – כי השר לא ענה על השאלה.

בצלאל סמוטריץ': אז תשאלי, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: השר ניצל את הבמה למסע השתלחות, ותרשה לי.

בצלאל סמוטריץ': אני מרשה לך.

זהבה גלאון: אדוני, לשר החינוך – אני רוצה להבהיר את זה ולומר בצורה ברורה, ואם הוא לא יודע אז אני מבהירה לו: לשר החינוך אין סמכות לאסור את כניסת "שוברים שתיקה" לבתי-הספר.

זהבה גלאון: ההחלטה מוסדרת בחוק ובנהלים של משרד החינוך.

זהבה גלאון: מנהלים יכולים להחליט על זה, ועדות מיוחדות, לא שר החינוך.

זהבה גלאון: השר עשה הצגה לתקשורת, אדוני.

זהבה גלאון: השר יכול להורות לשנות את חוזר מנכ"ל בנושא השיח החינוכי בנושאים שנויים במחלוקת, אבל החוזר עצמו, חוזר מנכ"ל, לא עוסק בכניסה של גורמים חיצוניים.

זהבה גלאון: חוזר מנכ"ל עוסק בגבולות השיח.

זהבה גלאון: ומה שאומר השר על "שוברים שתיקה", מסית מולם – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, זאת שאלת המשך – –

זהבה גלאון: אדוני.

בצלאל סמוטריץ': – – זה לא נאום.

זהבה גלאון: זאת שאלת המשך.

בצלאל סמוטריץ': אז בבקשה לשאול את השאלה.

זהבה גלאון: אדוני, אני שואלת את השאלה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, בבקשה לשאול את השאלה.

בצלאל סמוטריץ': הדקה עברה מזמן.

זהבה גלאון: מכיוון שהשר עשה מעשה שלא ייעשה כשהוא הסית – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

זהבה גלאון: רגע, אני שואלת.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': זאת לא שאלה.

בצלאל סמוטריץ': את שואלת כבר שלוש דקות, ויש לך דקה לשאלת המשך.

זהבה גלאון: אדוני, לא ראיתי שעצרת את השר שניצל את הבמה – –

בצלאל סמוטריץ': אני לא עוצר שרים.

זהבה גלאון: – – כדי להשתלח ולהסית נגד "שוברים שתיקה" ולא ענה על השאלה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, אני לא מנהל אתך משא-ומתן.

בצלאל סמוטריץ': לא עוצרים – – –

זהבה גלאון: 12 דקות הוא דיבר במסע הסתה משתלח.

בצלאל סמוטריץ': לא עוצרים שרים על הדוכן.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת – – –

זהבה גלאון: ולכן, אני שואלת – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – –

זהבה גלאון: ולכן אני שואלת, אדוני – – –

בצלאל סמוטריץ': – – יש לך שאלת המשך.

בצלאל סמוטריץ': אתה מוזמן, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני, ולכן אני שואלת – –

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון.

זהבה גלאון: – – האם השר לא פוגע בסמכות וביוקרה של המנהלים באופן שהוא מרשה לעצמו להחליט החלטות שלא עולות בקנה אחד עם הסמכות של השר?

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': שאלת המשך לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – שאלת המשך לחבר הכנסת נחמן שי.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הניסיון להשתיק את "שוברים שתיקה" מעורר ויכוח לא שקט.

ג'מאל זחאלקה: ברצוני לשאול: האם סבור השר שאין בהחלטה שלו פגיעה בחופש הביטוי?

ג'מאל זחאלקה: 2.

ג'מאל זחאלקה: האם אין השר חושב שזו דוגמה רעה לתלמידים, שהשר עצמו פוגע בזכות לחופש ביטוי?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.

יפעת שאשא ביטון: השר מגן עליהם.

ג'מאל זחאלקה: 3.

ג'מאל זחאלקה: מה ייעשה למנהל שכן יחליט להתיר ל"שוברים שתיקה" להיכנס לבית-הספר?

ג'מאל זחאלקה: כיצד ינקום בו השר? 4.

ג'מאל זחאלקה: האם שר החינוך מוכן לאפשר דיון בהחלטתו בבתי-הספר, שבו ישתתפו – דיון על חופש הביטוי הפעם – שבו ישתתפו ארגוני זכויות אדם ומרצים מהאקדמיה?

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי, שאלת המשך.

בצלאל סמוטריץ': אחר כך השר, אם הוא רוצה; השר לא חייב.

בצלאל סמוטריץ': אם השר בוחר, השר יכול להשיב.

נחמן שי: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הגישה שלי לסוגיה הזאת שונה משל חברי וחברתי שדיברו קודם לכן.

נחמן שי: אני שואל אותך: האם אינך סבור שהדמוקרטיה הישראלית, שאתה, בין היתר, כשר החינוך, מחזק אותה ומחזק את המודעות אליה ומחזק את הערכים שלה בקרב תלמידי ישראל, כולל תלמידי התיכון, האם היא איננה מספיק חזקה ועמידה בפני "שוברים שתיקה", או שחקנים אחרים פה?

נחמן שי: האם בסופו של דבר האנשים הצעירים האלה, גברים ונשים שבעוד שנה או בעוד שנתיים ייכנסו לשירות ואחר כך לאזרחות מלאה, האם הם לא מספיק חסינים בפני כך?

נחמן שי: האם הם לא יכולים לעמוד בפני זה?

נחמן שי: והאם לא חשוב בעצם – ואני לא מגן כאן על "שוברים שתיקה"; יש לי דעה מגוונת עליה, לא אחלוק אותה עכשיו.

נחמן שי: האם הם לא יכולים לעמוד בכך?

נחמן שי: למה צריך לאסור את כניסתו של הארגון?

נחמן שי: מה זה יעשה בסופו של דבר?

נחמן שי: זו דעתי, אדוני השר: אפשר להתמודד עם האיום הזה ואפשר להתגבר עליו.

נחמן שי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא איום.

יפעת שאשא ביטון: זו הסתה.

יפעת שאשא ביטון: דברי הבל ושקר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר מוזמן להשיב.

יפעת שאשא ביטון: – – –

נפתלי בנט: לגבי השאלה של חברת הכנסת גלאון – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שאשא ביטון, בואו ניתן לשר להשיב.

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: – – מה שאנחנו עושים זה מטפלים בחוזר המנכ"ל, וחוזר המנכ"ל בעניין חופש הדיבור ישונה.

זהבה גלאון: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

נפתלי בנט: אם את לא מקבלת את זה, כל הערוצים עומדים לרשותך.

נפתלי בנט: לגבי השאלה של חופש הביטוי, בוודאי יש חופש ביטוי, ואין לנו שום בעיה לשמוע כל דבר.

נפתלי בנט: אני לא חושב שיש במה – שלא נשמע.

נפתלי בנט: משרד החינוך מחנך.

נפתלי בנט: האנשים האלה הם אנטי-חינוך במהותם.

נפתלי בנט: כשאתה מסתובב בעולם ומכפיש את חיילי צה"ל, זה דבר אנטי-חינוכי ואנטי-ישראלי.

אילן גילאון: – – –

נפתלי בנט: אין לי בעיה.

אילן גילאון: ואתה כן.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת.

נפתלי בנט: וגם הצעקות שלכם לא חינוכיות במיוחד.

זהבה גלאון: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

נפתלי בנט: לגבי שאלתו של נחמן שי: אין שום בעיה להתמודד.

אילן גילאון: – – –

נפתלי בנט: אני מאוד גאה בצבא ההגנה לישראל.

נפתלי בנט: כמו שאמרתי קודם, כשהייתי מפקד פלוגה כל חייל בפלוגתי ידע שלא יעז ליטול ולו כפית סוכר מבית של פלסטיני, כי איזה עונש הוא יחטוף.

זהבה גלאון: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

נפתלי בנט: אבל כמובן שלא בזה מדובר, ולא במפתיע אותם מ"פים שהיו אצלי בלשכה, אחד מהם היה מצביע מרצ.

נפתלי בנט: ומה שזהבה גלאון עושה, ובסדר – זו הסיבה שלעולם לא תמשלו במדינת ישראל – –

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: – – –

נפתלי בנט: – – וזו הסיבה שעם ישראל לא רוצה להצביע לכם, ומשנה לשנה עובר – כי אתם עושים שגיאה.

זהבה גלאון: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

נפתלי בנט: אין לי ספק, זהבה, שכוונותייך רצויות.

זהבה גלאון: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

נפתלי בנט: אין לי ספק.

נפתלי בנט: אין לאף אחד פה מונופול.

נפתלי בנט: את חושבת לשיטתך שאת עושה טוב למדינת ישראל, ואני חושב לשיטתי שאני עושה טוב למדינת ישראל.

נפתלי בנט: זה בסדר.

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: אין לי בעיה שיהיה דיון נוקב בין, למשל, "שלום עכשיו" לבין מועצת יש"ע.

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: מי שיוצא מגבולות הארץ, ובעצם מביא את אויבי ישראל עלינו, הוא לא מכוחותינו.

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: זה כבר לא בתוך האוהל; זה מחוץ לאוהל, ולכן הם לא ייכנסו.

נפתלי בנט: ואם יש לך בעיה, את יכולה לפנות בכל הערוצים.

נפתלי בנט: אני נחוש בעמדה, אני לא אשנה את ההחלטה, וזה קורה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

זהבה גלאון: – – –

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, מה עם – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – לא יכול לעשות את זה – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו סיימנו – – –

ג'מאל זחאלקה: הוא לא יכול לא לענות לי.

ג'מאל זחאלקה: מה זה פה?

זהבה גלאון: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני שאלתי – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: הוא לא ענה על השאילתה שלי – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, הצעקות האלה לא מוסיפות כבוד לאדוני.

ג'מאל זחאלקה: – – – זה לא חוקי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ישב, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אתה צריך להעמיד אותו במקומו.

בצלאל סמוטריץ': אני לא – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – התפקיד שלך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

ג'מאל זחאלקה: אתה מועל בתפקיד שלך.

ג'מאל זחאלקה: – – –

בצלאל סמוטריץ': נעבור לנושא הבא בסדר-היום.

ג'מאל זחאלקה: איפה זה נשמע?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה – – –

ג'מאל זחאלקה: שר עולה ולא ענה על שאילתה.

בצלאל סמוטריץ': אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

ג'מאל זחאלקה: אף פעם לא קרה דבר כזה – – – מי הוא בכלל?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, אני לא רוצה להוציא אותך, אני רוצה שנמשיך בדיון.

ג'מאל זחאלקה: – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אני מבקש ממך לשבת.

ג'מאל זחאלקה: אתה צריך – – – השר, לא אותי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית – –

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש – – –

בצלאל סמוטריץ': – – ומבקש ממך לעזוב את האולם כדי שנוכל לחדש את הדיון.

ג'מאל זחאלקה: האפשרות לשאול – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מצטער.

בצלאל סמוטריץ': לא רציתי להגיע לזה.

ג'מאל זחאלקה: איפה נשמע דבר כזה?

ג'מאל זחאלקה: [הצעת חוק פ/1524/20; נספחות.

ג'מאל זחאלקה: ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – הצעת חוק איסור הפליה בדיור, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: אף פעם לא היה דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: שר עולה ולא עונה.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק צמודה: הצעת חוק שוויון הזדמנויות במקום מגורים, התשע"ה–2015, של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מאולם המליאה.

ג'מאל זחאלקה: )

בצלאל סמוטריץ': יציג את ההצעה חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': ישיב במשולב שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת יואב גלנט.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות לרשות אדוני, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אני רוצה להתייחס במילה למה שקרה כאן כרגע.

דב חנין: זכותם של חברי כנסת לשאול שאלות נוספות כאשר השר עולה לבמה להשיב על שאילתה.

דב חנין: עכשיו, ייתכן שהשר איננו בקי בעניין.

דב חנין: זכותו של שר לבוא ולהגיד: אני לא מכיר, אני לא למדתי, אני לא מצוי, אני לא יכול להתייחס.

דב חנין: אבל במקרה הזה השאילתה שנשאלה על-ידי חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה נגעה באופן ישיר בסוגיה שהעלתה חברת הכנסת גלאון, וביקשה לחדד זווית נוספת באותו עניין.

דב חנין: העובדה שהשר נמנע מלהשיב, אדוני היושב-ראש, לא מכבדת את הכנסת; לא רק שלא מכבדת את חבר הכנסת – לא מכבדת את הכנסת, לא מכבדת את תקנון הכנסת ולא מכבדת את היכולת שלנו להביא בפני שרים דברים שנראים לנו חשובים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להביא בפני חברי הכנסת את הצעת חוק איסור הפליה בדיור, הצעה שבאה על רקע התגברות הגזענות בישראל והצהרות פומביות של רבים בחברה שלנו, שמודים בפה מלא שהם אינם מוכנים להשכיר או למכור דירות לאנשים בשל השתייכותם הלאומית או העדתית, או בשל צבע עורם או בשל נסיבות אחרות שאינן קשורות לשוק השכירות באופן ישיר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הסוגיה של אפליה בדיור עלתה במלוא העוצמה לסדר-היום שלנו בעקבות הפרסום של סרטון הפרסומת של חברת "באמונה" – שם מופיעה משפחה דתית-לאומית בהירת שיער מדליקה נרות חנוכה, נשמעות דפיקות על הדלת, בני המשפחה נראים מפוחדים למשמע הנקישות, וכשהדלת נפתחת נכנס בה שכן מזרחי חבוש בכובע מסורתי.

דב חנין: השכן שואל במבטא מזרחי אם הוא יכול ללוות "סוכרזית", אבל כשהוא מבחין בהדלקת הנרות הוא קורא לחברו להגיע: אברג'יל, אברג'יל, בוא תראה, נעשה מנגל בתוך הבית, הוא אומר לו.

דב חנין: בהמשך מציע השכן: נעשה איזה נפנוף, נביא כנפיים, נביא נקניקיות.

דב חנין: בהמשך הסרטון אותה משפחה דתית-לאומית חולמת על הדלקת נרות לבדה.

דב חנין: הקריין אומר: גם אתם חולמים על בית משלכם?

דב חנין: רוצים שכנים כלבבכם?

דב חנין: לסרוגים יש בית חדש.

דב חנין: הצטרפו עוד היום לקהילת הציונות הדתית כרמי-גת.

דב חנין: עמיתי, חברי הכנסת, הסרטון הזה, המתנשא, המקומם, המסית, הוא ביטוי של אפליה בתחום הדיור.

דב חנין: אנחנו נחשפנו לסרטון הזה, שמופנה כלפי מזרחים, אבל, עמיתי חברי הכנסת, הטענות על אפליה בדיור מטעמים של זהות מבקש הדירה – הטענות האלה מגיעות אלינו מכל עבר.

דב חנין: אני רוצה להביא בפניכם את עדותו של יצחק טיים, פעיל בקהילת יוצאי אתיופיה.

דב חנין: הוא מספר כך, ואני מצטט: בשנת 2010 נחשפתי לתופעה ברחוב משה שרת בקריית-מלאכי.

דב חנין: יש שם הסכם שנחתם בין קבוצת דיירים, שמי שמוכר או משכיר דירה לאתיופים צריך לשלם פיצוי.

דב חנין: דברים דומים קורים גם באור-יהודה, ברחובות, בפתח-תקווה ובמקומות אחרים.

דב חנין: יש גם ראשי ערים שמנסים למנוע מתושבים אתיופים לעבור להתגורר בערים שלהם, ומתווכי דירות וקבלנים שמודים שהם מסרבים לתת שירות לאתיופים שרוצים לקנות דירה.

דב חנין: בעל-בית משכונת בר-יהודה בקריית-מלאכי אומר לחדשות ערוץ 2: בטח שאני אצטער אם ימכרו לאתיופים.

דב חנין: כל הערך של הבית ירד.

דב חנין: הם מסריחים, הם מבשלים דברים לא טובים.

דב חנין: אני מכרתי את הבית ההוא, קניתי את הבית הזה ביוקר בגלל אתיופים.

דב חנין: ברחתי משם בגלל הריחות שלהם, בגלל הדברים שלהם.

דב חנין: אמירות מקוממות ומזעזעות.

דב חנין: מזרחים, אתיופים – נעבור הלאה: בני קהילות הלהט"ב.

דב חנין: בואו נסתכל על עדותו של עמית תורג'מן:

דב חנין: ראיתי מודעה ב"יד 2" והתקשרתי לבעל הדירה.

דב חנין: הדירה נשמעה מאוד מתאימה למה שאנחנו מחפשים.

דב חנין: השאלה הראשונה שלו הייתה: בשביל מי הדירה?

דב חנין: אמרתי לו שבשבילי ובשביל בן-הזוג שלי.

דב חנין: זה הספיק לו.

דב חנין: הוא אמר: זה לא מתאים.

דב חנין: אני לא משכיר לזוג גברים.

דב חנין: עמית תורג'מן מספר שזאת לא הפעם הראשונה שהוא חווה דחייה כזאת.

דב חנין: בפעם הקודמת, כאשר הוא ובן-זוגו עברו לתל-אביב, הם כבר עמדו לחתום על חוזה אצל עורך-דין, ואז הוא התחיל לשאול מה טיב היחסים ביני לבין ליאור, ואני כמובן לא משקר מתוך עיקרון, ואמרתי שהוא בן-הזוג שלי, ואז הכול התפוצץ ברגע האחרון.

דב חנין: מזרחים, אתיופים, בני קהילות הלהט"ב.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, על אפליית ערבים יש כל כך הרבה עדויות שמסגרת הזמן של עשר דקות לא תאפשר לי להביא אותן, אבל בואו נראה רק מה שמתפרסם לאחרונה ברשת.

דב חנין: יש אדם שמתנגד לרכישת מגרשים בידי ערבים בעירו, ואז הוא אומר: הם עושים עוול לכל העיר.

דב חנין: הם רוצים להקים כפר, ועוד מסגד, ובית-ספר.

דב חנין: לאן הגענו?

דב חנין: כמו שאני לא הולך לקנות אדמות בכפרים שלהם, שהם לא יקנו אדמות אצלנו.

דב חנין: אתר "וואלה" מספר על צעיר ערבי ששוכר דירה בבית משותף בתל-אביב, זיאד אבו אל-הווא, והוא גילה שוועד הבית תלה את המודעה הבאה בחדר המדרגות: עקב המצב הביטחוני אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להיות אדישים ולא לעשות כלום לגבי זה שיש לנו דייר ערבי בבניין.

דב חנין: אתר "וואלה" מדצמבר השנה מביא את דבריו של ראש עיריית רהט שמספר על מצוקתם של צעירים ערבים מהדרום ואומר: מה קורה כאן?

דב חנין: אם זוג החליט לקנות בית באופקים ולחיות בשכנות בשלום, צריך למחות נגדו?

דב חנין: הוא מדבר על מצוקת הדיור הקשה מאוד ביישובים ערביים במדינת ישראל, ומזכיר שאין הפשרת אדמות, אין תכנון שכונות חדשות, זוגות צעירים מחפשים פתרונות.

דב חנין: במקביל, ביישובים הלא-מוכרים בנגב מי שבונה בית או צריף ללא היתר, נהרס לו הצריף הזה, והאוהל נהרס לו.

דב חנין: אז אנשים מחפשים פתרונות, והם מחפשים פתרונות, בין היתר, גם בערים יהודיות או בערים שרוב התושבים בהן יהודים.

דב חנין: תראו, עמיתי חברי הכנסת, איפה אנחנו נמצאים; איך המחלה הזאת של האפליה, איך המחלה של הגזענות, עוברת מקבוצה לקבוצה ומרעילה את החברה שלנו; איך מה שהתחיל בערבים מתגלגל ליוצאי אתיופיה ועובר לבני קהילות הלהט"ב, ומגיע למזרחים, ופוגע בבעלי מוגבלויות, שגם כלפיהם אומרים בעלי דירות: אנחנו לא נאפשר, לא מתאים לנו ולא ראוי לנו ולא במקומותינו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, איסור האפליה כבר קבוע בחוק הישראלי, אבל לא בתחום הדיור.

דב חנין: איסור האפליה בדיור איננו מעוגן עד היום בצורה מובהקת באף אחד מהחוקים אף שהוא קיים בחקיקה שמגינה מפני אפליה ברחבי העולם בחוקים שעניינם fair housing.

דב חנין: היעדר איסור כזה בספר החוקים הישראלי עד עכשיו הוא לקונה קשה המחייבת תיקון דחוף שימנע את המשך אפלייתם של רבים מתושבי ישראל.

דב חנין: אני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, להגיד גם כמה מילים על אפליית אנשים עם מוגבלות.

דב חנין: אחד המנגנונים שאנחנו מציעים בהצעת החוק הזאת הוא ש"בעל זכות במקרקעין לא יאסור על אדם עם מוגבלות לערוך התאמות בנכס הנדרשות לשם שימוש סביר בנכס, ובלבד שהתאמות כאמור אינן פוגעות בשלמותו או בערכו של הנכס".

דב חנין: וגם: "בעל זכות במקרקעין לא יעשה שימוש או שינוי בנכס, בו מתגורר אדם עם מוגבלות, אשר יפגע ביכולתו ליהנות מהנכס".

דב חנין: הצעת החוק הופכת את האפליה בדיור לאסורה גם במישור הפלילי; זאת תהיה עבירה פלילית שעונש נקוב בצדה, וגם לעוולה אזרחית שעליה יחולו הוראות פקודת הנזיקין.

דב חנין: מי שנפגע מאפליה בדיור יוכל לעשות מעשה בעצמו, להגיש תובענה בשל עוולה אזרחית, לדרוש פיצוי ולקבל פיצוי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, רק אם נעשה מעשה, רק אם נתגייס נגד הרעה החולה הזאת של הגזענות ושל האפליה בתחום הדיור, נוכל לשנות את המצב, שהולך ומחמיר, הולך ונעשה גרוע מרגע לרגע בחברה שלנו.

בצלאל סמוטריץ': תודה לחבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו כאן טכנאי?

בצלאל סמוטריץ': ביקשו הפסקה של דקה.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/676/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': את ההצעה הצמודה ינמק חבר הכנסת עיסאווי פריג' בשלוש דקות מעל הדוכן.

בצלאל סמוטריץ': אחריו ישיב במשותף על שתי ההצעות שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת גלנט.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, אנחנו מצטרפים להצעת החוק של דב חנין.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי: למה אנחנו צריכים להגיע למצב של חקיקה כדי להגיע לשוויון בין אזרחי המדינה?

עיסאווי פריג': צר לי מאוד שאנחנו צריכים להגיע לזה, אף שאני מאמין שזאת סוגיה חינוכית שלא צריכה להגיע בכלל כסוגיה חקיקתית.

עיסאווי פריג': אבל המצב במדינה והמדיניות המנוהלת מובילות אותנו למצב שאפילו את הזכות צריך להביא לחקיקה; זאת זכות יסוד, זכות דמוקרטית – עקרון השוויון – וצריך גם את זה לעשות בחקיקה.

עיסאווי פריג': ידידי דב חנין דיבר רבות על מקרי אפליה, ואני רוצה לנצל את הזמן המועט שעומד לרשותי ולהתמקד בסוגיה אחת שעלתה על סדר-היום בשבועיים האחרונים, וזה מה שהיה בעפולה.

עיסאווי פריג': יושב אתנו שר הבינוי והשיכון, וזה טוב שהוא נמצא אתנו, חברים.

עיסאווי פריג': אדוני השר, לפני שבועיים-שלושה היה מקרה בעפולה, שאזרחי מדינת ישראל ממוצא לא-יהודי, ערבים, זכו כדת וכדין במכרז על יחידות דיור ב"בנה ביתך" בעפולה.

עיסאווי פריג': כתוצאה מכך קמה המולה ומהומה בעפולה, והוביל אותה דוד סויסה, ראש לשכתך "לשעבר", והתראיין בטלוויזיה וכתב בעיתונות – קראתי את זה וראיתי את זה – איך אנחנו מאפשרים ומוכרים, איך המינהל מאפשר לאזרחי מדינת ישראל הערבים לקנות בתים בעפולה?

עיסאווי פריג': אני בדקתי את הנושא ועקבתי אחריו, אדוני השר, ויש לי רבות מה להגיד עליו.

עיסאווי פריג': אבל אני שואל אותך: מר סויסה, ראש לשכתך, שהיה שותף למדיניות הדיור, האם הוא ממשיך לעבוד במשרד שלך?

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, אדוני השר; והגשתי שאילתה על כך ונדחיתי.

עיסאווי פריג': ואני אומר לך: על-פי הייעוץ המשפטי שנתקבל, אסור למר סויסה לעבוד במשרדך.

עיסאווי פריג': והעננה הקיימת היום במשרדך, אדוני השר, כשאתה מעסיק אותו בחשבונית, אתה מנסה לעקוף את היועץ המשפטי, ושתיקתך והתעלמותך מהניסיון – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – – אתה מצפצף על החוק.

עיסאווי פריג': אדוני השר, אני שואל אותך: האם מר סויסה, המפלה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עיסאווי פריג': – – ממשיך לעבוד במשרדך?

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עיסאווי פריג': אתה מחויב לענות לציבור על השאלה הזו – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת – – –

עיסאווי פריג': – – והמשך התעלמותך רק יוסיף עוד קלון לכאן.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על שתי ההצעות במשותף שר הבינוי והשיכון.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר ישיב בבקשה על שתי ההצעות במשותף.

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן אנחנו נצביע, כמובן בנפרד, על כל אחת מן ההצעות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני השר.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי הכנסת, שמעתי את השאלות, ראיתי את הנוסחים, ואני מעוניין לענות לכם בבהירות.

יואב גלנט: ראשית, כידוע לכם היטב, הצהרתי את זה לא אחת, אני תומך בכל מהלך שיש בו כדי לקדם מניעה של אפליה בדיור בחברה הישראלית.

יואב גלנט: אגב, אפליה בכלל, לא רק בדיור, אבל בראש וראשונה בדיור, כיוון שאני אמון על התחום הזה – –

עיסאווי פריג': לא שמענו אותך בעפולה, אדוני השר, על סויסה.

עיסאווי פריג': לא שמענו אותך, שמענו שתיקה.

עיסאווי פריג': אל תברח מהתשובות, אדוני השר.

יואב גלנט: אפשר להמשיך?

יואב גלנט: – – ואני בעד לחזק כל עיקרון של שוויון.

יואב גלנט: אני רוצה לומר לכם מה אמרתי ומה אמשיך לומר.

יואב גלנט: כאשר היה מדובר על פרסום הסרטון הפוגעני של "באמונה", שאליו התייחס בין היתר חבר הכנסת חנין, אני אמרתי, ואף פניתי ליועץ המשפטי לממשלה, שמדובר בתופעה חברתית שהיא לא נחלת העבר אלא תופעה שיש לה, לצערנו, אחיזה של ממש בציבור בישראל, ואני תובע לא רק לגנות אותה אלא לנקוט כל מהלך שנדרש כנגד חברה שבאופן ממוסד פועלת על מנת להפלות ציבור.

יואב גלנט: כאשר נחשפתי לתופעות דומות אבל מכיוונים אחרים, למשל מה שאירע בעפולה, עמדתי כאן, על במת הכנסת – כנראה לא היה נוח לשמוע את הדברים, אז אני אחזור עליהם – ואמרתי את מה שאני אומר היום: אני מתנגד בצורה נחרצת לכל אפליה של יהודים, של ערבים, של חילונים, של חרדים ושל אחרים בכל תחום, ובוודאי בתחום הדיור.

עיסאווי פריג': אבל אתה ממשיך להעסיק את דוד בחשבונית.

יואב גלנט: רגע, רגע, רגע.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', שאלת את השאלה באריכות רבה, תן בבקשה לשר להשיב.

יואב גלנט: הרי אתה רוצה תשובה.

יואב גלנט: אתה רוצה תשובה?

יואב גלנט: ולכן אני חושב – גם את זה אמרתי, ואני אחזור על מנת שהדברים יהיו יותר ברורים – שכאשר אנחנו מסתכלים על האוכלוסיות במדינת ישראל, ראשית, מבחינת הזכות, הן יכולות לגור היכן שהן רוצות – יהודים, ערבים.

יואב גלנט: אתן לך דוגמה קלה: אתמול ביקרתי גם בערד וגם ברהט.

יואב גלנט: ברהט הייתי אורחו של ראש העיר, עם כל מכובדי העיר.

יואב גלנט: שעות אחדות הסתובבתי בעיר, למדתי מידע שאף פעם לא הכרתי לפני כן, אף שהייתי שנים בדרום: ברהט גרים גם כמה יהודים.

יואב גלנט: רוצים לחיות ברהט – יבורכו.

יואב גלנט: ואת זה סיפר לי טלאל אלקרינאוי, מפיו.

טלב אבו עראר: – – –

יואב גלנט: ואם המצב הוא שהערבים רוצים לחיות במקומות שבהם חיים יהודים – –

טלב אבו עראר: – – – ברהט.

יואב גלנט: – – אין בעיה בנושא הזה.

יואב גלנט: אבל – ופה יש אבל גדול, ואני רוצה שאתם תשמעו אותו ותאמרו מה דעתכם – אני למדתי לדעת שהאוכלוסיות במדינת ישראל רוצות לחיות כל אחת עם עצמה לפי המנהגים שלה וקרוב לקהילה שלה.

יואב גלנט: זה המצב המועדף עליהן.

יואב גלנט: זה מועדף על חרדים, זה מועדף על חילונים, זה מועדף על ערבים.

יואב גלנט: אני לא אומר את זה בהקשר של זכות, אני אומר את זה בהקשר של העדפה.

יואב גלנט: כלומר, כאשר אתה מגיע לבית שיש בו אוכלוסייה דתית ואוכלוסייה חילונית, האחד רוצה שבמרפסות יעמדו סוכות בחג הסוכות והשני רוצה שהסוכה של השכן לא תפריע לו לראות את הנוף; כאשר אתה בא לעיר מעורבת ואתה רואה שביום כיפור, שבמקרה נופל על עיד אל-אדחא, אוכלוסייה אחת רוצה לאכול ולשמוח בהתאם למנהגיה ואוכלוסייה אחרת רוצה לצום – הדבר הזה מעורר בעיה.

יואב גלנט: ולכן, הפתרון שנראה לי הפתרון ההגיוני הוא לאפשר לכל אוכלוסייה לחיות, עד כמה שניתן, בהתאם לאפשרויות שאנחנו גם נספק, בתוך הבית שלה, בתוך האזורים שהיא אוהבת לחיות בהם, ומצד שני, להגיע לממשק ומפגש באזורים הציבוריים: מגרשי הספורט, בתי-הקולנוע, מועדוני התרבות – כל דבר אחר.

יואב גלנט: עכשיו, אני אינני פוסל באמירה הזאת את האפשרות שמישהו יגור במקום זה או אחר, אבל – – –

עיסאווי פריג': תענה לי, אדוני השר, על עפולה.

עיסאווי פריג': זה הנושא – – –

יואב גלנט: אני – אם אתה לא שם לב, אני עונה – – –

עיסאווי פריג': אני שם לב.

עיסאווי פריג': אתה אמרת משפט ובורח ממנו.

יואב גלנט: רגע רגע.

יואב גלנט: אם אתה לא שם לב, אני עונה על שאילתה.

יואב גלנט: השאילתה הזאת הוגדרה היטב, ואני עונה עליה.

עיסאווי פריג': בסדר, אבל נשאלת גם על עפולה.

בצלאל סמוטריץ': אתה משיב על שני חוקים, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר משיב על שני חוקים, לא על שאילתה.

יואב גלנט: אני משיב.

יואב גלנט: יכול להיות שלא מבינים.

בצלאל סמוטריץ': לא, רק לא שאילתה.

עיסאווי פריג': לא, אני מבין מצוין ואני מקשיב.

יואב גלנט: ואני עונה.

זהבה גלאון: אדוני, מה עם עפולה?

יואב גלנט: זה מצער אותי שאני לא עונה את התשובות שמישהו רוצה לשמוע, אבל אני עונה את תשובותי.

בצלאל סמוטריץ': מצער אותו.

עיסאווי פריג': לא לא לא, אני מיקדתי את השאלה: מה עם עפולה?

עיסאווי פריג': מה עם סויסה, ראש הלשכה שלך, שאסור שיעבוד בלשכה ואתה ממשיך להעסיק אותו בחשבונית?

עיסאווי פריג': אני שואל ואני ממקד את זה.

יואב גלנט: מי שקובע את מי מותר להעסיק זה לא אתה.

שולי מועלם-רפאלי: – – – לא מעסיק את העובדים שלו לפי חבר הכנסת עיסאווי.

עיסאווי פריג': מה עם עפולה?

עיסאווי פריג': תענה.

יואב גלנט: ולכן, כאשר אני מנסה להתייחס לנושא הזה, להצעת החוק, וזוהי הצעת חוק שהגיעה אל ועדת השרים לחקיקה, אני אומר לכם את הדבר הבא: מצד אחד, הנושא האמור הוא נושא מאוד נכון, מאוד מרכזי, ובעניין הזה אין לנו חילוקי דעות.

יואב גלנט: כלומר, אנחנו צריכים להיות במציאות שבה לכל אדם מגיעה זכות לגור היכן שהוא רוצה.

יואב גלנט: יחד עם זה, כשמסתכלים על הצעת החוק הפרטית שהונחה בפנינו, זו הצעה שמנוסחת באופן גורף, במידה מסוימת לקוני, וכתוצאה מזה איננה מבטאת את האיזונים שאנחנו צריכים לדון בהם כאשר אנחנו באים לעסוק בנושא הרגיש הזה.

יואב גלנט: ההתערבות ביכולת של אדם מסוים לשלוט בעסקאות מקרקעין שהוא מבצע בקשר לנכסים שלו היא התערבות שיכולה להגיע עד פגיעה באוטונומיה שנתונה לו.

יואב גלנט: ולכן הממשלה – דרך אגב, לא הממשלה הזאת, עוד הממשלה הקודמת – החלה לדון ולטפל בנושא הזה בשנת 2014.

יואב גלנט: עמדת הממשלה הייתה ונותרה שהנושא הזה הוא נושא חשוב, שראוי שיהיה מטופל בדרך המלך, ולא באמצעות חקיקה פרטית.

יואב גלנט: כלומר, תהיה חקיקה ממשלתית – – –

עיסאווי פריג': למה אתה לא מביא את זה?

עיסאווי פריג': למה אתה לא מיישם את זה?

יואב גלנט: חכה, חכה.

יואב גלנט: חכה, תן לדבר.

יואב גלנט: אני מבין שלא נוח.

יואב גלנט: זה בסדר, אפשר להיות נגד הכול.

יואב גלנט: אתה לא – – –

עיסאווי פריג': אז למה אתה נגד החוק?

יואב גלנט: הרי אתה יודע היטב, יותר טוב מכל אחד אחר, שבכל התקופות שאתם מכירים היו פחות ביקורים ממה שאני עשיתי בחצי השנה האחרונה בשביל לפתור בעיות במגזר הערבי.

יואב גלנט: אתמול הייתי ברהט, לפני כן הייתי בנצרת, לפני כן – – –

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': נכון.

יואב גלנט: ולכן, בואו תנסו להבין מי עוזר ומי מפריע.

יואב גלנט: אנחנו נביא פעם ראשונה – אני אומר לך את זה עכשיו – אנחנו נביא פעם ראשונה, במסלול של חקיקה מהירה והסדרה מהירה, דרך ועדות התכנון ודרך עקיפת ועדות התכנון, בנייה ברהט.

יואב גלנט: כי כשאתה רואה מה המצב ברהט, ואני מסתכל עליו, אתה מבין שיש שתי אפשרויות: או שאנשים יגורו בתנאים לא תנאים על כל השטח, או שנבנה להם כמו שבנו להם – אני הייתי נוכח אז, בסיטואציה – בנו 4,000 יחידות דיור חדשות, מדרום לנחל גרר, ברהט.

יואב גלנט: היום הן נמצאות בשלבי אכלוס.

יואב גלנט: גרים שם אנשים בתנאים שאין כמותם בכל המגזר הבדואי בדרום.

יואב גלנט: אנחנו נביא עוד אלפים של יחידות בשיטה הזאת.

יואב גלנט: ולכן, כשאני חוזר לדברים, אז מעבר לנושא הדיור והבינוי והנושאים האחרים, העמדה היא שאפליה בדיור היא נושא מרכזי שראוי שיהיה מטופל בדרך המלך – בחקיקה ממשלתית שתבטא את המחויבות של הממשלה לעקרונות שעומדים בבסיסה.

יואב גלנט: עבודת הממשלה תבטיח כי ייערכו במסגרת החוק האיזונים הראויים שעליהם דיברתי קודם לכן.

יואב גלנט: זה נראה לנו, זה נראה לוועדת השרים לחקיקה המסלול הנכון-יותר, וכשם שהדבר הזה נעשה בהצעות אחרות, זה ייעשה גם כאן.

יואב גלנט: על רקע זה אני מעדכן שהממשלה אכן מקדמת הצעת חוק שתטפל בנושא, תכלול את האיזונים הנדרשים, ובהתאם לכך אני מעריך שבחודשים הקרובים, בתום עבודת המטה, תוגש הצעת החוק לאישור ועדת השרים לענייני חקיקה כהצעת חוק ממשלתית.

יואב גלנט: ולכן אנחנו נדחה את ההצעה המוצעת, ואני מבקש מחברי חברי הקואליציה לדחות את ההצעה.

יואב גלנט: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני מבקש לדחות את שתי ההצעות?

יואב גלנט: את שתי ההצעות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חנין, מעוניין לשכנע אותנו בכל זאת?

בצלאל סמוטריץ': חברים, אנחנו צריכים קצת יותר שקט באולם, קשה ככה לנהל דיון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מבקשים במרפסות בשני הצדדים: קצת יותר בשקט.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת שבאולם, חברי חברי הכנסת, קצת יותר בשקט.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני הקשבתי ברוב קשב לתשובתך, ואכן, זכותו של כל אדם לבחור איפה הוא רוצה לחיות.

דב חנין: על זה בדיוק העניין, זה בדיוק הוויכוח.

דב חנין: אבל הזכות שלי לבחור נעצרת במקום שבו מתחילה הזכות של מישהו אחר לבחור.

דב חנין: הזכות שלי לבחור לא צריכה להגיע למקום שבו למישהו אחר אין זכות לבחור איפה הוא יכול לגור ואיפה הוא רוצה לגור.

דב חנין: ואדוני השר, אמרת כאן בצדק שהתופעה הזאת, יש לה אחיזה של ממש בחברה שלנו, ואחיזה של ממש – אחיזה מסוכנת, אחיזה מרעילה, אחיזה בעייתית.

דב חנין: בצדק אמרת, אדוני השר, שזו איננה תופעה היסטורית; זו תופעה לגמרי אקטואלית.

דב חנין: אבל אם אפשר לדבר על ההיסטוריה, לפחות בעבר לא היה לזה לגיטימציה.

דב חנין: בעבר לאה גולדברג כתבה את "דירה להשכיר", ושם מי שהשכנים לא נאים לו הוא החזיר שאותו מגרשים, כי לא רוצים שאחד כזה יבוא אתנו וירעיל את אווירת השכנות בין כל החיות שגרות באותו בית.

דב חנין: אנחנו לא במקום הזה היום, אדוני השר, וכיוון שהתופעה הזאת כל כך מסוכנת, כיוון שהיא כל כך בעייתית, כיוון שלא רק שהיא לא משתפרת אלא היא זוכה ליותר לגיטימציה, אנחנו חייבים לפעול.

דב חנין: אתה אומר, אדוני השר, שתגיע הצעה ממשלתית?

דב חנין: אנחנו מאוד נשמח לראות אותה.

דב חנין: אני בטוח שגם חברת הכנסת גלאון תסכים שהצעת החוק שלנו תצטרף להצעת החוק הממשלתית, אחרי שהיא תעבור כאן בקריאה טרומית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני זוכר איך נשמעו התגובות מהבית הזה אחרי הסרטון הגזעני של חברת "באמונה", איך ההוקעות והגינויים הגיעו מכל כיוון.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אתם רוצים לפעול נגד תופעות כאלה?

דב חנין: זו ההזדמנות שלכם.

דב חנין: עכשיו הזמן לעשות את זה, בחקיקה שתגן על אזרחים בישראל מפני אפליה, תמנע אפליה של ערבים, תמנע אפליה של מזרחים, תמנע אפליה של יוצאי אתיופיה או יוצאי חבר המדינות, תמנע אפליה של אנשים עם מוגבלויות.

דב חנין: הדרך לעשות את זה, עמיתי חברי הכנסת, היא להצביע בעד הצעת החוק הזאת היום, כי רק הצעת החוק הזאת, רק מנגנונים שיהפכו את האפליה בדיור לאסורה, לעבירה פלילית, לעוולה אזרחית – רק מנגנונים כאלה יוכלו להגן על החברה שלנו מפני מחלה מסוכנת, מסכנת ופוגעת בכולם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת חנין.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זהבה גלאון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג' מעוניין לנסות לשכנע אותנו בשנית.

בצלאל סמוטריץ': ההמולה שם בשתי המרפסות, בשני הצדדים – קצת להרגיע אותה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אתה, אני מודה – וכולנו יודעים שאתה שר חדש.

עיסאווי פריג': אולי תיתן לי תשומת לב, אדוני השר?

עיסאווי פריג': תשמע אותנו?

עיסאווי פריג': אתה מבורך על הסיורים שאתה עושה בחברה הערבית, ואתה לא עושה לנו טובה בזה, זה מתוך המחויבות.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה לחזור לנושא, אדוני.

עיסאווי פריג': יפה מה שאתה עושה; בדקנו, אנחנו מודעים, אתה עושה את זה יפה, אבל במסגרת התפקיד שלך.

עיסאווי פריג': אבל, אדוני, תקשיב.

עיסאווי פריג': אתה עמדת כאן, ושאלתי אותך שלוש פעמים על ראש המסיתים, ראש המטה שלך במשרד הבינוי והשיכון דוד סויסה, ואתה עמדת כאן – הוא ממשיך בשיטה שלו ולא התנערת ממנו, ואתה ממשיך לשתוק, וזו נקודה שאני רוצה שתשמע אותה באוזן.

עיסאווי פריג': אני אמשיך להגיד לך את זה עד שתעמוד כאן ותתנער מהאיש הזה.

עיסאווי פריג': מי שמסית – אתה צריך ומחובתך להתנער ממנו.

עיסאווי פריג': אתה לא עשית ככה, וזה משאיר הרבה סימני שאלה על הכוונות שאתה מעלה.

עיסאווי פריג': הנקודה השנייה: אדוני, אתה אמרת כאן שזכותו של כל אחד לגור איפה שהוא רוצה.

עיסאווי פריג': גפני, גפני, אתה מפריע לשר, ואני רוצה שהוא יקשיב לי.

עיסאווי פריג': אומנם לא נוח להקשיב, לא נוח להקשיב; אתה בורח מהתשובות.

עיסאווי פריג': אני רואה את זה.

עיסאווי פריג': לא נוח להקשיב.

עיסאווי פריג': אבל, אדוני השר, אתה אמרת כאן שזכותו של כל אחד לגור איפה שהוא רוצה – הערבים לבד, החילונים לבד, הדתיים לבד.

עיסאווי פריג': אתה צודק, אני מסכים אתך.

עיסאווי פריג': אבל מה נגיד לאנשים שרוצים לגור ביחד, מה נגיד להם?

עיסאווי פריג': הם בחרו לגור בעפולה, מה נגיד להם, שסויסה לא רוצה?

עיסאווי פריג': זה מה שנגיד להם?

עיסאווי פריג': אנחנו מדברים על חיים משותפים?

עיסאווי פריג': אנשים רוצים לגור בעפולה.

עיסאווי פריג': והדבר השני, שאתה לא התייחסת אליו: הצעירים שנמצאים בחברה הערבית, שרוצים חיים אחרים ובוחרים איפה שהם בוחרים, אתם חוסמים אותם.

עיסאווי פריג': ומצד שני, אנחנו באים ואומרים: תנו פתרונות לצעירים הערבים ביישובים שלהם.

עיסאווי פריג': אתם חוסמים אותם ביישובים בכל מיני חסמים, ומצד שני אתם חוסמים אותם בגילויי הגזענות והאפליה ביישובים האחרים.

עיסאווי פריג': לאן ילכו?

עיסאווי פריג': לא שכנעת אותי, אדוני השר, ואני חושב שאתה צריך לתמוך בחוק הזה.

עיסאווי פריג': החוק הזה לא נוגד את המדיניות שאתה עמדת והצגת כאן.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק הראשונה, הצעת חוק איסור הפליה בדיור, התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': לבקשת הממשלה, ההצבעה היא שמית.

בצלאל סמוטריץ': גברתי מזכירת הכנסת תקרא בשמות חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': לא, הממשלה מבקשת שתהיה הצבעה אלקטרונית.

בצלאל סמוטריץ': אז כאמור, אנחנו מצביעים עכשיו על הצעת חוק איסור הפליה בדיור, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד, מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 51 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק איסור הפליה בדיור, התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 48 בעד, 51 מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא עברה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק לשוויון הזדמנויות במקום מגורים, התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 52 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק שוויון הזדמנויות במקום מגורים, התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 48 בעד, 52 נגד.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2081/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (קרן לחלוקת כספים בעד נכסים של גופים ממשלתיים), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': תשובה והצבעה במועד אחר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה יבוא בבקשה לנמק את הצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': עד עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, עשר דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, איפה סגן השר יצחק כהן?

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, המרפסת שם, של הקואליציה – אני אמרתי: מנהלי סיעת הליכוד, מנהלות סיעת הליכוד, אנחנו מבקשים קצת יותר שקט, קשה לנו ככה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ימשיך.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני ההצבעה או לפני הדיון בנושא הזה דיברתי עם סגן השר איציק כהן והוא אמר שהצעת החוק שלי טובה, ואפילו מצוינת, אבל יש לו בעיה, ולממשלה בכלל, בעניין ההידברות עם ראשי הערים בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: ולכן – הנה הוא הגיע – סיכמנו על הצבעה במועד אחר, נכון סגן השר?

יצחק כהן: אכן.

ג'מאל זחאלקה: כדי שתהיה הידברות עם ראשי הערים בנושא הצעת החוק שלי.

ג'מאל זחאלקה: הצעת החוק הזאת באה ממשרד האוצר.

ג'מאל זחאלקה: אני לא המצאתי אותה.

ג'מאל זחאלקה: במשרד האוצר, במחלקת פנים, הכינו לפני כמה שנים הצעת חוק מפורטת בעניין חלוקה צודקת של הכסף מארנונה ממשלתית.

ג'מאל זחאלקה: עד שנות ה-90 הממשלה לא שילמה ארנונה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, זה כסף חדש, אפילו, שנכנס לקופה של הרשויות שיש בהן מבני ממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא אפתיע אתכם במספר הבא – סגן השר, אני רוצה שתקשיב למספר הבא, מספרים רשמיים: 99.8% מהארנונה הממשלתית היא ביישובים היהודיים.

ג'מאל זחאלקה: רק 0.2% מהארנונה הממשלתית משולמת לרשויות הערביות.

ג'מאל זחאלקה: אחר כך שואלים למה יש בעיה בתקציב של הרשויות המקומיות.

ג'מאל זחאלקה: זו אחת הבעיות; אני אפרט עוד אחרות, אבל זו אחת הבעיות.

ג'מאל זחאלקה: אם הייתה חלוקה הוגנת, צודקת, של ארנונה ממשלתית, אז הרשויות המקומיות הערביות היו מקבלות כסף תוספתי של מאות מיליונים בהיותן הכי חלשות.

ג'מאל זחאלקה: אבל אנחנו מוענשים שלוש פעמים: פעם, כי אין מבני ממשלה של משרד הפנים, של הרשויות השונות, ביטוח לאומי, משרד הרישוי, ביישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: פעם שנייה, שאנשים צריכים לנסוע לערים ולשלם מכספם כדי לעמוד בתור במשרדים שהם נזקקים לשירותים שלהם.

ג'מאל זחאלקה: ופעם שלישית, אנחנו לא נהנים, היישובים הערביים לא נהנים מתשלומי הארנונה הממשלתית.

ג'מאל זחאלקה: באו הפקידים ממשרד האוצר, ממחלקת פנים של משרד האוצר, והכינו הצעת חוק.

ג'מאל זחאלקה: למען ההגינות, אני פשוט העתקתי אותה, רק התאמתי אותה לזמן החדש, כי היא התייחסה למספרים בשנת 2009 ואחר כך עודכנה ל-2013.

ג'מאל זחאלקה: לקחתי את הצעת החוק כמו שהיא.

ג'מאל זחאלקה: אז נשאלת השאלה, מדוע, אם זה כל כך טוב ואם משרד האוצר רצה ואם החבר'ה הקשוחים באגף התקציבים רצו, למה זה לא עבר?

ג'מאל זחאלקה: זה לא עבר משיקולים פוליטיים, נקודה.

ג'מאל זחאלקה: שיקולים מפלגתיים.

מאיר כהן: למה זה לא עבר?

ג'מאל זחאלקה: ראשי ערים, זה פוליטיקה, נו, זה השיקול הפוליטי.

ג'מאל זחאלקה: הלחץ הפוליטי וההשפעה הפוליטית של ראשי הערים על מפלגת העבודה, כי היא הייתה אז בממשלה, על קדימה בזמנו, על הליכוד ועל אחרים.

ג'מאל זחאלקה: דיברתי עם הרבה אנשים, וכולם לוחשים לי: זו הצעה טובה, אבל אנחנו לא יכולים לתמוך בה כי אנחנו לא רוצים להיות ברוגז עם ראשי הערים.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מבין, חברי כנסת ושרים מונו כדי שיהיו ביחסים טובים עם ראשי ערים או כדי לחפש ולו לכאורה את הצדק ולנסות לעשות צדק?

ג'מאל זחאלקה: וזה לא נעשה.

ג'מאל זחאלקה: ה-0.2% שהרשויות המקומיות הערביות מקבלות הם 1 מ-100, כלומר, אפליה של פי-100, ואת זה צריך לתקן.

ג'מאל זחאלקה: נאמר לי שחלק מהערים הגדולות שיש בהן מבנים ממשלתיים ושמצבן הסוציו-אקונומי לא טוב עלולות להיפגע.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר – לא.

ג'מאל זחאלקה: למה לא?

ג'מאל זחאלקה: כי על-פי הצעת החוק, תוקם קרן ממשלתית וכל הכספים יועברו אליה ויחולקו מחדש על-פי מפתח סוציו-אקונומי, ככה שהדפוקים יקבלו יותר, ואלה שמופלים לרעה יקבלו יותר.

ג'מאל זחאלקה: ואם יש עיר יהודית או ערבית שהמצב הסוציו-אקונומי שלה הוא קשה, היא תקבל יותר כסף.

ג'מאל זחאלקה: וככה, כשלוקחים כסף מחזירים לפעמים קצת יותר.

ג'מאל זחאלקה: אבל הצעת החוק לא עומדת לבד.

ג'מאל זחאלקה: יש עוד כמה הצעות חוק שמנסות לעשות צדק בחלוקת הארנונה.

ג'מאל זחאלקה: אחת מהן: חלוקה צודקת של התרומה הממשלתית או של השתתפות הממשלה בתקצוב החינוך ובתקצוב הרווחה ביישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: הפער בהשתתפות, או – הרשויות המקומיות הערביות מפגרות ב-35% במה שהן צריכות לשלם לחינוך; הן מפגרות ב-60% במה שהן צריכות לשלם לרווחה.

ג'מאל זחאלקה: ואת זה אפשר לתקן על-ידי קבלת החוק השני, שמדבר על חלוקה הוגנת של ההשתתפות הממשלתית, מה שנקרא מצ'ינג הדרגתי או מדורג, דיפרנציאלי.

ג'מאל זחאלקה: פקידי האוצר אפילו הבטיחו.

ג'מאל זחאלקה: בשנה שעברה היה כנס של עמותת "אינג'אז", ובא מר ערן ניצן ממשרד האוצר והבטיח חגיגית: אנחנו בדרך להקמת קרן לארנונה ממשלתית, שתחלק מחדש את הכספים של הארנונה הממשלתית.

ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו לא קרה שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, מבחינה כלכלית, מבחינה חברתית, ואפילו מבחינת המדיניות הכלכלית הקיימת זה בסדר גמור.

ג'מאל זחאלקה: יש רק לחצים פוליטיים שמונעים את הדבר הזה.

ג'מאל זחאלקה: כל מיני חברי כנסת וכל מיני שרים מפחדים מראשי הערים, מפחדים מראשי הערים הגדולים – הגדולות, סליחה.

ג'מאל זחאלקה: הם ראשי ערים גדולים, בעצם.

ג'מאל זחאלקה: אלה עושים חשבון לזה, ואלה עושים חשבון לאחר, ובשורה התחתונה היישובים החלשים, ובהם היישובים הערביים, פשוט נדפקים עוד יותר ומצבם נעשה קשה יותר.

ג'מאל זחאלקה: רק לסבר את האוזן, כבוד היושב-ראש, מה העוול שנעשה לרשויות המקומיות הערביות: לפי מחקר שפורסם לפני כמה חודשים, אם היישובים הערביים, ערים וכפרים, יגבו ארנונה מעסקים באותה רמה שהיא נגבית ביישובים היהודיים, התוספת להכנסה מארנונה של עסקים היא 20%.

ג'מאל זחאלקה: אבל אם יעשו שוויון בשטחים המיועדים למסחר ולתעשייה, ההכנסה מארנונה ליישובים הערביים מעסקים ותעשייה תגדל ב-130%.

ג'מאל זחאלקה: אז הבעיה לא בגבייה, כפי שמספרים לנו כל הזמן – כמובן זו בעיה – אבל הבעיה העיקרית היא האפליה; האפליה בהקצאת משאבים, האפליה בפיתוח קרקע, האפליה בפיתוח אזורי תעשייה ואזורי מסחר, זו הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע כאן לתקן את העוול.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שסגן השר יפעל באמת ובתמים כדי למצוא את הדרך להעביר את החוק הזה בממשלה, כי זה חוק טוב.

ג'מאל זחאלקה: והוא יקבל עליו הסברים יותר מפורטים אפילו משלי אם הוא ישאל במשרד האוצר במה מדובר.

ג'מאל זחאלקה: איפה סגן השר שיענה לי?

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ג'מאל זחאלקה: איפה הוא?

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': תשובה והצבעה, כאמור, במועד אחר.

ג'מאל זחאלקה: אוקיי, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגבלת התקופה לבירור תביעה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת זוהיר בהלול וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': איפה חבר הכנסת בהלול?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בהלול איננו כאן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום – הנושא ירד מעל סדר-היום בשל היעדר המציע במליאה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצעה הבאה בסדר-היום: הצעת חוק הממשלה (תיקון – כללי אתיקה לחברי הממשלה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת ציפי לבני.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לבני איננה נוכחת באולם, ועל כן גם הצעת החוק שלה יורדת מסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על משיכה הונית מקופת גמל), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כרגע בשלב התשובה והצבעה, ההצעה כבר הוצגה, כמדומני, בשבוע שעבר; גברתי המזכירה, נכון?

בצלאל סמוטריץ': סגן שר האוצר יצחק כהן משיב על ההצעה – איננו נמצא.

בצלאל סמוטריץ': מה אנחנו עושים, גברתי המזכירה?

בצלאל סמוטריץ': אז מצביעים?

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו מצביעים?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מורידים גם את ההצעה הזו מסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1827/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – זכות לנוכחות הורה בעת טיפול ביילוד), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת.

עליזה לביא: אדוני, אני פה – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, חלילה, לא הייתי מעלה בדעתי לדלג עלייך לרגע.

ציפי לבני: הגעתי לפני שהיא הועלתה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כבר עברנו שני נושאים אחרי.

ציפי לבני: שני נושאים?

בצלאל סמוטריץ': כן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לביא, עשר דקות לרשות גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי, חברותי חברי הכנסת, אני ממש מבקשת את תשומת לבכם, מבקשת את הלב שלכם, עם ההצעה המאוד-חשובה הזאת.

עליזה לביא: אני יודעת שהימים ימים לא פשוטים וההצעות שעולות – –

בצלאל סמוטריץ': ששש, יש נורא רעש באולם.

עליזה לביא: – – ועוד יעלו היום יביאו להרבה מחלוקות בינינו, אבל ההצעה שאני מבקשת להציג בפניכם ולדבר אל הלב שלכם – לא משנה אופוזיציה–קואליציה, לבוא ולאשר את ההצעה שאני מבקשת, חוק זכויות החולה, את האפשרות לאפשר להורים שרק הרגע נולדה או נולד להם ילד, ילדה, תינוק, תינוקת, שתהיה להם האפשרות ללוות את הילדים, את התינוקות, את חסרי הישע, את היילודים, אל הבדיקות שהם צריכים לעבור.

עליזה לביא: אני רוצה להקדיש את הדברים שלי למרכזת הסיעה האהובה שלנו שפרית, שבעזרת השם, בעוד כמה ימים אמורה ללדת, ולקדם בברכה את המחליף שלה.

עליזה לביא: אבל שפרית דבר ראשון סיפרה לי שהיא בוחרת ללדת בבית-החולים "הדסה עין-כרם", משום שבאופן רציף ובאופן ודאי בבית-החולים הזה מאפשרים להורים – לאם, לאב – כשצריך, מאפשרים להם ללוות את העובר, את חסר הישע, אל הבדיקות.

עליזה לביא: ואין מדיניות אחידה בבתי-החולים, ובכל בית-חולים, בית-יולדות, עושים מה שרוצים.

עליזה לביא: ואת זה צריך לבוא ולתקן, משום שלא ייתכן שכשהורים מבקשים התשובה היא כזאת בבית-חולים כזה ואחרת בבית-חולים אחר, בבית-יולדות כזה או בבית-יולדות אחר.

עליזה לביא: צריכה להיות תשובה אחידה.

עליזה לביא: אין-ספור פניות ציבור, אין-ספור תלונות של הורים – הורים צעירים שלא מכירים את הביורוקרטיה במדינת ישראל מגיעים לבית-החולים ולא חשופים לשאלה הזאת, האם אפשר או אי-אפשר; לא יודעים שיש זוגות שמטבע הדברים הם שמעו מאח, מאחות או מאימא שהמליצה – לא כולם מכירים את הכול ויודעים לאן לבחור או לאן ללכת.

עליזה לביא: אבל אסור שזה יהיה במדינה מתוקנת.

עליזה לביא: צריכה להיות אסדרה אחידה של הנושא.

עליזה לביא: מייד לאחר הלידה קוראים לבדיקות, זה דבר שהוא חלק מהשגרה של לקבל את הרך הנולד ולתת לו את המענה על כל מה שצריך בעקבות הלידה.

עליזה לביא: זו סדרה של בדיקות גופניות, טיפולים ראשוניים, מתן חיסונים ראשוניים, בדיקה גופנית מלאה של היילוד על-ידי הרופא, שבה נבדקים כל איברי הגוף החיצוניים – האזנה, מישוש, איברי גוף פנימיים, וברוב בתי-החולים הבדיקות נעשות שלא בנוכחות מי מההורים של היילוד.

עליזה לביא: אנחנו מבקשים באמת לשנות.

עליזה לביא: זאת הצעה שאני יודעת שגם שר הבריאות – כשדיברנו – לא מתנגד לה.

עליזה לביא: ההתנגדות כאן הייתה דווקא מהכיוון של משרד המשפטים.

עליזה לביא: אני רוצה לבוא ולומר: בואו נעביר את ההצעה הזאת.

עליזה לביא: זאת הצעה מאוד מאוד מאוד מאוד חשובה.

עליזה לביא: הבדיקות הללו הן עניין של כמה דקות.

עליזה לביא: היילוד ממתין ללא ההורים שלו עד שיגיע רופא לתינוקייה.

עליזה לביא: רובנו ככולנו היינו ברגעים הללו, ואנחנו יודעים עד כמה המצוקה גדולה, עד כמה אנחנו רוצים להיות חלק מהתהליך, להיות ליד התינוקות כשצריך לבדוק אותם.

עליזה לביא: זמן ההמתנה עלול לעתים להיות מספר רב של שעות.

עליזה לביא: החוק הקיים במדינת ישראל עוסק בזכויות של מבוגרים.

עליזה לביא: למבוגרים מותר, לילדים מותר, אבל לתינוקות, לחסרי ישע שזה עתה הגיעו לעולם אנחנו לוקחים את הזכויות, שלנו, כאנשים מבוגרים, יש.

עליזה לביא: אז איך אנחנו לא נותנים לחסרי הישע, לתינוקות שרק עכשיו נולדו, את הזכויות הללו?

עליזה לביא: סביב ההעלאה של הנושא הפיצה קבוצת הפייסבוק "הזכות שלכם להיות ביחד מרגע הלידה" עצומה לתמיכה בחוק של קבוצות של הורים בפייסבוק.

עליזה לביא: על העצומה הזאת חתמו למעלה מ-6,000 אנשים, גברים ונשים.

עליזה לביא: אלו אותם אנשים ונשים שמצטרפים מדי שבוע ומבקשים לאשר את החוק הזה, לאפשר באמת את הליווי.

עליזה לביא: ועדת השרים לענייני חקיקה התנגדה, כמו שאמרתי.

עליזה לביא: משרד הבריאות טען כי תיקון חוק זכויות החולה הסדיר את זכותו של כל מטופל לליווי רפואי בזמן הבדיקות, ומכוח תיקון זה, לכל יילוד יש זכות שהוריו יהיו נוכחים עמו בזמן הבדיקה.

עליזה לביא: אבל אתם יודעים שהאמת היא שברוב בתי-החולים מוציאים את ההורים מהתינוקיות ולא מאפשרים את זה.

עליזה לביא: אז בבקשה, אדוני כבוד השר, ושאר השרים שהתנגדו לחוק בוועדה: איך ייתכן שמגיעות אלי עדויות קשות שכאלה, וממשיכות ומגיעות, של הורים שנאלצו לעזוב את התינוקות שלהם בחדרים ולא נתנו להם ללוות אותם?

עליזה לביא: אנחנו שומעים עדויות מאוד קשות, עדויות שליליות.

עליזה לביא: על "אסף הרופא" מגיעים אלי סיפורים על מאבטח שהתפקיד שלו, בין היתר, לאסור על הורים להיכנס לתינוקייה בזמן הביקור של הרופא שבא לבקר או לבדוק את התינוק שלהם; בבילינסון, גם בקבלה מנסים להוציא הורים; ב"תל השומר" בקבלה מנסים לשכנע את הורים שלא להיכנס לבדיקה; באיכילוב לא מאפשרים בזמן ביקור החולה; בלניאדו, לאורך כל השהות מאפשרים להורים זמן קצר בתינוקייה.

עליזה לביא: התינוקייה קטנה.

עליזה לביא: אני יודעת שאדוני השר מגדיל את התקציב לתינוקיות, ובכך אני מקווה שבאמת יתאפשר; במאיר, בהחלפת משמרות, אין ולא היה הורה בתוך התינוקייה למשך שעה, שלוש פעמים ביום.

עליזה לביא: ב"שערי צדק", בבדיקת רופא, ממש צועקים על ההורים אם הם רוצים להישאר, וכך הלאה וכך הלאה.

עליזה לביא: בתי-החולים שכן מאפשרים, אדוני השר, את הנוכחות של ההורים בתינוקייה, וכדאי לפרגן וללמוד מהמדיניות שהם החילו על עצמם, הם בית-החולים "הדסה עין-כרם", בית-החולים האנגלי בנצרת, בית-החולים "העמק" בעפולה.

עליזה לביא: אני רוצה להודות לתנועת "אמונה – תנועת האישה הדתית לאומית”, שסייעה לנו בגיבוש ההצעה ובאיסוף הנתונים, וגם לקבוצת הפייסבוק ”הזכות שלכם להיות יחד מרגע הלידה", שקמה בעקבות הקשיים ההולכים וגדלים, הקשיים המרובים של ההורים ושל היילודים במימוש הזכות, ועושה עבודת קודש בטיפול שלה בנושא החשוב הזה.

עליזה לביא: חברים, בנימה אישית, אני גם אימא, אני גם סבתא, ואני יודעת כמה חשוב להורים ללוות את היילודים ברגעים השמחים, המאושרים, לאחר שהם נולדים.

עליזה לביא: יש בדיקות.

עליזה לביא: אפשר לאפשר את זה; יש בתי-חולים שהחילו על עצמם מיוזמתם את המדיניות הזאת.

עליזה לביא: בואו נלמד מהם, בואו נאפשר בחקיקה הצעה נעימה, טובה, ראויה, שתביא באמת לאפשרות ללדת בכל בתי-החולים במדינת ישראל בידיעה ברורה שאפשר ללוות את התינוקות.

עליזה לביא: אני רוצה להזכיר לכם שעד לפני לא מעט שנים, אבות לא היו נוכחים בזמן הלידה.

עליזה לביא: המציאות הזאת השתנתה; בעיקר בעקבות הפניות שהיו והתלונות שהוגשו האפשרות נפתחה.

עליזה לביא: אני לא זוכרת שאבא שלי ליווה את אימא שלי לתוך חדר הלידה.

עליזה לביא: אני שמחה שבן-הזוג שלי היה אתי, ואני גם שמחה שבתי ביקשה ממני להיות אתה בשתי הלידות.

עליזה לביא: אז דברים משתנים, מציאות משתנה.

עליזה לביא: אנחנו צריכים לאפשר את המגמה הזאת של נוכחות ושותפות של הורים בתהליך הלידה ואחריה.

עליזה לביא: אנחנו מדברים כאן על חסרי ישע, אנחנו מדברים כאן על ילדים שהצטרפו זה עתה לעולם.

עליזה לביא: אנחנו, כשחלילה אנחנו חולים, אנחנו רוצים שיהיו אתנו מי מבני משפחתנו.

עליזה לביא: גם ברגעים של בדיקות קשות, של מצבים לא נעימים, אנחנו רוצים שבן משפחה יהיה אתנו, ישמור עלינו בבדיקה, על הצניעות שאנחנו מבקשים גם ברגעים המביכים, הקשים, של בדיקות לא נעימות.

עליזה לביא: למה שנמנע את זה מהתינוקות, מהיילודים, מחסרי הישע?

עליזה לביא: אפשר לעשות את זה.

עליזה לביא: יש בתי-חולים שנוהגים לפי המדיניות הזאת.

עליזה לביא: ראוי ונכון במדינה מתוקנת שאנחנו כמחוקקים נביא הצעת חוק מסודרת.

עליזה לביא: חברי וחברותי, זה לא עניין של ימין או שמאל.

עליזה לביא: כולנו אוהבים ילדים, כולנו רוצים תינוקות בריאים.

עליזה לביא: בואו נאפשר באמת את הליווי הזה.

עליזה לביא: זאת הצעת חוק שתביא לסיום המצב האבסורדי ותאפשר להורים להיות נוכחים בבדיקה, להיות שותפים, להיות מעודכנים בזמן אמת במצב של התינוק או של התינוקת שזה עתה הגיעו ונולדו.

עליזה לביא: זו הצעה רלוונטית לכולנו בבית הזה.

עליזה לביא: אין היום הרבה הצעות שיהיו רלוונטיות לכולם.

עליזה לביא: בואו נתגייס יחד ונבין שצריך להעביר את ההצעה הזאת לטובת כולנו – הצעה שהיא טובה לדתיים, לחילונים, לערבים, ליהודים, לגברים, לנשים, לכל הסיעות שמרכיבות את הבית היקר הזה.

עליזה לביא: אז אני מבקשת מכם, חוזרת ומבקשת מכם, להתעלות מעל שיקולים פוליטיים כאלה ואחרים.

עליזה לביא: אנא, תמכו בהצעת החוק שלי, שתאפשר באמת ללוות תינוקות חסרי ישע אל הבדיקות.

עליזה לביא: זה לא דבר מסובך; זה לא דבר מורכב.

עליזה לביא: יש בתי-חולים שהבינו ומבינים את המשמעות ומחילים על עצמם את האפשרות הזאת.

עליזה לביא: בואו נלמד מהם.

עליזה לביא: בואו נעלה קומה מעל השיקולים הפוליטיים הצרים ונאפשר את הליווי הזה.

עליזה לביא: אני קוראת לכם, חברי, במאבק הזה – שלא היה צריך להיות מאבק, זה נושא שהוא מאוד מאוד מאוד מקובל, גם בבתי-חולים בעולם המערבי המתוקן.

עליזה לביא: ברוך השם, יש במדינת ישראל הרבה מאוד לידות, בשונה ממדינות אירופה.

עליזה לביא: בואו נמשיך ונעודד את זה.

עליזה לביא: זה לא עניין של תקציבים.

עליזה לביא: אם יש מקומות שהם קטנים – אני יודעת שאדוני השר עושה עבודה נהדרת וחשובה בהגדלה ובמיגון, גם של הפגייה בבאר-שבע וגם של פגיות שצריך באמת להגדיל וגם בחדרי יילודים ותינוקות, וכן תאפשר את הכניסה של הורים.

עליזה לביא: התירוץ הזה שיש מקומות שהם קטנים ומוקטנים, לא מאפשרים, לא נוחים, אין מספיק לכולם – גם את זה צריך לבוא ולתקן.

עליזה לביא: כולנו צריכים לאפשר להורים להיות שותפים מלאים בקבלה ובכניסה של תינוקות, של יילודים – –

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, מה הפריבילגיה הזאת?

עליזה לביא: – – אל חדרי הלידה, אל חדרי התינוקות.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת, עשר דקות חלפו להן.

עליזה לביא: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ביום ארוך מאוד, עם הצעת חוק נורא נורא חשובה היום.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: מי כמוך מבין את הצעת החוק הזאת.

בצלאל סמוטריץ': לכן אנחנו נשתדל להקפיד על הזמנים.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה אדוני שר הבריאות חבר הכנסת ליצמן.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן אנחנו נצביע.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק זכויות החולה, התשנ"ו–1996, מסדיר את זכותו של מטופל שאדם המלווה אותו, לפי בחירתו, יהיה נוכח עמו בעת שהוא מקבל טיפול רפואי.

יעקב ליצמן: הזכות לנוכחות מלווה בעת טיפול רפואי חלה בין שמדובר במטופל בגיר ובין שמדובר במטופל קטין או יילוד.

יעקב ליצמן: עמדתי היא כי הצעת חוק המבחינה בין מטופל שהוא יילוד למטופל אחר לא רק שהיא מיותרת אלא היא עלולה לעורר שאלות בדבר תחולת הדין לגבי יילודים בכל מקום שבו החוק מתייחס למטופל או מעניק לו זכויות נוספות.

יעקב ליצמן: לאור כך, אני רוצה להסביר עוד מילה אחת.

יעקב ליצמן: לפעמים, בכלל, אם יש טיפול וההורה חדש, טיפול בילד או בילדה, במיוחד אם זה בפגייה, ורואים שמכניסים אותו לכל מיני סוגים של טיפולים, מחטים, צינורות, אז יש התרגשות, וזה יכול גם להשפיע לא טוב על הורים.

יעקב ליצמן: אני חושב שלא צריך לעשות את זה, ולאור כך ראיתי לנכון להתנגד להצעה המבחינה בין יילודים למטופלים שאינם יילודים.

יעקב ליצמן: ככל שמטופל ספציפי נתקל בקושי במימוש זכויותיו, ניתן לפנות אל המשרד, ואם אתם רוצים, שוב אני אתן לכם את המספר האישי בלשכתי ואני אברר את הדברים.

יעקב ליצמן: אבל בעיקרון, לעשות הצעת חוק במיוחד לזה, לדעתי זה מיותר ואין בכך צורך, ולכן אני מתנגד, וועדת השרים החליטה להתנגד לחוק הזה.

יעקב ליצמן: תודה רבה וכל טוב.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה, ולבקשת הממשלה תהיה הצבעה שמית.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – זכות לנוכחות הורה בעת טיפול ביילוד), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, לבקשת הממשלה אנחנו נקיים הצבעה שמית על הצעת החוק, וגברתי מזכירת הכנסת תקרא בבקשה בשמות חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד באסל גטאס – בעד אילן גילאון – אינו נוכח זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד משה יעלון – נגד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד משה כחלון – נגד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – בעד רחל עזריה – נגד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה תקרא בבקשה בשמות חברי הכנסת שלא נכחו באולם.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח נפתלי בנט – נגד אילן גילאון – אינו נוכח גילה גמליאל – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח אחמד טיבי – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד ז'קי לוי – אינו נוכח ירון מזוז – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח חמד עמאר – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עמיר פרץ – בעד מירי רגב – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – בעד

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, האם יש מישהו נוכח באולם שטרם הצביע ומעוניין לעשות זאת?

בצלאל סמוטריץ': תמה ההצבעה.

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה תספור את הקולות, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 52 בעד, 51 נגד.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה עברה, והיא עוברת לטיפול בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2172/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת מהאופוזיציה, אנחנו שמחים בשמחתכם, ובכל זאת נעבור לסעיף הבא.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ליברמן, תתכונן, אולי גם לך ילך פה היום.

בצלאל סמוטריץ': על סדר-היום: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – שלילת סמכותו של בית-המשפט העליון להתערב בהחלטת ועדת הבחירות המרכזית לעניין אישור או פסילת מועמד או רשימה מלהשתתף בבחירות), של חבר הכנסת אביגדור ליברמן וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ליברמן, עשר דקות לרשות אדוני לנמק את הצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות לרשות אדוני, בבקשה.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, כנסת נכבדה, הדמוקרטיה הישראלית הייתה צריכה להתעורר כבר מזמן ולא להגיע בכלל למצב שיש צורך בחוק הזה.

אביגדור ליברמן: לא היה צריך בכלל להגיע למצב שחנין זועבי חברת כנסת מלכתחילה.

אביגדור ליברמן: היה צריך לעצור את התופעה הזאת כבר ב-1996, כשאחמד טיבי, יועצו של רב-המחבלים יאסר ערפאת, התמודד לכנסת בפעם הראשונה.

אביגדור ליברמן: כבר אז אסור היה לאפשר לסוס הטרויאני הזה להיכנס לכנסת, אפילו לא בתור אורח, בטח שלא בתור חבר הכנסת.

אביגדור ליברמן: אחר כך זה המשיך להידרדר, כשאפשרו למפלגת הבוגדים והמרגלים בל"ד להיבחר לכנסת ב-1999, ואפשרו למרגל עזמי בשארה לפעול כמה שנים רצוף מתוך הפרלמנט הישראלי.

אביגדור ליברמן: אם צ'רצ'יל היה מנהיג את הדמוקרטיה הישראלית, הוא היה נוהג באדונים טיבי ובשארה כמו שנהג בסר מוסלי ובלורד האו-האו

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, יש כאן נורא רעש.

בצלאל סמוטריץ': סליחה, חבר הכנסת ליברמן.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, ובעיקר במרפסות בצדדים.

אביגדור ליברמן: דמוקרטיה נורמלית הייתה עושה את כל זה כבר מזמן.

אביגדור ליברמן: דמוקרטיה, גם כאשר היא במצב מורכב, גם כאשר היא מאותגרת כמו שאנו היום אך רוצה לשרוד, צריכה לעשות את זה עכשיו.

אביגדור ליברמן: מוטב מאוחר מאשר אף פעם, כי אני אומר לכם: אם לא נתעורר כרגע, בהחלט יהיה מאוחר מדי.

אביגדור ליברמן: כי מדינה שמרשה לאנשים שמשבחים טרוריסטים שרוצחים את הילדים שלה – כמו שעשתה חנין זועבי לגבי שלושת הנערים – לשבת בפרלמנט שלה, היא מדינה מתאבדת; מדינה שמרשה לחבר כנסת שמצדיק רצח מתנחלים – כמו שעשה חבר הכנסת גטאס בנוגע לבני-הזוג הנקין – לשבת בכנסת שלה, היא מדינה שמאבדת את אינסטינקט הקיום שלה.

אביגדור ליברמן: ואם היום אתם, חברי הכנסת של הליכוד והבית היהודי, לא תעזרו למנוע את זה בגלל שיקולים פוליטיים קטנים, אתם תישאו באחריות לכך שתומכי הטרור האלה, הבוגדים בפועל ובפוטנציה, ימשיכו לשבת כאן.

אביגדור ליברמן: ואל תגידו לי שאתם לא תומכים בזה מפני שאני באופוזיציה.

אביגדור ליברמן: אני באופוזיציה מפני שאתם לא תומכים בזה, מפני שראש הממשלה שלכם יודע רק לדבר על הערבים שנוהרים לקלפיות, אבל לא הסכים לאף אחת מהדרישות שלנו כדי למנוע מהם לנהור לשם גם בפעם הבאה; מפני שהממשלה הזו היא חזקה רק בססמאות ובדיבורים, אבל כמו שראש הממשלה היה חלש מול "חמאס" ב"צוק איתן", ככה הוא גם חלש מול זועבי וגטאס.

אביגדור ליברמן: הוא הזמין אותם אליו למשרד, נותן להם כסף, מחזר אחריהם כדי להחזיק את הקואליציה שלו, ולכל מקרה, על מנת ליצור רשת ביטחון כדי לשרוד.

אביגדור ליברמן: אתם חברים בממשלת הישרדות, ממשלה שכל מהותה הוא המשך קיומה, בלי לעשות שום דבר, בלי לעשות שום מהלך חשוב.

אביגדור ליברמן: אם אתם מפילים את החוק הזה, הציבור הלאומי לא יסלח לכם.

אביגדור ליברמן: חבר כנסת שמצביע נגד החוק הזה הוא לא חבר במחנה הלאומי, הוא חבר במחנה האופורטוניסטים, מחנה הישרדות ללא תכלית, ממשלה ללא כיוון וללא זכות קיום.

אביגדור ליברמן: אני חושב שגם מה שהיום היה בוועדת הכספים, אדוני היושב-ראש, זה עוד דוגמה איך מנסה הממשלה הזאת לשתף פעולה עם חנין זועבי ועם אחמד טיבי.

אביגדור ליברמן: הרי כשרוצים להעביר את הכספים על מנת לתחזק אותם מביאים בסעיף אחד סכומים גם לתרבות וגם לחינוך וגם לעיירות פיתוח, וכמובן בתוך זה תמיד מכניסים כסף לאחמד טיבי, לחנין זועבי, לג'מאל זחאלקה.

אביגדור ליברמן: אני חושב שאת הדבר הזה צריך להפסיק, ובטח ובטח אנשים של המחנה הלאומי לא צריכים לתת יד לניסיון הזה לקנות שלטון בכסף, לתחזק את הקואליציה בכסף.

אביגדור ליברמן: ואני רוצה להזכיר ש-900 מיליון שקל שהעניק ראש הממשלה לאחמד טיבי או לחנין זועבי, לאיימן עודה, זה אותם כספים שהולכים להסתה של הציבור הערבי כנגד ממשלת ישראל, כנגד מדינתם.

אביגדור ליברמן: זה בדיוק כמו שממשלת ישראל היא המממנת הגדולה של הטרור הפלסטיני, הטרור שמכה בנו כל יום, כולל היום.

אביגדור ליברמן: צריך להבין שכל רוצח היושב בכלא הישראלי נהנה מקצבה חודשית של עד 14,000–15,000 שקל לחודש.

אביגדור ליברמן: הכול מהכספים שאנחנו מעבירים לרשות הפלסטינית מדי חודש בחודשו.

אביגדור ליברמן: כל ההוצאות המשפטיות של כל המחבלים שכרגע נמצאים בבתי-משפט, בבתי-דין ישראליים – מי שמשלם את כל החשבון הזה הוא אבו מאזן.

אביגדור ליברמן: ולכן, צריך לשים סוף פסוק לצביעות הזאת.

אביגדור ליברמן: כמו שראש הממשלה ידע להפסיק את העברת הכסף לאבו מאזן לפני הבחירות, אין שום סיבה שלא יעשה את זה אחרי הבחירות.

אביגדור ליברמן: ולכן, גם כשאני מנסה, ועוד פעם, מפאת כבודם של כמה שרים שלא נמצאים כאן – אבל הייתי מצטט להם פעם נוספת מה הם דיברו ומה הם אמרו אחרי שבית-המשפט העליון החזיר פעם אחרונה את חנין זועבי לכנסת.

אביגדור ליברמן: מהשגריר שלנו באו"ם, הנוכחי, עד לשר יריב לוין, שכל אחד מכם ייקח בדיוק – לראות מה אמרתם ומה הייתה הפרשנות שלכם אז.

אביגדור ליברמן: העובדה שהיום גם הבית היהודי, ש-100% המצביעים שלו תומכים בחוק הזה, גם חברי הליכוד, ש-90% מהמצביעים שלו תומכים בחוק הזה, אתם הולכים להצביע נגד – אני חושב שזה דבר פשוט בלתי סביר.

אביגדור ליברמן: ואני מקווה שנראה גם את התוצאה הזאת לא רק פה בהצבעה בכנסת, אלא גם בהצבעה ביום הבחירות.

אביגדור ליברמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אביגדור ליברמן: יש לך שתי דקות וחצי אז אתה יכול לציין אותי לשבח.

אביגדור ליברמן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אביגדור ליברמן, גם על הנדיבות עם השעון.

בצלאל סמוטריץ': אין לנו תשובת ממשלה על הצעת החוק הזו, וגם אף חבר כנסת לא ביקש את הרשות להתנגד לה.

קריאה: אין לממשלה עמדה?

בצלאל סמוטריץ': לכן, אנחנו נעבור להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': שמית?

בצלאל סמוטריץ': אלקטרונית?

בצלאל סמוטריץ': לבקשת הממשלה תתקיים הצבעה שמית?

בצלאל סמוטריץ': לא שמית.

בצלאל סמוטריץ': ההצבעה איננה שמית.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית על הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – שלילת סמכותו של בית-המשפט העליון להתערב בהחלטות ועדת הבחירות המרכזית לעניין אישור או פסילת מועמד או רשימה מלהשתתף בבחירות).

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – 66 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – שלילת סמכותו של בית-המשפט העליון להתערב בהחלטות ועדת הבחירות המרכזית לעניין אישור או פסילת מועמד או רשימה מלהשתתף בבחירות) לא נתקבלה.

קריאה: סמוטריץ, הצבעת נגד?

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו נאמר את זה לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': התוצאות: שישה בעד, 66 נגד, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': אני לפרוטוקול אומר, ההצעה לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': לפרוטוקול, חבר הכנסת ז'קי לוי התבלבל והצביע בטעות במקומו של חבר הכנסת זאב בנימין בגין, ואנחנו מקבלים את הצבעתו כאילו בוצעה במקומה.

בצלאל סמוטריץ': לפרוטוקול, דב חנין מבקש להצטרף להתנגדות להצעת החוק, וגם חברת הכנסת סתיו שפיר, וחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, וגם חברת הכנסת מירב בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1985/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הרשות לוועדות ערר רפואיות, התשע"ה–2015, של חברי הכנסת מאיר כהן וקארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': ינמק חבר הכנסת מאיר כהן, וישיב על ההצעה שר הבריאות יעקב ליצמן.

סופה לנדבר: – – – אבל אני הייתי – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סופה לנדבר, הדיון נמצא אצל יושב-ראש הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מחכים להחלטתו.

סופה לנדבר: אני הייתי באולם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מחכים להחלטתו של יושב-ראש הכנסת.

סופה לנדבר: – – –

מאיר כהן: אפשר להחליף אתה.

בצלאל סמוטריץ': לשם הפרוטוקול, חבר הכנסת אחמד טיבי וחבר הכנסת באסל גטאס מצטרפים למתנגדים להצעת החוק, שלא חס וחלילה יצא אחרת.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש – – –

סופה לנדבר: אבל אני הייתי באולם והייתם צריכים לעשות הצבעה – – –

יאיר לפיד: בצלאל, סידרתי לך שחנין תוציא הודעה שהיא מודה לך.

סופה לנדבר: אבל הוא הודיע שכן תהיה הצבעה.

סופה לנדבר: אני אשמה שהוא לא היה באולם?

סופה לנדבר: אבל אני הייתי באולם.

בצלאל סמוטריץ': רגע, מחילה.

בצלאל סמוטריץ': רוברט, חבר הכנסת אילטוב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילטוב.

סופה לנדבר: שר לא היה.

סופה לנדבר: זו האשמה שלנו?

סופה לנדבר: היית צריך לעצור את הישיבה ולתת לו להיכנס לאולם.

סופה לנדבר: אבל אני הייתי באולם.

סופה לנדבר: אני הייתי באולם והוא נכנס.

סופה לנדבר: אתה נתת לה לעלות בזמן שהוא נכנס לאולם.

סופה לנדבר: הוא כן נכנס לאולם.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות כנסת נכבדים, חברת הכנסת סופה לנדבר, אני מוכן לרדת אם יגידו לי שזה בסדר, ואת תעלי.

סופה לנדבר: לא, אבל זה היה חוק שלי.

סופה לנדבר: אני הייתי באולם.

סופה לנדבר: הוא הוריד אותו והוא צריך להעלות להצבעה.

סופה לנדבר: אני הייתי באולם.

סופה לנדבר: אם סגן השר לא היה, הוא היה חייב לעצור את הישיבה.

סופה לנדבר: ככה לא עושים תרגילים.

רוברט אילטוב: זה לא בסדר.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, תאפס את השעון, בבקשה.

מאיר כהן: אנחנו יכולים להתחיל?

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש להודיע – תכף אנחנו נתחיל לך את הזמן מחדש.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש להודיע, בהמשך לתקרית שהייתה כאן קודם, ששלוש הצעות החוק שקודם הסרנו מסדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגבלת התקופה לבירור תביעה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת זוהיר בהלול; הצעת חוק הממשלה (תיקון – כללי האתיקה לחברי הממשלה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת ציפי לבני; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על משיכה הונית מקופות גמל), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת סופה לנדבר – יעלו בחזרה, חוזרות לסדר-היום ויועלו לדיון ולהצבעה לאחר כל ההצבעות.

בצלאל סמוטריץ': תיאלצו להישאר כאן עד אחרי ההצעה של החטיבה להתיישבות.

בצלאל סמוטריץ': כך על-פי החלטתו של יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

בצלאל סמוטריץ': הסאגה הסתיימה, ואדוני יכול.

בצלאל סמוטריץ': אני מתחיל את עשר הדקות מהתחלה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני שם על השולחן הצעת חוק – אי-אפשר כך, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חמד עמאר, אנחנו, קשה לנו ככה.

מאיר כהן: אחת העוולות שניסינו לתקן – שאני ניסיתי לתקן כשר הרווחה – היא שאלת הוועדות הרפואיות הצמודות לביטוח הלאומי.

מאיר כהן: אני מבקש מכל חברת כנסת וחבר כנסת להבין שהצעת החוק הזאת קשורה לכל אחד מאתנו אישית.

מאיר כהן: אני משער שכל אחד מאתנו בשלב זה או אחר הצטרך – אני מאחל לכולנו שלא נצטרך, אבל היות שהמציאות הרבה יותר חזקה מאתנו, אז או אנחנו, או בני המשפחה שלנו או ההורים שלנו מוצאים את עצמם בוועדות הרפואיות של הביטוח הלאומי, ובמיוחד בוועדות הערר.

מאיר כהן: ומה האבסורד שעלו עליו הרבה מאוד לפני?

מאיר כהן: ואני חייב לציין את חברת הכנסת אורלי לוי, שהגישה לפני שתי כנסות הצעת חוק כזאת, והחלטה של השופט גולדברג מ-2001, אחרי שמונתה ועדה אשר קראה למדינת ישראל להקים רשות לוועדות רפואיות ולהוציא ולנתק את הוועדות הרפואיות מהביטוח הלאומי.

מאיר כהן: אתם בוודאי, כולכם, מכירים את הנוהג הפסול הזה, שבו אדם פונה לביטוח הלאומי בצר לו, ומחליטה ועדה רפואית אם הוא צודק או לאו, וכשהוא מבקש לערור על החלטתה, שולחים אותו לוועדת ערר שגם היא קשורה לביטוח הלאומי; אומרים לו: צא מדלת אחת, תיכנס בדלת השנייה.

מאיר כהן: אם יש גיבנת גדולה על גבה של המערכת הזאת שנקראת מערכת הבריאות ומערכת הביטוח הלאומי, זאת הגיבנת הזאת, שאנחנו לא מאפשרים לאזרחים הגונים שרוצים להתמודד עם מערכת ולערער, אנחנו לא מאפשרים להם את הזכות ללכת לרופאים שמנותקים מהמוסד שמשלם, לוועדות עצמאיות לגמרי, ולבוא בכבוד גדול ולערער.

מאיר כהן: אגב, למי שלא היה שם, הוועדות עובדות רק אחר הצהריים.

בצלאל סמוטריץ': אני עוצר אותך ממש לשנייה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לבני, אני מתקן: אחרי החקיקה הפרטית, לפני הצעות לסדר-היום, ולא מחר בבוקר אחרי החטיבה להתיישבות.

בצלאל סמוטריץ': ההצעות שציינו קודם חוזרות לסדר-היום לאחר החקיקה הפרטית.

ציפי לבני: לסוף סדר-היום של החקיקה הפרטית.

בצלאל סמוטריץ': סוף סדר-היום של החקיקה הפרטית.

מאיר כהן: אני רוצה שתבינו את האבסורד.

מאיר כהן: אגב, כשר הרווחה מונתה גם על-ידי ועדה, והתחלנו לאט-לאט להתקדם, אבל, לצערי, לא הצלחנו כנגד ועדי עובדים.

מאיר כהן: ראו: אתה הולך לביטוח הלאומי, אתה נכנס לוועדה רפואית, יושב ליד הרופא מזכיר רפואי – יש מושג כזה.

מאיר כהן: יש 600 אנשים כאלה, שהם המזכירים הרפואיים של הוועדה.

מאיר כהן: אין שום פרטיות, אין שום דיסקרטיות; אתה לא מתנהל מול הרופא – אתה יותר מתנהל מול מזכיר הוועדה.

מאיר כהן: איזה מין דבר זה?

מאיר כהן: אגב, בשום מדינה שבדקתי, לא במדינות ה-OECD ובטח לא בארצות-הברית, לא קיים מושג כזה שאתה תיכנס לרופא ויש שם מזכיר רפואי.

מאיר כהן: אגב, המזכירים האלה, 600 המזכירים, הם עובדי הביטוח הלאומי שעושים את זה כשעות נוספות.

מאיר כהן: ראו איזה אבסורד.

מאיר כהן: ניחא, אחרי שגמרת את הדבר הזה, אתה רוצה לערער – אתה בא בדיוק לאותה ועדה עם שינוי קטן.

מאיר כהן: ומי משלם לרופאים בשני המקרים?

מאיר כהן: הביטוח הלאומי.

מאיר כהן: לא שאני חושד בכשרים, לא שאני אומר שהביטוח הלאומי עושה הכול כדי לא לשלם, אבל כשאנחנו מדברים על זכויות יסוד, אני חושב שזכות יסוד בסיסית של אדם היא לבוא ולשבת מול הרופא, בדיסקרטיות מלאה, ואם רופא x נתן לו את החלטתו והוא רוצה לערער, הוא יכול לעשות את זה בוועדה חיצונית לגמרי, שלא קשורה לביטוח הלאומי.

מאיר כהן: זכרו, חברים, זאת הייתה הצעה של ועדה שמונתה ב-2001.

מאיר כהן: לא עושים את זה – מפחד מוועד עובדים; אין מספיק אומץ לעשות את זה.

מאיר כהן: ואני קורא לשר הבריאות, הצעתי אומרת שתוקם רשות ממלכתית.

מאיר כהן: היא לא תעלה יותר כסף.

מאיר כהן: היא תהיה כפופה לשר הבריאות.

מאיר כהן: הרשות הזאת תחליט על הליקוי הרפואי שלך, על הקצבה שלך, על הניידות שלך.

מאיר כהן: היום אתה הולך – מחליטים שאתה נכה; לניידות אתה רץ למשרד הבריאות – זה לא הביטוח הלאומי – ולעוד כל מיני גופים.

מאיר כהן: אז אני מבקש מחברי הכנסת: זכרו, כל אחד מאתנו יכול להגיע לשם.

מאיר כהן: תמנעו את החרפה הזאת מהאזרחים שלנו.

מאיר כהן: נקים את הרשות הזאת, גם אם זה ייקח שנה-שנתיים.

מאיר כהן: אדוני השר, אני משער שתעלה לכאן ותתנגד להצעה, אבל כל אחד מהיושבים כאן יודע שזאת הצעה ראויה, וכך צריך לנהוג במדינה מתוקנת: להפסיק עם החרפה הזאת; להוציא את הוועדות הרפואיות מהביטוח הלאומי; להוציא את ועדות הערר מהביטוח הלאומי; לכבד את הקשישים, לכבד את העולים, לכבד את החולים, שיבואו למקום מסודר, שנראה כמו מרפאה, ולא נראה כמו מחסן, ושעובד מהבוקר עד הערב; שהרופאים שלו לא יצטרכו להחליט כנגד המשלמים.

מאיר כהן: זכרו את זה.

מאיר כהן: תצאו מגדרכם, אנא מכם.

מאיר כהן: זה רגע יוצא מן הכלל לשנות את המצב, והשרים שמתנגדים צריכים להודות לחברי הכנסת שהם יורידו מהשולחן סוף-סוף את תפוח האדמה הלוהט הזה.

מאיר כהן: ואני אומר לשר הבריאות: הלוואי שתעלה ותגיד: אני מתחיל בהליך הזה.

מאיר כהן: אני אחבק אותך כאן.

יעקב ליצמן: זה שאתה אומר – – – סימן שאני – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאתכבד להזמין את שר הבריאות להשיב, ברצוני להתייחס לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן שר האוצר, זה נוגע גם לעניין שלך.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, מכובדותי, הובא בפני עניין – ניהל את הישיבה סגן היושב-ראש סמוטריץ – הובא בפני העניין של הורדת שלושת החוקים מסדר-היום בגלל היעדרות של חברי הכנסת זוהיר בהלול, ציפי לבני – שני החוקים הראשונים ברגע שקראו להם – ולגבי תשובה והצבעה במועד אחר – חוק של סופה לנדבר, בשל היעדרות של סגן שר האוצר, שלא השיב.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שבדקתי את כל הנסיבות מי היה, מי לא היה וכן הלאה, החלטתי להחזיר את החוקים לסדר-היום, מכיוון שבמקרה של החוק של סופה לנדבר, המציעה הייתה כאן באולם המליאה, ומי שבעצם אשמה זו הממשלה; אז מייד אחרי סיום ההצבעה על החוק של חבר הכנסת מאיר כהן, נחזור לשמוע את תשובת סגן שר האוצר ונצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בהמשך החקיקה, החוקים של חבר הכנסת זוהיר בהלול וחברת הכנסת ציפי לבני ישולבו בסדר-היום לקראת סוף החקיקה הפרטית, לפני ההצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן להשיב על הצעת החוק של חבר הכנסת מאיר כהן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מאיר כהן, אם החוק כל כך טוב, למה לא עשית את זה כשהיית שר?

יעקב ליצמן: מה, לא הספקת שנה וחצי?

מאיר כהן: הפעם יש לי תשובה.

מאיר כהן: התחלתי, הוצאתי את הוועדות.

מאיר כהן: ועדות הערר יצאו.

מאיר כהן: אני פה מציע שבפעם אחת נוציא את הכול.

מאיר כהן: חבל.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ישב, בבקשה.

יעקב ליצמן: אז אני צריך לחפש תירוץ אחר.

יעקב ליצמן: אז אני אקריא את התירוץ של המשרד.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מאיר כהן, אין זו הפעם הראשונה שעולות הצעות שונות שנועדו ליצור הפרדה בין גורמים המשלמים הטבות לבעלי מוגבלויות, כגון המוסד לביטוח לאומי ומשרד הביטחון, לבין הגורם המפעיל את הוועדות הרפואיות.

יעקב ליצמן: הטענה היא שהחלטת הוועדות הרפואיות המכתיבה את דרגת הזכאות צריכה להינתן על-ידי גורם בלתי תלוי בגורם המשלם.

יעקב ליצמן: קשה לדבר.

יעקב ליצמן: אני לא שומע את עצמי אפילו.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חברי הכנסת, נא להקשיב לתשובתו המלומדת של שר הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רזבוזוב, חבר הכנסת יוסי יונה, אומנם אתה לא מבין את השפה שהם מדברים בה, אבל תפריד ביניהם לרגע, בבקשה.

נחמן שי: בשפת הקודש.

יעקב ליצמן: הרעיון מעניין, אולם הבעיה הזו ניתנת לפתרון בדרכים אחרות, ובכל מקרה, המנגנון שמציעים חבר הכנסת מאיר כהן והאחרים החתומים על ההצעה אינו מתאים לפתרון הבעיות שקיימות, לטענתם.

יעקב ליצמן: אין שום ביטחון שמהלך כזה, שהוא מורכב ויקר, יביא לשיפור בנקודה שלגביה נמתחת ביקורת.

יעקב ליצמן: הרי כל גוף שיוקם יהיה אף הוא חלק מהממשלה – מתוקצב על-ידה – ולכן כביכול חשוד בניגוד עניינים.

יעקב ליצמן: יש סוג אחד של ועדות שנמצא ופועל במשרד הבריאות – הוועדות לגמלת ניידות.

יעקב ליצמן: יש אותו סוג של ביקורת עליהן, וזה לא פתרון שצריך להרחיבו.

יעקב ליצמן: יש חלופות טובות יותר לשיפור ולפתרון הבעיות, ויש כבר יישום של פתרונות.

יעקב ליצמן: קבענו חובה חוקית להכשרה של חברי הוועדות הרפואיות, בחוק.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות הוא שקובע את תוכן הקורסים, והם מתקיימים בכמה מוסדות אקדמיים – תקנות הביטוח הלאומי (הכשרת רופא המוסמך לקבוע דרגת נכות), התשע"א–2011.

יעקב ליצמן: הקורסים אושרו באוניברסיטת תל-אביב, בקריה האקדמית אונו ובאוניברסיטת בן-גוריון.

יעקב ליצמן: כיום יש בתהליך אישור קורס באוניברסיטת בר-אילן.

יעקב ליצמן: בנוסף נקט המוסד לביטוח לאומי פעולות לשיפור השירות, להדרכת הנבדקים ולסיוע משפטי, ויש תהליכים של מחשוב, של פיקוח על האיכות ועוד.

יעקב ליצמן: ביחס להצעה המסוימת הזו שבפני הכנסת, היא מבקשת כביכול לכלול ברשות אחת את כל הוועדות לעררים, אך בפועל מתייחסת רק לוועדות לפי חוק הביטוח הלאומי וחוק הנכים (תגמולים ושיקום) ולנכי מערכת הביטחון.

יעקב ליצמן: ההצעה מציעה שרשות כזו תהיה כפופה לשר הבריאות, אך הוועדות הן גוף מעין-שיפוטי, ולא מתאים שהן יפוקחו על-ידי משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: יש עוד בעיות בהצעת החוק גופה, שאין צורך לפרט.

יעקב ליצמן: בנוסף, יש עלויות גבוהות מאוד להקמת מנגנון עצמאי חדש ולפיקוח על מנגנון זה.

יעקב ליצמן: המציעים סבורים שמשרדי הבריאות והרווחה יישאו בעלויות, אבל לא קובעים מנין יגיע התקציב לעניין זה.

יעקב ליצמן: מכל הסיבות שנמנו, הממשלה מבקשת להתנגד להצעת החוק.

יעקב ליצמן: אני חושב ששכנעתי אותך, אדוני שר הרווחה לשעבר מאיר כהן.

יעקב ליצמן: אני אשמח לשמוע, אם לא, מה תשובתך.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: האם חבר הכנסת מאיר כהן רוצה להשיב לשר?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לנסות לשכנע את השר.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אדוני השר, זה לא יעלה יותר כסף.

מאיר כהן: הוועדות האלה נמצאות; המימון שלהן נמצא בביטוח הלאומי.

מאיר כהן: צריך להעביר אותו אליך, כי אני חושב שהשר המתאים לעמוד בראש רשות כזאת הוא אתה, שר הבריאות.

מאיר כהן: הכסף נמצא במשרד הרווחה.

מאיר כהן: אפשר לעשות איגום תקציבים, לא תהיה תוספת של שקל, אפילו לא שקל אחד.

מאיר כהן: אבל השינוי יהיה במתן כבוד לאזרחי מדינת ישראל.

מאיר כהן: כל אחד מאתנו יודע שזה חוק ראוי ושאפשר ליישם אותו.

מאיר כהן: התחלתי ביישומו, וצריך לקבל החלטה אמיצה ולפתור את כל הבעיות של הניכור בין האזרחים לבין הוועדות הרפואיות.

מאיר כהן: וככל שנקדים ייטב לכולנו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הרשות לוועדות ערר רפואיות, התשע"ה–2015, של חברי הכנסת מאיר כהן וקארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אנחנו נצביע הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: יש בקשה, בקשה של האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: 20 שמות של חברי כנסת הוגשו למזכירת הכנסת, ואנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד באסל גטאס – בעד אילן גילאון – אינו נוכח זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – בעד תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – בעד מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד משה יעלון – נגד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד משה כחלון – נגד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – אינו נוכח בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד מנואל טרכטנברג – בעד חיים כץ – אינו נוכח אראל מרגלית – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח ניסן סלומינסקי – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – בעד חמד עמאר – אינו נוכח מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – אינו נוכח מיקי רוזנטל – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, האם יש מישהו שמעוניין להצביע ולא קראו בשמו או בשמה?

יולי יואל אדלשטיין: אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: כן, כן, שמנו לב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש מישהו שמעוניין להצביע ולא קראו בשמו?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן התוצאות – הצעת חוק הרשות לוועדות ערר רפואיות, של חברי הכנסת מאיר כהן וקארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת: בעד החוק – 53, נגד החוק – 54.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' פ/2106/20; "דברי הכנסת", חוב' י', עמ' 7731; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת החוק, כפי שאמרתי, של חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על משיכה הונית מקופת גמל), התשע"ו–2015.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר בתשובה והצבעה; חברת הכנסת כבר נימקה את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על משיכה הונית מקופת גמל), של חברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מלכתחילה הממשלה התנגדה להצעת החוק הזאת, ואסביר.

יצחק כהן: המיסוי על משיכה הונית מקופות גמל נועד ליצור תמריץ שלילי למשיכה הונית, וזאת מפני שיש מטרה שכספי החיסכון יספקו קצבה חודשית לאורך שנות הפנסיה של החוסך.

יצחק כהן: משמעות הצעת החוק היא שבמקום שהחוסך יקבל קצבה של כ-500 ש"ח לאורך שנות הפנסיה שלו – קצבה המתווספת לקצבת הביטוח הלאומי – הוא יוכל לקבל את כלל הסכום ביום הפרישה.

יצחק כהן: הצעה זו עלולה ליצור העדפת הקיים של הפרט ביום הפרישה, במקום הסתכלות עתידית על שנות הפנסיה שנותרו לו, ולפגוע בו בטווח הארוך.

יצחק כהן: ההצעה תתמרץ עובדים לפצל את קופות הגמל שלהם, כך שבכל אחת או בחלקן ייוותר סכום של 100,000 ש"ח, שאותו ניתן יהיה למשוך ללא מס.

יצחק כהן: הצעת החוק אינה מפרטת כיצד ניתן יהיה לבצע אכיפה שתמנע סיטואציה זו.

יצחק כהן: אדוני היושב–ראש, אפשרות למשיכת כספים כדין מקופת הגמל עבור חוסכים שצברו בכלל קופות הגמל אשר ברשותם סכום הנמוך מסכום הצבירה המזערי, העומד היום על 92,644 ש"ח, נכון לשנת 2015, נקבעה בסעיף 23(ב) לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל), התשס"ה–2005.

יצחק כהן: בהתאם להוראות, משיכה כדין של כספים מקופת הגמל לקצבה בסכום חד-פעמי תיתכן באחד מהמצבים הבאים: היוון קצבה – משיכת הכספים כאשר הם נמצאים בקופה משלמת לקצבה וכאשר סכום הקצבה שייוותר ליחיד לאחר ההיוון לא יפחת מסכום הקצבה המזערי המוגדר בסעיף; משיכת כספים – אם סך כל הכספים בכל הקופות לקצבה העומדים לרשותו של העמית אינו עולה על כ-95,000 ש"ח.

יצחק כהן: נכון להיום, סעיף 23(ה) לחוק הפיקוח מגדיר את המונח "סכום צבירה מזערי” וקובע כי הוא יעמוד על סך 80,000 ש"ח נומינלי.

יצחק כהן: סעיף קטן (ו) מורה על עדכון הסכום לפי שיעור עליית המדד.

יצחק כהן: כמו כן, אדוני היושב-ראש, על היחיד להגיע לגיל פרישת חובה, והוא אינו מקבל קצבה מקופות גמל אחרות, למעט קרן ותיקה או קצבה לפי הסדר פנסיה תקציבית.

יצחק כהן: הוראת סעיף 9א(ה) לפקודת מס הכנסה קובעת פטור בגין משיכה כדין של כספים מקופת גמל לקצבה המתבצעת באחת משתי אפשרויות אלו.

יצחק כהן: הפטור מוגבל עד לגובה ההון הפטור המוגדר בסעיף, והוא הולך וקטן ככל שהעמית מושך מענקים פטורים במהלך השנים, ולכל אזרח יש יתרת הון פטורה עד לתקרה של 650,000 שקלים.

יצחק כהן: עוד יובהר, אדוני היושב-ראש, כי בהתאם לתיקון 190 לחוק, סכום התקרה אמור לגדול ולהגיע בסופו של דבר לכמיליון שקלים.

יצחק כהן: נראה אפוא כי לגבי הציבור שאליו חברת הכנסת סופה לנדבר מתכוונת, אנשים בעלי הכנסות נמוכות, כבר קיים הסדר המאפשר ליהנות ממשיכה חד-פעמית של סכום דומה בפטור, ועל כן מתייתר הצורך בקידום ההצעה האמורה.

יצחק כהן: אולם, לאחר משא-ומתן עם חברת הכנסת סופה לנדבר, המציעה, מוצע להעביר את הצעת החוק בקריאה טרומית בלבד, והמשך החקיקה יהיה בתיאום מלא עם הממשלה; עם משרד האוצר, רשות המסים, אגף שוק ההון, הביטוח והחיסכון שבאוצר, ושילוב ההצעה בהצעת חוק ממשלתית שתוגש במקביל.

יצחק כהן: אם תנאי זה מקובל על גברתי, אני מבקש מחברי להצביע בעד.

סופה לנדבר: – – – כאשר אתם תעבירו את החוק, אני אצטרף לחוק – – – נכון?

יצחק כהן: אנחנו מעבירים את זה בטרומית, ואת ממשיכה לתאם את הצעדים עם כל הגופים שציינתי.

סופה לנדבר: בסדר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אם תנאי זה מקובל על חברת הכנסת סופה לנדבר, אני אבקש מחברי לתמוך בהצעה – בקריאה טרומית בלבד.

יצחק כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני סגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק – לפרוטוקול אני אחזור – חברת הכנסת לנדבר מקבלת את התנאים כפי שהציג אותם סגן שר האוצר, חבר הכנסת כהן, ולכן סגן השר הודיע על תמיכת הממשלה בקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על משיכה הונית מקופת גמל), של חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי הכנסת – נא להצביע.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תכף אני אודיע על כך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: איפה חברת הכנסת חוטובלי?

יולי יואל אדלשטיין: בתא המומחים, אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: כן, כן, כן, זיהיתי.

אראל מרגלית: אני בעד.

קריאות: – – – הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 78 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על משיכה הונית מקופת גמל), התשע"ו–2015, לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 79, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 79, מכיוון שחברת הכנסת סגנית השר ציפי חוטובלי ביקשה להצביע בתקופה הקרובה ידנית, בתנאי שהיא נמצאת באולם ואכן מצביעה ידנית, ואני מצרף את קולה ל"בעדים" או ל"נגדים" בהתאם להצבעתה.

אראל מרגלית: וגם את קולי.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע לפרוטוקול שחברי הכנסת אראל מרגלית, איל בן ראובן ונורית קורן ניסו להצביע כדי גם לתמוך בהצעת החוק החשובה הזאת, אבל לא הספיקו לעשות זאת, אז זה לא משנה את תוצאות ההצבעה.

אראל מרגלית: – – – נקבל את המעמד – – –

אראל מרגלית: [הצעת חוק פ/2208/20; נספחות.

אראל מרגלית: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק של חבר הכנסת אלעזר שטרן: הצעת חוק הענקת אזרחות כבוד לחללי מלחמת הקוממיות (תיקון – הענקת אזרחות ישראלית), התשע"ו–2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אלעזר שטרן.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יודיע מה רצונו.

יולי יואל אדלשטיין: סגן היושב-ראש בר, איפה הוא?

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, השרים, עמיתי חברי הכנסת, הצעת חוק הענקת אזרחות כבוד לחללי מלחמת הקוממיות היא הצעת חוק עבורנו, עבור אזרחי מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: המטרה שלה, בעיני, היא לתקן עוול היסטורי – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני, פשוט אני מתקן את הטעות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: לא הודעתי שהצעת החוק של חברת הכנסת לנדבר, שאושרה על-ידי המליאה, תועבר לוועדת הכספים להמשך הטיפול בה, הכנתה לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אתך הסליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ימשיך, ואני מפעיל את השעון.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: הצעת החוק נועדה לתקן – אני לא רוצה להשתמש במילה "עוול", אבל בוודאי חוב היסטורי שלנו כלפי לוחמים, חיילי צה"ל, שנפלו כאן למן הכרזת המדינה ועד למעשה לחקיקת חוק האזרחות.

אלעזר שטרן: הם קבורים בבתי-קברות צבאיים, נתנו להם מספר אישי, לא נתנו להם אזרחות; נתנו להם גם אזרחות כבוד.

אלעזר שטרן: אזרחות כבוד יש לה מעמד חשוב.

אלעזר שטרן: אנחנו נותנים את זה לחסידי אומות העולם.

אלעזר שטרן: אני עדיין חושב שיש הבדל בין מי שבא לכאן ונהרג, הקריב את חייו, על הארץ הזאת – שתינתן לו הזכות המלאה להיות אזרח המדינה.

אלעזר שטרן: ההערה, לדעתי, נתקלה בקשיים ביורוקרטיים, של מה יהיה אם ישאלו עוד.

אלעזר שטרן: אני כבר למדתי שבדרך כלל "למה כן" זה שתי סיבות ו"למה לא" זה 900, במיוחד כשלא רוצים לעשות, ואני חושב שכל החששות הם בעיות שלנו, הם לא נכנסים כהוא-זה מול השיקול של החוב שלנו כלפי אותם נופלים.

אלעזר שטרן: והראיה, שבצה"ל ידעו לתת להם לאחר מותם גם מספר אישי וגם חלקה בבית-קברות – בבית-עלמין צבאי; ומובן שמגיע על זה יישר כוח לצה"ל ולמערכת הביטחון.

אלעזר שטרן: מדינת ישראל הלכה על דרכי ביניים, כפי שאמרתי קודם, על אזרחות כבוד.

אלעזר שטרן: על ההצעה הזאת חתומים 70 חברי כנסת.

אלעזר שטרן: בהתחשב במספר הרב של כל מי שלא יכול להצביע פה – של השרים וסגני השרים ועוד בעלי תפקידים – אז 70 חברי כנסת – ואולי עוד דבר אחד, אני לא ניגשתי עם ההצעה הזאת לחברי הכנסת הערבים, בשביל לא להעמיד אותם בסוג של דילמה – זאת אומרת שעל ההצעה הזאת חתמו כמעט 100% מי שהיה יכול לחתום עליה מחברי הכנסת.

אלעזר שטרן: כיוון שההצעה – בוועדת שרים לענייני חקיקה הצביעו נגדה, ואני לא רוצה לנצל את ההכרה או את התמימות לכאורה של חברי הכנסת שחתמו לי, שחתמו על הצעת החוק הזאת, ולהביך אותם או אותי מול ההחלטה שמחייבת אותם, אני קיבלתי את בקשת הקואליציה על התחייבות שיוגש ערר לוועדת שרים, ותשובה והצבעה יהיו במקום אחר, מתוך תקווה שעד אז אנחנו ניישר גם את מי שצריך ליישר, ובאמת נזכה לפתור את האתגר הזה או את ההזדמנות הזאת, שמונחת לפתחי כולנו.

אלעזר שטרן: לכן, כמו שאמרתי, אדוני היושב-ראש, אני מקבל את הסיכום, שיוגש ערר על-ידי שר לממשלה, ותשובה והצבעה יהיו במקום אחר.

אלעזר שטרן: תודה.

יחיאל חיליק בר: במועד אחר.

יחיאל חיליק בר: אין מקום אחר.

אלעזר שטרן: במועד אחר, סליחה, אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שטרן.

יחיאל חיליק בר: אם כן, תשובה והצבעה במועד אחר.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/772/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק 772, הצעת חוק הכנסת (תיקון – מועדי כינוס הכנסת), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת איימן עוּדָה וקבוצת חברי הכנסת.

איימן עודה: עוֹדֶה.

יחיאל חיליק בר: עוֹדֶה.

יחיאל חיליק בר: עוֹדֶה.

יחיאל חיליק בר: וגם פה, תשובה והצבעה במועד אחר, כפי שאני מבין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת עודה.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, בואו נתחיל מהשם.

איימן עודה: אני חושב שההבדל בין הימין לבין השמאל הציוני הוא כך – שהימין מקבל אותנו כערבים, כמו שאנחנו בדיוק, אבל הוא לא רוצה אותנו בכלל; השמאל הציוני רוצה אותנו, אבל הוא רוצה לבנות אותנו כמו שהוא רוצה, לא כמו שאנחנו באמת.

איימן עודה: לכן, זה מתחיל מהשם.

איימן עודה: עוּדָה, עוּדָה, אז – השם שלי הוא כך.

יחיאל חיליק בר: הפרשנויות לא כאלה, בוא – – –

איימן עודה: השם שלי הוא כך – איימן עוֹדֶה.

עיסאווי פריג': – – – מפלגת העבודה זה שמאל?

קריאות: – – –

איימן עודה: איימן עוֹדֶה.

שלי יחימוביץ': עוֹדֶה עם סֶגול?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: איימן עוֹדֶה.

יחיאל חיליק בר: בדיוק ככה, כן.

קריאות: – – –

איימן עודה: כן.

איימן עודה: תודה רבה לכם.

עיסאווי פריג': אבל למה אתה – – – את מפלגת העבודה בתואר שמאל, אתה פוגע בו – – –

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, הערתי לו שהוא הגזים בפרשנות של הטעות שלי.

יחיאל חיליק בר: בוא.

יחיאל חיליק בר: לא צריך – – –

איימן עודה: אני מבקש מאדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר דקה בערבית, שירשה לי בבקשה, כי היום הוא יום ההולדת של הנביא מוחמד עליו השלום, ומחרתיים הוא חג המולד – –

רחל עזריה: אבל היום זה יום ההולדת שלי.

איימן עודה: – – אז אני, ברשותך, רוצה לפנות אל העם שלי – –

שלי יחימוביץ': אתה לא צריך לבקש רשות.

איימן עודה: – – ולהגיד להם – –

שלי יחימוביץ': אתה לא צריך לבקש רשות.

יחיאל חיליק בר: זה שפה רשמית בפרוטוקול.

איימן עודה: – – ולהגיד להם חג שמח.

איימן עודה: תרשי לי להיות מנומס, מבקש, כי בסופו של דבר הוא ייתן לי.

איימן עודה: אם הוא לא ייתן לי, אני אעשה בדיוק מה שאת רוצה, כמו שאת מציעה לי.

איימן עודה: אני פונה אל בני העם שלי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אני פונה אל בני עמי, אל אנשינו, כל אנשינו, לרגל יום לידת הנביא מוחמד ולרגל חג המולד.

איימן עודה: נֶאֱמַר: "אור הבהיק בשמי המזרח – מאיר באור נגוהות בלילה המתקדר".

איימן עודה: ויש מי שהוסיף ואמר: "אור הבהיק בשמי המזרח להנחות את האמגושים לאֵבוּס".

איימן עודה: שנה טובה לכל בני עמנו לרגל יום לידת הנביא מוחמד ולרגל חג המולד, ומי ייתן ונמשיך להיאבק יחדיו למען חיים בכבוד בארץ אבותינו.

איימן עודה: ) לגבי הצעת החוק הספציפית – – –

קסניה סבטלובה: – – –

איימן עודה: תודה רבה.

איימן עודה: תודה.

איימן עודה: כול עאם ואלג'מיע בח'יר.

איימן עודה: חג שמח לכולם.

שלי יחימוביץ': – – –

איימן עודה: שוכראן, שוכראן, שלי, ואנתום בח'יר.

שלי יחימוביץ': וציפי.

איימן עודה: וציפי גם.

איימן עודה: בוודאי.

איימן עודה: לגבי הצעת החוק – – –

עמר בר-לב: ספר לנו מה אמרת.

איימן עודה: בסך הכול אמרתי: חג שמח לכולם.

איימן עודה: אנחנו עוד נמשיך להיאבק ביחד למען חיים בכבוד במולדת ההיסטורית שלנו.

ענת ברקו: איזה "היסטורית"?

איימן עודה: טוב.

איימן עודה: אנחנו – – –

קריאות: – – –

איימן עודה: אני מבין שזה אנחנו שבאנו אל מדינת ישראל; לא שמדינת ישראל באה אלינו ועלינו.

איימן עודה: אז אנחנו, ודאי, כבני המקום, אני פונה – גם בגאווה של בני המקום – אל בני העם שלי ומברך אותם, אומר להם חג שמח.

איימן עודה: לגבי הצעת החוק הספציפית, קודם כול, אני רוצה להודות שהקואליציה פנתה אלי ואמרה לי שמבחינה עקרונית היא מקבלת את הצעת החוק שלי, שאומרת כך: מטרת החוק היא להבטיח את הייצוג המהותי לבני העדות המוסלמית, הנוצרית והדרוזית בכנסת, כך שלא יתקיימו ישיבות כנסת בימי החגים המרכזיים לעדות אלו.

איימן עודה: סעיף 18א לפקודת סדרי השלטון והמשפט משנת 1948 קובע שימי המנוחה הקבועים במדינת ישראל יהיו שבת ומועדי ישראל המפורטים בסעיף, ובנוסף קובע לגבי מי שאינם יהודים, לפי הנוסח של החוק, זכות לקיים ימי מנוחה בשבתם וחגיהם.

איימן עודה: מועדי הכנסים של הכנסת נקבעים לפי סעיף 9 לחוק הכנסת משנת 1994, בהתחשב בחגים יהודיים, אולם חוק זה אינו מתייחס לחגים של בני עדות אחרות.

איימן עודה: מאז ראשיתה כיהנו בכנסת חברי כנסת בני העדות המוסלמית, הנוצרית והדרוזית, ולפיכך מוצע לתקן את סעיף 9 לחוק הכנסת ולקבוע כי גם בימי חגיהם לא תתקיימנה ישיבות הכנסת.

איימן עודה: יחד עם זאת, מוצע להאריך את תקופת כנסי הכנסת בהתאם לחגים אלה, כך שתיקון זה לא יפגע במשכם.

איימן עודה: אני מברך על זה שהקואליציה מקבלת מבחינה עקרונית.

איימן עודה: ביקשו ממני לדון בהצעה הזו עם יושב-ראש הכנסת ולבדוק בתוך שבוע איך אפשר ליישם.

איימן עודה: אני חושב שיותר מתרבות אחת עדיפות על תרבות אחת.

איימן עודה: אני כל כך מתקומם ומתרעם על דברי השטנה נגד חג המולד, נגד זה שמציינים את חג המולד במולדת ההיסטורית – כן, ההיסטורית – של הנוצרים.

איימן עודה: במולדת ההיסטורית – כן, ההיסטורית – של הנוצרים מתקוממים על כך ומבקשים שהם לא יחגגו את חג המולד במולדתם ההיסטורית.

איימן עודה: לכן, יותר מתרבות אחת עדיפות על תרבות אחת.

ענת ברקו: מי אמר – – –?

ענת ברקו: אני אתמול בנאום שלי לא דיברתי על העדה הנוצרית.

איימן עודה: אני פה לא דיברתי עלייך, חברת הכנסת ענת.

איימן עודה: אני תופס את זה כך: זה שערבים יודעים עברית ורוב היהודים לא יודעים ערבית, זה ערך מוסף לערבים ולא ליהודים.

איימן עודה: היהודים בהיסטוריה למדו יותר שפות מעמים אחרים.

איימן עודה: פה, דווקא פה, הערבים יודעים יותר שפות מהיהודים, וזה ערך מוסף לטובת הערבים ולא לטובת היהודים.

איימן עודה: אני רוצה להגיד, ידיעת יותר מתרבות אחת, זה מעשיר את הבן-אדם, זה מוסיף לבן-אדם, זה נותן לבן-אדם להבין את ההיסטוריה של עם אחר, להתחבר גם לכאבים, גם לכיסופים של עמים אחרים.

איימן עודה: אז אני מתחיל בזה, ולפני גם התחילו.

איימן עודה: אנחנו לא צריכים לעצור פה.

איימן עודה: אנחנו צריכים עוד להמשיך כדי שההוויה של כולנו תהיה הוויה רב-תרבותית ולא הוויה לאומית צרה.

איימן עודה: תודה רבה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה, איימן עוּדָה – עוֹדֶה.

יחיאל חיליק בר: עוּדֶה.

יחיאל חיליק בר: עוֹדֶה.

איימן עודה: אה, ראית, זה השמאל הציוני.

יחיאל חיליק בר: אה, הנה, בסדר?

יחיאל חיליק בר: עכשיו אני שמאלי טוב?

יחיאל חיליק בר: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/2237/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק לעיגון מעמדם של בתי-המשפט הצבאיים (תיקוני חקיקה), של חברת הכנסת ענת ברקו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות לרשותך.

ענת ברקו: שרת המשפטים צריכה להיות כאן.

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: היא אמורה להשיב.

יחיאל חיליק בר: היא לא חייבת – – –

ענת ברקו: כן, שרת המשפטים אמורה להשיב.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק שלי עוסקת בעיגון מעמד בתי-המשפט הצבאיים.

ענת ברקו: מטרת החוק המוצע היא לסייע לקורבנות טרור בתביעותיהם נגד ארגוני טרור והמסייעים להם.

ענת ברקו: מדינת ישראל, מתוקף סמכותה כריבון ביהודה ושומרון, הקימה מערכת שיפוט כפי שמתחייב מאמנת ז'נבה, מערכת שיפוט שיש בה ערכאת ערעור ושיפוט לנוער.

ענת ברקו: לא זו אף זו, במהלך השנים בית-המשפט הצבאי ביהודה ושומרון קיבל על עצמו הליך סדור של בחירת שופטים וניתק את עצמו גם מינהלית מהפרקליטות הצבאית.

ענת ברקו: מדובר בערכאת שיפוט שעומדת בכל המבחנים של ערכאת שיפוט עצמאית, מקצועית ורצינית.

ענת ברקו: מערכת בתי-המשפט הצבאיים ביהודה ושומרון עומדת בכל הסטנדרטים של מערכת המשפט הישראלית, והיא פוסקת בהתאם לדיני ראיות החלים בישראל.

ענת ברקו: חשוב מכך – לפסיקותיה ולתוצריה יש חשיבות בכל הקשור לערכאות המשפט הישראליות.

ענת ברקו: הנושאים שבהם עוסק החוק: דיני ראיות ורישום פלילי.

ענת ברקו: לפני שאציג בפירוט כל נושא ונושא, אדגיש כי אין בהצעת החוק שלי כל סיפוח או שינוי סטטוס של בתי-המשפט באיו"ש, אלא הכרה בתוצרי השיפוט הללו.

ענת ברקו: זה לא חדש.

ענת ברקו: יותר מכך, מדינות מכירות בתוצרי שיפוט אף של מדינה זרה מבלי להתייחס למעמד השטח.

ענת ברקו: הלכה למעשה, בהליכים שנעשו לפני בתי-המשפט באיו"ש יש הכרה דה-פקטו, והצעת החוק שאפרט מייד משלימה דה-יורה את ההכרה הזו.

ענת ברקו: הנושא הראשון: תיקון דיני הראיות.

ענת ברקו: כיום מתקיימת קורלציה בין פסק-דין שניתן בהליך פלילי, שהוא המתקבל כראיה בהליך אזרחי.

ענת ברקו: אך מה דינו של פסק-דין פלילי הניתן בבית-משפט באיו"ש?

ענת ברקו: הצעת החוק קובעת שגם פסק-דין פלילי שניתן בבית-משפט באיו"ש יהיה קביל כראיה בהליך אזרחי.

ענת ברקו: לדוגמה, עושי הלינץ' הפלסטיני ברמאללה הורשעו בבית-משפט צבאי באיו"ש, אך על מנת שמשפחות קורבנות הטרור הישראלים יגישו תביעו אזרחית, אין צורך להביא את כלל הנחקרים מחדש ולהפעיל את משטרת ישראל, שב"כ, עדים, ובכלל אין צורך לקיים את ההליך המשפטי כדי להוכיח שעשו זאת, אלא נקודת המוצא היא פסק-הדין שניתן בבית-המשפט הצבאי, אשר התקבל להמשך התביעה האזרחית.

ענת ברקו: כך שיש בכך הקלה על הקורבנות, שלא יצטרכו, נוסף על האובדן שהם חוו, לעסוק גם בפרוצדורות מיותרות ולהכביד גם על המערכת.

ענת ברקו: הנושא השני: רישום פלילי.

ענת ברקו: אנו מקיימים מרשם שאמור לתת בידי הרשויות כלי לזיהוי עבריינים מורשעים.

ענת ברקו: גם היום הרישום הפלילי מוגש גם במקרים של פסקי-דין בבתי-משפט באיו"ש והם מתקבלים בבתי-המשפט בישראל, אך היו שטענו כי אי-אפשר לעשות זאת באין הסכמה מפורשת לכך.

ענת ברקו: הצעת החוק שלי מתקנת זאת וקובעת במפורש כי בין פרטי הרישום במרשם הפלילי המתנהל על-ידי המשטרה יוכרו גם פסקי-הדין הכוללים רישום פלילי של בתי-המשפט הצבאיים.

ענת ברקו: הממשלה בעניין זה מבקשת שאעשה זאת בתיאום עם המשרד לביטחון הפנים.

ענת ברקו: לדעתי, כבר מעכשיו ניתן לתקן את החוק באופן שפסקי-הדין יוכרו במרשם הפלילי לאלתר.

ענת ברקו: למה מחכים?

ענת ברקו: במציאות של היום חבל לעכב את מיסוד זרימת המידע הכל-כך חשוב, שיש בו השלכות לגבי חיי אדם.

ענת ברקו: לסיכום – אדוני היושב-ראש, אפשר לבקש קצת שקט?

ענת ברקו: אני לא יכולה לדבר.

יחיאל חיליק בר: קצת שקט, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

איתן כבל: האנשים משוחחים על החוק.

קריאות: אנשים מתעניינים.

ענת ברקו: לסיכום – זה יפה – אני מוצאת חשיבות רבה בקבלת הצעת החוק.

ענת ברקו: היא מתיישבת עם המגמה העולמית של שיתוף המידע ומיסודו, במיוחד בתחום של עבירות ביטחון.

ענת ברקו: קיומה של מערכת שיפוטית באיו"ש היא עובדה קיימת; אי-אפשר להתעלם ממנה ולנהוג מנהג בת-יענה בתוצריה.

ענת ברקו: זו ערכאה שבמהלך השנים הפכה להיות מקצועית ומכובדת.

ענת ברקו: כאמור, יש בה ערכאת ערעור ואפילו בית-משפט לנוער שאין כמותו במקומות אחרים בעולם.

ענת ברקו: היום, בעניין שיתוף המידע במלחמה בטרור מתחזק הצורך להתייחס – – –

יחיאל חיליק בר: חברים, קצת שקט בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ענת ברקו: היום, בעניין שיתוף המידע במלחמה בטרור מתחזק הצורך להתייחס לתוצריה של ערכאת שיפוט זו, שעל חוקיותה אין חולק.

ענת ברקו: בכוונת החוק לתת עזרה לנפגעי טרור בתביעות אזרחיות נגד אלה שגרמו למוות או לפציעת יקיריהם.

ענת ברקו: אין בחוק זה משום שינוי של סטטוס בתי-המשפט הללו, שערכאת השיפוט בהם עולה בקנה אחד עם אמנת ז'נבה ומשפט האזור.

ענת ברקו: אני אודה על תמיכתכם בחוק.

ענת ברקו: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת ברקו.

יחיאל חיליק בר: תשיב שרת המשפטים איילת שקד, בשם הממשלה.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן – חבר הכנסת אוסאמה סעדי יתנגד לחוק.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, הצעת החוק של חברתי חברת הכנסת ענת ברקו מבקשת לעגן בשלושה דברי חקיקה את מעמדם של פסקי-הדין הפליליים הניתנים על-ידי בתי-המשפט הצבאיים באזור יהודה ושומרון.

איילת שקד: ראשית, מוצע לתקן את סעיף 42א לפקודת הראיות, התשל"א–1971, ולקבוע כי פסק-דין חלוט מרשיע של בית-משפט צבאי יהיה קביל במסגרת הליך אזרחי בישראל.

איילת שקד: עוד מוצע לתקן את סעיף 57 לחוק העונשין כך שבמסגרת הליך פלילי בישראל ניתן יהיה להפעיל עונש מאסר על-תנאי שגזר בית-משפט צבאי.

איילת שקד: לבסוף מוצע לקבוע כי הרשעות ועונשים של בתי-המשפט הצבאיים ייכללו בפרטי הרישום של המרשם הפלילי, לפי סעיף 2 לחוק המרשם הפלילי ותקנת השבים, התשמ"א–1981.

איילת שקד: למעשה, הצעת החוק מבקשת להקנות בחיקוקים שונים מעמד ראוי לפסקי-הדין הפליליים שניתנים על-ידי ערכאת השיפוט באזור יהודה ושומרון.

איילת שקד: רק לאחרונה שמענו על דברי הבלע של פרופסור למשפטים, מכובד, שהחרים כנס משפטי מקצועי בגלל נוכחותם בקהל של שופטים צבאיים.

איילת שקד: כנראה לאותו פרופסור לא נאה להרצות בפני שופטים שעוסקים בהרשעת מחבלים.

איילת שקד: אולי הוא מדמיין לעצמו סוג כזה של מלחמה דה-לוקס, מלחמה עם פרחים בקנה.

איילת שקד: האמת היא שאת הטרור מכריעים באמצעות כוחות הביטחון, אבל לא פחות חשוב מכך – מכריעים אותו באמצעות מערכת חזקה של בתי-משפט צבאיים.

איילת שקד: זו ערכאת שיפוט פלילית מכובדת וחשובה.

איילת שקד: אזרחי ישראל חייבים לה חוב אדיר.

איילת שקד: המערכת הזאת היא פלטפורמה משפטית הכרחית שהמאבק בטרור נשען עליה.

איילת שקד: בלעדיה המאבק הישראלי היה נותר חסר כלים מעשיים כנגד גלי הרצח שמבקשים להכריע את החברה שלנו בכוח האלימות.

איילת שקד: חרף חשיבותה של מערכת זו, החקיקה הישראלית בהקשר של דיני ראיות, חוק העונשין והמרשם הפלילי הדירה אותה והותירה ספק בדבר תוקפם של פסקי-הדין, ובכלל זה גזרי-הדין, על ההסדרים הקיימים בה.

איילת שקד: הממשלה תומכת באותו חלק מהצעת החוק שקובע כי ממצאים ומסקנות של פסק-דין חלוט – כדאי שתקשיבו, עכשיו זה חלק מהעניין – – –

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, נא לשמור על שקט.

יחיאל חיליק בר: נא לשמור על השקט, תודה.

איילת שקד: – – – כי ממצאים ומסקנות של פסק-דין חלוט שנקבעו בבית-משפט צבאי יהיו קבילים במשפט האזרחי כראיה לכאורה.

איילת שקד: המשך החקיקה של חלק זה בהצעת החוק ייעשה בתיאום עם משרד המשפטים, ויתרום תרומה משמעותית לאפשרותם של נפגעי עבירה ומשפחות שהטרור הערבי פגע בהן לתבוע כיסים עמוקים ברשות הפלסטינית.

איילת שקד: כספי הפיצויים לא יפצו, כמובן, על האבדות בנפש בצד הישראלי, אבל ישדרו בהחלט מסר מרתיע וחשוב כנגד המשלחים של פיגועי הטרור בצד הפלסטיני; ככל שאלה יהיו קשורים במנגנוני הרשות הפלסטינית, יהיה מעתה הרבה יותר קל להוכיח את אשמתם ולחייב אותם לשלם על מעשיהם.

איילת שקד: הממשלה תומכת בחלק נוסף של ההצעה, שלפיו הרשעות ועונשים של בתי-משפט צבאיים יהפכו להיות חלק מהמרשם הפלילי הישראלי.

איילת שקד: חלק זה של ההצעה יקודם בהמשך בהסכמת משרד המשפטים ובהסכמת המשרד לביטחון הפנים.

איילת שקד: אשר על כן, וככל שהמציעה מתחייבת להתקדם בהמשך החקיקה במתווה שהצגתי – מתחייבת?

איילת שקד: – אני מבקשת מחברי הכנסת הנכבדים לתמוך בהצעת החוק.

איילת שקד: מדובר בהצעת חוק מצוינת, ואני ממליצה גם לחלקים באופוזיציה לתמוך בה.

איילת שקד: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לשרה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סעדי, שלוש דקות לרשותך להתנגדות לחוק, ואז נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, גברתי שרת המשפטים, שרת המשפטים הנכבדה, אני רוצה לשאול אותך – אני מצטט לך משפט ואני מבקש שתשיבי לי מי אמר את המשפט הזה: פסק-דין של בית-משפט צבאי אינו יכול לשמש ראיה לכאורה במסגרת הליך אזרחי בישראל.

אוסאמה סעדי: עמדה זו עולה – תשמעו, חברי הכנסת – עמדה זו עולה מלשון הסעיף, מתכליתו, מעקרונות שיטתנו ומכללי המשפט הבין-לאומי.

אוסאמה סעדי: מי אמר את המשפטים האלה?

קריאה: ברק.

אוסאמה סעדי: השופט ברק?

אוסאמה סעדי: שרת המשפטים?

אוסאמה סעדי: את לא יודעת.

אוסאמה סעדי: ענת ברקו, ודאי את יודעת.

ענת ברקו: כן–לא, שחור–לבן.

ענת ברקו: הולכים לשנות את זה.

אוסאמה סעדי: אני אומר לכם מי אמר את המשפט הזה: היועץ המשפטי לממשלה.

ענת ברקו: בגלל זה צריך לשנות את החוק.

אוסאמה סעדי: לא אחר מהיועץ המשפטי לממשלה.

אוסאמה סעדי: זו עמדת מדינת ישראל שהוגשה לבית-המשפט העליון.

אוסאמה סעדי: הכיצד אתם באים היום אלינו ואומרים לנו שאין פה שינוי בסטטוס קוו?

אוסאמה סעדי: אתם פה משנים סדרי בראשית.

ענת ברקו: רוצחים – – – איזה סטטוס קוו?

אוסאמה סעדי: ואני אצטט עוד – תשמעי עוד פסקה, שרת המשפטים הנכבדה – – –

קריאה: – – –

אוסאמה סעדי: "המסקנה" – דב חנין, תשמע – "העולה מכל האמור לעיל, לאחר שמנתחים את המשפט הבין-לאומי ואת המשפט הישראלי, היא כי מערכת בתי-המשפט הצבאיים הנה מערכת נפרדת ועצמאית, אשר הוקמה מכוח דיני התפיסה המלחמתית של המשפט הבין-לאומי ופועלת לפי תחיקת הביטחון החלה באזור.

אוסאמה סעדי: הדין הישראלי אינו חל לגביה במישרין ואינו מקנה לה את סמכותה, ועל כן בית-משפט צבאי הנו, למעשה, בית-משפט זר" – בית-משפט זר – "לסוגיה דנן".

אוסאמה סעדי: זו עמדה של מדינת ישראל, שהוגשה לבית-המשפט העליון.

אוסאמה סעדי: ומילה אחרונה, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: אני יודע שענת ברקו קיבלה את ההצעה הזאת מעורכי-דין שמייצגים משפחות של נפגעים המבקשים פיצויים מהרשות הפלסטינית.

ענת ברקו: דווקא לא.

אוסאמה סעדי: דווקא לא?

אוסאמה סעדי: דווקא כן.

ענת ברקו: – – – אני שאלתי אם אתה קיבלת – – –

אוסאמה סעדי: ואני, למען הגילוי הנאות – תשמעי – –

ענת ברקו: שאלת אותי?

ענת ברקו: – – – החוק?

אוסאמה סעדי: – – אני הייתי היועץ המשפטי של הרשות הפלסטינית, ואני – – –

ענת ברקו: זה ברור.

ענת ברקו: מה אבו מאזן אומר על החוק?

אוסאמה סעדי: תשמעי את המשפט האחרון.

ענת ברקו: מה אבו מאזן אומר על החוק?

יחיאל חיליק בר: לסיים.

ענת ברקו: מוצא חן בעיניו?

אוסאמה סעדי: דיברו על פיצויים – – –

ענת ברקו: מוצא חן בעיניו?

אוסאמה סעדי: היועץ המשפטי לממשלה – ענת, תשמעי.

ענת ברקו: – – – מוצא חן בעיניו.

אוסאמה סעדי: היועץ המשפטי לממשלה היה ער לנקודה הזאת, והוא אומר:

אוסאמה סעדי: אכן מסתבר שיקל על המשפחות לנהל את תביעתן בעזרתם של פסקי-הדין של בתי-המשפט הצבאיים, אבל בהליך שלפנינו מונחת בפני בית-המשפט הנכבד שאלה משפטית כללית אשר יש לבחון אותה בהתאם.

אוסאמה סעדי: זה מה שעומד היום; לא עומדים בפנינו העניין והסוגיה של הפיצויים.

אוסאמה סעדי: זו עמדתה של מדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: הכיצד, גברתי שרת המשפטים, את לא מודעת לעמדה הזאת?

יפעת שאשא ביטון: את מי היום אתה מייצג?

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת סעדי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חברי הקואליציה, אנחנו נצביע על הצעת החוק.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: לא לא לא, אלקטרונית?

ענת ברקו: רגע, אני רוצה להגיב.

יחיאל חיליק בר: אה, אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אמרתי לא על – – – נשמע את חברת הכנסת ברקו, ואז נעבור להצבעה אלקטרונית.

יצחק הרצוג: על מה נשמע?

יצחק הרצוג: איך היא יכולה לדבר?

יחיאל חיליק בר: זו הצעת חוק שלה, מה זאת אומרת?

ענת ברקו: כן, ואני מצפה לתמיכתך, בוז'י.

יחיאל חיליק בר: גברתי, שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

ענת ברקו: חבר הכנסת סעדי, אני רוצה להקריא לך.

ענת ברקו: תשמע.

יחיאל חיליק בר: חברים, קצת שקט.

יחיאל חיליק בר: נו, באמת.

ענת ברקו: החוק הזה לא בא באמצעות המשפחות השכולות, אבל – והיה אם יש בחוק זה לעזור למשפחות של קורבנות הטרור – סיבה כפולה ומכופלת לאשר אותו.

אוסאמה סעדי: אך ורק – – –

ענת ברקו: הדבר השני – אני אגיד לך עוד דבר – –

אוסאמה סעדי: אך ורק – – – בית-המשפט – – – היועץ המשפטי לממשלה – – –

ענת ברקו: – – אתה מתהדר בכך שאתה היית יועץ משפטי של אבו מאזן, של הרשות הפלסטינית.

ענת ברקו: אתה נמצא בכנסת ישראל, לא ברשות הפלסטינית.

דב חנין: – – –

חנין זועבי: – – –

דב חנין: – – –

יואל חסון: את במדינה הדו-לאומית.

ענת ברקו: אני מבינה שאתה בודק את הכול מול קו רמאללה, אבל, סליחה, החוק הזה יקל על משפחות של נפגעי טרור – יקל על המשפחות האלה.

ענת ברקו: התוצרים של בית-המשפט הצבאי הם תוצרים חשובים, שיעשו כאן, אני חושבת, שינוי לטובת האזרחים במדינת ישראל ונפגעי טרור; דרך אגב, כל נפגעי הטרור.

ענת ברקו: לכן אין שום סיבה שתתנגדו לחוק מהסוג הזה, ואני מצפה גם לתמיכת האופוזיציה.

ענת ברקו: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת ברקו.

יחיאל חיליק בר: אני רק מוודא שוב: הצבעה אלקטרונית, או – – –?

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אבל עליזה אמרה אלקטרונית.

יחיאל חיליק בר: שמית?

יחיאל חיליק בר: טוב, אנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית על החוק.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 53 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 46 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לעיגון מעמדם של בתי-המשפט הצבאיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

קריאה: – – – אלקטרונית.

יחיאל חיליק בר: אלקטרונית, אלקטרונית.

יחיאל חיליק בר: 53 בעד, 46 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה, ותועבר לוועדת החוקה להמשך טיפול.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תוסיף אותי.

נחמן שי: אתה יכול להוסיף אותי בבקשה?

יעקב ליצמן: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו מוסיפים לפרוטוקול את השר ליצמן.

יעקב ליצמן: לא לא, אני הצבעתי, אבל – – –

יחיאל חיליק בר: אתה הצבעת.

יחיאל חיליק בר: את נחמן.

יעקב ליצמן: רגע.

יעקב ליצמן: אבל על-ידי בטעות – – –

יחיאל חיליק בר: הצבעת בטעות.

יחיאל חיליק בר: השר ליצמן הצביע במקום יובל שטייניץ.

יעקב ליצמן: לא.

יחיאל חיליק בר: מה?

יעקב ליצמן: אני הצבעתי רגיל.

יעקב ליצמן: בטעות – – –

יחיאל חיליק בר: בטעות לחצת גם על שטייניץ.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יעקב ליצמן: נוכח.

יחיאל חיליק בר: נוכח.

יחיאל חיליק בר: אז הוא הנכיח בטעות את השר שטייניץ, ואנחנו נתקן את זה.

יחיאל חיליק בר: ולפרוטוקול: חבר הכנסת נחמן שי הצביע נגד.

יחיאל חיליק בר: אם כן, הצעת החוק עברה, והיא תועבר לוועדת החוקה להמשך טיפול.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/2023/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה של עובדת עצמאית), של חברת הכנסת טלי פלוסקוב וקבוצת חברי הכנסת.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת טלי פלוסקוב תנמק.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת והשרים שנמצאים באולם, אני רוצה להתחיל בסיפור, סיפור שבעצם גרם לי לחשוב איך לעשות שינוי במצב הקיים.

טלי פלוסקוב: לפני הבחירות התראיינתי באחד מערוצי הטלוויזיה, ולפני הריאיון איפרה אותי מישהי שהיא עובדת עצמאית.

טלי פלוסקוב: היא מספרת לי: תראי באיזה מצב אני נמצאת; אני חזרתי עכשיו מחופשת לידה, ופתאום גיליתי שאני צריכה להחזיר למדינה 12,000 שקלים.

טלי פלוסקוב: שאלתי אותה למה, ואז היא סיפרה לי שהחישוב של דמי הלידה שהיא קיבלה נעשה על-פי שנת המס הקודמת להריונה, וכאשר עשו לה חישוב של השנה, כשהיא כבר הייתה בהיריון, התברר כמובן שהיא הרוויחה פחות.

טלי פלוסקוב: למה היא הרוויחה פחות?

טלי פלוסקוב: כי היא הייתה בהיריון.

טלי פלוסקוב: זה תמיד שהאישה לא מרגישה טוב, וזה תמיד כמובן הספק עבודה פחות משל אדם אחר.

טלי פלוסקוב: ואז אמרתי לעצמי: רגע, היא צודקת.

טלי פלוסקוב: צריך לשנות את המצב הזה.

טלי פלוסקוב: ואז אמרתי לה: אני רושמת לפני.

טלי פלוסקוב: רבותי, כשהגעתי לכנסת והתחלתי קצת ללמוד את הנושא הזה, החלטתי להגיש את הצעת החוק הזאת, שבעצם אומרת, שחישוב דמי לידה לעצמאיות ייעשה על-פי שנת המס הקודמת להיריון או השנה שהיא בהיריון – בחירה לפי הגבוהה בהן.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שזה עושה צדק; אנחנו כמדינה אומרים לעצמאים במדינה הזאת שהם חשובים לנו, ואנחנו גם חושבים ודואגים להם.

טלי פלוסקוב: ולמה העובדה שהם רוצים להביא ילדים צריכה להשפיע על ההכנסה שלהם במצב כזה?

טלי פלוסקוב: לכן ההצעה הזאת עולה היום על השולחן.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לציין שחברת הכנסת עליזה לביא הגישה הצעת חוק כזו גם בכנסת התשע-עשרה וגם בכנסת העשרים, ואני רוצה להודות לך, עליזה, על העבודה המשותפת שעשינו יחד.

טלי פלוסקוב: בוודאי ובוודאי אני רוצה להודות על התמיכה של שר האוצר משה כחלון, ועל התמיכה של שר הרווחה חיים כץ, והחברים שהצטרפו להצעת החוק שלי.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאנחנו צריכים עכשיו לעשות הכול כדי שהחוק הזה כמה שיותר מהר ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל, כי החוק הזה עושה סדר במדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: יש לנו עוד לא מעט עבודה בנושא הזה, במיוחד בתמיכה בעצמאים ועצמאיות בכל הנושאים שקשורים לחיזוק משפחות צעירות וחיזוק שלהם כאנשים שמביאים באמת כבוד למדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: לכן, מכאן אני פונה לחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת, ואני באה בבקשה לוועדה שתטפל בנושא הזה, שההצעה הזאת לא תיכנס בין האחרונים, אלא שתעלה על סדר-היום של הוועדה, וכמה שיותר מהר נעביר את ההצעה הזאת בקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת פלוסקוב.

יחיאל חיליק בר: ישיב בשם הממשלה סגן שר הרווחה והשירותים החברתיים משולם נהרי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בשם הממשלה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת, חוק הביטוח הלאומי קובע כי שיעור דמי הלידה יחושב לפי שכר העבודה הרגיל של המבוטחת ברבע השנה שקדם ליום שבו הפסיקה את עבודתה עקב הריונה, מה שנקרא "היום הקובע".

משולם נהרי: הכנסתו של עובד עצמאי מחושבת כהכנסה שנתית בהתאם לשומות הסופיות המתקבלות ממס הכנסה.

משולם נהרי: לפיכך, בחישוב דמי הלידה שלהם עובדת עצמאית זכאית המוסד לביטוח לאומי מתבסס על הכנסתה השנתית בשנה שבה ילדה, בחלוקה למספר חודשי השנה שבהם היא עבדה.

משולם נהרי: כלומר, לא יחושבו החודשים שבהם היא שהתה בחופשת לידה או בשמירת היריון.

משולם נהרי: הצעת החוק מבקשת לתקן את אופן חישוב בסיס ההכנסה ולקבוע שתי חלופות לחישוב דמי הלידה לעובדת עצמאית, ולהעדיף את החלופה הגבוהה מהשתיים, כדלהלן: חישוב המבוסס על ההכנסה ברבע השנה שקדם ליום הקובע, או בהתאם להכנסה רבע-שנתית בשנה שקדמה לשנה שבה הפסיקה המובטחת לעבוד בשל ההיריון או הלידה.

משולם נהרי: הצעת החוק מבקשת להתמודד עם הטענה שמבוטחות עצמאיות נפגעות כיום מאופן החישוב השנתי שהמוסד לביטוח לאומי עורך לצורך מענק דמי לידה, מכיוון שחישוב ההכנסה השנתי כולל גם את הכנסותיהן לאחר חזרתן מחופשת הלידה, תקופה שבה לעתים נרשמת ירידה בהכנסות עד לחזרת העסק לתפקוד מלא.

משולם נהרי: על-פי נתוני מינהל המחקר של המוסד לביטוח לאומי, מ-7,000 העובדות העצמאיות שילדו בשנת 2014, עריכת החישוב השנתי היטיבה עם 3,167 נשים עצמאיות, ואילו ל-2,000 נשים עצמאיות הניב החישוב דמי לידה מופחתים, בהתבסס על השומה הסופית שהתקבלה במס הכנסה.

משולם נהרי: מכאן שלרוב הנשים היולדות קביעת הכנסה שנתית מגדילה את שיעור הגמלה, ואולם בחלק מהמקרים יש בה כדי להפחיתה.

משולם נהרי: עם זאת, חשוב לציין כי בהתאם לתקנות הביטוח הלאומי, אם הכנסתה של המבוטחת פחתה בשל ההיריון בטרם היום הקובע, מסיבות שאינן תלויות בה, באפשרותה לפנות למוסד לביטוח לאומי בבקשה לחשב את הכנסתה לפי נתוני שנת המס הקודמת.

משולם נהרי: נוסף על כך יודגש כי אם שילדה זכאית להטבת מיסוי בשנה שבה ילדה וכן להטבה נוספת בשנה שלאחר הלידה, עד הגיע הילד לגיל חמש, באופן שמגדיל את הכנסותיה לאחר הלידה.

משולם נהרי: עלות הצעת החוק על-פי נתוני מינהל המחקר של המוסד לביטוח לאומי היא כ-12 מיליון ו-500,000 שקלים.

משולם נהרי: ועדת השרים החליטה לתמוך בהצעה, אולם התמיכה בשלב זה היא בקריאה טרומית בלבד, כפוף לתיאום עם משרד האוצר, משרד הרווחה ומשרד המשפטים.

משולם נהרי: האם גברתי מסכימה?

טלי פלוסקוב: כן.

יחיאל חיליק בר: אם כן, נעבור להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה של עובדת עצמאית), של חברת הכנסת טלי פלוסקוב וקבוצת חברי הכנסת.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה של עובדת עצמאית), התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 50 בעד, מתנגד אחד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה של עובדת עצמאית) עברה, והיא תועבר להמשך דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: לא הספקתי להצביע.

יחיאל חיליק בר: אני מציין כי חברת הכנסת אורלי לוי תומכת; חבר הכנסת אראל מרגלית תומך – לפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סמוטריץ בטעות הצביע נגד, אני מבקש לשנות – בעד.

יחיאל חיליק בר: התוצאה תשונה בהתאם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, מזל טוב לחברת הכנסת פלוסקוב.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/1896/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון – העלאת סכום המחיר הבסיסי), של חבר הכנסת אלי כהן וקבוצת חברי הכנסת.

יחיאל חיליק בר: יציג את ההצעה חבר הכנסת כהן.

יחיאל חיליק בר: ישיב שר הבינוי והשיכון יואב גלנט.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המשפט הראשון שאמרתי מעל דוכן המליאה היה: דע מאין באת ולאן אתה הולך – מתוך המשנה, מסכת אבות.

אלי כהן: הצעת החוק הזאת מוכיחה שלא שכחתי משפט זה.

אלי כהן: היום, לאחר תשעה חודשים בכנסת, שבהם הובלתי והייתי שותף ללא-מעט חוקים במסגרת רפורמות בתחום הדיור, במערכת הפיננסית ובתחומים אחרים חשובים, הצעת החוק הזאת חשובה לי באופן אישי, ומבחינתי היא גם סגירת מעגל.

אלי כהן: אמי, שגידלה אותי בדירת שיכון של "עמידר" ועבדה מבוקר עד ערב, הצליחה בזיעת אפיה, הודות לחוק המקורי, לרכוש את הדירה.

אלי כהן: היום שבו הגענו לבעלות על דירה היה אחד הימים השמחים בחיינו.

אלי כהן: עבור רבים, בעלות על דירה היא דבר מובן מאליו.

אלי כהן: עבורנו זאת הייתה התגשמות של חלום.

אלי כהן: באמצעות הזכות שניתנה לי, לשרת בכנסת ישראל, יש לי היום, יחד עם חברי, יכולת לתת לעשרות אלפי משפחות ולאותם ילדים את ההזדמנות להיות בעלים על דירה משלהם.

אלי כהן: אי-אפשר לדבר על חוק הדיור הציבורי בלי להזכיר את השר וחבר הכנסת לשעבר רן כהן, שיזם את החוק המקורי וקידם אותו; ואף התייעצתי אתו, והוא נתן את ברכתו לחוק היום.

אלי כהן: במסגרת הנאום שלי היום אני אביא כמה ציטוטים מספרו "המלחמה על הבית".

אלי כהן: הצידוק למתן דירות לא נשען על מעשה חסד, כמעין מעשה צדקה.

אלי כהן: הצידוק נשען על עקרון הצדק החלוקתי ותיקון עיוותים היסטוריים.

אלי כהן: זכותם של הדיירים היא זכותם הטבעית – על השקעת כל חייהם בביתם ובאחזקתו, על כך שזהו ביתם האחד והיחיד, ואין להם כל בית אחר על פניו.

אלי כהן: איך אפשר לומר לאנשים שגרו בדירות כל חייהם, שיפצו אותן, גידלו בהן את ילדיהם, שהדירה לא שלהם?

אלי כהן: הבית שבו הם מתגוררים נבנה על-ידי המדינה בצורה דלה יותר, אך טופח על-ידיהם, ולמעשה הוא הופך להיות שלהם מבחינה מוסרית.

אלי כהן: יש דירות שהמשפחות השקיעו בהן את מיטב מרצן והפכו אותן למקום מאוד מטופח במונחים שלהן; דירות שאתה נכנס אליהן ואתה רואה את אימא שעשתה קישוטי רקמה או דברים אחרים, ולמעשה הן קשרו את גורלן בבית הזה.

אלי כהן: עקרון הצדק החלוקתי כולל העברת נכסים, בהרבה מקרים העברת נכסים מהמדינה לאזרחים; לעתים מדובר ביחידים, לעתים מדובר בחברות, לעתים מדובר במאות אלפים – החוק הזה הוא המוצדק שבהם, מבחינת עקרון הצדק החלוקתי.

אלי כהן: ממשלת בריטניה בראשות מרגרט תאצ'ר בחרה להעביר את כל הדירות של הדיור הציבורי לשוכרים שלהן.

אלי כהן: באותו מעשה שנעשה הוכח שהיחס שלהם לא משתנה רק בגין הבעלות על הנכס; היחס שלהם משתנה ביחס לחברה כולה, מן הקצה אל הקצה.

אלי כהן: חשוב לי להגיד שאני לא נגד הקיבוצים או המושבים שזכו להטבות.

אלי כהן: רק לאחרונה אישרנו גם נושא של תוספת של דירה שלישית.

אלי כהן: אבל יחד עם זאת, צריך לעשות את אותו תיקון עבור אותם אנשים שגרים בדירות 30 שנה, ולפעמים יותר.

אלי כהן: דיברנו לאחרונה על דוח העוני.

אלי כהן: הדיור, חברים, הוא מחולל העוני הגדול ביותר, וחוק זה מצמצם את הפערים ואת האי-שוויון.

אלי כהן: טבעם של החיים שהמוחלשים הולכים ונעשים חלשים יותר, ולכן, כאן אנחנו נותנים את אותה הזדמנות לצמצם את הפערים.

אלי כהן: חלק מהמתנגדים לחוק אמרו: למה ניתן לאותם הורים לרכוש?

אלי כהן: הרי הילדים הם אלה שיירשו את הדירות, אז למה ניתן להם?

אלי כהן: ואני אומר שהיא הנותנת.

אלי כהן: האמידים מורישים לילדיהם את העושר, והדלים מורישים לילדיהם את עוניים, וזו הזדמנות לתיקון.

אלי כהן: באחד הביקורים, מספר רן כהן, רואה אותו דייר בדיור הציבורי ואומר לו: עד היום הייתי בטוח שמה שאוריש לילדי זה את אותם אופניים שיש לי כאן, אבל הנה, עכשיו אני אוכל לבוא ולתת להם את אותה דירה ואת אותה קורת גג.

אלי כהן: במסגרת אחד האירועים האחרונים שלקחתי בהם חלק, יצא לי להתייעץ עם השר לשעבר דוד לוי.

אלי כהן: התייעצתי אתו לקראת אישור החוק, והוא חיזק אותי בשפתו העשירה בעד החוק.

אלי כהן: ועל מנת להסביר לי את חשיבות החוק, הוא אמר לי: שתבין, אותם אנשים חושבים לעצמם כי לא להם נועד הוא.

אלי כהן: ואם נגיד את זה בשפה חופשית: אותם אנשים לא חשבו, לא האמינו שהם יהיו הבעלים של הדירות, וזו אותה משמעות.

אלי כהן: לכן, עבורם זה אותו הישג מוחשי.

אלי כהן: באותם ימים שעבר החוק המקורי, ממשלת הימין התנגדה לו.

אלי כהן: כשעברתי גם על הפרוטוקולים, השר דוד לוי, לשעבר – במסגרת הקריאה הראשונה, כשרצו להטיל משמעת קואליציונית ולהפוך את החוק להצבעת אי-אמון – אמר שאם צריך ואם יהפכו את זה לאי-אמון, הוא יפיל את הממשלה.

אלי כהן: יש עקרונות ויש דברים שלא משנה אם זו אופוזיציה או קואליציה, אנחנו צריכים לבוא ולהיות יחד.

מאיר כהן: תלמדו ממנו, לוי.

אלי כהן: והנה, אני אומר לכם שהיום ממשלת הימין הלאומי, שרוב הבוחרים שלה הם בוחרים מהפריפריה, אני מקווה שתעשה כאן את אותו תיקון ואת אותו צדק חשוב.

אלי כהן: אני רוצה להודות גם לשר האוצר משה כחלון – –

יואל חסון: חבר הכנסת כהן, איפה הגישה שלך הזו כשהאופוזיציה מגישה הצעות חוק חברתיות ואתה לא מצביע בעדן?

אלי כהן: – – שדאג להסיר את ההתנגדות של פקידי האוצר לאותו מהלך.

אלי כהן: ואני שואל – –

יואל חסון: גם אני שואל, אדוני.

אלי כהן: – – את כל אותם אלה שהם רק לצורך העניין – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חסון, תודה.

אלי כהן: – – מתנגדים – –

יואל חסון: תשאל אותו גם, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו בעד – – –

אלי כהן: – – האם יש להם דירה אחת?

אלי כהן: האם יש להם יותר מדירה אחת?

אלי כהן: ולכן, כל אותם אלה שמתנגדים, שיראו ויצאו – – –

מאיר כהן: אין מתנגדים.

אלי כהן: אני מדבר, השר לשעבר מאיר כהן וחבר הכנסת מאיר כהן, אני מדבר גם במסגרת הפקידות.

אלי כהן: ולצערי, לקח זמן עד שהצלחתי לבוא למסגרת הפקידות, ואני אומר להם: צאו ולמדו, תלכו לשטח, תראו את אותם אנשים, אל תדברו אתי רק מהספרים ורק ממודלים של כלכלה.

אלי כהן: וכאן ההשפעה שלנו כנבחרי ציבור – לתת את אותה רגישות חברתית ואישית לטובת החוק.

אלי כהן: מי שאין בבעלותו דירה בישראל, אין לו ביטחון קיומי לעת זיקנה.

אלי כהן: ומעל במה זו אני קורא לחברות המשכנות: אל תערימו קשיים על רוכשי הדירות, תסייעו לאותם אנשים לרכוש את הדירות ואל תקשו עליהם.

אלי כהן: במסגרת הצעת החוק הזאת אנחנו מעלים את התקרה מ-705,000 שקל ל-915,000 שקל.

אלי כהן: אני מזכיר לכולם שהתקרה נקבעה בשנת 2008 – מאז עלו מחירי הדיור ב-70%, אבל התקרה לא עודכנה.

אלי כהן: והיום כשאנחנו עוזרים לכל אותם אנשים ולזוגות הצעירים, ובצדק, במסגרת מחיר למשתכן, לרכוש את הדירה, ונותנים הנחות במאות אלפי שקלים, נכון שנעשה את זה גם עבור האוכלוסייה הזאת, שגם היא תבוא ותצמצם פערים.

אלי כהן: כאמור, גם ההכנסה וההנחה היא ביחס לשנים שאתה גר וביחס למספר הילדים שיש לך.

מיקי לוי: זה נהדר, תקשיב לי – – –

אלי כהן: חוסר ההלימה שהיה קיים בין מחיר הדירה לבין עליית המחירים הביא לכך שחוק זכויות רכישה לא השיג את תכליתו.

אלי כהן: ולכן היום אנחנו פועלים לתקן את אותו עיוות.

אלי כהן: חלק מהדירות נמצאות במצב תחזוקתי ירוד, והמעבר לבעלות יקל על החברות וייתן לאנשים את אותו תמרוץ לבוא ולתחזק את הדירות.

אלי כהן: אותם כספים שיגיעו ממכירת הדירות נכון שילכו, וזה גם רשום, אך ורק לרכישת דירות; לא כפי שנעשה בשנים האחרונות, שהכסף הלך לדברים אחרים, ידועים.

אלי כהן: והנה, רק במהלך השנה האחרונה הושקעו 800 מיליון שקל.

אלי כהן: כמי שצריכים לתמוך באופייה של ישראל כמדינת רווחה וככזו שצריכה להעניק שירותים חברתיים, רמת חיים לאזרחיה והבטחה לקורת גג עבור אלה שאין ביכולתם לקנות דירה, אנחנו צריכים לבוא ולתמוך בחוק שלמעשה נותן את העוגן הכלכלי והמרכזי במסגרת החוק.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

אלי כהן: ולסיכום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לחבר הכנסת יואב בן צור, שהיה שותף מלא אתי בהצעה וסייע לקדם אותה – ויואב, מובן שאתה שותף מלא; לשר משה כחלון, שכאמור בא ותמך והבין את החשיבות של החוק, בשונה מחלק מפקידי האוצר, מכיוון שיש כאן צמצום פערים משמעותי; לשר הבינוי והשיכון יואב גלנט, על התמיכה שלו בדיור הציבורי בכלל ובחוק הספציפי הזה בפרט.

אלי כהן: ויואב, אני חייב להודות שהכרנו רק בכנסת הזאת, ואני מברך אותך על הרגישות החברתית הרבה שלך.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אלי כהן: אני רוצה להודות לסגן השר ז'קי לוי, סגן שר הבינוי והשיכון, שנרתם לכל משימה שקשורה לנושא הדיור הציבורי – ואני יודע על התמיכה שלך גם במשרד הבינוי והשיכון, ואני מודה לך על כך, אדוני.

אלי כהן: אני רוצה להודות לחברי לשדולת הדיור הציבורי שתורמים: לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, לאילן גילאון, לאיציק שמולי, לעמר בר-לב ולדב חנין, על התמיכה; וגם לפורום הדיור הציבורי.

אלי כהן: ותודות אחרונות ליועצות הפרלמנטריות שלי, ליהל זילברברג ולאושרת קובר, שכל היום עומדות מול פניות של אנשים על הדיור הציבורי.

אלי כהן: אז הנה, אני מקווה שאנחנו מביאים להם בשורה אמיתית.

אלי כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אלי כהן.

יחיאל חיליק בר: שר הבינוי והשיכון יואב גלנט ישיב בשם הממשלה.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נעבור להצבעה.

מיקי לוי: המבחן שלך יהיה שהכסף לא ייכנס לאוצר, אלי.

מיקי לוי: אלי, לא רצית לשמוע את זה, אבל המבחן שלך יהיה ש-2.75 מיליארד השקלים – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת כהן, השר משיב לך.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

מיקי לוי: זה כסף שאנחנו בחרנו ופינינו, אבל זה כסף שסגן שר האוצר – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי לוי, תודה.

יואב גלנט: – – אני חושב שיש שעות שאתה פשוט חש שבכוחנו לתקן עוול.

יואב גלנט: הדברים הם די פשוטים, וחברי אלי כהן הסביר אותם היטב.

יואב גלנט: בעוד התקרה שנקבעה לטובת החישוב עודכנה לאחרונה בשנת 2008 או 2009 והמחירים עולים, הרי שאנחנו לא עשינו את ההתאמות הנדרשות.

יואב גלנט: התוצאה היא שאנחנו מחשבים את אותו אחוז שאנחנו יכולים לתת גם לאוכלוסיות מאוד חלשות, בתוכן אוכלוסיות של נכים שהן מוחלשות במיוחד.

יואב גלנט: אנחנו מחשבים את הסכום הזה מתוך סכום שאיננו עדכני, מחיר שאיננו עדכני.

יואב גלנט: אני רוצה לברך את חברי אלי כהן שהגיע למסקנה הזאת, האיץ בנו לעשות את התהליכים, וכתוצאה מכך אנחנו בחנו את הדברים, למדנו אותם, ואנחנו מסכימים, ולכן אני ממליץ לחברי לתמוך בהצעת החוק.

יחיאל חיליק בר: תודה, כבוד השר.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון – העלאת סכום המחיר הבסיסי), של חבר הכנסת אלי כהן וקבוצת חברי הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להצביע בעד או נגד הצעת החוק.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 46 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון – העלאת סכום המחיר הבסיסי), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 46 בעד, פלוס חברת הכנסת קארין אלהרר.

יואב קיש: גם אני.

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: כן, כן.

יחיאל חיליק בר: נצרף את חברת הכנסת אלהרר – –

עיסאווי פריג': – – – לפרוטוקול – – –

יחיאל חיליק בר: – – כמצביעה בעד; 47 כולל חברת הכנסת אלהרר.

יחיאל חיליק בר: אני גם מציין את חבר הכנסת קיש.

יחיאל חיליק בר: אם כן, הצעת החוק עברה, והיא תועבר להכנה לקריאה ראשונה לוועדת הכלכלה של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/500/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק פ/500, הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (עונשין), של חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יחיאל חיליק בר: הנמקה מהמקום.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, לא ביקשתי לנאום על הבמה בנושא הזה, כי הוא נושא כל כך פשוט וקצר שאני לא רוצה לקחת מזמנה של המליאה.

ישראל אייכלר: אבל לפני שאני אגש לחוק, אני פשוט רוצה להביע איחולי החלמה, רפואה שלמה, לפצועים שנפצעו היום בשער יפו בירושלים.

ישראל אייכלר: עכשיו להצעת החוק.

ישראל אייכלר: מדובר בפקודת הסטטיסטיקה – חוק אנכרוניסטי שנותן כמה חודשי מאסר לאדם שלא השיב או שנמנע מלהשיב על שאלות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לציין שהלשכה הזאת עושה עבודה מקצועית בכל הקשור לאיסוף נתונים על מגוון החיים, וחשוב מאוד שיתוף הפעולה של הציבור, אבל איום בעונש מאסר על אזרח שלא מילא שאלון על חייו ועל אכילתו ועל הליכותיו הוא מוגזם ואינו משרת את האינטרס של הלשכה עצמה.

ישראל אייכלר: לכן אני מציע כי הסנקציה על אי-מילוי שאלון לא תהיה מאסר אלא קנס של 200 שקל חדש – זה שווה לכל נפש – וכך ליצור איזון מחודש בהגדרת העבירה שבסעיף 21(2) לפקודה ולהביא לשיתוף פעולה אזרחי בדרך של תמרוץ כלכלי בלי לנקוט אמצעי אכיפה דרקוניים.

ישראל אייכלר: לכן, אני מבקש מחברי הכנסת מכל המפלגות להצביע בעד הצעת החוק שלי, הצעה מספר 500, לתיקון פקודת הסטטיסטיקה.

ישראל אייכלר: תודה.

יחיאל חיליק בר: טוב.

יחיאל חיליק בר: ישיב לך השר יריב לוין, ואז אנחנו נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק של חברי חבר הכנסת אייכלר לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (עונשין), התשע"ה–2015, באה לתקן את ההסדר הקיים, שקובע עונש של שלושה חודשי מאסר לאזרח המסרב או נמנע מלהעביר מידע שמתבקש על-פי החוק.

יריב לוין: ההצעה באה להפחית את העונש הקבוע היום ולהעמיד אותו על קנס של 200 שקלים.

יריב לוין: אני חושב שזו בהחלט הצעה ראויה.

יריב לוין: יחד עם זאת, אני מבקש להעיר שתי הערות שוועדת השרים לענייני חקיקה ביקשה להעיר, וכמובן, לקבל את הסכמת המציע שבהסדר החקיקתי הסופי תיקבע חובת השבה על סקרים של משקי-בית אחת לחמש שנים, ולצדה חובת השבה שאינה מסויגת במקום שמדובר במפקד, כדי שאם יהיה צורך במפקד אוכלוסין, הדבר הזה יתאפשר, וההסדר יהיה כזה שעונש המאסר יומר בקנס מעט יותר גבוה, של 500 שקלים, בכל הנוגע למשק-בית או יחידים.

יריב לוין: אני מבין, חבר הכנסת אייכלר, שהסיכום הזה מקובל גם מבחינתך.

ישראל אייכלר: – – –

יריב לוין: לא.

יריב לוין: הסיכום צריך להיות 500.

יריב לוין: ירצו אחר כך להתווכח על הסכום – אפשר, אבל צריכה להיות הסכמה, שאם לא תהיה הסכמה אחרת, הסכום יהיה 500.

יריב לוין: אז חבר הכנסת אייכלר מסכים לשתי ההבהרות או לשני התיקונים האלה, ולפיכך הממשלה מבקשת לתמוך בהצעה הזאת, שהיא כמובן ראויה וטובה.

יריב לוין: תודה.

יחיאל חיליק בר: טוב.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מציינים לפרוטוקול שחבר הכנסת אייכלר מסכים להצעות ולתיקונים הללו.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בעד או נגד הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (עונשין), התשע"ה–2015.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (עונשין), התשע"ה–2015, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 55 בעד, ללא מתנגדים ונמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (עונשין) עברה בקריאה טרומית ותעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מוסיפים את חבר הכנסת אלי אלאלוף בעד ואת חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן בעד.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ישראל אייכלר: – – –

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו נעביר את זה לוועדת הכנסת והיא תחליט לאן להעביר את הצעת החוק.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/1544/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק ייצור חשמל מאנרגיה מתחדשת, של חבר הכנסת איתן ברושי וקבוצת חברי הכנסת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות לרשותך.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שרי הממשלה, הצעת החוק לאנרגיות מתחדשות ככלי להסדרת תחום האנרגיות המתחדשות בישראל – מטרת הצעת החוק היא להסדיר את תחום האנרגיות המתחדשות בישראל תוך צמצום זיהום האוויר וצמצום פליטות גזי החממה.

איתן ברושי: החוק, שמובא בהסכמה של כלל משרדי הממשלה, נועד לאפשר את ביצוע החלטות הממשלה ואת העמידה ביעדים שמדינת ישראל התחייבה עליהם בפורומים בין-לאומיים.

איתן ברושי: בתחום האנרגיות המתחדשות לא חסרות החלטות ממשלה, אך הביצוע הוא חלקי ביותר.

איתן ברושי: החוק מאפשר ודאות ויציבות, מאפשר השקעות והופך – כמה זה חשוב – את המילים למעשים.

איתן ברושי: במסגרת החוק תקודם הקמתה והפעלתה של ועדה בין-משרדית בראשות מנכ"ל משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים, אשר תגבש תוכנית ותפקח על יישומה לצורך עמידה ביעדים שהוגדרו, שהיא ביטוי לראייה מערכתית היות שתחום האנרגיה המתחדשת דורש את אישורם ומעורבותם של כמה משרדי ממשלה.

איתן ברושי: התיאום בין המשרדים השונים צפוי לפתור חלק משמעותי ביותר מן החסמים שמעכבים כיום את התפתחות התחום ויאיץ את השגת יעדי הייצור.

איתן ברושי: לחוק זה יש חשיבות כלכלית עצומה לפיתוח הפריפריה, והוא יתרום לצמיחה כלכלית וליצירת מקומות עבודה חדשים בהיקף גדול.

איתן ברושי: הצעת החוק נועדה לעמוד בביצוע יעדים לאומיים ובהתחייבויות בין-לאומיות המחייבים לייצר חשמל ממקורות אנרגיה מתחדשים בישראל ולקבוע כלים ולוח זמנים ליישומם, על מנת להביא לניצול משאבי הטבע הלא-מתכלים בתהליכי ייצור החשמל, לסייע בהפחתת פליטת גזי החממה וזיהום האוויר, להפחית את התלות במקורות אנרגיה מתכלים ולעודד יוזמות בתחום ייצור החשמל הפרטי ממקורות מתחדשים.

איתן ברושי: יעדי הממשלה כפי שנקבעו בהחלטותיה לאחרונה הם שב-2020 יהיו 10% מסך צריכת החשמל באנרגיה מחדשת, %13 ב-2025 ו-17% ב-2030.

איתן ברושי: הגדרת יעדים לשילוב אנרגיות מתחדשות במשק החשמל, כמו גם קידום צעדים ליישומו, מבהירים את מחויבות המדינה לשיקולים ארוכי הטווח.

איתן ברושי: יישום תהליכי בקרה וקביעת מדדי ביצוע לבחינת התקדמות התוכנית הלאומית הנם בגדר חובה למדינה אשר מעוניינת בהשגת היעדים הלאומיים.

איתן ברושי: תחום האנרגיות המתחדשות שייך לציבור גדול ורחב.

איתן ברושי: עומדים ליהנות ממנו ולייצר לעצמם חשמל על גג הבית רבים בעיר ובכפר, על גגות בתי-הספר, במתנ"סים ועוד.

איתן ברושי: התחום צפוי לתרום עשרות-אלפי מקומות עבודה חדשים, ומדובר בסקטור חדש של תעסוקה שצפוי להתעצם עם השנים ואשר קורה בעיקר באזורי הפריפריה, שם נמצאים השטחים המתאימים והפנויים לייצור האנרגיה המתחדשת.

איתן ברושי: מדובר אפוא במנוע צמיחה כלכלי חדש ליישובי הפריפריה בישראל, שהוא גם כלכלי, גם חברתי וגם סביבתי.

איתן ברושי: שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים יקבע תנאים לקבלת רישיון להפקת אנרגיה מתחדשת.

איתן ברושי: החשיבות של האנרגיה המתחדשת באה לידי ביטוי, בין היתר, בהתנתקות מתנודות כלכלת הדלקים ובעצמאות אנרגטית, על ההשלכות הרבות ומרחיקות הלכת; ביטחון אנרגטי, גיוון מקורות האנרגיה וביזור אתרי הייצור, הפחתת פליטות גזי חממה, הגנת הסביבה ותרומה חשובה לבריאות הציבור.

איתן ברושי: בישראל ישנם שלושה מקורות בעלי היתכנות גבוהה לייצור חשמל ממקורות מתחדשים: זה הסולרי, רוח וביוגז – אנרגיה המופקת מפסולת עירונית וחקלאית.

איתן ברושי: כדי לעמוד ביעדי ייצור החשמל ממקורות מתחדשים יש לאתר את הכשלים המעכבים את הפיתוח והייצור בתחום זה.

איתן ברושי: ככלל, הסדרת נושא בעל חשיבות ציבורית עקרונית, חברתית וכלכלית בחקיקה תתרום להשגת יציבות וודאות בתחום האנרגיה המתחדשת.

איתן ברושי: גורמים אלה, ודאות ויציבות, מהווים תנאי הכרחי למשיכת משקיעים ולגיוס הון.

איתן ברושי: אני רוצה להודות קודם כול לשר התשתיות והאנרגיה, לשר להגנת הסביבה, למנכ"לים, לחברי השדולה לאנרגיה מתחדשת דב חנין וחמד עמאר, לחברי הכנסת מכלל הסיעות שתרמו והיו שותפים להצעה, לאיתן פרנס, מנכ”ל איגוד חברות אנרגיה ירוקה, ליועצים שלי בני אהרמן ואיתמר אסף, ולצוות נחמד ומסייע מהמתמחים.

איתן ברושי: כולנו שותפים לגיבוי ולסיוע לקידומו של חוק חשוב זה למען כלל אזרחי המדינה.

איתן ברושי: ואני מבקש, כי ברוח ההסכמות, הצעת החוק תועבר לדיון מהיר ככל האפשר בוועדת הכלכלה, הוועדה שתחת אחריותה תחום האנרגיות המתחדשות.

איתן ברושי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, איתן ברושי.

יחיאל חיליק בר: ישיב השר שטייניץ, ובהחלט נברך שני אנשים, גם את יושב-ראש איגוד החברות הישראלי לאנרגיה מתחדשת וגם את מזכיר איגוד החברות העולמי לאנרגיה מתחדשת – אבל שניהם זה אותו בן-אדם, עורך-דין איתן פרנס – באמת על העבודה והחזון בנושא הזה וההובלה.

יחיאל חיליק בר: תודה, איתן.

יחיאל חיליק בר: כבוד השר, בבקשה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת איתן ברושי, הממשלה מתכוונת לפעול, ואני כשר התשתיות והאנרגיה מתכוון לפעול למען עמידה ביעדי הממשלה, ביעדי מדינת ישראל, למען קידום אנרגיות מתחדשות.

יובל שטייניץ: גם כי זה אינטרס שלנו, של המדינה, וגם כי המדינה חייבת לתרום את תרומתה כחלק מהמאמץ העולמי להפחתת גזי החממה.

יובל שטייניץ: אני הסכמתי לתמוך בהצעה הזו גם בוועדת השרים וגם בקריאה טרומית בכנסת.

יובל שטייניץ: זו הצעה שבאה ממקום טוב, ממוטיבציה חיובית.

יובל שטייניץ: אני גם רוצה לברך את חבר הכנסת ברושי, נדמה לי שזאת הצעת החוק הראשונה שלך.

איתן ברושי: נכון.

יובל שטייניץ: אז אני שמח וגאה שהיא בתחום האנרגיות המתחדשות, בתחום שאני מופקד עליו.

יובל שטייניץ: הוסכם – אני רק מבקש שתחזור על זה לפרוטוקול – שהמשך הקידום יהיה רק בהסכמה ותיאום עם השר במשרד האנרגיה.

יובל שטייניץ: אם התנאי הזה מקובל על חבר הכנסת ברושי, אני מבקש שיירשם בפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: מקובל עליך?

יחיאל חיליק בר: אנחנו נרשום בפרוטוקול שחבר הכנסת ברושי הסכים שהמשך החקיקה יהיה בתיאום מלא ובהסכמת משרדך.

יובל שטייניץ: כן, שר האנרגיה.

יחיאל חיליק בר: משרד האנרגיה.

יובל שטייניץ: ושר האנרגיה.

יחיאל חיליק בר: ושר האנרגיה.

יובל שטייניץ: תודה.

יובל שטייניץ: אם כך, אני מציע לחברי חברי הכנסת, קואליציה ואופוזיציה כאחד, לתמוך בהצעה החשובה הזו.

יובל שטייניץ: ואני רוצה להודות לאיתן ברושי, וגם ליועציו ומקדמיו.

יובל שטייניץ: זו בהחלט כוונתי, שבשנים הקרובות אנחנו נפעל ביותר, הרבה יותר, בהרבה יותר אנרגיה בתחום האנרגיות המתחדשות.

יובל שטייניץ: כמו שהתחלנו לפעול באנרגיות עצומות בתחום הגז אחרי קיפאון של שנים, כך גם נפעל בתחום האנרגיות המתחדשות.

חיים ילין: אל תתחיל עם הגז בבקשה.

יובל שטייניץ: מה יש לכם?

יואל חסון: מה יש לך?

יואל חסון: מה יש לך?

יובל שטייניץ: אתם לא רוצים לתמוך, אל תתמכו.

יובל שטייניץ: אני אומר – – –

יואל חסון: אתה צריך לשאול מה אין לנו.

יובל שטייניץ: אני אומר שכמו שלאחר קיפאון של שנים סוף-סוף התחלנו לפעול במשק הגז, לפתח את שדות הגז, שגם זה תורם, דרך אגב, לאיכות הסביבה ולהכנסות המדינה ולביטחון האנרגטי – –

חיים ילין: אנחנו אתך.

יובל שטייניץ: – – ודרך אגב, לפני שאתם מתרעמים כל כך, אני מציע לכם לשאול את התעשיות הקיבוציות שקשורות לזה, שהביעו תמיכה חד-משמעית במתווה הגז – כך נפעל גם בתחום האנרגיות המתחדשות.

יובל שטייניץ: ואותן אנרגיות שהפעלתי כאן, אני מתכוון בשנים הקרובות להפעיל גם כאן.

יובל שטייניץ: אז מי שמתנגד לאנרגיות מתחדשות אולי רוצה שאני אשב בשקט בתחום הזה.

רויטל סויד: בינתיים היחידים שנמצאים פה הם האופוזיציה.

יובל שטייניץ: אבל חבר הכנסת ברושי, שמעוניין בקידום האנרגיות המתחדשות, מבין שאם אני מצהיר כאן שאותן אנרגיות שהשקעתי בתחום הגז בחודשים האחרונים אני מתכוון להשקיע בשנים הקרובות גם בתחום קידום האנרגיות המתחדשות – –

נחמן שי: אל תפסיק להשקיע.

יובל שטייניץ: – – מי שרוצה באנרגיות מתחדשות מבין שזאת הצהרה חיובית מאוד.

נחמן שי: תמשיך להשקיע.

יובל שטייניץ: אני אמשיך להשקיע, כי זה האופי שלי.

יובל שטייניץ: צריך להשקיע בדברים החשובים, גם אם לפעמים זה קצת שנוי במחלוקת, שלדעתי אין לה שום מקום והיא משום מקום ועל שום דבר.

יובל שטייניץ: אבל ניחא, אולי בדמוקרטיה לפעמים יש מחלוקות שהן לשם הדמוקרטיה.

יובל שטייניץ: גם זה חשוב.

יובל שטייניץ: בקיצור, אני אצביע בעד, ואני מבקש לשכנע את הקואליציה ואת האופוזיציה לתמוך בהצעה היפה והחשובה של חבר הכנסת ברושי, וברכות על הצעתך.

יובל שטייניץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: אני שמח שנושא האנרגיה מעורר כאלה אנרגיות במליאה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק ייצור חשמל מאנרגיה מתחדשת, של חבר הכנסת איתן ברושי.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ייצור חשמל מאנרגיה מתחדשת, התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 48 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק ייצור חשמל מאנרגיה מתחדשת, התשע"ה–2015, עברה בקריאה טרומית ותעבור להמשך דיון ולהכנתה לקריאה ראשונה בוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: מזל טוב לאיתן ברושי ולאיתן פרנס.

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף לפרוטוקול את חברת הכנסת נורית קורן.

יחיאל חיליק בר: מי עוד?

יחיאל חיליק בר: זהו.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לקידום השקעות בחברות הפועלות בתחומי הטכנולוגיה העילית (היי-טק) (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת הכספים; והצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הוראת שעה), התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: החלטת ועדת האתיקה בקובלנות נגד חבר הכנסת מוטי יוגב.

נאזם בדר: תשובת שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מיקי לוי ואראל מרגלית בנושא: בגלל מחלוקת בין היבואנים לרבנות, הבשר מתייקר בעשרות אחוזים.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/1929/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עכשיו חוזרים אחורה לשני חוקים שלא דנו בהם.

יחיאל חיליק בר: הראשון, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגבלת התקופה לבירור תביעה), של חבר הכנסת זוהיר בהלול וקבוצת חברי הכנסת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת בהלול.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נעבור להצעתה של חברת הכנסת לבני.

זוהיר בהלול: מלומדי, שלום לכם.

זוהיר בהלול: המוסד לביטוח לאומי הוא מוסד מוכר, חשוב מאין כמותו.

זוהיר בהלול: אלא מאי?

זוהיר בהלול: בשל העובדה שהמדינה שלנו, החברה שלנו הופכת להיות יותר ויותר מעמדית, מה שנקרא עניים מול עשירים, אז יותר ויותר אנשים נשאבים אל מתחת לקו העוני, ולא מעט אנשים פונים לביטוח הלאומי עם תביעות כדי לקבל את הקצבאות המגיעות להם.

זוהיר בהלול: הצעת החוק שלי באה להגביל את התקופה לבירור תביעה עד ל-180 ימים.

זוהיר בהלול: מהו המצב נכון לעכשיו?

זוהיר בהלול: המצב נכון לעכשיו הוא מצב שרירותי וערטילאי, מכיוון שעל-פי חוק הביטוח הלאומי, כל תביעה של כל פונה לביטוח הלאומי נתונה באופן כמעט מוחלט, באופן כמעט חסר תקדים, בידיו של פקיד התביעות במוסד לביטוח לאומי.

זוהיר בהלול: כלומר, הפקיד הזה הוא הכול יכול, הוא האיש שעושה כבתוך שלו, והוא יכול כן לשלוף מן המגירה את התביעה במהירות או לדחות אותה עד לאחרית הימים.

זוהיר בהלול: החוק אינו קובע, וזאת יש לציין, פרק זמן מינימלי לקבלת החלטה בתביעת מבוטח.

זוהיר בהלול: המוסד לביטוח לאומי, בשל העניין הזה ובשל ריבוי התביעות של עם ישראל, הפך להיות מוסד לא ידידותי, ואם אני רוצה להשתמש במילה יותר מוקצנת, הייתי אומר מוסד אנטגוניסטי, כי לפי דוח נציב תלונות הציבור, בראש הגופים שנגדם מוגשות תלונות נמצא ללא עוררין ובהפרש גדול המוסד לביטוח לאומי.

זוהיר בהלול: למעשה, מספר התלונות נגד המוסד, 1,317 תלונות, היה בשנה שעברה הגבוה ביותר; אם אני רוצה לעשות השוואה – גבוה יותר משל שני הגופים המדורגים במקום השני והשלישי גם יחד, משטרת ישראל, ולא פלא, עם 713 תלונות, ומשרד המשפטים, עם 538 תלונות.

זוהיר בהלול: אי לכך, אני חושב שהצעת החוק שלי יכולה להפיק שני דיבידנדים: הדבר הראשון – שהמוסד לביטוח לאומי, ברגע שהוא תוחם את זמן הבירור של התביעה ל-180 ימים, הוא בעצם הופך ליותר ידידותי והוא הופך להיות יותר קשור ללקוחות, לאזרחים, לאנשים שמשוועים להכרה בתביעתם; ודבר שני, הוא כמובן הופך למוסד ששועה לרחשי הלב של הציבור כאן, בחברה הישראלית.

זוהיר בהלול: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שככל שאורכת תקופת בירור התביעה, ככל שאנשים נשאבים לצרות – צרות קיומיות, צרות כלכליות, הייתי אומר אפילו לפעמים משברי אישות, מכיוון שאומנם התובע מקבל רטרואקטיבית את הסכומים שמגיעים לו, אם תביעתו מתקבלת, אבל עד שהוא עובר את הוויה-דולורוזה במשך לא מעט חודשים, אז הוא בעצם נחשף ללא מעט משברים, ואני יכול לספר לכם לא מעט סיפורים שהגיעו לידיעתי על אנשים שחייהם קרסו.

זוהיר בהלול: אני רוצה לפנות לצד השמאלי שלי, שהוא הצד הימני הפוליטי של ישראל, ושם בעצם יושבים אנשים שמקבלים את קולותיהם של אנשים מוחלשים בחברה הישראלית, אנשים שלעתים נשענים על תביעות לביטוח הלאומי.

זוהיר בהלול: ואני חושב שזה רגע אמת, רגע נשגב, זו הזדמנות פז לקואליציה להסכים להצעת החוק שלי ולאפשר לאנשים האלה לפחות לדעת את קו הסיום, עד כמה הוא יכול להיות רחוק, ולפחות את נקודת הפיניש שהם יכולים כבר לצפות מראש.

זוהיר בהלול: נכון שהמוסד לביטוח לאומי קובע בתגובתו על פנייתי, שתקופות הטיפול בעניינים האלה – התקופות אורכות פחות זמן מאשר בהצעה שאני עכשיו מניח על שולחנה של הכנסת, פחות מ-180 ימים.

זוהיר בהלול: כדי להיות הוגן, אני רוצה לצטט לפחות חלק מהנתונים שנשלחו אלי: זמן הטיפול הממוצע בכל התביעות במוסד אורך 33 ימים, וב-80% מכלל התביעות הדבר מסתיים בתוך 54 ימים.

זוהיר בהלול: אז אם כך העניין הוא לאשורו, ותקופת הטיפול דה-פקטו אורכת פחות זמן מהמינימום שאני קובע בהצעת החוק שלי, שאני מציע בהצעת החוק, אז אינני רואה סיבה, מר אלי אלאלוף, שהקואליציה לא תצביע בעד הצעת החוק שלי.

זוהיר בהלול: אני רוצה לומר לך, אדוני היקר, אתה איש דגול עם ערכים עתירים, ואני פונה אליך כמטפורה לפנייה שלי אל הקואליציה, ואומר לכם: ניתנת לכם בזאת הזדמנות פז.

זוהיר בהלול: זה לא יעלה לכם כסף.

זוהיר בהלול: אם בפועל הביטוח הלאומי מטפל בסוגיות הללו בפחות זמן ממה שעבדכם הנאמן מציע, אז איזה נימוק מוסרי יכול להיות בקרבכם אם לא תתמכו בהצעת החוק שלי?

זוהיר בהלול: הצעת החוק שלי היא הצעה שגם מנסה להיות הדלת האחורית לאנשים להימנע ממשברים.

זוהיר בהלול: איך אתם יכולים להישיר מבט, אם תסרבו להצעת החוק שלי, כאשר אתם מודעים לעובדה שאנחנו מדברים על אוכלוסיות מוחלשות, על אוכלוסיות שייחרב עליהן עולמן במשך תקופה ארוכה, ולעתים שרירותית, של טיפול בתביעות שלהן?

זוהיר בהלול: עשיתי בדיקות פה ושם וראיתי נכונות של לא מעט אינסטנציות בעניין הזה, אלא מאי?

זוהיר בהלול: כאשר היד מתקרבת למֶתג או למָתג, היא רועדת ומתחלחלת, מדוע?

זוהיר בהלול: ולכן, בשם כל אלה שמשוועים לרגע האמת, שהולכים בידיים וברגליים רועדות אל סניפי הדואר כדי לקבל את המכתב, מכתב הישועה מהביטוח הלאומי, ויום אחרי יום הוא ממאן להגיע ויום אחרי יום גוברת תחושת הייאוש של האנשים האלה, אני מפנה אליכם מבט ומבקש מכם – לא בשל העובדה שאם תאשרו זה יהיה ההישג החקיקתי הראשון של עבדכם הנאמן, אלא בשל העובדה שאני מדבר בשמם של אחרים, רבים וטובים משני המגזרים; ואינני איש של מגזר אחד, אני איש של מגזרים במדינת ישראל, ואני מדבר בשמם של אנשים שמחכים באופן כמעט נואש לאותה קריאה שתביא להם את הבשורה שתביעתם במוסד לביטוח לאומי הוכרה.

זוהיר בהלול: ולסיום, אני נולדתי ב-24 בדצמבר.

זוהיר בהלול: אני מוסלמי בהגדרה, אבל אני איש שבביתו מונח עץ האשוח, מכיוון שנולדתי עם לידתו של ישו.

זוהיר בהלול: אז המשפחה שלי היא בעצם גם משפחה מוסלמית בהגדרה, אבל גם נוצרית בהתנהלות, ומכיוון שאני נמצא במדינה שהרוב שלה הוא יהודי, אז עבדכם הנאמן גם מכבד את חגי היהודים, ובמקרה הזה את החג האחרון שלכם, שהוא חג החנוכה.

מירב בן ארי: – – –

זוהיר בהלול: אינני מבקש תשורה אישית מכם, מאף אחד מכם.

זוהיר בהלול: אני פונה אליכם ומתחנן.

זוהיר בהלול: אינני מבקש תשורה אישית לרגל יום ההולדת שלי; אני מבקש שאת התשורה תיתנו באהבה ובעיניים בורקות ורושפות לאותן משפחות שמחכות בכיליון עיניים למכתב הנכסף שיביא את הבשורה שתביעתם בביטוח הלאומי התקבלה, מר יאיר לפיד.

זוהיר בהלול: זו בקשתי הצנועה.

זוהיר בהלול: אני מבקש מכם להצביע בעד הצעת החוק של עבדכם הנאמן.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת בהלול.

יחיאל חיליק בר: סגן השר נהרי, בבקשה.

מיקי לוי: אין עליך.

מיקי לוי: כל הכבוד.

נחמן שי: יום הולדת שמח לזוהיר בהלול.

יחיאל חיליק בר: זוהיר, מאחר שמחר אין ישיבת מליאה ולא נוכל לאחל לך מזל טוב לקראת מחר, אז מזל טוב ליום הולדתך.

יחיאל חיליק בר: זוהיר לא מגלה את הגיל, אבל מזל טוב.

קריאה: אפשר למחוא כפיים?

קריאה: הצבעה תהיה כן או לא מזל טוב.

יחיאל חיליק בר: סנה חִלווה יא ג'מיל.

נחמן שי: אבל זה מחר, לא היום.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, סגן השר נהרי.

יחיאל חיליק בר: נהרי, איך אתה יכול לסרב לבקשה של חתן יום ההולדת?

יחיאל חיליק בר: באמת יש לך משימה קשה פה, אני חייב להגיד לך, לסרב לחתן ביום שמחתו.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני מצטרף לברכות ליום הולדתו – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זוהיר, עונה לך סגן השר.

משולם נהרי: קודם כול אני מצטרף לברכות לערב יום הולדתך.

עיסאווי פריג': של מי?

משולם נהרי: של זוהיר.

עיסאווי פריג': זוהיר, בן כמה אתה?

עיסאווי פריג': תגיד להם.

משולם נהרי: דבר הסמוי מן העין, יש בו ברכה.

אראל מרגלית: אנחנו שומרים אותו במשמרת הצעירה.

קריאה: 22.

זוהיר בהלול: תאריך הלידה שלי בכספת של הכנסת.

משולם נהרי: עכשיו, זוהיר, אני רק לא הבנתי:

משולם נהרי: אם לפי הנתונים שהעבירו אליך הטיפול אורך מקסימום כ-54 ימים, אז למה אתה דורש 180 ימים בחוק?

זוהיר בהלול: מספיק מקרה אחד שיכול להיות שרירותי.

משולם נהרי: לא היה אפילו מקרה אחד.

זוהיר בהלול: אז תתחם את זה, מה הבעיה?

משולם נהרי: לפי הנתונים, כן.

משולם נהרי: אבל למה צריך 180 יום, כדי לאפשר לפקיד שינצל את ה-180 יום?

איציק שמולי: אז תוריד ל-60.

איציק שמולי: תעביר את החוק ותתקן בוועדה.

משולם נהרי: זה משהו אחר.

משולם נהרי: אז בוא נשמע קודם כול מה אומר החוק.

משולם נהרי: חוק הביטוח הלאומי קובע – – –

זוהיר בהלול: נהרי, תעביר את החוק לוועדה ובוא נתקן את הדברים.

משולם נהרי: בוא נשמע, קודם כול, במצב הנוכחי מה זה בדיוק אומר, אם הוא מגביל אותנו או לא מגביל, ולכמה זמן.

משולם נהרי: חוק הביטוח הלאומי קובע כי הסמכות להכריע בתביעות המוגשות למוסד לביטוח לאומי נתונה לפקיד התביעות במוסד.

משולם נהרי: החוק אינו קובע פרק זמן מינימלי לקבלת החלטה בתביעת מבוטח.

משולם נהרי: עם זאת, על-פי תקנות הביטוח הלאומי, בפני המבוטח עומדת הזכות להגיש תביעה לבית-הדין לעבודה בתום 30 יום מהיום שבו הוגשה התביעה למוסד לביטוח לאומי עצמו, אם טרם נתן המוסד החלטה בתביעה.

משולם נהרי: כמו כן, החוק לתיקון סדרי המינהל, החל גם על המוסד לביטוח לאומי, קובע כי עובד ציבור יחליט בבקשה וישיב למבקש בכתב תוך 45 ימים מיום קבלת הבקשה, אלא אם כן העניין טעון חקירה, בדיקה, דיון וכדומה, וזה קיים בתקשי"ר של עובדי מדינה, שצריכים תוך 45 ימים להשיב.

משולם נהרי: הצעת החוק שבנדון מבקשת לקבוע, כי החלטת פקיד התביעות תינתן בתוך תקופה שלא תעלה על 180 ימים מהמועד שבו הוגשה התביעה.

משולם נהרי: כידוע, לצורך בחינת התקיימות תנאי הזכאות לגמלה נדרש המוסד לביטוח לאומי במקרים רבים לבדיקות רפואיות, ביצוע חקירות, קבלת מידע מגורמים שונים, כגון קופת-חולים, מעסיקים, משרדי ממשלה שונים, השלמת פרטי תביעה מהמבוטח, ועוד.

משולם נהרי: בחינה זו עלולה להיות ממושכת, בייחוד בתביעות הכרוכות בקביעות עובדתיות סבוכות, כגון קביעת תושבות, יחסי עבודה, התקיימות אירוע תאונתי ועוד, וכאשר התגמול המשתלם בגינה הנו ניכר.

משולם נהרי: זמן הטיפול תלוי מאוד בנסיבות כל מקרה ומקרה ובמורכבות הפגימות והנתונים הנדרשים לוועדה לצורך בדיקה והכרעה.

משולם נהרי: יודגש כי משך הזמן עד לקבלת החלטת פקיד התביעות אינו פוגע בזכותו של המבוטח לגמלה, שכן עם קבלת ההחלטה בעניינו משולמת הגמלה רטרואקטיבית בגין כל התקופה האמורה.

משולם נהרי: כמו כן, מבוטח רשאי להגיש כמה תביעות במקביל לצורך הבטחת זכויותיו.

משולם נהרי: לדוגמה, תביעה להבטחת הכנסה עד לקבלת החלטה בתביעתו לפגיעה בעבודה.

משולם נהרי: הצעת החוק ודברי ההסבר אינם מבחינים בין החלטות של פקיד תביעות לבין החלטות הניתנות על-ידי ועדות רפואיות.

משולם נהרי: על מנת לסבר את האוזן, יצוין כי בשנת 2015 הוגשו כ-1.5 מיליון תביעות למוסד לביטוח לאומי, וב-99% מהן כבר התקבלו החלטות.

משולם נהרי: מתוך 1.5 מיליון, 99%.

משולם נהרי: כמו כן, מדי שנה נערכות למעלה מ-230,000 ועדות רפואיות.

משולם נהרי: זמן הטיפול הממוצע בכלל התביעות במוסד אורך 33 ימים, וב-80% מכלל התביעות מסתיים הטיפול תוך 54 ימים.

משולם נהרי: אשר לוועדות רפואיות – על-פי נתוני המוסד לביטוח לאומי לעניין גמלת נכות כללית, מדובר בטיפול האורך בין 65 ימים ל-85 ימים מהגשת התביעה לנכות כללית ועד קבלת החלטה בוועדות הרפואיות, ולעניין תביעות של נפגעי עבודה, שצריכים בדיקות הרבה יותר מורכבות – בין 110 ימים ל-178 ימים ממועד הגשת התביעה עד לקבלת החלטת הוועדה.

משולם נהרי: המוסד לביטוח לאומי פועל רבות על מנת לשפר את השירות שהוא נותן לציבור המבוטחים ועל מנת לקצר את פרקי הזמן עד לקבלת החלטות פקיד התביעות.

משולם נהרי: כך, בין היתר, המוסד לביטוח לאומי בוחן את תהליכי העבודה בטיפול בתביעות של נפגעי עבודה, ובנוסף, לאחרונה הסתיימו הליכי מכרז לצורך העברת הפעלת הוועדות הרפואיות לעררים על-ידי גופים חיצוניים.

משולם נהרי: לאור האמור לעיל, ועדת השרים החליטה להתנגד להצעת החוק.

קריאה: איך אתם מתנגדים?

קריאה: איך לחוק כזה – – –?

קריאה: איך נפלו גיבורים.

זוהיר בהלול: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בהלול, אתה רוצה להשיב?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בהלול, יש לך עד שלוש דקות להשיב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

זוהיר בהלול: סגן השר משולם נהרי, גם משולם שהמילה היא משלום, וגם נהרי מהמילה נהר.

זוהיר בהלול: הנהר זה ברכה, והשלום הוא נשגב.

זוהיר בהלול: נשגב מבינתי, נשגב מבינתי, מר נהרי, איך אתה מוותר על מקורותיך האמיתיים ומתלהטט אתי בטיעוני סרק.

זוהיר בהלול: מדוע, אם כל הנתונים מדברים על כך שהביטוח הלאומי הוא פנומנלי בטיפול בתביעות האלה וזה אורך פחות מ-55 ימים, אז מה הבעיה לתחום, לתחום את הימים האלה ל-180 ימים?

זוהיר בהלול: בכתובים של היהודים נאמר: המציל נפש כמי שהציל עולם ומלואו.

זוהיר בהלול: מספיק אחד מעם ישראל שתביעתו אורכת יותר זמן מאשר בהצעה של האיש שמדבר אליך – בצניעותו כי רבה היא, אומר – בזה אתה בעצם גורם עוול לעולם בשלמותו.

זוהיר בהלול: אתה איש חובש כיפה ואיש רחמים ואיש של חמלה.

זוהיר בהלול: הייתכן שאתה לא תטה אוזן לרחשי הלב של אנשים שמשוועים לתשובה מהביטוח הלאומי?

זוהיר בהלול: ודי בבודדים שלא מקבלים את מבוקשם בתוך 180 הימים.

זוהיר בהלול: איך אתה יכול לנוח ואיך אתה יכול לשקוט כאשר אתה יכול ועלול להיתקל במישהו שצרתו וייסוריו כה קשים?

זוהיר בהלול: אני ציפיתי ממך, מר משולם נהרי, בשם הממשלה, שתאמר לפחות: אני מעביר את העניין הזה לוועדה, ושהוועדה בתום דיון רציני תחליט.

זוהיר בהלול: אני חושב שבזה לפחות רחמיך וחמלתך יבלטו בתוך חשכה של הצעות אנושיות שבאות לחקיקה ולהצבעה בבית הזה ואתם מתנגדים אליהן באופן שרירותי ורק בשם האלקטורט.

זוהיר בהלול: אני אמרתי לך, בשם החמלה אני מדבר על החוק הזה.

זוהיר בהלול: רק בשם החמלה.

זוהיר בהלול: אז אני מבקש ממך שתשקול שנית, ולפחות תביא אל המיקרופון הזה את הבשורה הקטנה שהנושא הזה עובר לוועדה, ולפחות כך אתה לא תבגוד לא בערכיך ולא במעמקיך ולא בדנ"א האמיתי שלך, כי אתה בתוכך יודע שסירובך הוא סירוב לא אנושי.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת בהלול.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בעד או נגד הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגבלת התקופה לבירור התביעה).

יחיאל חיליק בר: הקואליציה ביקשה הצבעה שמית, ועל כן – שמית, נכון?

יחיאל חיליק בר: ביקשתם שמית?

יחיאל חיליק בר: לא שמית?

יחיאל חיליק בר: ירדנה, הוא אומר לא שמית.

יחיאל חיליק בר: סליחה, אנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית על הצעת החוק הזו.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע – מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד הצעת החוק?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 48 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגבלת התקופה לבירור התביעה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 44 בעד, 48 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגבלת התקופה לבירור התביעה) לא עברה.

יחיאל חיליק בר: ואני מוסיף מתנגד – את אלי אלאלוף ואת אורן חזן.

יחיאל חיליק בר: נוכח?

יחיאל חיליק בר: נוכח – נגד.

יחיאל חיליק בר: בסדר?

יחיאל חיליק בר: הוסף לפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: בכל מקרה, זה לא עבר, אז זה לא משנה את התוצאה.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/1888/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הממשלה (תיקון – כללי אתיקה לחברי הממשלה), של חברת הכנסת ציפי לבני.

יחיאל חיליק בר: ישיב עליה השר יריב לוין.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת לבני, בבקשה, יש לך עד עשר דקות.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת זוהיר בהלול ביקש תמיכה בהצעת החוק שלו כמתנה ליום הולדתו שיחול מחר.

ציפי לבני: אני מבקשת תמיכה בהצעת החוק שלי, כי זאת הצעת החוק שתאסור על נבחרי ציבור ושרי ממשלה לקבל מתנות, וזאת תהיה מתנה מאוד גדולה לציבור במדינת ישראל.

ציפי לבני: מזל טוב לך, חוץ מזה.

ציפי לבני: הצעת החוק מבקשת להאיר את התחום האפור שקיים בין פלילי לבין מה שמותר.

ציפי לבני: קודם כול, השקפת העולם שלי היא שלא כל מה שלא פלילי הוא מותר.

ציפי לבני: אם מישהו, ואם שר עובר עבירה פלילית, נלקח ממנו תפקידו, נלקחת ממנו חירותו, הוא מועמד למשפט ומושם בכלא.

ציפי לבני: זה טוב, וטוב שזה קורה.

ציפי לבני: הפוליטיקה עוברת בימים האלה תהליך של ניקוי, וטוב שכך.

ציפי לבני: אנחנו צריכים להביע אמון מלא בגורמי אכיפת החוק והמשפט שעושים את עבודתם, למרות שלעתים מדובר בעמיתים שלנו שישבו לידנו על כיסא הממשלה.

ציפי לבני: קודם כול, לכן אני חושבת שיועץ משפטי לממשלה צריך להיות אדם שאין לו שום קשר אישי או פוליטי לשר משרי הממשלה, בטח שלא לראש הממשלה.

ציפי לבני: אבל, לצערי, יש כאלה שחושבים, ואולי גם חלק מהציבור, שהחיים הם כן-לא-שחור-לבן, במובן שמה שלא פלילי זה לבן לגמרי והכול בסדר.

ציפי לבני: כללי האתיקה הם אלה שנועדו לקבוע בתחום האפור הזה מה מותר ומה אסור.

ציפי לבני: פעם היו שרים שהיה להם בתוכם המצפן הפנימי הזה שאמר להם: it's not done.

ציפי לבני: ולאלה שאין להם את המצפן הפנימי שאומר it's not done אנחנו רוצים להציע את המצפן הזה שיהיה כחקיקה כתובה.

ציפי לבני: תראו כמה טוב שכאשר חבר כנסת מוטי יוגב התבטא כפי שהתבטא על השופט פוגלמן, התכנסה ועדת האתיקה של הכנסת וקבעה שהוא עבר עבירה אתית ונזפה בו.

ציפי לבני: אבל הנה, אם שר משרי הממשלה היה עושה בדיוק אותו דבר – אין אתיקה, אין ועדה, אין יכולת לשים את זה על השולחן.

ציפי לבני: ולכן, אותם כללים שחלים על נבחרי ציבור – קל וחומר שצריכים לחול על שרי הממשלה.

ציפי לבני: רבותי חברי הקואליציה, זה לא ימין ושמאל, זה לא שחור–לבן, זה בין נקי ללא נקי – בין אלה שרוצים לפעול עם איזשהם כללי מוסר עליהם לבין אלה שלא מוכנים, אבל לא מוכנים שתהיה עליהם איזושהי מגבלה אתית, שיוכלו לעשות מה בראש שלהם.

ציפי לבני: אלה שרוצים לפגוע בשומרי הסף, שלא יגידו להם מה לעשות, אלה עכשיו מצביעים נגד הצעת חוק שכל מה שהיא קובעת זה שהממשלה תקבע לעצמה כללי אתיקה.

ציפי לבני: אתם מבינים?

ציפי לבני: הקלתי, לא רציתי להניח את כללי האתיקה שאני הכנתי כשרה בממשלת ישראל, כשרת משפטים.

ציפי לבני: כשרת משפטים עמלתי ועבדתי והכנתי כללי אתיקה.

ציפי לבני: ביום האחרון שלי בתפקיד, הדבר החשוב האחרון שעשיתי היה לקחת את כללי האתיקה ולהניח על שולחן מזכירות הממשלה.

ציפי לבני: החוק הזה לא קובע מה השרים יצטרכו לעשות – אני מאמינה בהפרדת רשויות; הוא קובע רק דבר אחד: תכינו כללי אתיקה עבורכם, שיקבעו נורמות התנהלות, שיקבעו שקיפות, שיקבעו נורמות התנהלות ציבורית – פתוח לגמרי, רק כמה עקרונות בסיסיים שלפיהם תצטרכו לפעול.

ציפי לבני: הממשלה הזאת בועטת בכל מה שקשור להתנהלות נקייה, בכל מה שהיא עושה; בועטת בשומרי הסף, ועכשיו גם קיבלה החלטה להצביע נגד הצעת החוק הזאת.

ציפי לבני: אנחנו נמשיך להילחם נגד הממשלה על כל הפעילות הלא-תקינה, לא אתית, לעתים גם עוברת על החוק.

ציפי לבני: לא ניתן לשנות את החוקים כדי להכשיר פעולות לא תקינות, לא נקיות, לא אתיות, בוודאי לא חוקיות.

ציפי לבני: עכשיו, שוו בנפשכם שהממשלה כן הייתה לוקחת את הצעת החוק שלי, את הצעת כללי האתיקה שהנחתי, ומאמצת אותם.

ציפי לבני: קודם כול, השר גבאי, קודם כול, השר אבי גבאי, החיים – גם שלך – היו הרבה יותר קלים – אני מדברת אליך – כי הצעתי לממשלה לאמץ כללי אתיקה.

ציפי לבני: הרי הסתבכנו כולנו בשאלה מה קורה לשר שיש לו עמדה והממשלה הצביעה בניגוד לעמדתו – מה הוא אמור לעשות כשהוא מגיע בכנסת?

ציפי לבני: אז הנה, אותה הצעת כללי אתיקה שלי קובעת באותו סעיף ששר צריך לכבד את החלטת הממשלה בהצבעתו, וכשהוא מגיע לכנסת הרי הוא יכול להביע את עמדתו, בצורה מכבדת כמובן, לומר שהוא מחויב לפעול ולהצביע על-פי כללי הממשלה ולומר את עמדתו.

ציפי לבני: אם הכללים האלה היו מתקבלים, כל שרי הממשלה, לפי סעיף 18, היו צריכים לשמור על שומרי הסף ולא לפגוע בהם.

ציפי לבני: ואם היו מתקבלים הכללים הייתה חובת שקיפות, רחמנא ליצלן – השרים היו צריכים לחשוף את מה שהם עושים, וחוק כמו חוק החטיבה להתיישבות לא היה יכול לפטור אותם מלגלות לציבור את מה שהם עושים גם בינם לבין החטיבות להתיישבות למיניהן.

ציפי לבני: ואתם יודעים מה?

ציפי לבני: כל כך היה פשוט יותר גם לציבור לדעת, וגם על ראש הממשלה היו מגבלות, מילה שלצערי ראש הממשלה הנוכחי לא מכיר בקיומה.

ציפי לבני: הרי לו כללי האתיקה היו חלים, היה ברור שאסורה קבלת מתנות; ולו כללי האתיקה היו חלים, היה ברור שאין נסיעה לחו"ל על חשבון מישהו אחר, אלא אם אושרה מראש על-ידי ועדת האתיקה; והיה ברור שמימון נסיעה לבן או לבת הזוג כמוהו כמתנה אסורה; והיה ברור שכל דבר שנעשה, עוד לפני שאנחנו עומדים ועוצרים את נשימתנו מה יחליט היועץ המשפטי לממשלה, אם זה פלילי או לא פלילי, זה היה מגיע למבחן הציבור.

ציפי לבני: וזה הדבר המרכזי – שהציבור יקבע, ידע, וידע לשפוט, כך שלא רק שיהיו שופטים בירושלים שישפטו מה פלילי ומה לא, אלא שהציבור בכל מקום – בתל-אביב, בבני-ברק, בנתיבות ובשדרות, ובירושלים ובחיפה – ידע מה עושים נבחריו, והכול יהיה על השולחן.

ציפי לבני: ובבוא היום, גם דברים שהם לא פליליים ודורשים מאסר, אם אותו שר עושה את זה, אם ראש הממשלה עושה את זה, הציבור יוכל לעשות את המינימום מבחינתו ולקבוע שאותו שר, אותו ראש ממשלה, צריך לוותר על הכיסא.

ציפי לבני: לכן אני מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת ציפי לבני.

יחיאל חיליק בר: השר יריב לוין, השר המקשר, ישיב בשם הממשלה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, מונחת בפנינו, אדוני, הצעת חוק שגם נומקה בהרחבה על-ידי חברת הכנסת לבני, שרת המשפטים לשעבר, ואני מוכרח להודות שבין ההנמקה הארוכה לבין תוכן ההצעה אני מתקשה למצוא קשר, משום שמה שמבקשת חברת הכנסת לבני לקבוע זה לחייב או לקבוע שהממשלה תקבע כללי אתיקה – הא ותו לא.

יריב לוין: כלומר, גם חברת הכנסת לבני בסוף מסכימה שמי שצריך לקבוע את כללי האתיקה זה הממשלה.

ציפי לבני: – – –

יריב לוין: זה גם לא סוד שיש הרבה מאוד חוקים בספר החוקים שלנו שקובעים חובה להתקין תקנות ודברים מן הסוג הזה.

יריב לוין: תקנות עד היום אין – גם זה כולנו יודעים, ולכן סביר מאוד להניח שהחוק הזה לא ישנה ולא יעלה ולא יוריד דבר וחצי דבר לגבי היכולת להתקין כללי אתיקה.

יריב לוין: יתרה מכך, העובדה שאנחנו כנראה רואים את זה אותו דבר, או לפחות ראינו את זה אותו דבר, באה לידי ביטוי בעובדה הפשוטה, כפי שעולה גם מדברי ההסבר.

יריב לוין: כאשר כיהנה חברת הכנסת לבני כשרת משפטים, היא לא סברה שיש מקום להביא חוק כזה ואחר כך להתקין את כללי האתיקה, אלא היא מראש – ביוזמה, אגב, ברוכה בעיני – באה והציעה להכין כללי אתיקה והביאה אותם בפני הממשלה.

יריב לוין: והדבר הזה, בסופו של עניין אז לא הסתייע.

יריב לוין: לכן, אני בהחלט חושב שהדרך הנכונה – וראוי ונכון שיהיו כללי אתיקה – הדרך הנכונה להתקין את כללי האתיקה היא פשוט בהחלטת ממשלה.

יריב לוין: אני חושב שמה שנכון לעשות הוא לבקש משרת המשפטים, שנמצאת כאן גם במליאה, לקחת את טיוטת הכללים שהכינה חברת הכנסת לבני בשעתו.

יריב לוין: ואני מניח ששרת המשפטים תטפל בעניין ותביא את הדברים בפני הממשלה, ותעשה את זה גם בדרך המקצועית וגם בדרך המהירה ביותר שאפשר.

יריב לוין: אני רוצה רק להעיר בסוגריים דבר אחד – אין צורך, אדוני היושב-ראש, בכללי אתיקה לפחות לסוגיית מתנות, שהיא מוסדרת בחוק בצורה ברורה.

יריב לוין: ושלא ישתמע, חס וחלילה, מן הדברים שאמרה כאן חברת הכנסת לבני, כאילו בהיעדר הכללים, בינתיים שרי הממשלה מקבלים מתנות ועושים בהן כבתוך שלהם.

יריב לוין: כידוע, זה לא המצב.

יריב לוין: אני יכול לומר שבלשכתי, כמו בלשכות שרים אחרים, מתנהל פנקס מסודר ונרשמות כל המתנות, והן נשארות במשרד.

יריב לוין: ואם רוצים לקחת איזו מתנה, צריך או לשלם עבורה או לקבל פטור אם ערכה פעוט.

יריב לוין: והדברים הם מסודרים וקבועים, כמו שנעשים לגבי חברי הכנסת.

יריב לוין: ולכן, חברת הכנסת לבני, אני מצטרף לקריאה שלך בדבר הצורך בכללי האתיקה.

יריב לוין: אני רק חושב שאין צורך בהצעת החוק.

יריב לוין: צריך פשוט לאשר את הדבר הזה בממשלה.

יריב לוין: תודה.

יחיאל חיליק בר: האם חברת הכנסת לבני רוצה – לא.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה שמית.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, הממשלה ביקשה הצבעה שמית.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו נעבור להצבעה שמית, ואני מבקש ממזכירת הכנסת להתחיל בהקראת השמות.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – אינו נוכח יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד באסל גטאס – בעד אילן גילאון – אינו נוכח זהבה גלאון – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, עד כמה שאני יודע אתה לא יכול להיות באולם המליאה.

אורן אסף חזן: יש הצבעה.

יואל חסון: בזמן הצבעה?

יואל חסון: אתה צודק.

יואל חסון: מאה אחוז.

אורן אסף חזן: אני מבקש שתתנצל.

יואל חסון: אני מתנצל, אדוני.

יואל חסון: אחרי ההצבעה אתה תצא מהאולם.

יואל חסון: בסדר גמור.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו משתתף בהצבעה מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד משה יעלון – נגד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – בעד רחל עזריה – נגד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

יואל חסון: נא לקרוא פעם נוספת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) רוברט אילטוב – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת אלי בן-דהן – נגד

נאוה בוקר: למה?

נאוה בוקר: אני נוכחת.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: בסיבוב השלישי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אילן גילאון – אינו נוכח זהבה גלאון – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד אורן אסף חזן – נגד אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח חמד עמאר – אינו נוכח

קריאה: – – –

יואל חסון: יש קריאה שלישית.

יואל חסון: תמתין.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עודד פורר – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח מיקי רוזנטל – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח

יואל חסון: האם יש מישהו באולם שלא קראו את שמו?

נאוה בוקר: כן.

יואב גלנט: נגד.

יואל חסון: חבר הכנסת גלנט, השר גלנט.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יואב גלנט – נגד נאוה בוקר – נגד

יואל חסון: ההצבעה נעולה.

יואל חסון: יש מישהו שלא הצביע?

יואל חסון: שאלנו.

יואל חסון: נעול.

יואל חסון: הצעת חוק הממשלה (תיקון – כללי אתיקה לחברי הממשלה), התשע"ה–2015:

יואל חסון: בעד – 44 חברי כנסת, נגד – 50 חברי כנסת.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק לא עברה.

יואל חסון: תם הפרק של הצעות החוק הפרטיות.

יואל חסון: ההתססה והאיומים על חיי הנשיא ראובן ריבלין

יואל חסון: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

יואל חסון: הראשונה היא בנושא: ההתססה והאיומים על חיי הנשיא ראובן רובי ריבלין – הצעות לסדר-היום מס' 2048, 2061 ו-2106.

יואל חסון: ראשון הדוברים – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, "מישהו ניסה לגרד את הכתם מעל הקיר.

עמר בר-לב: אבל הכתם היה כהה מדי", כתב המשורר דוד אבידן.

עמר בר-לב: הצבע, הסכין, הגרזן – לא הסירו אותו, אפילו לא הדם שהותז; כך או כך – הכתם נשאר.

עמר בר-לב: גם הדם שבכיכר לא מצליח להסתיר את ההסתה, והלקח, לצערי, לא נלמד.

עמר בר-לב: שוב הסתה פרועה, והפעם נגד נשיא המדינה.

עמר בר-לב: זה כבר לא כמה בריוני טוקבקים שוליים.

עמר בר-לב: זה ערוץ 20 בטלוויזיה; זה אנשים עם שמות ופנים בפייסבוק, ולצערי, גם אנשים מהבית הזה, שרצו להשתלח בשביל עוד כמה לייקים בדף הפייסבוק שלהם.

עמר בר-לב: מסע הסתה מתחיל תמיד בשוליים, תמיד בשוליים, אבל אט-אט זוחל אל תוך המרכז.

עמר בר-לב: הוא מתחיל בשוליים של צד אחד של המפה, של מפה כזו או אחרת, ותוקף את השוליים של הצד האחר באותה מפה.

עמר בר-לב: אבל אט-אט, בלי שנשים לב, פעמים רבות, כתוצאה משתיקת המרכז, הוא חודר, מחלחל ומתפשט כמו מחלה ממארת ומתקרב יותר ויותר למרכז.

עמר בר-לב: ואנחנו, המרכז, מתעוררים בדרך כלל כאשר זה כבר מאוחר מדי, כאשר ההסתה נגמרת ברצח.

עמר בר-לב: אם זה רצח של משפחת דוואבשה בכפר דומא, אם זה רצח של שירה בנקי במצעד הזדהות עם קהילת הלהט"ב, אם זה רצח של ראש ממשלה בישראל, ואם זו הסתה שהחלה בשוליים וחדרה למרכז נגד האזרח מספר אחת של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: אז, לפני 20 שנה, האחריות והאשמה לא היו רק של השוליים הקיצוניים.

עמר בר-לב: הן היו גם על כל אלו שעמדו על המרפסת וכביכול העלימו עין.

עמר בר-לב: חברים וחברות, חברי הכנסת, האחריות היא עלינו, וגם כאן, בכנסת הזאת, הכנסת העשרים, ההסתה היא בלתי נסבלת, וגם השתיקה הרועמת, אם זה בדברי סגן שר הפנים שמאיים על חברי הכנסת הערבים שתעודת הזהות שלהם תילקח, ויותר חמור מכך – לאחר מכן עולה ראש הממשלה כאן, על הדוכן הזה, ולא מגנה את ההסתה הזאת; או אם זה בדברי השר לביטחון פנים, שוב – כאן, על הבימה, בדיון מיוחד בכנסת לאחר הרצח של שירה בנקי, שפונה אל כלל חברי האופוזיציה, כלל חברי האופוזיציה, אל כולנו, וטוען ומסית נגדנו שאנחנו לא יוצאים נגד הטרור הפלסטיני.

עמר בר-לב: כן, חברים וחברות, גם זו הסתה.

עמר בר-לב: וזו ההסתה המסוכנת יותר; לא של שוליים סהרוריים, כי אם של נבחרי ציבור מהמרכז.

עמר בר-לב: נשיא המדינה רובי ריבלין, איש ירושלים, דמוקרט בנשמתו, בית"ריסט וציוני אמיתי; איש לא יכול לקחת את זה ממנו – לא ממך, נשיא המדינה, ולא מאתנו, אזרחי מדינת ישראל.

עמר בר-לב: ולראש הממשלה נתניהו אני קורא: רד מהמרפסת, כי היא קורסת, ואתה המדינה שלנו והדמוקרטיה שלנו עלולים לקרוס.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: גם לך יש עד שלוש דקות.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, בתקופה האחרונה אנחנו עדים להסתה נגד נשיא המדינה, שמעבר להיותו אדם, הוא גם מוסד.

קארין אלהרר: ההסתה הזאת חצתה את מחוזות הגידופים אל מחוזות האיומים הממשיים.

קארין אלהרר: כשאני אומרת "איומים ממשיים" אני מתכוונת לנורא מכול, לאיומים ברצח.

קארין אלהרר: אני בטוחה שכולנו זוכרים מה קרה ב-4 בנובמבר 1995; מתנקש בשם יגאל עמיר החליט שזה מובן מאליו, לקח את החוק לידיים והיה בטוח שהדרך היחידה שבה יהיה אפשר למנוע את השגת השלום היא לרצוח את ראש הממשלה שלנו, יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

קארין אלהרר: משום מה – ואני אומרת את זה בצער גדול – נדמה לי שבימים האחרונים אנחנו מתקרבים בצעדים גדולים לאותה תקופה, רק – מה השתנה?

קארין אלהרר: הפעם אף אחד לא מסתיר את הכוונות שלו, הבושה נעלמה, כל המסכות הוסרו, מותר לכולם הכול.

קארין אלהרר: זה מביש שבכלל צריך לקיים דיון, הצעה לסדר-היום, על דבר שהוא מובן מאליו.

קארין אלהרר: נראה לי אבסורדי שבמדינת ישראל, הדמוקרטית, נשיא המדינה לא יכול להביע את דעתו.

קארין אלהרר: ביום רביעי שעבר, 16 בדצמבר, נערך כנס במוזיאון ישראל בירושלים, ואלה היו חלק ממילותיו של הנשיא ראובן רובי ריבלין: "חופש הביטוי הוא ערך יסוד דמוקרטי, והוא מהותי לכולנו.

קארין אלהרר: לנשיא, ולאחד העם.

קארין אלהרר: והנשיא הוא אחד העם", כך הוא אומר.

קארין אלהרר: הציבור היושב בישראל לא חייב להסכים עם הכול.

קארין אלהרר: בשבועות האחרונים אנחנו עדים למלחמה עיקשת בין אמירות, בין ססמאות, בין גבולות חופש הביטוי.

קארין אלהרר: המאבק על חופש הביטוי הוא מאבק ראוי וטבעי למדינה דמוקרטית, אבל המאבק הזה – בואו נודה, חברים – הפך להיות מוגזם, כשהוא יורד לפסים אישיים, אלימים, בוטים, כשאנחנו שוכחים שמדובר בבני-אדם.

קארין אלהרר: "אנחנו מאוד לא מסכימים אחד עם השני", אמר הנשיא, "המחלוקות בינינו נוקבות.

קארין אלהרר: ודווקא משום כך בואו נתווכח אותן נכון.

קארין אלהרר: בואו נקשיב, ולא נחליף מהלומות".

קארין אלהרר: אלו הן המילים של הנשיא, ואלו הן המילים שכל אזרח בישראל צריך לדבוק בהן.

קארין אלהרר: אנחנו נאבקים יום-יום באיומי טרור, איומים שקוראים להשמיד את מדינת ישראל ולהחרימה, ודווקא בימים האלה, חלק מאזרחי מדינת ישראל מראים זלזול, הכפשה, מילים מבישות – כלפי מי?

קארין אלהרר: אנחנו צריכים לשאוף למקום אחר, מקום שבו אף אחד במדינת ישראל לא יצטרך לחשוש להביע את דעתו, בלי שהוא יהיה חשוף לאיומים, לגנאי.

קארין אלהרר: עלינו להעריך את הסבלנות, הממלכתיות והכבוד הרב שמביע נשיא מדינת ישראל כלפי כל המגזרים, הקבוצות והאוכלוסיות במדינה, דבר שהוא לא מובן מאליו, אבל דווקא בתקופת כהונתו הפך להיות הדבר המובן מאליו, ורבים מחברי הכנסת נוטים לשכוח את זה.

קארין אלהרר: הכי קל לבקר, להציף ברשת, לשבת מאחורי המסך, מול המקלדת, בצורה הכי פחדנית שיש, ולומר את הדברים.

קארין אלהרר: אבל הרבה יותר קשה לנסוע, לדבר, להציג ולייצג את מדינת ישראל במקומות שונים – מחבקים יותר, מחבקים פחות – להתמודד עם השאלות הקשות, ויותר מהכול, להיות פה מכבד למדינת ישראל, כפי שעושה נשיא המדינה.

קארין אלהרר: ההצעה הדחופה הזאת, מטרתה יותר מהכול היא לוודא שמדינת ישראל יודעת לעצור בזמן, מצליחה לרסן את הציבור המתלהם ונעמדת איתנה אל מול ההסתה והאלימות המילולית הזאת.

קארין אלהרר: אסור לנו לתת לזה יד, בין אם אנחנו מסכימים לדעתו ובין אם לאו.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת אלהרר.

יחיאל חיליק בר: השר יריב לוין ישיב על ההצעות לסדר-היום, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, קודם כול, אני מודה למגישי ההצעה, משום שהנושא הוא בהחלט חשוב, והוא ראוי, וגם אם עסקו בו לא מעט, הרי בכל פעם שאפשר לשוב ולהדגיש ולהתייחס לנושא החשוב הזה, זה בהחלט טוב.

יריב לוין: זה לא סוד שראש הממשלה עמד כאן על הדוכן הזה בשבוע שעבר והכריז, אני חושב בצורה מאוד ברורה, שהוא מתנגד לכל הסתה, לכל שיח אלים, כלפי הנשיא, בוודאי גם כלפי כל מנהיג אחר וכל איש ציבור אחר.

יריב לוין: אני יכול אפילו לחזור אולי על חלק מן הדברים שהוא אמר כאן; הוא אמר כך: "אני חושב שאחד הדברים החזקים ביותר שאנחנו יכולים לעשות בעימותים שלנו זה לנסות להעלות עובדות.

יריב לוין: העובדות חשובות, גם הדעות.

יריב לוין: העובדות חשובות, ויכולים להיות גם ניגודי השקפות, גם זה לגיטימי.

יריב לוין: נשמת אפה של הדמוקרטיה היא ביקורת ושיח נוקב.

יריב לוין: ביקורת עניינית, נוקבת ככל שתהיה – בהחלט כן; שיח אלים והסתה – בוודאי שלא".

יריב לוין: ואומר ראש הממשלה, מתוך ניסיונו האישי – יש ביקורת על מנהיגים, גם עליו, גם על נשיא המדינה, גם על חברי הכנסת, אבל הוא – ובוודאי, אני חושב, גם כל אחת ואחד מאתנו מתנגדים לכל הסתה, לכל שיח אלים, בוודאי כלפי כבוד נשיא המדינה, שאגב, צריך לזכור, הוא לא רק האיש עצמו, אלא הוא גם סמל ומוסד שמסמל את המדינה כולה, וכמובן גם כלפי כל מנהיג אחר ואיש ציבור אחר בישראל.

יריב לוין: ויחד עם זאת, אני חושב שגם כאן צריך להיות מאוד זהירים שלא לחצות את הגבול שבין מניעה ומאבק בלתי מתפשר נגד שיח אלים ומסית לבין, חס וחלילה, יצירת השתקה של השיח ומניעת ויכוח ודיון לגיטימי וויכוח דמוקרטי אמיתי, תחת המסווה הגדול הזה של הסתה.

יריב לוין: ואני מוכרח לומר שלפחות לטעמי – יש לי לפעמים תחושה שיותר מדי בקלות אנחנו מדביקים את התווית של הסתה לכל הבעת דעה ולכל דיון ולכל ויכוח, ואני חושב שגם בעניין הזה אנחנו צריכים מאוד מאוד להיזהר.

יריב לוין: אני אוסיף ואומר שבצד ההסתה הזאת, שאנחנו עדים לה ביחס לאישי ציבור, אני חושב שאנחנו עדים בימים האלה לשיח נוקב גם בסוגיית הניסיונות לפגוע בשמם הטוב, במעמדם, של חיילי צה"ל, של אנשי כוחות הביטחון.

יריב לוין: צריך לזכור בהקשר הזה שאם השיח הזה, או – אם דיברנו קודם על שיח שהוא שיח אלים, ושיח מסית, שיכול גם בסוף להסתיים באירועי אלימות, הרי שכאן מדובר, בעיני לפחות, בדבר שאפילו מתווספת לו מידת חומרה מיוחדת, מכיוון שהוא נועד לא רק למטרות האלה, אלא הוא נועד בעיקר לייצר מצב שיפגע באותם חיילים כאשר הם עוזבים את הארץ, ויעמיד אותם בסכנה של העמדה לדין ושל איסור כניסה למדינות וכן הלאה, ובדרך הזאת הוא בעצם מקעקע גם את תחושת הביטחון שלהם וגם את היכולת שלהם לבצע את המשימות שלהם.

יריב לוין: אני חושב שזה דבר שגם הוא חמור ביותר, ולכן בעיני היה נכון וטוב שהיינו מתכנסים כאן, כל חלקי הבית, לא רק כדי לעמוד על המשמר מפני הסתה כלפי כבוד נשיא המדינה, אלא לעמוד על המשמר גם מפני הניסיונות האלה לפגוע בחיילי צה"ל, ובעניין הזה, אני מוכרח לומר – הייתה לי מידה רבה של אכזבה באופן אישי מהעמדה שהביע כאן יושב-ראש האופוזיציה.

יריב לוין: אני ראיתי את חברת הכנסת גלאון רצה כאן, למרגלות הדוכן, כאשר הוא עלה לכאן, במין תנועה כזאת שמזהירה אותו לבל ישבור את שתיקתו ביחס ל"שוברים שתיקה" – –

עיסאווי פריג': מה מזהירה – – – איזה תנועה?

יריב לוין: – – ואני חושב שהוא שגה שגיאה גדולה בכך שלא התייצב באופן חד וברור נגד אותו ארגון – אני מציע שלא ניתמם – שאיננו פועל מתוך איזה מניעים אלטרואיסטיים של דאגה לדמותה של מדינת ישראל, אלא, לצערי הרב, מקבל ומשתמש בכספם של אלה שרוצים לפגוע בחיילינו כדי למנוע מהם לבצע את תפקידם ומנצל את הדמוקרטיה הישראלית כדי לפעול נגד אותם חיילים; ולנו אסור להפקיר אותם, בין אם אנחנו יושבים בממשלה ובין אם אנחנו יושבים באופוזיציה.

יריב לוין: ואני חושב שבמובן הזה שגה ראש האופוזיציה, ואני קורא לו מכאן לתקן את דבריו, גם אם מאוחר, ולהצטרף בתמיכה למהלכים חשובים שננקטו גם על-ידי שר הביטחון וגם על-ידי שר החינוך בעניין הזה.

יריב לוין: תודה.

יחיאל חיליק בר: מה אדוני מציע?

יריב לוין: אני מוכן לכל הצעה של המציעים, אף שבעיני – אני חושב שהדיון כאן הוא ממצה, אבל אם ירצו להעביר את זה לדיון בוועדה, אני בוודאי לא מתנגד.

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת בר-לב ואלהרר, מה אתם מבקשים?

קארין אלהרר: להסתפק.

יחיאל חיליק בר: מסתפקים בתשובת השר.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לכן, לא נצביע.

יחיאל חיליק בר: שיאנות השכר במגזר הציבורי

יחיאל חיליק בר: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: שיאנות השכר במגזר הציבורי, מס' 2090, 2092, 2095 ו-2098, של חברי הכנסת מקלב, יונה, פריג' וסעדי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מקלב, ראשון הדוברים, ואחריו – חבר הכנסת יונה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, יש משכורות שאנחנו קוראים להן משכורות רעב, יש משכורות שאנחנו קוראים להן משכורות נמוכות, יש משכורות שאנחנו קוראים להן משכורות ושכר מינימום, יש השכר הממוצע במשק, ויש משכורות שהן משכורות מכובדות, ויש משכורות שהן משכורות גבוהות, אבל יש משכורות שהן בגדר שערורייה; משכורות שהן שערורייה, ונוגעות גם בהגדרה של שחיתות, ובמיוחד אם הפערים שבינן לבין מה שקורה באותו סקטור, באותו ארגון – הפערים שיש בתוך ארגונים זה הדבר המשחית, זה הדבר שגורם למרמור, להרגשה של קיפוח, לחוסר מוטיבציה.

אורי מקלב: משום מה זה נראה כאילו הכותרת, שהייתה איזו ליגה של מי מקבל משכורת יותר גבוהה, ומי מצליח, וברוך השם, הרופאים עברו את חברת החשמל, עברו עוד גופים ציבוריים אחרים, והם, הרופאים – לא הפרטיים; הרופאים בתוך הגופים, בתוך בתי-החולים הממשלתיים, או בתוך קופות-החולים הציבוריות, הממשלתיות, הכלליות, כמו קופת חולים כללית – שם הם זוכים למשכורות עתק לפי כל קנה מידה, במיוחד שבתוך הממשלה, בתוך המגזר הציבורי – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת מקלב, חלקם היו מצליחים – – –

אורי מקלב: זה נכון, נגיע לזה.

אורי מקלב: אני חושב שזה עוול שנעשה, וחוסר ההסבר – שאנחנו לא מסבירים גם את השובר שיש בתוך העניין הזה.

אורי מקלב: אבל זה חלק מהבעיה.

אורי מקלב: מה שאתה אומר, חבר הכנסת מאיר כהן, אתה צודק.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שמה שמחכה להם ברחוב – וזה גם כן גורם לעיוות במקצוע, שעל הפתח יש גירויים, יש פיתויים שאינם נמצאים בבתי-חולים.

אורי מקלב: גם בזה צריך לטפל.

אורי מקלב: אבל אני אספר לך, חבר הכנסת מאיר כהן, ולכם, חברי חברי הכנסת, ישבו אצלי זוג רופאים, זוג שהם רופאים, הם התעניינו בנושא אחר לגמרי – עוזבים, רוצים לייבא משהו לארץ.

אורי מקלב: אני אומר להם: אתם רופאים מן המניין.

אורי מקלב: הם מספרים, כזוג, מה המשמרות בבתי-החולים, מה נדרש מהם, כמה שנים הם למדו ומה המשכורות שלהם בפועל – הם לא יכולים לפרנס בזה משפחה, לתת לילדים שלהם.

אורי מקלב: הם רוצים לעשות הסבת מקצוע.

אורי מקלב: אנחנו באותה מידה רואים את הפערים הגדולים אצל הרופאים; קל וחומר הפערים שמשיתים בגופים הציבוריים האחרים, שזה לא יעלה על הדעת, וזה מה שגורם לדברים המעוותים שאנחנו לא נוגעים בהם.

אורי מקלב: זה נמצא בכל הסקטורים הציבוריים, כולל ברשות השידור.

אורי מקלב: שם יכול להגיע צלם – צלם ברשות השידור יכול להגיע למשכורת של כמעט 80,000 שקל.

אורי מקלב: אז נכון שאנחנו, חברי הכנסת, אנחנו השקופים – לא השקופים; אנחנו הנשקפים, אנחנו נמצאים בבניין של זכוכית, ודנים בשכר שלנו – ועשו לי חשבון עוזרי, שאנחנו אולי במקום ה-700 במגזר הציבורי.

אורי מקלב: אנחנו מגיעים מאוד מאוד נמוך, אבל אנחנו באנו, בסדר, ואם הורדנו, ביקשנו את המדד, כן לוקחים, לא לוקחים.

אורי מקלב: לא מטפלים בזה.

אורי מקלב: יש כאן דברים שהם מעוותים, שגורמים נזק אמיתי למערכות הציבוריות האלה, והדוגמה, אדוני היושב-ראש – עובדי הקבלן בתוך המגזר הציבורי.

אורי מקלב: מה השכר הממוצע של עובד קבלן בתוך משרדי הממשלה, עובדי קבלן.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורי מקלב: אני מסיים.

אורי מקלב: השכר הממוצע הוא 6,600 שקל, מול 120,000 שקל, מול 116,000 שקל, שכר של רופאים, ומול מי שממונה, למשל, על הקרן לביטוח "קרנית" – 80,000 שקל.

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים כאן על ראש מפעל "אלתא"; אנחנו כאן מדברים על תפקידים – מרצה ברופין, ובעוד מקומות כאלה, שמקבלים שכר שהוא פי-2,000.

אורי מקלב: אלה הדברים שאני חושב שאנחנו לא מספיק חושפים, אנחנו – לא מספיק על סדר-היום; אנחנו עוברים לסדר-היום.

אורי מקלב: חובה עלינו להמשיך לטפל – לא בשכר הגבוה אבל בפערים שנוצרים.

אורי מקלב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'; חבר הכנסת סעדי, אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, השר, חברי הכנסת, אני רוצה קצת לסטות מהנושא שעליו דיבר ידידי מקלב, ולדבר על מה שפורסם היום ב"דה-מרקר", על דוח טאוב בתחום החינוך.

יוסי יונה: והנה, אנחנו לא מופתעים שוב לשמוע שמערכת החינוך בישראל משמרת פערים חברתיים.

יוסי יונה: אחד התחומים שבהם הדבר בא לביטוי זה הפרקטיקות של הסללה של תלמידים על-פי המצב הסוציו-אקונומי שלהם, מקום המגורים שלהם, למסלולים שונים.

יוסי יונה: חשבנו – איך נכנה אותה – שהמחלה הזאת, המפגע הזה, של הסללות של ילדים לבתי-ספר מקצועיים, היא נחלת העבר, ויש מחכמי החינוך, קברניטי מערכת החינוך, שתמיד אומרים: תראו, זה היה בעבר, והנה, היום אנחנו נכנסים לעידן חדש, של שוויון הזדמנויות, וכל ילדה וילד ינותבו אל המסלולים שבהם הם יכולים למצות את היכולות ואת הפוטנציאל שלהם עד תום.

יוסי יונה: והנה, מה אנחנו מגלים – שגם בשנים האלה, גם בשנים 2013 ו-2014, ואף 2015, ילדים ממשיכים להיות מנותבים על-פי המצב הסוציו-אקונומי שלהם למסלולים נפרדים.

יוסי יונה: הנה אחד הנתונים המרכזיים שעלה מהדוח הזה; נאמר שם שהמעמד החברתי-הכלכלי של ההורים שילדיהם לומדים במסלול עיוני הוא בממוצע 5 מתוך 10, אדוני היושב-ראש, בעוד שהמעמד הכלכלי של ההורים שילדיהם לומדים במסלולים מקצועיים נמצא על 3.3, וזה בעצם, אתם רואים, הבדל מובהק.

יוסי יונה: זה למעשה גם אומר: אמור לי מה הם הוריך, מה הוא היישוב שבו הם חיים, ואומר לך גם מה הם סיכויי החיים של הילדים האלה.

יוסי יונה: אני חושב שאלה באמת עובדות מאוד מקוממות, וזה אות קלון על מצחה של החברה הישראלית, ושל מערכת החינוך הישראלית, שעתידו של הילד, עתידה של הילדה, נקבע על-פי משתנים שהם חברתיים, סוציו-אקונומיים, ולא על-ידי הכישורים והיכולות המולדות שלו.

יוסי יונה: ברור שיש לכך גורמים שהם גורמים מבניים: החברה הישראלית היא חברה מאוד מאוד מפולגת, מאוד מעמדית, מאוד מרובדת, ויהיה לא נכון גם להציב את האתגר הזה בפני מערכת החינוך, משום שכפי שאנחנו רואים, הנתונים שאתם הם באים לתוך מערכת החינוך כבר קובעים את מסלולי ההתפתחות שלהם.

יוסי יונה: פה, מה כבר אפשר לומר?

יוסי יונה: אנחנו, כחברות וחברי הכנסת, מציגים מראה שלעתים היא לא כל כך מעודדת, לא כל כך יפה, לא כל כך אופטימית, על החברה שלנו, אבל לא מתוך ביקורת לשמה; לא מתוך רצון רק לבקר ולשלול, אלא מתוך רצון להסב את תשומת לבנו כולנו, גם באות ובאי הבית, גם קברניטי החברה הישראלית, כדי להבין שבעיות השורש של מערכת החינוך נמצאות למעשה מחוץ למערכת החינוך.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת יונה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת סעדי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, תראה, אדוני היושב-ראש, אני, מה שמפריע לי בכל הסיפור הזה זה שבכל שנה מפרסמים דוח על שיאני השכר, כל שנה.

עיסאווי פריג': וכל שנה יש פסטיבל תקשורתי, פסטיבל של תגובות סביב הנושא.

עיסאווי פריג': באים, אומרים, יוצאים בתגובות, ואתה שומע תגובות מכל הקשת הפוליטית על הפערים הגדולים.

עיסאווי פריג': ואללה, עובר הזמן, הלך, יאללה, עבר הפסטיבל, החיים המשיכו להיות כרגיל.

עיסאווי פריג': זה מזכיר לי את המשפט "הכלבים נובחים והשיירה עוברת", ומחכים לדוח של השנה הבאה, שיהיה לנו פסטיבל של תגובות.

עיסאווי פריג': זה נכון לגבי מה שאנחנו מדברים עכשיו, וזה נכון לגבי המון דברים, וזאת אחת המחלות הרעות שיש לנו במדינה.

עיסאווי פריג': אנחנו נזכרים כשזה צף, מוציאים את התגובה, נרגע, אחרי יום, שבוע, חודש, והחיים ממשיכים כרגיל, כאילו כלום לא קרה, וממשיכים.

עיסאווי פריג': הוויכוח הזה, שאנחנו מעלים עכשיו – פרסמו דוח שיאני השכר של 2014, שהדליק נורה אדומה לכולם.

עיסאווי פריג': כך בדיוק היה לפני כן – ב-2013 וב-2012.

עיסאווי פריג': למשל, ב-2011 שיאני השכר היו עובדי קופת-חולים כללית, ב-2012 – בכיר בסורוקה ובכירי רפא"ל בראש, ב-2013 – נתב מרוויח כמעט כמו הרמטכ"ל – בכל שנה יש כותרת, וזה הולך, וזאת הצרה.

עיסאווי פריג': וכאן אני נכנס לתפקידנו כמחוקקים.

עיסאווי פריג': בימים אלו התקיים משא-ומתן שהכניס את כולם למצב של כוננות ומתח, בין ההסתדרות לבין האוצר, לגבי תוספת שכר, והיה ויכוח – דיפרנציאליות, באחוזים, חד-פעמי, וכל הוויכוח הזה, חיינו אתו, עם המתח הזה, יומיים, בסוף הגיעו לאן שהגיעו.

עיסאווי פריג': אני שואל שאלה: ההסכם שהגיעו אליו ההסתדרות והאוצר, האם הוא תרם משהו לצמצום הפערים שאנחנו חיים בהם, או יש בו בשורה על צמצום פערים עתידיים?

עיסאווי פריג': התשובה היא: לא.

עיסאווי פריג': האם בכל הפערים ובכל הפסטיבלים שאנחנו עוברים, נזכרים בעובדי הקבלן, ש-85% מהם מקבלים פחות מהשכר הממוצע במשק?

עיסאווי פריג': יש שאלות שאנחנו שנים על שנים – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עיסאווי פריג': – – דשים בהן, ואנחנו באותו מקום.

עיסאווי פריג': מכאן אני מסכם ואומר: חברים, האתגר שלנו, כחברי כנסת – אנחנו מביאים לכאן חקיקה, בכל שבוע חקיקה על ענישה והחמרת ענישה, חקיקה פוליטית, מדינית – פוליטית; האם לא הגיע הזמן שאנחנו כמחוקקים ניכנס ונחייב בחקיקה הגבלת השכר במשק?

עיסאווי פריג': או רק להקשיב ולהוציא תגובות?

עיסאווי פריג': זה האתגר שעומד מולנו, ואני חושב שזה הזמן, שבשנה הבאה, לפחות, כשנראה את הדוח, נראה אכן צמצום בפערי השכר.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סעדי – אחרון המציעים, ולאחר מכן נקשיב לתשובתו של סגן השר כהן.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כבוד סגן השר, חברי חברי הכנסת, אני לא מאלה שמסתנוורים מהמספרים שהתפרסמו ברשימה שהכין ופרסם הממונה על התקציבים.

אוסאמה סעדי: אומנם המספרים הם מספרים מסנוורים, במיוחד כששומעים שרופא משתכר 120,000 שקל, ושמתוך – – –

עבדאללה אבו מערוף: אבל זה לא אני.

אוסאמה סעדי: חשבתי, ד"ר עבדאללה אבו מערוף, אם הרופאים משתכרים 120,000 שקל, 110,000 שקל, אז מה אתה מחפש פה?

אוסאמה סעדי: אבל כנראה הציבור חושב שאנחנו מקבלים יותר מ-100,000 שקל, יותר מ-120,000 שקל, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: חשבתי שבאמת הפופוליזם, גם על שכר חברי הכנסת וגם על שכר הרופאים – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: חכה, אתן לך עוד שתי דקות.

אחמד טיבי: מדברים על שינוי.

אחמד טיבי: )

אוסאמה סעדי: לא על חשבון הזמן שלי.

עיסאווי פריג': – – –

אוסאמה סעדי: חבר הכנסת עיסאווי פריג', הכול מתואם פה.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת סעדי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כמובן אנחנו – ואני באופן אישי – נברך אותך על המאמץ שלך מהבוקר להעביר את התקציבים למגזר הערבי, ואני מקווה שהצלחת בישיבה שהייתה עכשיו בוועדת הכספים להעביר 9 מיליון שקל לתרבות ולספורט ולחינוך במגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: אומנם אלה סכומים קטנים בהשוואה להעברות שהיו, אדוני סגן השר, אתמול ושלשום, 20 מיליארד, אבל בשביל המגזר הערבי, תראה שגם 9 מיליון זה אוויר לנשימה.

יצחק כהן: מי הביא את זה לוועדת הכספים?

אוסאמה סעדי: כל הכבוד.

אוסאמה סעדי: כשצריך להגיד תודה, אנחנו יודעים להגיד תודה.

אחמד טיבי: זה היה משנה שעברה.

אחמד טיבי: אתה היית סגן שר?

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אמרתי לחברנו חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, שהרשימה של שיאני השכר במגזר הציבורי – מ-100 הראשונים בטבלה הזאת, 95 הם רופאים, ורק חמישה הם מהתעשייה הביטחונית, ואלה משתכרים 100,000–120,000 שקל.

אוסאמה סעדי: ויש מומחה לנשים שמקבל 110,000 שקל – – –

עיסאווי פריג': 127,000 שקל.

אוסאמה סעדי: אז אני מציע לאדוני לשקול – אדוני היושב-ראש היה מומחה לרפואה וויתר על שכר של 100,000 שקל בשביל השכר שאנחנו מקבלים היום.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: מה אתה רוצה לומר?)

אוסאמה סעדי: אני רוצה לדבר על הפערים – חבר הכנסת חנין, על הפערים בשכר, שזה ה-issue, הנקודה המרכזית שאני חושב שהדוח הזה מצביע עליה.

אוסאמה סעדי: כאשר יש רופאים – וכאמור, עיננו אינה צרה ברופאים האלה, שהם רופאים מוכשרים, מצוינים, טובים – שיאן השכר היה בבית-החולים סורוקה, הוא עשה ניתוחים גם לאחינו הבדואים בכפרים הלא-מוכרים.

אוסאמה סעדי: הרופא הזה יכול היה לצאת לשוק הפרטי ולהשתכר אולי יותר ויותר.

אוסאמה סעדי: אבל אני מתלונן, אדוני סגן השר, על הפערים בין השכר הגבוה לשכר הממוצע ולשכר הנמוך.

אוסאמה סעדי: אם ברפואה הציבורית יש רופאים שמקבלים 100,000 שקל, אז יש אחיות שבקושי מקבלות 5,000, 6,000, 7,000 שקל.

אוסאמה סעדי: ולכן, כאשר אנחנו מדברים, אדוני סגן השר, על דוח העוני, ואנחנו קראנו את המספרים והזדעזענו למשמע המספרים, כאשר אנחנו מדברים על משפחה, אם היא מתחת לקו העוני, אדוני היושב-ראש, ליחיד זה 3,500, למשפחה של חמש נפשות זה בערך 9,000 שקל, ולכן, אנחנו במגזר הערבי סובלים הכי קשה מהמצב הכלכלי הזה.

אוסאמה סעדי: ולכן אנחנו מברכים, אדוני סגן השר, על ההסכם שהוסכם אתמול בין ההסתדרות לבין משרד האוצר, ועל כך שהונהג – חבר הכנסת פריג', גם אם זה לא מה שרצינו, אבל לפחות זה צעד אחד קדימה בכיוון השינוי הרצוי – לתת יותר לשכבות החלשות.

אוסאמה סעדי: אנחנו לא רוצים להוריד שכר גם לא לאלה שמרוויחים הרבה, אבל אנחנו כן רוצים, אדוני סגן השר, להעלות את השכר של אלה שבתחתית הסולם, של אלה שמשתכרים 7,000–8,000 שקל; וכן, גם להעלות את שכר המינימום.

אוסאמה סעדי: בירכנו על הכיוון של העלאת שכר המינימום, אבל אני חושב שהגיעה השעה כן לצמצם כמה שיותר פערים.

אוסאמה סעדי: תודה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: בעוד דקה – ביי.

אחמד טיבי: אם לא אתן לו דקה הוא לא ירצה.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': הוא מרגיש בטוח כשאתה נמצא.

אחמד טיבי: האמת היא, חבר הכנסת עיסאווי פריג', כאשר אוסאמה נמצא על הדוכן – ואני מלווה אותו, הוא מלווה אותי, בעבודה הפוליטית יותר מ-20 שנים כמעט; כמעט 20 שנים – ואני פה, והוא שם, אחרי יום שבו עלה מישהו כאן על הדוכן והציע לתלות אותי בכיכר העיר – היה חבר כנסת, שקוראים לו חבר כנסת ליברמן, לפני כמה שעות – – –

עודד פורר: זה מה שהוא אמר?

עיסאווי פריג': לא שמעתי אותו.

עודד פורר: זה מה שהוא אמר?

אחמד טיבי: זה המשמעות של הדברים שלו.

עודד פורר: אה, אז אתה פרשן.

אחמד טיבי: כן – לא לא, זה מה שהוא אמר.

עודד פורר: – – –

אחמד טיבי: אגב, רק שתבין, חבר הכנסת פורר, לפני פחות מעשר שנים הוא הציע – מילולית – להעמיד אותי ואת חבר הכנסת ברכה מול כיתת יורים; ככה הוא אמר.

אחמד טיבי: לפחות לא ברכה ולא אני עומדים מול שופטים, בתביעות שונות.

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

עיסאווי פריג': אבל אני חייב לציין – חבר הכנסת סעדי, בהצעת החוק על בתי-הדין הצבאיים, אמר דברים מעניינים, מקצועיים.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סעדי הוא חבר כנסת מבריק, גם אם אני לא כל כך אובייקטיבי.

אחמד טיבי: הדברים האלה נאמרו לי על-ידי חברי כנסת מהאופוזיציה והקואליציה, על דרך הצגת הנושאים של בתי-דין צבאיים והציטוטים המעניינים.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: גם התשובה שלי היא בערבית, כי אני ואתה מדברים על זה שרצה ליידות בנו אבנים בכיכר כשישבנו ביחד כמו משפחה.

אחמד טיבי: ) אדוני, מכובדי סגן שר האוצר, בבקשה.

יצחק כהן: תסביר לי – – –

אחמד טיבי: תפאדל, נאיב אל-וזיר יצחק כהן.

עיסאווי פריג': אתה מדבר ערבית לא פחות טוב מאתנו, למה אתה עושה לי את זה?

אחמד טיבי: תפאדל, תפאדל.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, ההצעות הדחופות לסדר-היום בעניין שיאנות השכר במגזר הציבורי.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, הממונה על השכר מפרסם מדי שנה דוחות שכר בהתאם לסעיף 33(א) לחוק יסודות התקציב, התשמ”ה–1985, תיקון מס' 16 ותיקון מס' 36 לחוק.

יצחק כהן: מטרת הדוחות היא להגביר את השקיפות ואת נגישות המידע לחברי הכנסת ולציבור.

אחמד טיבי: סחיח.

יצחק כהן: הדוחות כוללים נתונים של יותר מחצי מיליון עובדים במגזר הציבורי, ומשקפים, בין היתר, את הרמות הממוצעות של השכר בגופים הציבוריים.

יצחק כהן: הדוח האחרון משקף את נתוני 2014.

יצחק כהן: להלן נציג רמות שכר ממוצעות בחלק מהסקטורים: שירות המדינה – רמת השכר הממוצעת:

יצחק כהן: 16,962 ש"ח; חברות ממשלתיות – רמת השכר הממוצעת: 20,640; גופים נתמכים – רמת השכר הממוצעת:

יצחק כהן: 17,666; רשויות מקומיות – 10,481.

יצחק כהן: השונות ברמות השכר בין הגופים יכולה להסביר במידה מסוימת את מורכבות קביעת השכר ועדכונו במגזר הציבורי.

יצחק כהן: בחלק גדול מהגופים השכר ותנאי העבודה נקבעו בהסכמים קיבוציים, אשר לרוב ניתנו לאחר נקיטת צעדים ארגוניים, חלקם חריפים, ולא תמיד עם הודעה מוקדמת.

עיסאווי פריג': אז שביתות זה משתלם.

יצחק כהן: הבוקר שר האוצר משה כחלון עשה צעד היסטורי, מה שלא היה עד היום, והגיע לסיכום עם יושב-ראש ההסתדרות מר אבי ניסנקורן על הסכם שכר לתקופה של חמש שנים, מינואר 2013 עד דצמבר 2017.

יצחק כהן: מדובר בהסכם מסגרת הכולל תוספות דיפרנציאליות, יעני, 50% מהתוספות יתגמלו את מקבלי השכר הנמוך, את החלשים, במגזר הציבורי.

יצחק כהן: זה דבר שלא היה עד היום.

יצחק כהן: ההסכם מביא בשורה לעובדים החלשים בעלי שכר נמוך.

יצחק כהן: על-פי ההסכם, תשולם תוספת שכר בעלות של 7.5% על פני שלוש שנים – ותשלום מענק חד-פעמי בגובה 2,000 ש"ח.

יצחק כהן: אכן, אני רוצה לברך פה, מעל במה זו, את שר האוצר משה כחלון ואת יושב-ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן על ההסכם ההיסטורי שהם עשו היום.

יצחק כהן: זה צעד שהוא תקדים לעתיד, בעזרת השם.

יצחק כהן: ככה נוכל לצמצם פערים בין האוכלוסייה החלשה, שמקבלת שכר נמוך, לבין האוכלוסייה שמקבלת שכר גבוה מאוד.

יצחק כהן: אלמלא נקטנו את הצעד הזה, אלמלא נקט שר האוצר את הצעד הזה, היינו פשוט מרחיבים את הפער, כי תוספת אחוזית למקבלי שכר נמוך, מבחינה שקלית היא לא דומה, היא אפילו רחוקה מאוד, מתוספת אחוזית למקבלי שכר גבוה.

יצחק כהן: זה שהתוספת דיפרנציאלית והיא שקלית – זה מצמצם את הפער.

יצחק כהן: אומנם עוד יש המון מה לעשות, אבל זה איזשהו צעד ראשון בכיוון הנכון, ועל כך מגיע לו יישר כוח.

יצחק כהן: בעניין שיאני השכר – מטרת הצגת השיאנים היא לא לנגח, חלילה, קבוצה כזו או אחרת, אלא לשקף לציבור את הנתונים.

יצחק כהן: אומנם מי שמובילים את הטבלה הם הרופאים, אך יש לזכור שמדובר בתוצאה של הסכמים קיבוציים, שהאחרון נחתם אחרי מאבק קשה וצעדים ארגוניים לא קלים – זה סכסוך שנמשך שנה בערך, אתה זוכר את זה.

אחמד טיבי: שנה.

יצחק כהן: ההסכם האחרון כולל תוספות שכר משמעותיות לרופאים, וגם שיפורים לטובת מערכת הבריאות הציבורית, כמו עידוד העסקה במקצועות במצוקה ובפריפריה.

יצחק כהן: נעשה שם גם מהלך מדהים, שייתנו מענקים במיליונים לרופאים שיעבדו במקצועות במצוקה, ויעברו לעבוד בפריפריה.

יצחק כהן: ואכן זה הצליח, מאוד הצליח.

יצחק כהן: וגם הגברת נוכחות רופאים מומחים בשעות הערב, ועוד הרבה צעדים.

יצחק כהן: אדוני, זאת תשובתנו, ואנחנו מציעים או להסתפק בתשובת סגן השר, או להעביר את זה לוועדה, או להעביר את זה למליאה, או מה שתחליטו.

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

עיסאווי פריג': סגן השר, בשנה הבאה הפערים יצטמצמו?

יצחק כהן: אינשאללה.

יצחק כהן: אינשאללה.

אחמד טיבי: האם אתם מסתפקים בתשובת השר, או שיש לכם בקשות אחרות?

אוסאמה סעדי: להעביר את זה לוועדות.

אחמד טיבי: לוועדות.

אחמד טיבי: אדוני, הם לא מסתפקים.

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

יצחק כהן: איזה ועדה?

עיסאווי פריג': כספים.

אחמד טיבי: כספים, מטבע הדברים.

יצחק כהן: למה לא – – –

אחמד טיבי: אתיקה?

קריאה: מה הבעיה שלך עם כספים?

יצחק כהן: אה, הוא צודק.

יצחק כהן: הנה, הוא כבר מסיר לי בעיה.

יצחק כהן: אתה יודע מה – – –

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: חינוך פיננסי זה יכול להיות.

עיסאווי פריג': אתה פוחד מגפני?

יצחק כהן: אתה יודע מה?

יצחק כהן: תוותר.

יעקב מרגי: ויתרתי.

יצחק כהן: כספים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: מי שבעד – הוא בעד להעביר לוועדת הכספים.

יצחק כהן: מי שמצביע בעד – הוא בעד.

אחמד טיבי: מי שנגד – הוא בעד הסרה.

יעקב מרגי: – – –

אחמד טיבי: סליחה?

אחמד טיבי: טוב, זו כנסת חדשה, מרגי.

אחמד טיבי: מי שמצביע בעד הוא בעד, מי שמצביע נגד, קרוב לוודאי שהוא נגד.

אחמד טיבי: אוקיי.

עיסאווי פריג': בסדר, אנחנו רוצים כספים.

קריאה: רגע, בעד זה לוועדה?

אחמד טיבי: תצביעו.

אחמד טיבי: נא להצביע.

יעל גרמן: המציעים לא נמצאים.

עיסאווי פריג': אני הצעתי, ואוסאמה ומקלב – שלושה מהמציעים פה.

עודד פורר: למה?

עודד פורר: כל המציעים פה.

עודד פורר: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 11, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: על כן, הוחלט להעביר את ההצעה להמשך דיון בוועדת הכספים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אישור כריית פוספטים בשדה-בריר והפגיעה הצפויה בתושבי ערד והסביבה

אחמד טיבי: הנושא השני בסדר-היום הוא: אישור כריית פוספטים בשדה-בריר והפגיעה הצפויה בתושבי ערד והסביבה, הצעות לסדר-היום מס' 1920, 1922, 1952, 1989, 2009, 2010 ו-2011.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

אחמד טיבי: סגן שר האוצר יענה.

יצחק כהן: לא לא לא, השר להגנת הסביבה.

אחמד טיבי: בבקשה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, ההחלטה שהתקבלה לעניין אישור כריית הפוספטים בשדה-בריר היא מאוד מטרידה, בעיקר כי אתה מגלה שהממשלה כאן מקבלת החלטות למרות העובדה שמונח לפניה דוח חמור של משרד הבריאות, למרות העובדה ששר הבריאות מתנגד להחלטה הזו, ולמרות שיש פה השלכות משמעותיות בתחום הבריאותי, לפחות לפי הדוח של משרד הבריאות, שמדבר על עלייה של 4.25% בשיעור התמותה ועלייה של 6% בשיעור מחלות לב-ריאה בגלל כריית הפוספטים בשדה-בריר.

עודד פורר: חמור מכך, איך הממשלה מתרצת את האישור הזה?

עודד פורר: כדי שתהיה עבודה בערד.

עודד פורר: אנחנו מייצרים מקומות עבודה.

עודד פורר: מסבירים לנו כמה מקומות העבודה חשובים.

עודד פורר: ואני חושב שזו בדיוק הנקודה שבה הממשלה נכשלת שוב ושוב.

עודד פורר: אתם, ממשלת ישראל, בשביל לדאוג למקומות עבודה בערד צריכים לסכן את בריאות התושבים?

עודד פורר: מה, אין אמצעים אחרים לדאוג למקומות עבודה בערד?

טלי פלוסקוב: זה גם לא – – – בדיוק.

עודד פורר: אתם מעבירים בימים האלה בוועדת הכספים מפה לשם קרוב ל-20 מיליארד שקל, מהרגע להרגע, ולא מצאתם בתוך המיליארדים האלה תקציבים כדי לייעד אותם לערד, להביא לערד מפעלים שכן יכולים לייצר שם עבודה, שכן יכולים לייצר שם תעסוקה בלי לגרום לעלייה של אחוזים גדולים בתחלואה מצד אחד ואפילו בתמותה מהצד השני?

עודד פורר: גם איך משווקים את ערד, משרדי הממשלה?

עודד פורר: משרד הרווחה תומך בפנימייה לחולי אסתמה בעיר ב-1968, בגלל האוויר הנקי של ערד.

עודד פורר: אם נשאל את שר התיירות, משרדו מפרסם את ערד כ"פנינה של תיירות מרפא, בעלת האוויר היבש והנקי, המפלט לחולי אסתמה".

עודד פורר: אז איך העיר בעלת האוויר הנקי שהממשלה תומכת בה תמשיך להיות בעלת אוויר נקי?

עודד פורר: האם תפרסמו גם באותם פרסומים שכתוצאה מהאוויר הנקי התמותה תעלה ב-4.25% ותחלואת לב-ריאה תעלה ב-6%?

עודד פורר: אני חושב שממשלת ישראל יכולה לפתח תעשיות אחרות בערד, יכולה להשקיע כספים שצריך להשקיע בערד, כדי למצוא מקומות עבודה, אבל לא מקומות עבודה שמזהמים ויוצרים את הזיהום הזה מצד אחד, ומצד שני גם פוגעים עוד באיזשהן נקודות חוזק שהממשלה עצמה משווקת לגבי ערד.

עודד פורר: זאת אחריות שלכם, זאת אחריות שלך, השר לאיכות הסביבה, להגנת הסביבה, להגן גם על תושבי ערד.

עודד פורר: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת פורר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מוזס, נא לסור לדוכן.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר להגנת הסביבה, חברי חברי הכנסת, אני אתחבר לדברי קודמי, אבל אני רוצה גם לצאת מנקודת המבט ההלכתי היהודי הטהור לגבי העסקת עובדים במקום שיש ספק פיקוח נפש.

מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים שלא רק על פיקוח נפש מחללים את השבת, אלא גם על ספק פיקוח נפש, ועל אחת כמה וכמה שאסור על-פי המסורת היהודית להעסיק בן-אדם במקום שיש ספק, אולי הוא ייפגע על-ידי כך.

מנחם אליעזר מוזס: וכאן, בתירוץ מוזר של מקומות עבודה, הולכים להעסיק אנשים בשדה-בריר, במקום כזה שזה ודאי סכנה, לפי הדוח החמור של משרד הבריאות, גם מבחינת תחלואה, גם מבחינת תמותה.

מנחם אליעזר מוזס: איך מותר כדברים האלה לעשות?

מנחם אליעזר מוזס: איפה הנפש היהודית, הנשמה היהודית, בכל הנושא הזה?

מנחם אליעזר מוזס: לקחת אנשים ולהעסיק אותם במקומות האלה?

מנחם אליעזר מוזס: ואני רוצה עוד משהו להוסיף.

מנחם אליעזר מוזס: לא יכול להיות שהכול יהיה רק כסף.

מנחם אליעזר מוזס: לא יכול להיות דבר כזה.

מנחם אליעזר מוזס: ראינו עכשיו, רק עכשיו הסתיימה ועידת האקלים בצרפת, ומה הייתה המסקנה שם?

מנחם אליעזר מוזס: שפשוט, בשביל הכסף, בשביל הכלכלה, הולכים ומקלקלים את מה שצפון בבריאה, כל הדברים הטובים, שלא לדבר על יפי הבריאה, או על יפי העולם.

מנחם אליעזר מוזס: ומה שצפוי, אנחנו במו ידינו, בגלל הכסף, ובגלל הכלכלה, ובשביל המירוץ המטורף הזה, מוכנים לוותר על דברים כה חשובים, לגרום לנזק היום ובעוד כמה שנים.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר לגבי ערד, המקום הזה שהוא באמת פנינה, ויושבת כאן גם מי שהייתה ראש העיר ערד.

מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים שרק לפני כמה שנים בוועידה – בשדולה לתיירות שהקמת כאן, דיברו על כך שחשוב להקים איזה מלון רציני ועממי לציבור, למשוך.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מספיק שישמעו שהזיהום שם הוא לא פחות מאשר במפרץ חיפה, ואולי יותר מסוכן, מבחינת המסקנה הברורה של הדוח, שמדובר כאן גם על זיהום תחלואתי וגם על תמותה, אני חושב שרק זה יבריח אנשים מערד, ולא יביא, וחבל על כל ההשקעות האלה.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבקש מאוד מהשר להגנת הסביבה שיעמוד לימין תושבי ערד והסביבה – לא לתת להתעשר על חשבון הבריאות והחיים של תושבי הסביבה בכלל ותושבי ערד בפרט.

אחמד טיבי: תודה רבה לחבר הכנסת מוזס.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: תפאדל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, משהו מאוד מסריח בממלכת הפוספטים.

דב חנין: משהו מאוד מאוד מסריח בממלכה הזאת.

דב חנין: אני מלווה את הפרשה של שדה-בריר לאורך שנים, ואני מכיר אותה די טוב לעומקה.

דב חנין: דיברנו פה על העיר ערד, פנינת הנגב המערבי, עיר שנמצאת היום בסכנה בכלל המכרה הזה.

דב חנין: צריך להזכיר גם את היישוב הערבי הבדואי אל-פורעה, אדוני היושב-ראש, יישוב של אלפי תושבים שמיועד לפינוי ולגירוש, בשביל מכרה.

דב חנין: ובואו נלך כמה צעדים אחורה.

דב חנין: יושבת אתנו שרת הבריאות לשעבר, חברת הכנסת גרמן, והיא זוכרת שכאשר עלו התוכניות להקים את מכרה הפוספטים – נדמה לי שהסיבוב הראשון היה עוד לפני הקדנציה שלה – הדרג המקצועי במשרד הבריאות שבחן את הדברים הגיע למסקנה שהדבר הזה מסוכן, מזיק ובעייתי.

דב חנין: ואז – ושוב אני מדבר על משהו שקרה עוד לפני הקדנציה שלך, גברתי חברת הכנסת גרמן – התחיל מסע לחצים על משרד הבריאות לא להסתפק בעמדות של הדרג המקצועי במשרד, כאילו שיהיה לנו משרד בריאות רזרבי; חוות הדעת של משרד הבריאות לא נראית לנו, או לא מתאימה לרווחים של האחים עופר, אז צריך להזמין עוד חוות דעת.

דב חנין: הסיפור הזה הוא סיפור ארוך, אני לא רוצה להיכנס לכל התחנות.

דב חנין: מובן שכל ערעור על עמדתו המקצועית של הדרג המקצועי של משרד הבריאות הוא חמור, הוא מסוכן.

דב חנין: אין לנו שני משרדי בריאות, אין לנו שני משרדי ביטחון ואין לנו עשרה משרדי חוץ, וגם לא שבעה משרדי הגנת הסביבה, ושכל פעם כשהמשרד הרלוונטי, עמדתו המקצועית לא נראית למישהו, פתאום צריכים חוות דעת נוספת.

דב חנין: אבל בסופו של דבר הוזמנה חוות דעת חיצונית, והוזמן מומחה בין-לאומי.

דב חנין: אני אישית חשבתי שהמהלך הזה הוא מיותר, אבל המומחה הבין-לאומי הוא איש מאוד רציני, והוא הכין חוות דעת נוספת, והפלא ופלא, גם חוות הדעת הנוספת, באופן חד-משמעי, אומרת: מכרה בשדה-בריר יפגע בבריאות ויהרוג אנשים.

דב חנין: אפשר להתווכח על השאלה כמה אנשים, ואפשר להתווכח על השאלה איך עושים את התחשיב, אבל על השורה התחתונה אי-אפשר להתווכח.

דב חנין: אגב, תושבי ערד טוענים שנתוני המסד שעליהם מתבסס הדוח של המומחה היו נתונים מאוד מאוד מקלים, ומתבססים על מכרות פחם ולא על מכרות פוספטים, שהם הרבה הרבה הרבה יותר מסוכנים.

דב חנין: אבל מה קורה אז?

דב חנין: במקום שהממשלה תתעשת ותגיד: אוקיי, גם המומחים שלנו, גם המומחה הבין-לאומי שהוזמן, כולם אומרים שהמכרה מסוכן, שאסור לכרות שם – מה עושה הממשלה?

דב חנין: ממשיכה ומקדמת את המהלך הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני חושב ששערורייה יותר גדולה מזו פשוט קשה להעלות על הדעת.

דב חנין: מה, לא מחויבים פה לחיים ולבריאות של אזרחים?

דב חנין: לא מחויבים לעתידה של עיר, לעתידם של כפרים, לעתידו של אזור שלם בארץ הזאת?

דב חנין: מדברים על מקומות עבודה.

דב חנין: השקר הנאלח הזה – כמה מקומות עבודה יש בשדה-בריר, מישהו פעם חישב?

דב חנין: חברת כי"ל, שידועה בהתנהלות הבריונית והסחטנית שלה, גם באה ומאיימת, שאם לא ייתנו להם את מכרה שדה-בריר, אז חס וחלילה הם בכלל יפסיקו את העבודה בארץ, ינטשו את ים-המלח ויעזבו אותנו לאנחות.

דב חנין: אני מציע לשרי הממשלה, אדוני סגן השר, אדוני השר, לומר לאדונים הנכבדים האלה: תעזבו אותנו, לא מעוקצכם ולא מעוקצכם, אתם גורפים המון רווחים בארץ הזאת, תפסיקו לאיים עלינו, אנחנו לא ניכנע.

דב חנין: בעניין הפוספטים, אדוני היושב-ראש – פוספטים זה חומר מתכלה.

דב חנין: אין שום סיבה שמדינת ישראל תכלה את משאבי הפוספטים שלה כולם בדור הנוכחי כדי שרווחי האחים עופר והחברות הקשורות אליהם יגדלו; אפשר גם להשאיר קצת פוספטים לדורות הבאים, ולא יקרה שום נזק.

דב חנין: חייבים להגן על העיר ערד, חייבים להגן על תושבי הנגב, חייבים להעביר מסר ברור לאזרחי ישראל: החיים שלכם, הבריאות שלכם, חשובים לנו יותר מרווחים של איזשהו טייקון, אפילו אם הוא גר בלונדון.

דב חנין: וזאת צריכה להיות העמדה הברורה של הממשלה.

דב חנין: העובדה שהמהלך הזה עדיין מקודם היא בושה גדולה, היא בושה גדולה לממשלה.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה, נא לסור לדוכן.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, לפני איזשהו זמן, באחד הגלגולים של המאבק הזה, על שדה-בריר, ביקרתי בערד ונפגשתי עם התושבים – עם התושבים שמתנגדים לכרייה, עם מטה המאבק המאוד-נחוש וכה-רציני שם, ואחד המשתתפים בפגישה היה ניצן, ילד בן עשר, שאמר לי למה הוא חושש שבסופו של דבר הכרייה תצא לפועל והתושבים יפסידו במאבק.

תמר זנדברג: הוא אמר לי: זה נורא פשוט, כאן באדמה קבור יותר מדי כסף, יותר מדי כסף מכדי שלא יבואו אותם בעלי אינטרסים כדי לחפור ולהוציא את הכסף.

תמר זנדברג: והמשפט הזה ליווה אותי המון זמן, ועדיין מלווה אותי, כשאני חושבת על המאבק הזה, כמו על מאבקים אחרים.

תמר זנדברג: כשאנחנו עומדות ועומדים כאן ומייצגים את האינטרס הציבורי, המחויבות שלנו היא להכניע את האינטרס להוציא את הכסף, לטובת האינטרס הציבורי.

תמר זנדברג: זו בעצם מהות המאבק כאן, בשדה-בריר.

תמר זנדברג: כי אמרו כבר לפני – וטוב שאני מדברת אחרי כמה דוברים; לפני ציין חבר הכנסת פורר את הסכנות הבריאותיות, וציין חבר הכנסת מוזס את הרוח השורה על המאבק הזה, ציין חבר הכנסת דב חנין את עמדת משרד הבריאות לדורותיו, באמת יושבת כאן השרה לשעבר, יושב כאן גם השר להגנת הסביבה, שקודמיו התנגדו לכרייה הזאת מתוקף עיקרון מוביל במחשבה הסביבתית, והוא עקרון הזהירות המונעת, שקובע שגם במצבים שבהם אנחנו לא יכולים בדיוק לדעת כמה ומה יהיה הנזק, אנחנו נמנעים – במקרה הזה – מחפירה או כריית פוספטים שתגרום לנזק עתידי כלשהו, הגם שאנחנו כרגע לא יודעים לאמוד אותו.

תמר זנדברג: וכל זאת בשעה שיש חלופות; זה לא שאין חלופות.

תמר זנדברג: זה לא שכי"ל תסגור את המפעלים שלה באופן כללי בישראל, ואפילו לא בנגב.

תמר זנדברג: פשוט בשביל לממש את החלופות ולהוציא את הפוספטים מהאדמה במקום אחר צריך לעבוד קצת יותר קשה.

תמר זנדברג: צריך לחפור טיפה יותר עמוק.

תמר זנדברג: צריך להשקיע קצת יותר כסף מהרווחים, על חשבון אולי הרווחים של כי"ל, שגם ככה ויתרנו להם.

תמר זנדברג: קודם כול ויתרנו להם במהלך השנים, אחר כך ויתרנו להם בששינסקי 2, הטלנו את המסים רק על רווחי היתר, אחר כך קיזזנו להם את רווחי היתר, כדי – אוי ואבוי, המפעלים לא יהיו רווחיים, קיזזנו את הברום עם המגנזיום וכו'.

תמר זנדברג: ועכשיו, בחוצפה, בעזות מצח, באופן חסר בושה, שוב פעם באים אלינו עם הנימוק הזה של הפיטורים בנגב.

תמר זנדברג: אני חושבת שהגיע הזמן לומר: די.

תמר זנדברג: תושבי ערד – יושבת כאן גם ראשת העיר לשעבר, טלי פלוסקוב – תושבי ערד מצפים מאתנו לאמירה שמביאה בחשבון את הבריאות שלהם, את התיירות בעיר, את הפנינה שערד היא ויכולה להיות והפנינה שנמצאת כרגע בסכנה בגלל מכרה פוספטים מיותר שלא צריך לצאת לפועל.

תמר זנדברג: והתפקיד שלנו זה להגן על תושבי ערד, ולהגן על הנגב, מפני אלה שרוצים לחפור את הכסף.

תמר זנדברג: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ברור לכולם שהנושא הזה קרוב ללבי.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להבין לא פחות מכם, אבל גם כתושבת ערד, נכון להיום, גם כמי שנמצאת בערד 25 שנה, גם כראש עיריית ערד לשעבר, גם כמי שנלחמה בזמן כהונתה נגד שדה-בריר, ואני הולכת להגיד כאן גם את קולי – – –

אחמד טיבי: גם דיברת על זה בנשיאות.

טלי פלוסקוב: כן, נכון.

טלי פלוסקוב: גם כחברת הכנסת – יותר נכון, אני רוצה להגיד ולהעביר לכם את קולם של תושבי ערד.

טלי פלוסקוב: המון אנשים שואלים אותי, איך דבר כזה מאושר בניגוד לעמדה כל כך נחרצת של משרד הבריאות.

טלי פלוסקוב: כולם באים בטענות לחברי המועצה הארצית שהרימו יד בעד, אבל אני יכולה להגיד שעיקר הבעיה הוא שהנתונים שהם קיבלו כנראה לא נכונים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני הייתי שם, במועצה הארצית, בישיבה, והסתכלתי בעיניים של האנשים האלה ואמרתי, האם יש לכם זכות להצביע כאן בעד או נגד החיים של הבן שלי?

טלי פלוסקוב: של הנכד שלי?

טלי פלוסקוב: אני אמרתי את זה לפני שנה במועצה הארצית, והם לא הצביעו.

טלי פלוסקוב: הם לא הצביעו, הם פשוט דחו את הדיון, כי הם הבינו, כנראה, שמדובר פה על משהו הרבה יותר גדול.

טלי פלוסקוב: אז מה קורה כאן?

טלי פלוסקוב: אני רוצה לספר לכם על כמה עובדות, חמש נקודות.

טלי פלוסקוב: הדבר הראשון הוא חוק אוויר נקי.

טלי פלוסקוב: אומרים בוועדה שהמכרה עומד בתקן.

טלי פלוסקוב: אז דעו לכם שזה פשוט לא נכון.

טלי פלוסקוב: חוק אוויר נקי קובע לא רק כמה זיהום מותר שיהיה, אלא גם איפה צריך למדוד אותו.

טלי פלוסקוב: פה לקחו רק את חצי החוק, לא בדקו את הזיהום איפה שקובע החוק, אלא בממוצע בערד.

טלי פלוסקוב: בממוצע.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם, אני גרה בשכונה קרובה מאוד לצד של המכרה.

טלי פלוסקוב: כשהנכד שלי יניב מגיע לבקר אותי, לא מעניין אותי מה הממוצע של הזיהום, מעניין אותי רק אם הוא נחשף לזיהום מסוכן או לא.

טלי פלוסקוב: מה אכפת לי הממוצע?

טלי פלוסקוב: אבל גם בוועדות וגם בתקשורת מדברים על הממוצע.

טלי פלוסקוב: ושלא תהיינה אי-הבנות, רמת הזיהום בגבול התוכנית, במקום שצריך למדוד את זה, היא מאוד מאוד גבוהה.

טלי פלוסקוב: עכשיו, יש פה עוד עניין: הנתונים האלה שאנחנו מדברים עליהם, פגומים.

טלי פלוסקוב: למועצה הארצית פנו כמה מומחים לאבק, והם מזהירים מהדבר הזה, שכל הוויכוח של מומחי הבריאות שאנחנו מכירים שנים מתבסס על נתונים לא נכונים.

טלי פלוסקוב: למשל, כתוב שם שעוצמות הרוח אשר הובאו בחשבון היו נמוכות ולא סבירות, והתבססו על נתוני רוח מחודשי הקיץ, שבהם הרוח באזור היא בעוצמות החלשות ביותר.

טלי פלוסקוב: אחד מהם אמר בעיתון שאפילו לא התייחסו אליהם.

טלי פלוסקוב: יודעים מה הוא אמר בעיתון?

טלי פלוסקוב: אני מצטטת: האמת והעובדות המדעיות לא ממש מעניינות אף אחד.

טלי פלוסקוב: זה מה שהוא אמר.

טלי פלוסקוב: עכשיו, תגידו לי, רבותי, איך יכול להיות שכזאת אזהרה לא זוכה להתייחסות?

טלי פלוסקוב: איך יכול להיות שחברי המועצה שמאשרים אפילו לא יודעים מזה?

טלי פלוסקוב: הם לא היחידים; גם המומחה הבין-לאומי פרופסור סאמט, שנפגשתי אתו אישית ויחד עם שרת הבריאות לשעבר יעל גרמן, כותב בדוח שלו, שעדכנו לו את הנתונים תוך כדי העבודה.

טלי פלוסקוב: גם הוא כותב שהנתונים לא מספקים.

טלי פלוסקוב: שלא לדבר על זה שהמדינה לא בדקה פה בעצם כלום בעצמה.

טלי פלוסקוב: היא בעצם הסתמכה על הנתונים שהתעשייה סיפקה לה.

טלי פלוסקוב: אז, רבותי – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת, זה כל כך חשוב.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: יש לי רוחב לב יותר מהלב שלך לפני יומיים לגבי.

אחמד טיבי: בבקשה, תמשיכי.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: הנקודה השלישית היא לגבי הפרנסה.

טלי פלוסקוב: רבותי – – –

דב חנין: – – –

אחמד טיבי: גם בגללה וגם בגלל הדברים אני מרשה לה.

טלי פלוסקוב: תודה.

אחמד טיבי: היא כבר שתי דקות מעבר לזמן.

טלי פלוסקוב: הנקודה השלישית היא לגבי הפרנסה – זה נושא מאוד חשוב, בטח בערד, וכולנו יודעים על מה אני מדברת.

טלי פלוסקוב: אבל גם כאן, מציגים כאילו דואגים לפרנסה של הנגב.

טלי פלוסקוב: רבותי, המכרה לא יביא מקומות עבודה לתושבי ערד, נקודה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לומר עוד שני דברים.

טלי פלוסקוב: דבר ראשון זה ייצוא של חומר הגלם; הייתה ועדה בין-משרדית שהמליצה להפסיק את הייצוא של סלע פוספט גולמי ולייצר בארץ גם את החומצה הירוקה, שזה מוצר הבסיס, וגם את מוצרי ההמשך.

טלי פלוסקוב: אם באמת רצו לדאוג לעבודה, למה זה לא נכנס להחלטה?

טלי פלוסקוב: למה זה רק ייבחן?

טלי פלוסקוב: איפה היה ועד העובדים בעניין הזה?

טלי פלוסקוב: אני אומרת, חייבים מקומות עבודה, ובשביל זה צריך קודם כול להחליט: הפוספט הישראלי לתעשייה הישראלית.

טלי פלוסקוב: היו יכולים גם להקטין את קצב הכרייה וגם להגדיל את התעשייה.

טלי פלוסקוב: אבל כמו שזה נראה, הם לא דואגים לתעשייה, אלא, סליחה, למניה.

טלי פלוסקוב: הדבר השני בעניין הפרנסה זה האיום שיסגרו את המפעל.

טלי פלוסקוב: מילא שהתקשורת הולכת אחרי זה, אבל המדינה?

טלי פלוסקוב: מה, הם ישאירו פה 150 מיליון טונות שיש להם במכרה הקיים וילכו?

טלי פלוסקוב: שדה-בריר זה 65 מיליון טונות, אגב, מי שלא יודע.

טלי פלוסקוב: זה מוסיף להם עוד שליש בסך הכול.

אחמד טיבי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אבל הפקידים מספרים לוועדה שזה ייתן 30 שנה עבודה, ובלי זה הם סוגרים.

טלי פלוסקוב: אז, רבותי, היום ב"רותם" יש 650 מקומות עבודה בסך הכול, בערך, והמדינה יכולה וצריכה לדאוג שאף אחד מהם לא יאבד את מקום העבודה.

טלי פלוסקוב: אפשר לעשות את זה גם בלי כרייה בהר-בריר ובלי לסכן את התושבים, גם של ערד וגם של הפזורה.

טלי פלוסקוב: ואיך אתם תעבירו את הפזורה?

טלי פלוסקוב: מי משלם להם פיצויים, המדינה?

טלי פלוסקוב: יש לי עוד הרבה שאלות – –

אחמד טיבי: תודה.

טלי פלוסקוב: – – אבל, לצערי הרב, אני חייבת לסכם.

טלי פלוסקוב: מה שאני רוצה רק לבקש – יושב פה השר להגנת הסביבה, השר מהמפלגה שלי; אני פונה אליך ומבקשת: בבקשה, תשבו יחד עם משרד הבריאות – ליצמן לא סתם מתנגד, יש לו נייר שאומר שזה מסוכן.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לשבת יחד וללמוד את הנושא שוב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: ואולי תביאו בשורה לאזור.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: תודה על דברייך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

אחמד טיבי: אני לא אתן לך כמו שנתתי לחברת הכנסת פלוסקוב.

אחמד טיבי: היא קיבלה שמונה דקות.

יחיאל חיליק בר: לי רק דקה, לא שתי דקות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך.

יחיאל חיליק בר: אחרי שטחנת אותי חצי שעה בשמירה, שעה.

דב חנין: אבל היא דיברה דברי טעם.

דב חנין: דברי טעם.

דב חנין: שמונה דקות של דברים רציניים.

אחמד טיבי: והיא אכן אמרה דברי טעם.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

אחמד טיבי: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חברי חברי הכנסת, טלי, אני מסכים אתך, וצריך גם להגיד את האמת פה, ולהיות פחות מנומסים – היינו קצת מנומסים, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: ראשית, יש חלופות לפוספטים במקומות מבודדים בנגב, זה ידוע, אבל כי"ל מתעקשת להפיק אותו הכי זול שאפשר, גם אם המחיר הוא מחיר חייהם העתידי של תושבי ערד; אני לא מדבר בכלל על איכות חיים, אני מדבר, כמו ראש הממשלה, על החיים עצמם, אוקיי?

יחיאל חיליק בר: נציגי הממשלה תכף יעלו כנראה ויספרו לנו שאפשר להפיק פוספטים רק בשדה-בריר שבבקעת-ערד, אבל האמת המרה היא, או לא מרה, שמסתירים מכם את העובדות שפוספטים שכרייתם רווחית, גם אם מעט פחות, זמינים גם בערבה הדרומית, גם באזור חיון וגם במקומות נוספים, ולדעת חלק מהמומחים אפילו בתחומי המכרות הקיימים, שלא כל המצבורים בהם נוצלו.

יחיאל חיליק בר: צריך לומר את האמת.

יחיאל חיליק בר: ולא ייתכן שכדי לשפר את שורת הרווח של כי"ל, וכדי להעלות את מחירי המניה שלה, יסכנו את חיים של 55,000 תושבי ערד והסביבה.

יחיאל חיליק בר: צריך להגיד את האמת, טלי, ואמרת חלק חשוב מהאמת הזאת.

יחיאל חיליק בר: כי"ל מציעה לעשות פיילוט למכרה הפוספטים.

יחיאל חיליק בר: אבל בואו נקרא לזה בשם האמיתי: מדובר בניסוי בבני-אדם.

יחיאל חיליק בר: לא פחות מזה.

יחיאל חיליק בר: ניסוי בבני-אדם.

יחיאל חיליק בר: מה יקרה כשבעוד שנה-שנתיים יחליטו שהפיילוט הצליח, אבל בעוד חמש או עשר שנים גם יגלו שפתאום יש תחלואה של מאות ואלפי חולי סרטן?

יחיאל חיליק בר: מה נעשה אז?

טלי פלוסקוב: ולכן – – –

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: כי"ל טוענת שיש מחלוקת בין מומחי הרפואה על המסוכנות של המפעל.

יחיאל חיליק בר: זה נכון, יש מחלוקת – בין מומחי משרד הבריאות, שקבעו חד-משמעית שהמכרה הזה מסוכן, לבין המומחה הפרטי שכי"ל העסיקה כדי שיכתוב חוות דעת סותרת.

יחיאל חיליק בר: גם את זה צריך להגיד.

יעל גרמן: שהוא לא מומחה.

יחיאל חיליק בר: שהוא לא מומחה, אומרת שרת הבריאות לשעבר.

יחיאל חיליק בר: ועם יד על הלב, חברי הכנסת, וגם אדוני השר, האם אתם הייתם מסכימים שדבר כזה יקום בחצר האחורית שלכם או בעיר שלכם?

יחיאל חיליק בר: כנראה לא.

יחיאל חיליק בר: התשובה היא לא.

יחיאל חיליק בר: ולמעשה, כמעט לא קיימים נתונים לגבי מכרות פוספטים פתוחים בעולם.

יחיאל חיליק בר: אבל אחד המכרות הבודדים שכן נבדקו הוא המכרה בתדמור בסוריה, ושם, אגב, נמצאה פליטת אבק מסוכנת בכמויות אדירות.

יחיאל חיליק בר: כן, זה אחרי שאומרים לנו בכי"ל ומציגים מחקרים שלפיהם במכרות פתוחים בעולם נמצא שכמות האבק לא מסכנת את הציבור.

יחיאל חיליק בר: בכי"ל טוענים שלא ייווצר אבק מהפוספטים מאחר שהם ירטיבו את המצבורים, והם מביאים דוגמאות ממכרות בארצות-הברית, שאינם מייצרים כביכול, לכאורה, בעיה של אבק רעיל.

יחיאל חיליק בר: הם רק לא מספרים שבמכרות האלה בארצות-הברית יורדים יותר מ-1,000 מילימטרים של גשם, שמונעים מהאבק הזה לצאת, ובארץ מדובר על מכרה שנמצא במקום מדברי.

יחיאל חיליק בר: את כל זה לא מספרים לנו.

יחיאל חיליק בר: הם טוענים גם שיביאו מים כדי להרטיב את המצבורים האלה, הם מאוד אחראיים, אבל הם לא מפרטים מאיפה הם יביאו אותם ולהיכן.

יחיאל חיליק בר: וחשוב להבין – לא מדובר פה בכמה דליים של מים, חבר הכנסת עודד פורר, מדובר במצבורי פוספטים של יותר מ-3,000 טונות בשעה שצריך יהיה להרטיב באופן מלאכותי.

יחיאל חיליק בר: אין שום סיכוי בעולם שהדבר הזה מעשי וממשי.

אחמד טיבי: – – –

יחיאל חיליק בר: ואם כל זה לא מספיק חשוב – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – חשוב לזכור שהקמת המכרה הזה תחייב פינוי של אלפי בדואים ואלפי משפחות.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו זוכרים רק מה ועדת פראוור עשתה, או מה פינויים של אנשים ממקומות אחרים עשו, כדי להבין – מעבר לתחלואה, מעבר לסרטן, מעבר לזיהום, מעבר למחיר, למים לכל הדברים האלה – מה יעשה רק הפינוי של אלפי בדואים מהמקומות האלה שכי"ל רוצה לעבוד בהם.

יחיאל חיליק בר: לכן, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, אני קורא לכם, באמת, לעצור, לעשות חושבים מחדש, רגע לפני שאתם נותנים את ברכת הדרך שלכם למחדל בקנה מידה לאומי, שכבר היום אפשר לכתוב את הדוח של ועדת החקירה שתוקם בעקבותיו.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת בר.

אחמד טיבי: מכובדי השר גבאי, בבקשה.

יעל גרמן: אנחנו לא יכולים לדבר מהצד?

אחמד טיבי: אחרי.

דב חנין: לשמוע גם את דעתו של שר הבריאות.

אחמד טיבי: הוא ידבר אחרי השר להגנת הסביבה.

מאיר פרוש: גם שר הבריאות רוצה לדבר.

אחמד טיבי: גם כן, גם.

אחמד טיבי: אם רק לא היית מבקש, אולי היה מדבר – מכיוון שהתערבת, אז אני מאשר לו.

יעקב ליצמן: יש פרוטקציה.

מאיר פרוש: אתה רואה.

טלי פלוסקוב: איזה יושב-ראש יש לנו היום.

אבי (אברהם) גבאי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים – –

אחמד טיבי: אני תמיד ככה.

אבי (אברהם) גבאי: – – עכשיו מדברים עברית או ערבית?

אחמד טיבי: אתה רשאי לפתוח בערבית ולעבור לעברית.

אבי (אברהם) גבאי: הבנתי, אוקיי.

אבי (אברהם) גבאי: עד עכשיו דיברת ערבית.

אחמד טיבי: אני נדיב.

אבי (אברהם) גבאי: הנושא של שדה-בריר – אספר קצת מה הייתה המעורבות שלי ומה אומרים אצלנו במשרד וכו', ומה הלאה.

אבי (אברהם) גבאי: הנושא של שדה-בריר הגיע אלי כשנכנסנו לתפקיד.

אבי (אברהם) גבאי: שאלתי את אנשי המקצוע אצלי: מה דעתכם על העניין הזה?

אבי (אברהם) גבאי: מה העמדה המקצועית שלכם?

אבי (אברהם) גבאי: מה עשיתם בעניין?

אבי (אברהם) גבאי: ותחקרתי אותם.

אבי (אברהם) גבאי: הסבירו לי שהנושא הזה נבדק על-ידיהם, יש חוק אוויר נקי שהכנסת חוקקה, שמגדיר בדיוק את הנושא ומה מותר ומה אסור, ואני – – –

דב חנין: אני – – –

אבי (אברהם) גבאי: דב, אני מבקש.

אבי (אברהם) גבאי: דב.

דב חנין: אני במקרה הייתי בראש הוועדה שניסחה את החוק.

דב חנין: וכשלא מתייחסים לערכי יעד, וכשחושבים שאת ערכי היעד כתבנו בשביל קישוט ובשביל יופי, אז ככה התוצאה.

דב חנין: אבל כתבנו את ערכי היעד בשביל שזה ינחה את המערכת התכנונית.

דב חנין: ומצער אותי שהמשרד להגנת הסביבה לא משתמש בכלי שהכנסת נתנה לו כדי להגן על הציבור והבריאות שלו.

יעל גרמן: גם במפרץ חיפה על-פי הערכים האלה אין ציות, ותראה מה קרה.

דב חנין: סליחה.

אבי (אברהם) גבאי: סיימתם?

אבי (אברהם) גבאי: טוב.

אבי (אברהם) גבאי: אני כמובן לא ביולוג ואני לא כימאי ואני לא מדען, ולכן בנושאים כאלה אני מסתמך על עמדת אנשי המקצוע, במיוחד כשאני חושב שהם אנשי מקצוע טובים.

אבי (אברהם) גבאי: בדקתי מה הם עשו, והם השתמשו כמובן גם בייעוץ חיצוני וייעוץ מחו"ל וכו' וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: קראתי את התגובות, גם של תושבים וכו', פגשתי גם נציגים של התושבים, שמעתי את הטענות שלהם, כולל הטענה, טלי, של ממוצע ולא קצה העיר וכו' – אז גם אם מודדים בנקודה הכי קרובה, זה רחוק-רחוק ממה שאסור.

אבי (אברהם) גבאי: אני חייב לומר שבעקבות כל הטענות וגם שיחה שהייתה לי עם שר הבריאות ידידי, שאני מאוד מאוד מעריך את דעתו, שוב קראתי לאנשים, ושוב שאלתי את אנשי המקצוע: מה עשיתם?

אבי (אברהם) גבאי: האם יש פה מישהו שחושב אחרת?

אבי (אברהם) גבאי: כל אנשי המקצוע במשרד חושבים שאין בעיה.

אבי (אברהם) גבאי: לא רק שהם חושבים שאין בעיה – כמובן, כל דבר שאנחנו עושים בחיים מייצר זיהום, כל משאית חדשה שעולה על הכביש מייצרת זיהום, כל כביש חדש שנבנה מייצר זיהום וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: אין דבר שאנחנו עושים בעולם המודרני שלא מייצר זיהום, השאלה היא רק מה המידה ומה הכמות ומה ההשפעה.

אבי (אברהם) גבאי: ושוב אנשי המקצוע אמרו: אנחנו לא רואים בעיה.

אבי (אברהם) גבאי: ויש מספרים שפשוט מוכיחים שאין בעיה.

אבי (אברהם) גבאי: אני לא מכליל בעמדה שלי, ומובן שהיה לי הכי נוח להתנגד, להיות בצד של כל מי נמצא כאן זה הכי נוח – להיות נגד, כולם תומכים בך בחוץ, אתה כוכב וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: אבל אני הולך, טלי – –

טלי פלוסקוב: – – –

אבי (אברהם) גבאי: – – אני הולך בעניין הזה עם אנשי המקצוע.

אבי (אברהם) גבאי: פשוט מאוד.

אבי (אברהם) גבאי: זאת העמדה המקצועית שלהם.

יעקב ליצמן: האם יש, אדוני השר, עוד מקום?

אבי (אברהם) גבאי: שנייה.

אבי (אברהם) גבאי: ואני אומר לך, חבר הכנסת דב חנין, שכמו שאתה אמרת על העובדים של משרד הבריאות שאסור ללכת נגד עמדתם המקצועית, אז מה, מותר כן ללכת נגד העמדה המקצועית של אנשי המשרד להגנת הסביבה?

אבי (אברהם) גבאי: זה מותר וזה אסור?

דב חנין: – – – אני אומר שאנשי המשרד להגנת הסביבה, שאני מאוד מעריך אותם, קוראים בצורה מוטעית את חוק אוויר נקי.

דב חנין: אם הם חושבים שלא צריך להתייחס לערכי יעד וצריך להתייחס רק לערכי סביבה, אז הם קוראים בצורה מוטעית את החוק שאנחנו חוקקנו פה בכנסת.

אבי (אברהם) גבאי: אני אמשיך ואומר שאין לי כאן שום שיקולי תעסוקה ושום שיקולי רווח של מישהו או משהו, חברה אחרת.

אבי (אברהם) גבאי: הנושא פה הוא נושא מקצועי פרופר, וככה אני מתייחס אליו.

אבי (אברהם) גבאי: אם אנחנו בודקים אותו לא נכון, נעשה על זה דיון, אני מניח, בוועדה וכו' ונשמע את כולם.

אבי (אברהם) גבאי: אני רוצה רק לומר דבר אחד: אני חושב שבסופו של יום אנחנו מדינת חוק, הכנסת מחוקקת חוקים, וחוק זה חוק גם כשהוא לא נוח לנו.

אבי (אברהם) גבאי: אם אנחנו נהפוך את עצמנו למדינה שבה לא משנה מה החוק, מחליטים לפי מה שנוח באותה נקודת זמן, אז אנחנו הולכים כולנו באוויר, ובעצם אין משמעות לחקיקה שאנחנו עושים כאן ואין שום ודאות עסקית לאף אחד לקבל החלטות.

אבי (אברהם) גבאי: זה הדבר הכי חשוב בסופו של יום, שמי שרוצה לקבל החלטות עסקיות או אחרות במדינה יודע שיש חוק.

אבי (אברהם) גבאי: אנשים שנכנסים או מגיעים למדינות בעייתיות לא יכולים לקבל החלטות, כי הם לא יודעים מה החוק יהיה ומה בית-המשפט יאמר וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: כאן יש לנו חוק.

אבי (אברהם) גבאי: אז אם החוק אומר משהו – אנחנו צריכים ללכת לפיו.

אבי (אברהם) גבאי: הנקודה האחרונה, ואני בזה אסיים: שוחחתי כמה פעמים עם השר ליצמן – שאני שוב אומר שהוא שר שאני מאוד מעריך, אנחנו מכירים לפחות 15 שנה – ומאחר שדעתו נחשבת בעיני, סיכמנו שניפגש.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו אמורים להיפגש, אני חושב, בשבוע הבא, יחד עם אנשי המקצוע של שני המשרדים, ושנינו נסתכל בעיניים של האנשים, נשאל את כל השאלות, ונצא, אני מקווה, עם מסקנה אחת או עם שתי מסקנות.

אבי (אברהם) גבאי: אבל את התהליך הזה אנחנו נמשיך, גם ובעיקר בגלל שאני מאוד מאמין באיפכא מסתברא.

אבי (אברהם) גבאי: כשאני שומע שהרבה אנשים אומרים הפוך ממה שחושבים אצלי, אז אני בודק את זה, ואני תמיד ממנה אצלי אנשים שינסו להוכיח לי אחרת ממה שהאנשים אצלנו אומרים.

אבי (אברהם) גבאי: אני מקווה שלאחר מכן נהיה יותר חכמים, ואני מניח גם שיהיו דיונים בכנסת בנושא הזה בהמשך.

אבי (אברהם) גבאי: בסך הכול, התהליך הזה, התהליך הסטטוטורי כאן, הוא תהליך שעוד נמצא בתהליך מאוד לא מתקדם, ככה שיש לנו עוד הרבה מאוד זמן לדון גם כאן, גם במועצה הארצית, גם לאחר מכן אני חושב שבממשלה.

אבי (אברהם) גבאי: זה נושא שאף אחד לא יחליט לגביו ביומיים הקרובים, אז אפשר להמשיך את התהליך ולבדוק אותו עד תומו.

אבי (אברהם) גבאי: תודה רבה.

אחמד טיבי: מה אדוני מציע?

אחמד טיבי: להעביר את זה לוועדת הפנים או מה?

אבי (אברהם) גבאי: הסיכום היה להעביר את זה לוועדת הכלכלה.

אבי (אברהם) גבאי: אין לי שום בעיה עם זה.

אחמד טיבי: כלכלה?

אבי (אברהם) גבאי: כן, כן.

אחמד טיבי: תודה רבה, תודה רבה.

אחמד טיבי: מכובדי שר הבריאות.

אחמד טיבי: השר המוחמא ביותר בממשלת ישראל, שר הבריאות ליצמן.

יעקב ליצמן: אל תפגע באבי גבאי.

אבי (אברהם) גבאי: בתור רופא, אתה – – –

אחמד טיבי: בצדק.

אחמד טיבי: אני מסכים עם דבריו של השר גבאי שנאמרו לפני כמה דקות, ושאני אומר אותם 12 פעמים כל שנה, בתחילת כל חודש.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על כך שנתת לי רשות להתערב בדיון.

אחמד טיבי: בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני השר אבי גבאי, חברי הכנסת, בהחלט סיכמתי עם ראש הממשלה – זה הולך לבוא לדיון בממשלה.

יעקב ליצמן: אבל אני רוצה להעיר כמה וכמה הערות.

יעקב ליצמן: שאלתי אותך בקריאת ביניים קודם אם יש עוד מקום – אני יודע שיש לחץ של חברת כי"ל; ואני אומר כי"ל, kill – ואני מקבל תשובה: כן, יש עוד מקום.

יעקב ליצמן: רק מה?

יעקב ליצמן: החברה להגנת הטבע מתנגדת.

יעקב ליצמן: אז ככה, החברה להגנת הטבע – צריך לשמור; להרוג אנשים – לא צריך לשמור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רשות הגנת הבריאות – לא.

יעקב ליצמן: אז אם אני התמניתי – אתם רציתם שאני אתמנה כשר, שר הבריאות, אתם רציתם את זה, אתם הכרחתם אותי.

יעקב ליצמן: בא שר הבריאות ואומר: רבותי, אסור.

יעקב ליצמן: באה שרת הבריאות לפני, מינתה בן-אדם מחוץ-לארץ שאמר: אסור.

יעקב ליצמן: נו, אז מה?

יעקב ליצמן: אז זה לא פוליטיקה.

יעקב ליצמן: זה לא שום פוליטיקה.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: משרד בריאות, שהוא הממונה, אומר: אסור.

יעקב ליצמן: עכשיו אני אתן לך עוד אבסורד שאתם אפילו לא חושבים עליו: יושבת כאן ראש העירייה של ערד לשעבר.

יעקב ליצמן: חוק עזר בערד אומר שאסור לנטוע סוגי עצים מסוימים כי זה מזהם את האוויר לחולי אסתמה – –

טלי פלוסקוב: זית.

יעקב ליצמן: – – נכון?

יעקב ליצמן: אז תקשיב, אדוני השר, חולי אסתמה – אסור לנטוע עץ זית או איזה עץ שאסור, אבל זה מותר.

יעקב ליצמן: זה נכון בעיניך?

יעקב ליצמן: זה נכון בעיניך שדבר קל אסור להכניס ודבר קשה מותר להכניס?

יעקב ליצמן: הרי זה אבּנורמלי, זה דבר לא נורמלי.

יעקב ליצמן: לא משנה לי מה אנשי מקצוע, לי יש גם אנשי מקצוע.

יעקב ליצמן: ואני עקבי, גם בקדנציה הקודמת שלי התנגדתי, וגם השרה לפני התנגדה.

יעקב ליצמן: גם אני מתנגד.

יעקב ליצמן: אני לא אתן, אני אהפוך עולמות.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות.

יעקב ליצמן: מה אומרים לי?

יעקב ליצמן: שהסטטיסטיקה אומרת שזה הורג בן-אדם אחד בכמה שנים.

יעקב ליצמן: אז מה, בן-אדם אחד כן מותר להרוג?

יעקב ליצמן: אנחנו הופכים עולמות להציל כל בן-אדם, אז בן-אדם אחד מותר להרוג?

יעקב ליצמן: אני דיברתי כרגע על ערד.

יעקב ליצמן: אני לא מדבר רק על ערד, יש כסייפה, יש עוד יישוב שם, זה 3 ק"מ מערד.

יעקב ליצמן: זה טירוף מה שעושים כאן.

יעקב ליצמן: יושבים ודורסים.

יעקב ליצמן: יש ועדה עליונה, יושבים מחליטים – פה-פה-פה – לא מסתכלים.

טלי פלוסקוב: פינוי-בינוי זה הפתרון.

טלי פלוסקוב: קח את כל העיר ותעביר אותה לתל-אביב.

יעקב ליצמן: רבותי, אני לא אעבור לסדר-היום.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להגיד לכם מה אני אעשה, אבל ברור שאני לא אעבור לסדר-היום על זה, ואני אעשה את כל מה שצריך כדי להפיל את זה.

יעקב ליצמן: אני שמח שהשר אבי גבאי הסכים להיפגש, ואנחנו ניפגש בימים הקרובים.

יעקב ליצמן: אני אשתדל לשכנע אותו.

יעקב ליצמן: אבל אני אומר שבהתחלה יכולתם לחשוד שזה ליצמן, אבל גם השרה הקודמת מינתה ועדה, נדמה לי שזה היה מישהו מחוץ-לארץ?

יעל גרמן: כן.

יעל גרמן: אדם שאין לו שום מניעים – – –

יעקב ליצמן: אין לו שום מניעים.

יעקב ליצמן: וגם הוא אומר שלא, אז למה אנחנו חשודים?

יעקב ליצמן: אם אני ממונה על הבריאות ואתה סומך עלי לגבי בתי-חולים, אתה סומך עלי בכל דבר שנוגע לבריאות, אתה פונה אלי, אני מותקף גם על זה – זה בצדק, אגב, כי אני השר – אז למה אין לי מילה להגיד שאני נגד?

יעקב ליצמן: למה אתם לא שומעים בקולי?

יעקב ליצמן: זה בריאות; זה לא אובמה, אני לא מתערב בדברים לא לי, אני מתערב רק בדברים ששייכים אלי.

יעקב ליצמן: ולכן, אדוני השר, אני אשמח מאוד שאנחנו נתנגד ונהפוך את ההחלטה.

יעקב ליצמן: תודה.

אחמד טיבי: מודה לך, שר הבריאות.

אחמד טיבי: הבעת דעה של שרון השכל, חברת הכנסת – בבקשה, גברתי.

אחמד טיבי: שרן, שרן.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: שר הבריאות, מאוד שמחתי לשמוע את המילים שלך.

שרן השכל: אנחנו פה עובדים כל כך קשה כדי לחזק גם את העיר ערד, אם זה במסים ואם זה בלהביא לשם עוד תושבים, ולעשות מעשה כזה זה בדיוק להפוך את הכול.

שרן השכל: לבוא ולסכן את הבריאות של אנשים במחלות נוראיות, שאחר כך אנחנו נבוא ונצטרך להתנצל בפני אנשים על מחלות?

שרן השכל: על מוות?

שרן השכל: אסור לנו לתת לדבר כזה לקרות.

שרן השכל: אנחנו פשוט נבריח את התושבים של ערד מהמקום, התחלואה שם פשוט תעלה, זה פשוט יהיה מקרה איום ונורא.

שרן השכל: אנחנו לא יכולים לתת לדבר כזה פשוט לקרות.

שרן השכל: המחלות שיגיעו – וביחד עם זה אנחנו ראינו מה קרה באזור חיפה ובאזורים של מפעלים, ואיזה סיוט אנשים שחלו במחלות כאלה עברו, וכמה מלחמות היו להם מול המערכת רק בשביל להוכיח גם שזה הגיע משם בשביל לקבל פיצויים על הדברים האלה.

שרן השכל: איך אנחנו כממשלה יכולים לעמוד בצד ולא לעשות כלום?

שרן השכל: אז שר הבריאות, מאוד שמחתי לשמוע את המילים שלך.

שרן השכל: יש לך פה גיבוי מלא גם מאתנו, ונילחם בכל הכוח כדי שהדבר הזה לא יעבור.

שרן השכל: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת יעל גרמן.

אחמד טיבי: אחריה – חבר הכנסת חאג' יחיא.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה להעיר כמה הערות לגבי הדברים שנאמרו.

יעל גרמן: דבר ראשון לשר אבי גבאי, לשר להגנת הסביבה.

יעל גרמן: אני מבינה מה שאתה אומר כשאתה בא ואתה אומר: זה מה שאמרו המומחים.

יעל גרמן: אבל אני רוצה לומר לך, ואמר את זה גם דב חנין – הוא לא נמצא כרגע – שעל-פי ערכי הסביבה וגם על-פי התקנים אין זיהום אוויר במפרץ חיפה.

יעל גרמן: מפרץ חיפה, בכל המבדקים, עומד בתקנים ובערכי הסביבה.

יעל גרמן: אבל אתה יודע שהתחלואה במפרץ חיפה גבוהה בעשרות אחוזים מהתחלואה בכל הארץ, הן בקרב כלל האוכלוסייה, ובעיקר בקרב ילדים, ואנחנו דיברנו על כך בוועדת הפנים.

יעל גרמן: לדאבוני, היושב-ראש הפך להיות יושב-ראש של קק"ל, היושב-ראש של הוועדה, אבל דיברנו על כך שצריך כנראה לשנות את התקנים.

יעל גרמן: גם על-פי התקן של המשרד שלך לגבי קרינה אלקטרומגנטית, אם אני לא טועה מותר 10 מיליגאוס.

יעל גרמן: בעולם כבר אסור אפילו 4 מיליגאוס, אז אנחנו אולי לא מעודכנים.

יעל גרמן: צריך להבין שאם בא מומחה בריאות ואומר שיש סכנה לבריאות הציבור, סכנה שעולה על מה שמקובל בעולם – אני משתמשת במילים מאוד מדויקות, לא בומבסטיות – לא יכול להיות שיתעלמו מזה.

יעל גרמן: ודבר אחרון שאני רוצה לומר זה לגבי "אדם טבע ודין".

יעל גרמן: "אדם טבע ודין" מתנגדים מסיבה מזעזעת: לא אכפת להם ערד, או כן אכפת להם; אבל מה שאכפת להם זה נחל עשוש.

דב חנין: זה החברה להגנת הטבע.

יעל גרמן: זה החברה להגנת הטבע?

יעל גרמן: תודה על התיקון, חברי דב חנין.

יעל גרמן: אז החברה להגנת הטבע חוששת שמא, אם יבטלו את האתר הזה של שדה-בריר, ילכו לאתר הבא שבו יש באמת מצבור גדול של פוספטים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יעל גרמן: נחל עשוש הוא באמת מקום יפהפה, אני ממליצה לכולם לבקר.

יעל גרמן: אבל דחילק, בני-אדם לעומת ערכי טבע?

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עקרונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשאנחנו מדברים על הגנת הסביבה, כבוד השר, אנחנו לא מחפשים להגן על הסביבה כסביבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההגנה שלנו על הסביבה היא כדי לשמור על בני-האדם, כאמצעי לשמור על בני-אדם, והמטרה היא לא הסביבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בריאות בני-אדם וחייהם קודמים ליותר רווח או פחות רווח לחברות של כאילו מישהו אחר, או אפילו לדיבידנדים לממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, כשמדברים על כריית הפוספטים במקום הזה, מדברים גם על בני-אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש היישוב אל-פורעה, יישוב בדואי, שיש בו 9,000 תושבים שם.

יעל גרמן: 11,000.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 11,000 כבר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: התעדכנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם זה כבר 11,000, זה אנשים – או שאנחנו אומרים להם: אתם עקורים מהבתים שלכם ואנחנו נפנה אתכם; לא יודע לאיפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי כבר פינו כמה יישובים, ואום-אלחיראן, לא רחוק מההיסטוריה שהתחילה ב-1949, והעבירו אותם עוד פעם ועוד פעם, והיום מקימים במקומם עוד יישוב יהודי.

אחמד טיבי: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והיום רוצים לעקור אותם כדי שאנשים ירוויחו כסף, כדי להזיק לבני-אדם, ויש עוד יישובים אחרים, ובני-אדם ניזוקו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני קודם כול מודה לשר הבריאות על העמדה הברורה והחדה שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יישר כוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני גם מודה לשר להגנת הסביבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו גם נמשיך לתמוך בעמדה הזו, ואנחנו נעמוד נגד כריית הפוספטים.

אחמד טיבי: שוכראן, א-שיח'.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: מי שבעד, הוא בעד העברה לוועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: לְמה?

דב חנין: כן, כלכלה.

אחמד טיבי: מי שנגד הוא בעד הסרה.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, כלכלה או פנים?

אחמד טיבי: אז אני אסביר שוב.

אחמד טיבי: ההצבעה החלה.

אחמד טיבי: מי שבעד, הוא בעד העברה לוועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: מי שנגד, הוא קרוב לוודאי בעד הסרה, כלומר הוא נגד.

ענת ברקו: רגע, רגע.

ענת ברקו: לא הבנתי.

אחמד טיבי: לא הבינה.

אחמד טיבי: פרופסור ברקו לא הבינה.

יואב קיש: ועדת הפנים, סליחה.

יואב קיש: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

אחמד טיבי: סיימנו את ההצבעה.

אחמד טיבי: ההצבעה הסתיימה.

ענת ברקו: אפשר לצרף אותי, אדוני היושב-ראש?

יואב קיש: אני רוצה לוועדת הפנים.

אחמד טיבי: אם חבר הכנסת יואב קיש מבקש ועדת הפנים, ואנחנו הצבענו על ועדת כלכלה, נעביר את זה לוועדת הכנסת להכרעה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ברקו, האם זה מובן?

ענת ברקו: כן.

ענת ברקו: אתה יכול לצרף אותי?

אחמד טיבי: לצרף אותך להצבעה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ברקו מבקשת להצטרף כתומכת, בעד, וזה יעבור להחלטה לוועדה.

יעקב ליצמן: אתה יכול לצרף את קולי?

אחמד טיבי: אני גם מצרף את קולו של חבר הכנסת ליצמן, שהוא שר הבריאות, לתומכים.

אחמד טיבי: כך גם אני מבקש לצרף את השרה לשעבר חברת הכנסת גרמן.

יואב קיש: אני הצבעתי בטעות נגד, כי חשבתי שזה היה בעד העברה לוועדת הכלכלה.

קריאה: לא משנים כבר.

יצחק כהן: הוא הסביר, מי שנגד הוא – – –

יואב קיש: אבל כבר הצבעתי אחרי שהוא אמר, מה אני אעשה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק כהן: לא הסברת טוב, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: מי שמצביע בעד – – –

אחמד טיבי: הוא בעד.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את זה לוועדת הכנסת להכרעה.

יעל גרמן: למה?

יואב קיש: כי אני ביקשתי ועדת הפנים.

יעל גרמן: אה, כן?

אחמד טיבי: אז אני אסביר שוב.

אחמד טיבי: מדובר בכנסת חדשה.

יצחק כהן: מהתחלה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איציק כהן, מהתחלה.

אחמד טיבי: בדרך כלל מי שמצביע בעד, הוא בעד, מי שמצביע נגד, הוא נגד.

אחמד טיבי: במקרה זה הצבענו בעד, כלומר להעביר לוועדת הכלכלה כפי שביקשנו.

אחמד טיבי: בא חבר הכנסת יואב קיש והצביע.

אחמד טיבי: ביקש להעביר את זה לוועדת הפנים.

יצחק כהן: אשר על כן?

אחמד טיבי: אשר על כן, אנחנו מעבירים את זה לוועדת הכנסת כמקובל.

יעל גרמן: אז אם הוא מבקש ועדת הפנים, אני מבקשת שוועדת הכנסת גם תדון בבקשה להעביר את זה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אחמד טיבי: אז אנחנו נתחיל להסביר מחדש.

אחמד טיבי: ועדת הכנסת תדון בשלוש אופציות: פנים, כלכלה, ועדת עבודה ורווחה.

אחמד טיבי: תודה.

יצחק כהן: תלמידים טובים.

יצחק כהן: אי-ניצול תקציבים המיועדים לניצולי השואה

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לסעיף הבא – אני מקווה שההסבר המפורט שלי מצא אוזניים קשובות וראש פתוח – אי-ניצול תקציבים המיועדים לניצולי השואה, הצעות לסדר-היום מס' 2043, 2050 ו-2102.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מיכל בירן – בבקשה, גברתי.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במהלך השבוע שעבר התוודענו בוועדת הכספים לעודפים של כ-18 מיליארד שקלים.

מיכל בירן: עודפים מחויבים.

מיכל בירן: זאת אומרת, כבר אישרו אותם בעבר, אבל לא ניצלו אותם.

מיכל בירן: אני חושבת שבאופן כללי תת-ביצוע של משרדים הוא בעיה מאוד מאוד רצינית.

מיכל בירן: זה נוטה להיות דווקא במשרדים החברתיים, לפעמים בשיטות של נערי האוצר.

מיכל בירן: אבל הפעם קיבלנו מיני תשובות.

מיכל בירן: למשל – – –

יצחק כהן: – – –

מיכל בירן: נערי האוצר זה כינוי לאנשים שעובדים באגף תקציבים.

יצחק כהן: – – –

יואל חסון: וחיפשת נערים ולא מצאת.

מיכל בירן: אני אחזור לעניין.

מיכל בירן: בקיצור, קיבלנו מיני תשובות למה בעצם יש תת-ביצוע, ונתנו הסברים שבמבנה כזה שאושר, אושר הסכום, אבל הקבלן ביצע רק שלב אחד, ולפיכך לא שילמו לו את מלוא סכום הכסף, והכסף צריך לעבור לשנה הבאה.

מיכל בירן: נשמע חצי הגיוני בחלק מהמקרים.

מיכל בירן: אבל אז הגענו לסעיף מקומם במיוחד – 182 מיליוני שקלים שהוקצו לניצולי שואה ולא מומשו.

מיכל בירן: עכשיו, פה אני מנסה להבין, האם היה קבלן שהיה צריך לבנות מבנה, והמבנה התעכב בגלל סופה – מה יכול היה לקרות כאן?

מיכל בירן: בסופו של דבר, הכסף הזה – ביררתי – היה מיועד לתרופות, והיה מיועד לשירותי סיעוד.

מיכל בירן: עכשיו אני מדברת על האנשים האלה, שסבלו בחייהם סבל רב.

מיכל בירן: מדינת ישראל בנתה לא מעט מכספי השילומים ומהסבל הקולקטיבי הזה.

מיכל בירן: בסופו של דבר, מהכסף הזה בנינו תעשייה, בנינו הרבה מאוד דברים, שכן שירתו את טובת הכלל.

יצחק כהן: – – –

מיכל בירן: עכשיו מגיעים האנשים האלה לגיל שהם כל כך חלשים וחסרי אונים, כי הם באמת באמת כבר קשישים; הם זקוקים לתרופות האלה, הם זקוקים לשירותי הסיעוד האלה.

מיכל בירן: אגב, אני חושבת שכל קשיש בישראל זכאי לדברים האלה, אבל לניצולי השואה כבר אושר הכסף הזה, על שום הסבל הייחודי שהיה מנת חלקם בצעירותם.

מיכל בירן: והכסף הזה יושב שם, ונותנים לאנשים לסבול, ומישהו – נתנו לו 182 מיליוני שקלים כדי למזער את הסבל הזה, ובגלל בעיות ביורוקרטיות הכסף הזה לא מגיע לייעודו.

מיכל בירן: וייעודו לא להיות העברה תקציבית של עודפים מחויבים; ייעודו לא להיות סעיף תקציבי; היה לו ייעוד מאוד ברור – ממשלת ישראל החליטה, הושלם כל התהליך הפרוצדורלי, כדי להקל ולו במעט על חייהם של ניצולי השואה.

מיכל בירן: אני מבקשת שההצעה לסדר-היום הזו תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כדי שאנחנו נצלול לעומק, כדי שמי שהיה אמור לטפל בכסף הזה ובהעברה שלו לניצולי השואה יגיע וייתן את הדין, כי מבחינתי הדבר הזה הוא פשוט פשע חמור, ואי-אפשר לעבור על זה לסדר-היום.

מיכל בירן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת בירן.

יואל חסון: הדוברת הבאה, חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, נכבדי חברות וחברי הכנסת, על-פי נתוני הקרן לרווחת ניצולי השואה, בישראל חיים 50,000 ניצולים מתחת לקו העוני.

יעל גרמן: זהו נתון מזעזע, בהתחשב בעובדה שכל כך הרבה כספים מיועדים לניצולי השואה אבל כנראה לא מנוצלים.

יעל גרמן: זה חודשים מספר אנחנו עדים לקטטה נמשכת בין החברה להשבת נכסים של נספי השואה לבין חברת "אוצר התיישבות היהודים", סכסוך שאני לא רוצה להיכנס אליו והוא ממש לא מענייננו.

יעל גרמן: אבל בעקבות הסכסוך הזה, 150 מיליון שקל, שעל-פי החוק צריכים היו להיות מועברים לניצולי השואה והנזקקים משנת 2015, לא הועברו; עברו 40 מיליון, ו-110 מיליון לא עברו.

יעל גרמן: כשמבקשים מהחברה להשבת נכסי נספי השואה להסביר מדוע הם לא מעבירים, הם נותנים שלל תירוצים ותשובות, מזה שלא נותנים להם הלוואות, ועד, כמו שאני אומרת, שהנכסים נמצאים ב"אוצר התיישבות היהודים".

יעל גרמן: אבל בתוצאה הסופית, הכספים לא עוברים לניצולי השואה; אותם ניצולים שאנחנו יודעים ש-50,000 מהם, שהולכים ומתמעטים, נמצאים מתחת לקו העוני.

יעל גרמן: ובאותה העת, דיברה חברתי מיכל בירן על כך שהשבוע אישרה ועדת הכספים העברת עודפים למשרד הרווחה בגובה של 796 מיליון ש"ח.

יעל גרמן: מתוכם הוקצו 86.5 מיליון לשירותים מרכזיים – משרד, ופחות ממיליון, בסביבות 800,000, לניצולי שואה.

יעל גרמן: ואני שואלת אתכם, חברי היקרים, ואותך, ממלא-מקום היושב-ראש כרגע, האם זה הגיוני שניתן היה לקחת את הכספים האלה שמיועדים למשרד – אז יחסרו שם כמה אביזרים או אולי אפילו מחשוב – ולהעביר אותם לניצולי השואה?

יעל גרמן: עוד 86.5 מיליון ש"ח יעבירו לניצולי השואה, ושלא יאמרו לי שאי-אפשר לעשות העברות תקציביות.

יעל גרמן: אני ניהלתי תקציבים וניהלתי גם רזרבות, ואפשר בהחלט לעשות.

יעל גרמן: נכון, יצטרכו לחסוך פה ולעשות שינוי של סדרי עדיפויות, אבל אפשר להעביר וצריך להעביר, וכל עוד לא מעבירים – יש לנו 50,000 ניצולי שואה שחיים מתחת לקו העוני ולא מקבלים את מה שהחוק חייב את החברה להשבת נכסים של נספי השואה להעביר להם.

יעל גרמן: לכן אני מבקשת להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ולנסות להכניס שכל למי שצריך, כדי שהכסף יעבור.

יעל גרמן: הוא ישנו.

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת גרמן.

יואל חסון: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת שנותרו באולם, אני חושבת שהנושא שאנחנו מדברים עליו לא יכול להשאיר אף אחד אדיש.

טלי פלוסקוב: רק אתמול התכנסו שתי ועדות שדנו בהן בניצולי השואה – ועדה אחת היא ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – ודיברו על סגירת בתי-תמחוי לניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: וכשגברת אחת מניצולות השואה קמה ואמרה: אני מעדיפה למות ולא להיכנס לבית-תמחוי, אני חושבת שכל מילה נוספת מיותרת.

טלי פלוסקוב: הוועדה השנייה שהתכנסה היא ועדה שאני עומדת בראשה, ועדת משנה למעמד הקשיש, והנושא הראשון שבחרתי לדון בו בוועדה הזאת הוא נושא ניצולי השואה, ולמה?

טלי פלוסקוב: 1.

טלי פלוסקוב: האם אתם יודעים שכל יום, אבל כל יום, 40 ניצולי שואה הולכים לעולמם?

טלי פלוסקוב: זה דבר אחד.

טלי פלוסקוב: הדבר השני – היות שדאגנו בתקציב 2015, 2016 יותר נכון, להגדיל את קצבאות הקשישים, הנזקקים לצורך העניין, אלה שמקבלים השלמת הכנסה, משפחה שמקבלת תוספת של 500 שקל, מהיום היא בעצם תקבל 4,808 שקלים בגילים בין 70 ל-80 – אני לא אכנס לעומק – האם עשינו שינוי תואם לניצולי שואה?

טלי פלוסקוב: אז זהו, שלא.

טלי פלוסקוב: הדבר השלישי שגיליתי בדיון הוועדה – שהתיקון שעשו ב-2014, תיקון החוק שבעצם העביר שר האוצר לשעבר יאיר לפיד – וגם שוחחתי אתו והבנתי מה הוא התכוון, אבל בסוף זה לא מה שיצא.

טלי פלוסקוב: מה שקרה זה שהאנשים האלה היו צריכים לקבל מעבר לקצבת הזיקנה והשלמת ההכנסה, שהם היו מקבלים, תוספת של עד 2,200 שקלים בחודש, כדי להשוות את התנאים שלהם לניצולי השואה שהגיעו לארץ לפני 1953.

טלי פלוסקוב: מה קרה בפועל?

טלי פלוסקוב: שביטלו להם את הבטחת ההכנסה, העבירו את כולם למשרד האוצר, ומשרד האוצר משלם להם סוג של קצבה משולבת, שהיא הרבה פחות ממה שתכננו, או התכוונו יותר נכון, אלה שהעבירו את החוק.

טלי פלוסקוב: לכן – – –

יעל גרמן: ומה עשו – מיליארד שקל?

טלי פלוסקוב: לכן, גברתי – חברתי, יותר נכון – יעל גרמן, אנחנו מדברים על אותו הדבר, וזה בדיוק מה שאנחנו דנו עליו אתמול בוועדה.

טלי פלוסקוב: אני אמרתי שמה שעלינו לעשות, ודחוף, זה להחזיר אותם קודם כול להמשיך לקבל את כל מה שמגיע להם מהביטוח הלאומי.

טלי פלוסקוב: הכוונה שלי לקצבת זיקנה פלוס השלמת הכנסה, שזה יוצא לזוג – אני עוד פעם חוזרת על הסכום, כי זה טרי עדיין בראש שלי – 4,808 שקלים, ולהמשיך לשלם להם את 2,200 השקלים, שאז אתם החלטתם כאן, כמובן בניכוי מה שהם מקבלים כל חודש מגרמניה, 300 יורו, אז זה אומר השלמה של סדר גודל של 800 שקלים.

טלי פלוסקוב: זה אומר שאנחנו יכולים להביא למשפחה של ניצול שואה 7,000 שקל בחודש, וזאת תהיה באמת בשורה, וזה מה שאנחנו כרגע עושים.

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד שבתמיכתו של שר האוצר נביא בקרוב מאוד את הבשורה הזאת לניצולי השואה, וזה המקום שהכסף צריך ללכת – להם, לאוכל ולצרכים הבסיסיים ביותר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת פלוסקוב.

יואל חסון: יעלה וישיב סגן שר האוצר יצחק כהן.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אני מקווה שאתה הולך סוף-סוף לחדש לנו משהו.

יואל חסון: אני במתח עד שתגיע לדוכן, אדוני.

יצחק כהן: אני שוקל – – –

יואל חסון: להתפטר?

קריאה: אני שוקל להיפגע.

יואל חסון: להיפגע?

יואל חסון: חשבתי להתפטר, זה היה פתאום וואו – אתה יודע, אתה מוכן להיפגע, רק לא להתפטר.

יצחק כהן: אני שוקל, אני שוקל.

יואל חסון: אתה שוקל, אתה שוקל, עדיף שנשקול פחות, תרתי משמע.

יצחק כהן: מה שלומך, יקירי?

יואל חסון: אני בסדר, אדוני.

יואל חסון: מחכה לתשובה שלך.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, השרה יעל גרמן – – –

קריאה: כבר לא.

יצחק כהן: פעם שרה, תמיד שרה.

יואל חסון: בדיוק.

יואל חסון: בארצות-הברית קוראים להם congressman כל החיים, president כל החיים.

יואל חסון: אנחנו לומדים מהם הרבה, לא?

יצחק כהן: לפעמים אני שומע פה דברים שנאמרים בחוסר אחריות או בחוסר ידיעה, בואו נהיה קצת יותר – הטיפול בניצולי שואה בישראל.

יצחק כהן: יושב פה חברי אלעזר שטרן, הוא, בכזו רגישות, מטפל בניצולי שואה.

יצחק כהן: את יודעת מה תקציב הרשות לזכויות ניצולי השואה?

יצחק כהן: על כמה הוא עומד, את יודעת?

יעל גרמן: לא.

יצחק כהן: כמה משרד האוצר מחלק כל מיני קצבאות שונות לניצולי שואה?

יעל גרמן: אז איך יש – – – מתחת לקו העוני?

יצחק כהן: למעלה מ-3 מיליארד ש"ח בשנה.

יצחק כהן: את מבינה את הסכום הזה?

יעל גרמן: לאן זה הולך?

יעל גרמן: – – –

יצחק כהן: לניצולי שואה, לניצולי שואה.

יצחק כהן: ה-3 מיליארד האלה הולכים לניצולי שואה.

יעל גרמן: אז איך יש 50,000 מתחת לקו העוני?

יעל גרמן: תגיד לי אתה.

יעל גרמן: אתה אדם הגיוני עם לב רחב, תאמר לי איך במדינת ישראל יש 50,000 ניצולי שואה מתחת לקו העוני.

יצחק כהן: כבוד השרה, אני לא יודע אם יש 50,000 ניצולי שואה.

יצחק כהן: אני יודע את הנתונים, אני יודע את המספרים.

יצחק כהן: אני יודע את העובדות.

יעל גרמן: אז אני אומרת לך, ואני גם – – –

יצחק כהן: אני גם אומר לך שהרשות – – –

יעל גרמן: אז אולי הכסף לא הולך למטרות הנכונות.

יצחק כהן: זה הולך לניצולי השואה.

יעל גרמן: אולי לא.

יצחק כהן: 3 מיליארד שקל.

יצחק כהן: אין לזה אח ורע.

יצחק כהן: ועכשיו, לאחרונה, שר האוצר משה כחלון הרחיב לקבוצות נוספות של בני עדות המזרח, קבוצות מעיראק וממרוקו ומאלג'יר שסבלו בתקופת מלחמת העולם השנייה.

יצחק כהן: גם אותם, הכניס אותם למעגל מקבלי הקצבה.

יעל גרמן: יופי.

יצחק כהן: אז לבוא ולעלות לדוכן הזה ולומר דברים לא בדוקים – – –

יעל גרמן: איציק, אנחנו אומרים עובדות.

יעל גרמן: תתמודד עם העובדה.

יצחק כהן: לא, אתם לא אומרים עובדות.

יצחק כהן: אתם לא מכירים את העובדות.

יעל גרמן: מה זאת אומרת?

יעל גרמן: יש 50,000 מתחת לקו העוני.

עודד פורר: ניצולי השואה, חברת הכנסת גרמן – – –

יצחק כהן: פורר, אני מראה לכם מספרים ועובדות.

יצחק כהן: אני לא מדבר – – –

יעל גרמן: זאת עובדה.

יצחק כהן: הנושא מאוד רגיש, ואנחנו מטפלים בו ברגישות חסרת פשרות, באמת.

עודד פורר: זה חטא של כל ממשלות ישראל, ואתה יודע את זה.

יצחק כהן: מה?

עודד פורר: זה חטא של כל ממשלות ישראל, וצריך לתקן אותו.

עודד פורר: ויש לכם את התקציב לתקן – – –

יצחק כהן: מתקנים.

קריאה: עושים, עושים.

קריאה: אי-אפשר להגיד שלא עושים.

יצחק כהן: פורר, אתה מטיל דופי דווקא ביחידה הכי יעילה במדינת ישראל, שמטפלת בניצולי השואה ברגישות מדהימה.

עודד פורר: לא מטיל דופי – – – באף אחד.

יצחק כהן: הייתי מציע לכל המציעים לעשות סיור שם במרכז ולראות את הטיפול, להיות שם יום-יומיים.

יצחק כהן: אתה יודע מה?

יצחק כהן: תתנדבו.

יצחק כהן: אלעזר שטרן, תגיד להם שיתנדבו שם.

יצחק כהן: תתנדבו, תראו במו עיניכם.

יעל גרמן: איציק, אנחנו – – – קודם כול, אני מכירה.

יעל גרמן: אבל אני – – –

עודד פורר: – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חברת הכנסת גרמן, תודה.

יצחק כהן: על כל פנים, אני קודם כול רוצה לברך על ההחלטה לצרף – – –

יעל גרמן: אני מזמינה אותך לבוא אתי לבית של ניצולים שהם מתחת לקו העוני, ואני אבוא אתך למקום שאתה רוצה, כדי שתראה במו-עיניך שזה קיים.

יצחק כהן: אני מזמין אתכם לבקר.

יצחק כהן: לבקר – תרתי משמע, כן?

יעל גרמן: נעשה ביקורים הדדית.

יצחק כהן: תרתי משמע, ברשות לזכויות ניצולי השואה, בלשכת השירות של משרד האוצר, ואתם תראו את הצוותים שם, איך הם עובדים.

יצחק כהן: ואני אומר לך שהתקציב הוא כ-3 מיליארד בשנה.

יצחק כהן: זה לא סכום פעוט, זה סכום אדיר.

יצחק כהן: ולא מדובר בכספים שהסתתרו, מיכל.

יצחק כהן: כספים שהסתתרו?

יצחק כהן: מה זה המילים האלה?

יצחק כהן: כספים שהסתתרו?

מיכל בירן: למה לא נתנו אותם?

מיכל בירן: 182 מיליון.

יצחק כהן: כספים שהסתתרו?

יצחק כהן: מדובר בהתחייבויות שיש להעביר משנת הכספים אחת לשנה עוקבת.

מיכל בירן: למה לא מימשו אותם?

יצחק כהן: ההתחייבויות כוללות שירותים לניצולי שואה שאינם חלק משנת כספים אחת, בכלל זה מימון תרופות לניצולי שואה, שעות סיעוד ושירותים פסיכולוגיים.

מיכל בירן: אז למה לא – – – אותם?

יעל גרמן: למה זה לא נוצל?

יצחק כהן: מי אמר שלא – – –

מיכל בירן: – – –

יצחק כהן: את אפילו לא יודעת מה התקציב.

יצחק כהן: אני אומר לך, התקציב הוא 3 מיליארד ש"ח.

יצחק כהן: את ידעת את זה?

יצחק כהן: מתוך כזה תקציב ענק.

מיכל בירן: אני אומרת ש-182 מיליון שקלים אלה, העבירו אותם משנה לשנה והם לא נוצלו.

יצחק כהן: על כל פנים, אני חייב להסביר לך, מיכל, שעודפים מחויבים אלה הם התחייבויות מעטות.

יצחק כהן: זה התחייבות מועטות בסדר גודל – – –

טלי פלוסקוב: מספר האנשים הולך ויורד, זה מה שצריך להבין.

יצחק כהן: זה התחייבות מועטות בסדר גודל – – –

טלי פלוסקוב: מספר האנשים יורד – –

קריאה: נכון.

טלי פלוסקוב: – – והכסף נשאר בקופה.

טלי פלוסקוב: ומה שצריך לעשות עכשיו זה פשוט לחלק את הכסף לאלה שנותרו עדיין בחיים.

יצחק כהן: תודה, טלי.

יצחק כהן: העודפים המחויבים האלה הם התחייבויות מועטות בסדר גודל של 3 מיליארד שקל בשנה לקצבאות, ואינן חורגות מניהול תקין.

יצחק כהן: אנא תבדקו את זה לפני שאתם עולים לדוכן הזה ומטילים דופי בפעילות של המשרד.

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני, יש כמה אפשרויות – חבל שאחמד טיבי לא פה: או להסתפק בתשובת השר או להעביר את זה לוועדה.

יואל חסון: סליחה, אני לא טוב בשבילך?

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: אתה לא מסביר, אתה לא מסביר – – –

קריאה: לוועדת – – –

יואל חסון: יש לך טענות.

יואל חסון: אוקיי, אני מציע לך – הצעתי לך כבר קודם, אדוני:

יואל חסון: תתפטר מתפקידך, תחליף אותי פה.

יואל חסון: לאיזה ועדה אתה מציע, אדוני?

טלי פלוסקוב: להעביר את זה לוועדה שלי.

יצחק כהן: לוועדה של טלי.

יואל חסון: רגע, הוא צריך להציע מהממשלה.

יצחק כהן: איזה ועדה?

טלי פלוסקוב: ועדת משנה למעמד קשיש, הוועדה למעמד הקשיש.

יואל חסון: הוועדה למעמד הקשיש?

יעל גרמן: בסדר גמור.

יצחק כהן: אבל זה צריך לעבור, קודם כול, לוועדת האם.

יצחק כהן: מי זו ועדת האם?

יצחק כהן: מי זו ועדת האם?

טלי פלוסקוב: ועדת העבודה והרווחה.

יצחק כהן: אז ועדת העבודה והרווחה – כן.

יצחק כהן: זה פתרון.

קריאות: בסדר גמור, מסכימים.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, ועדת העבודה והרווחה היא ועדת האם של ועדת המשנה.

אלי בן-דהן: אתה לא יכול לוועדת משנה – – –

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: זה מה שהוא ניסה להגיד לי.

יואל חסון: אתם צועקים לי מפה והוא אומר לי מפה.

יואל חסון: אז ועדת העבודה והרווחה?

יואל חסון: מסכימה, חברת הכנסת גרמן?

יואל חסון: מסכימה?

יעל גרמן: כן, כן.

יואל חסון: חברת הכנסת בירן?

מיכל בירן: מסכימה.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: אנחנו נצביע.

יואל חסון: מי שבעד להעביר לוועדת העבודה והרווחה יצביע בעד, בבקשה.

יואל חסון: מצביעים.

יואל חסון: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יעל גרמן: סגן השר – הוא בעד.

יואל חסון: עשרה בעד, אין מתנגדים.

יואל חסון: סגן השר יצחק כהן מצטרף לבעד ואני מצרף אותו לפרוטוקול.

יואל חסון: והנה הוכחה למה לא צריך להפריע ליושב-ראש אלא לתת לו לנהל את הדברים בצורה מסודרת – כי שכחתי שחבר הכנסת פורר ביקש ממני דעה נוספת.

יואל חסון: לא, אני לא יכול לתת לך יותר.

יואל חסון: אבל מה שטוב עכשיו זה שאתה הדובר הבא בנושא הבא, אז תוכל להתייחס למה שתרצה.

יואל חסון: פעילות ארגון "שוברים שתיקה" נגד אזרחי ישראל וחיילי צה"ל

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: פעילות ארגון "שוברים שתיקה" נגד אזרחי ישראל וחיילי צה"ל, הצעות לסדר-היום מס' 2028, 2029, 2030, 2037, 2082, 2096 ו-2105.

יואל חסון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת עודד פורר – בבקשה, אדוני.

עודד פורר: אולי תיתן לי דקה נוספת.

יואל חסון: אני אתן לך דקה נוספת, אני אתן לך.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אתה תקבל חמש דקות.

עודד פורר: אני לא אצטרך חמש דקות, אני מקווה.

יואל חסון: לא, סך הכול – שלא יהיו אי-הבנות.

עודד פורר: אני אומר, סך הכול אני לא אצטרך חמש דקות.

עודד פורר: אבל פשוט עמד פה סגן השר איציק כהן, שאני מעריך אותו ואוהב אותו ומוקיר אותו, אבל תשמע, בסוף אנחנו מספרים פה ומדברים פה על מספרים, מאחוריהם יש אנשים, והאנשים האלה עומדים לפעמים בקור ובגשם וברעב.

עודד פורר: אני פשוט רוצה להקריא לך.

עודד פורר: נזכרתי בשיר של נתן אלתרמן, שהוא כתב על אחד מן הגח"ל: "מסיפון אונייה מתנודדת הוא ירד אל רציף הנמל,/ וחיכתה ברציף לו מולדת בדמות אוטו צבאי וסמל.

עודד פורר: // היא את שמו בחותמת הטביעה,/ היא השליכה בגדיו אל השק,/ ושבועה נוראה היא השביעה/ לקולו של הגשם הדק.

עודד פורר: // ונראהו זוחל או כורע,/ או עומד עם צלחת בתור,/ ונדע: ללא בית ורע/ קר ללחום את מלחמת הדור.

עודד פורר: // עוד הארץ הזאת לא נתנה לו,/ לא ידיד, לא פינה למקלט,/ לא שמחה מן האלף הללו/ אשר לנו הייתה למתת.

עודד פורר: // לא, כי רק את חייו, פליטי חרב/ הוא קיבל על החוף מידה,/ אבל גם את חייו, אי בערב,/ הוא השיב בנופלו בעדה".

עודד פורר: אלו הם ניצולי השואה שנלחמו והגיעו לפה ונפלו עוד לפני שהם קיבלו אפילו זהות.

עודד פורר: אז לפחות לאלה שיש להם זהות וחיים אתנו כאן, אחרי הרבה מאוד שנים, בואו ניתן להם לסיים את חייהם – וזה ממש כך – לסיים את חייהם בכבוד.

עודד פורר: ואני יודע שהממשלה רוצה וצריכה.

עודד פורר: אבל לפעמים בתוך ה-4.5 מיליארד, תאמין לי, עוד 200–300 מיליון שקל שהולכים פשוט ישירות לאותם ניצולים, היו משנים את המצב.

יואל חסון: חבר הכנסת פורר, היה שווה לתת לך את שתי הדקות.

עודד פורר: אני עובר לנושא הבא, שגם הוא הממשלה, וארגון "שוברים שתיקה".

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סגן שר הביטחון, אדוני השר, תראו, הנושא הזה של "שוברים שתיקה" הוא נושא של תעשיית השקרים, ועל תעשיית השקרים הזו אני עוד אדבר קצת בהמשך.

עודד פורר: אבל צריך לזכור שהשקרים האלה גם עולים כסף, ומישהו צריך לממן אותם.

עודד פורר: אני חייב לומר, אני שמעתי פה בשבוע שעבר את ראש הממשלה קורא בלהט ליושב-ראש האופוזיציה לגנות את ארגון "שוברים שתיקה", והוא יצא נגדם במילים קשות.

עודד פורר: אבל חוץ מהמילים יש גם מעשים.

עודד פורר: תוך כדי זה שהוא מגנה אותם במילים קשות וחריפות, אנחנו מגלים שהשבוע, רק אתמול, העבירה ועדת הכספים העברות רבות של כספים ואישרה העברות תקציביות.

עודד פורר: כל חברי הקואליציה כמובן התגייסו כדי להעביר גם את סעיף 130104 – העברת עוד 17 מיליון ו-600,000 לקרן פורד.

עודד פורר: קרן פורד, בין היתר, תומכת בקרן החדשה.

עודד פורר: אז צריך להבין שממשלת ישראל צריכה בהקשר הזה גם לבחון בתוך עצמה לאן היא מעבירה את התקציבים שלה ומה קורה שם בתוך ספר התקציב.

עודד פורר: לעניין תעשיית השקרים, צריך לומר את האמת:

עודד פורר: החבורה הזו של "שוברים שתיקה" היא חבורה שמטרתה רק להכפיש את צה"ל ורק לפגוע במדינת ישראל.

עודד פורר: הרי אם לא כן, למה הם צריכים לצאת ולהסית ולשווק בחו"ל – – –

מיכל בירן: למה הם יוצאים למילואים?

עודד פורר: זה לא קשור.

עודד פורר: עדיין, אם הם יוצאים לחו"ל ולאוניברסיטאות כדיי לשווק כל מיני שקרים, זה כדי שהם יכפישו, זה כדי שהם יוציאו דיבה, ולא כדי לתקן.

עודד פורר: כי אם באמת רוצים תיקון, ואם באמת רוצים לשנות, אז זה המקום.

עודד פורר: והמקום הזה הוא מקום שכפוף לביקורת, וברוך השם, אנחנו מדינה שיודעת להכפיף את עצמה לביקורת, ולבחון ולתקן ולהשתפר.

עודד פורר: זה פשוט מזכיר לי את פרשת המרגלים.

עודד פורר: פרשת המרגלים, פרשת בשלח, נסמכה לפרשת מרים.

עודד פורר: ושואל רש"י: למה נסמכה פרשת המרגלים לפרשת מרים?

עודד פורר: לפי שלקתה על עסקי דיבה שדיברה באחיה, ורשעים הללו ראו ולא לקחו מוסר.

עודד פורר: להזכיר לנו מה קרה למרים ומה עשו המרגלים.

עודד פורר: וכשבאים אותם המרגלים ומוציאים את דיבת הארץ רעה, איך הם עושים זאת?

עודד פורר: לא באים ומספרים לנו ישר שיש פה בעיה והארץ היא רעה, לא.

עודד פורר: הם עושים את זה בדיוק כמו שכתוב שצריך לשקר – "ויאמרו באנו אל הארץ אשר שלחתנו וגם זבת חלב ודבש היא, וזה פריה" – מתחילים בטוב.

עודד פורר: אבל אז הם ממשיכים: "אפס כי עז העם היֹשב בארץ והערים בצֻרות גדֹלֹת מאֹד וגם ילִדי הענק ראינו שם", וממשיכים ומוציאים את דיבת הארץ רעה.

עודד פורר: ועל כך אומר רש"י: כל דבר שקר שאין אומרים בו קצת אמת בתחילתו אין מתקיים בסופו.

עודד פורר: כלומר, המרגלים לא באו ואמרו מה ראו, ולא באו וסיפרו: יש בעיות בישראל, אבל אפשר להתגבר עליהן, ואפשר להיכנס מפה, ואפשר להיכנס לארץ בדרך אחרת; הם באו במטרה להוציא את דיבת הארץ רעה.

עודד פורר: וכך בדיוק עושה ארגון "שוברים שתיקה": הם לוקחים רסיסי סיפורים, טווים סביב איזשהו סיפור שתחילתו היא באיזשהו מקום שאתה יכול לקשור אותו לאמת, עם הגזמות, עם גוזמאות, עם סילופים; מגדילים ועושים ומוציאים את דיבת הארץ רעה, לא רק כאן, אלא גם מעבר לים.

עודד פורר: אז בואו נודה על האמת, מדובר כאן בתעשייה של הפצת שקרים.

עודד פורר: אין כאן שום רצון אמיתי לתיקון, שום דאגה לאמת, ושום דאגה, פרט להכפשה ולפגיעה במדינת ישראל.

יואל חסון: נא לסיים.

עודד פורר: הם חוטאים – אני מסיים.

עודד פורר: הם חוטאים באותו חטא שחטאו המרגלים, אבל חמור מכך, הם עושים את זה תוך שהם זוכים למימון מממשלות זרות – לא מתורמים זרים, מממשלות זרות – שמנסות לבחוש כאן

עודד פורר: בפוליטיקה המקומית ולהכפיש אותנו, ולעשות לנו דה-לגיטימציה בעולם.

עודד פורר: אני קורא לממשלה לפעול לביטול ההעברות האלה שמממנות גם את הארגונים של "שוברים שתיקה".

עודד פורר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת פורר.

יואל חסון: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, תודה, השר, חברות וחברי הכנסת, הגיע הזמן שנדבר על תרבות השקר.

יואב קיש: מנסים לומר לנו שהדרך למוסר וזכויות אדם היא להשמיץ את מדינת ישראל בזירה הבין-לאומית.

יואב קיש: חלק מזה מבוסס על מצלמות, מתכננים איזו פרובוקציה, מזייפים פציעות ומצלמים – זו תרבות השקר.

יואב קיש: את תרבות השקר הזו אנחנו חייבים להפסיק.

יואב קיש: אסור שתרבות השקר הזו תגרום לנו להימנע מביקורת.

יואב קיש: צה"ל ומדינת ישראל פתוחים לביקורת, ביקורת בונה.

יואב קיש: אני רוצה להגיד לכם שלפני כשלוש שנים הוקם ארגון בשם "זכויות אדם כחול-לבן", חלק מהמכון לאסטרטגיה ציונית, ואני זכיתי להיות בוועד המנהל של הארגון הזה.

יואב קיש: בארגון אנחנו מאמינים בצה"ל, מאמינים בחיילות ובחיילים, בלוחמות ובלוחמים, במפקדים ובמפקדות.

יואב קיש: אנו מאמינים שם שאפשר לתקן טעויות על-ידי זה שעובדים עם המערכת, לא נגדה; עם צה"ל ולא נגדו.

יואב קיש: חלק מהפעילות מתבצעת במחסומים על-ידי מתנדבים שבאים למחסומים, רואים את התהליכים שקורים שם, רואים את המורכבות – והנושא מורכב – ואם יש בעיות, קודם כול מדברים עם המפקדים בשטח, מדברים, מסבירים, ואם עדיין חושבים שזה מצריך, אז פונים לכל גורם רלוונטי בתוך צה"ל לתקן את הבעיה שראו.

יואב קיש: הארגון גם מפעיל מתנדבים שעוברים בבתי-ספר, מחנכים צעירים על גיוס עם טוהר נשק ועל רוח צה"ל.

יואב קיש: זו הפעילות שמתבצעת יחד עם המערכת.

יואב קיש: חברים, אני אומר לכם, אין לשמאל מונופול על מוסר וזכויות אדם.

יואב קיש: אנחנו צריכים להיזהר מתרבות השקר של ארגון "שוברים שתיקה", ארגון שאולי בתחילת דרכו עסק בביקורת בונה, אבל היום עוסק בהסתה פראית כנגד מדינת ישראל, סילוף עובדות והצגה מעוותת של דברים בזירה הבין-לאומית, עם מטרה אחת לנגד עיניו: להצדיק את המימון שהוא מקבל ממדינות זרות בזירה הבין-לאומית.

יואב קיש: איך עובד המנגנון הזה?

יואב קיש: אותה מדינה מגיעה, תורמת כסף לארגון, ואפילו מחתימה אותו – הארגון מתחייב לספק x – לא יודע, 90 – כמויות של עדויות, והוא צריך לעמוד בקווטה; לא משנה מה קרה בשטח, זה פחות מעניין, הוא צריך להביא להם את ההוכחות שלהם.

יואב קיש: ואחרי זה אותם ראשי ארגון נוסעים לוועדות באו"ם ומשמיצים ומשקרים.

יואב קיש: אם באמת הם היו רוצים לתקן משהו, הם היו צריכים לעשות את זה פה בבית ומבפנים.

יואב קיש: עכשיו, תבינו את האבסורד: אותם דוחות שנקנו בכסף של אותן מדינות זרות, ה"חמאס" משתמש בהם.

יואב קיש: זו תרבות שקר, זו לא ביקורת בונה.

יואב קיש: אני מסיים במילים האלה.

יואב קיש: אני אומר לכם עוד פעם, שאף אחד לא יבוא ויגיד לי שיש לו מונופול על נושא המוסר וזכויות האדם.

יואב קיש: ז'בוטינסקי אמר לנו כבר שכל אדם הוא מלך.

יואב קיש: אנחנו מאמינים בזה, אנחנו שומרים על המוסר, שומרים על זכויות האדם, והגיע הזמן שכולנו נתחיל לדבר בתרבות האמת.

יואב קיש: תודה רבה.

יואל חסון: הציטוט המדויק של ז'בוטינסקי זה: כל יחיד הוא מלך.

יואל חסון: יש הבדל גדול מאוד.

קריאות: – – –

יואל חסון: זו תוספת שלך.

יואל חסון: כמו שאת יודעת, כל אחד יכול לעשות עם ז'בוטינסקי מה שהוא רוצה ולפרש אותו בדרך שהוא רוצה.

יואל חסון: אתם רוצים שיעורים על תורת ז'בוטינסקי?

יואל חסון: אני יכול.

יואל חסון: אני לא רחוק משם, תאמינו לי.

יואב קיש: – – – יכולים לקבל אותך חזרה.

יואל חסון: אני לא יודע מי יותר קרוב לז'בוטינסקי, אני או הספסלים משמאלי.

יואל חסון: אני לא בטוח.

יואב קיש: יואל, אני לא יודע אם נקבל אותך חזרה.

יואב קיש: יש הבדל בין לדבר לבין לעשות.

יואב קיש: יש הבדל בין לדבר ובין לעשות.

יואל חסון: אני לא במקום של דיון כזה מהכיסא שאני נמצא בו כרגע, אבל כשמדברים על ז'בוטינסקי, ואפרופו מי קרוב יותר, מי קרוב-רחוק, זה ענייני נשיא המדינה ראובן ריבלין, אז תחשבו על זה.

יואב קיש: – – – תחשבו על זה.

יואל חסון: כדאי שתחשוב קצת, אדוני, זה לא מזיק.

יואב קיש: מכיר את ז'וז'ו חלסטרה?

יואל חסון: חבר הכנסת אלי כהן.

יואל חסון: זה ז'בוטינסקי החדש – ז'וזו' חלסטרה.

יואל חסון: זה בדיוק אנשי הליכוד – טוב, לא משנה.

יואל חסון: חבר הכנסת אלי כהן לא נמצא פה, אני רואה.

יואב קיש: יואל, זה לא מכובד שאתה מנצל את – – – לדבר איך שאתה מדבר.

יואל חסון: אתה צודק, אין בעיה.

יואל חסון: חברת הכנסת מיכל רוזין – גם לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

קריאה: אתה מגן על חיילי צה"ל?

קריאות: הוא שומר שתיקה.

קריאה: שומר שתיקה.

קריאה: אחמד טיבי שומר שתיקה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני אף פעם לא שתקתי, זו הבעיה.

יואל חסון: בדיוק.

יואל חסון: איזו שתיקה בדיוק?

יואל חסון: תראי לי רגע אחד שהוא שתק.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני – בדרך כלל אנחנו, חברי הכנסת הערבים, לא מתערבים, גם לא רוצים להתערב בוויכוח שנמצא בתוך חיילים, כי יש לנו עמדה; יש הצעה של פטור מטעמי מצפון.

אחמד טיבי: אבל אני רוצה לדבר על צביעות.

אחמד טיבי: מה ההאשמה של אנשי הימין, יואב, חברי חבר הכנסת יואב קיש ואחרים, כלפי "שוברים שתיקה"?

אחמד טיבי: זה שהם פועלים בחוץ-לארץ.

אחמד טיבי: אומרים להם: אתם צריכים לפעול בתוך הארץ.

אחמד טיבי: אז ככה – מי בשנת, נדמה לי, 2003, היה יושב-ראש אופוזיציה ופעל בחוץ-לארץ נגד ממשלה?

אחמד טיבי: – בזמנו היה מסמך שטאובר – ראש הממשלה דהיום.

אחמד טיבי: דני דיין, שהוא היה מין שר החוץ של מה שקרוי מועצת יש"ע, התפקיד שלו היה להסתובב בעולם ולדבר בעד ההתנחלויות, בעד הכיבוש.

אחמד טיבי: זה מותר?

יואב קיש: הם לא קיבלו מימון של מדינות זרות.

אחמד טיבי: אוה, נגיע למימון.

יואב קיש: בבקשה.

יואב קיש: הם לא קיבלו אותו.

עודד פורר: – – – בארץ-ישראל, מצווה – – –

יואל חסון: תודה רבה.

אחמד טיבי: לדבר בצד ימין בחוץ-לארץ זה לגיטימי, לדבר מצד שמאל או נגד מדיניות הממשלה – – –

יואב קיש: – – –

עודד פורר: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת יואב קיש, חבר הכנסת פורר, תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מדבר על צביעות.

אחמד טיבי: הנאום שלי הוא לא על חיילים אלא על צביעות.

יואב קיש: על שקרים.

יואב קיש: על שקרים.

אחמד טיבי: א, וב.

אחמד טיבי: אם יש לך הוכחה – – –

יואל חסון: אני מוסיף לחבר הכנסת טיבי עוד דקה על כל הפרעה שהוא – – –

אחמד טיבי: ועל השתיקה עוד שתי דקות.

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: אל תגזים.

יואל חסון: אל תתלהב.

יואל חסון: לא להתלהב יותר מדי.

אחמד טיבי: אפרופו, חבר הכנסת קיש, יש לך הוכחה שיש שקר?

יואב קיש: ודאי.

אחמד טיבי: תגיש תלונה.

יואב קיש: בוודאי.

אחמד טיבי: תעשה מסיבת עיתונאים.

אחמד טיבי: בינתיים התברר שהם הרבה יותר אמינים מ"אם תרצו".

יואב קיש: איזה קשקוש.

יואב קיש: הם לא מזדהים – – – הם הולכים ומשקרים בכל זירה.

אחמד טיבי: אפרופו מימון מחוץ-לארץ – – –

יואל חסון: חבר הכנסת קיש, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואב קיש: למה אתה ממציא שטויות?

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, אדוני.

יואב קיש: – – – שר החוץ של פלסטין.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: שים נקודה, תודה.

אחמד טיבי: אפרופו מימון מחוץ-לארץ, "אם תרצו" ממומנת – חלק הארי של המימון שלה בא מחוץ-לארץ.

אחמד טיבי: מארצות-הברית.

עודד פורר: איזו מדינה זרה מממנת – – –

יואל חסון: חבר הכנסת פורר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואב קיש: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת קיש, פעם שנייה.

אחמד טיבי: אחד התורמים, אחד התורמים, אחד התורמים שלהם העלה על נס את היטלר.

יואב קיש: אחמד, מפלסטין, מפלסטין.

יואב קיש: בנק פלסטיני נותן להם כסף.

אחמד טיבי: העלה על נס את היטלר.

יואל חסון: חבר הכנסת קיש.

אחמד טיבי: עכשיו, תראו על מה אתם מגוננים רק בגלל הבדל בעמדות פוליטיות.

אחמד טיבי: אני הייתי מצפה ממך – –

יואב קיש: נו, כן.

יואב קיש: מה?

אחמד טיבי: – – אתה, למרות התהום הפוליטית בינינו, אני מתייחס אליך כאל אדם הגון – –

יואב קיש: נכון.

אחמד טיבי: – – ונחוש.

אחמד טיבי: איך אתה לא קם מעל הדוכן ומגנה את "אם תרצו" בגלל שהיא מקבלת כסף מאדם שמעלה על נס את היטלר?

אחמד טיבי: איך?

יואב קיש: מה הקשר?

אחמד טיבי: מה הקשר?

יואב קיש: זה לא היה.

אחמד טיבי: כיהודי.

אחמד טיבי: אתה יהודי.

אחמד טיבי: בטוח שאתה יהודי?

יואב קיש: זה היה לפני חמש שנים.

יואב קיש: זה לא היה סיפור – – – תאמין לי שזה לא רלוונטי לכלום.

אחמד טיבי: מה "לא רלוונטי"?

יואב קיש: לא רלוונטי לכלום.

יואב קיש: הוא בא עם אג'נדה?

יואב קיש: – – –

אחמד טיבי: – – – עם התרומות מחו"ל.

אחמד טיבי: אני מוכיח לך – – –

יואב קיש: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת קיש.

יואב קיש: ארגון של שקרנים.

יואב קיש: זה ארגון של שקרנים.

יואב קיש: מדינות – – –

יואל חסון: חבר הכנסת קיש, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יואל חסון: נא להוציא את חבר הכנסת קיש החוצה.

יואב קיש: מדינות תורמות לבנק פלסטיני, משקרות.

יואב קיש: לוקחות את זה לגזרה הבין-לאומית.

יואל חסון: אדוני, אני מבקש לצאת.

יואל חסון: אני מבקש לצאת.

יואב קיש: אחמד, זה הכול שקרים.

יואב קיש: אתה יודע את זה.

יואל חסון: אני מבקש לצאת, וזה חבר הכנסת טיבי בשבילך.

יואל חסון: (חבר הכנסת יואב קיש יוצא מאולם המליאה.

יואל חסון: )

אחמד טיבי: האמת היא – כמה זמן?

יואל חסון: שבע שניות.

מירב בן ארי: עוד דקה, עוד דקה.

יואל חסון: קח עוד דקה.

קריאה: הוא אמר: על כל הפרעה – דקה.

אחמד טיבי: על כל הפרעה דקה?

יואל חסון: קיבלת עוד דקה.

אחמד טיבי: על הוצאה מחוץ למשחק, כרטיס אדום – תקבל שניים.

יואל חסון: תן לי לבדוק בתקנון.

אחמד טיבי: נכון, סגן השר?

יואל חסון: אני אבדוק בתקנון כמה שווה הוצאה.

אחמד טיבי: זה 73-72, סעיף קטן (א).

יואל חסון: תודה רבה, אדוני, על העדכון.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אמרו לי שנסעת לארצות-הברית ועמדת על הצורך לנסוע דווקא במחלקת תיירים, כאשר אחרים באותו מטוס נסעו במחלקת עסקים.

אחמד טיבי: כל הכבוד.

אחמד טיבי: אתה אדם צנוע.

אוסאמה סעדי: מי נסע בעסקים?

אחמד טיבי: לא, לא רוצה להגיד.

אחמד טיבי: אנשים שמדברים על שקיפות כל הזמן.

יואל חסון: טוב ששיקפת את הנושא לציבור כאן, מהבמה הזאת.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני מדבר על צביעות.

אחמד טיבי: לכן הערתי את ההערה הזאת.

יואל חסון: אבל אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת שטרן, שהוא אתלט ידוע, הוא פשוט לא צריך את הביזנס כי הוא כל הטיסה עושה הליכה הלוך–חזור, ככה על כל הטיסה.

יואל חסון: אז חבל על הביזנס.

יואל חסון: הוא יודע מה הוא עושה.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אומר שאני מצפה מעמיתינו שיושבים בצד ימין של המפה הפוליטית לבוא ולגנות, או לפחות לא לתמוך בארגון שבית-משפט בישראל אמר: יש לו סממנים פאשיסטיים.

אחמד טיבי: בית-משפט, החלטה: "אם תרצו" – יש לה סממנים פאשיסטיים, אמר בית-המשפט.

יואל חסון: תודה, תודה.

אחמד טיבי: ולכן, צר לי שאני חושף את הצביעות שלכם באגף הזה.

אחמד טיבי: צר לי.

אחמד טיבי: לא מגוננים לא על חייל x, לא על חייל y.

אחמד טיבי: מצדי אני רוצה שכולם יסתלקו מהשטחים הכבושים, האדמה הזאת היא פלסטינית.

אחמד טיבי: אבל יש – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

עודד פורר: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת פורר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

עודד פורר: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

יואל חסון: תודה רבה.

עודד פורר: – – –

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יואל חסון: נא לצאת מהאולם.

יואל חסון: נא להוציא את חבר הכנסת פורר מהאולם.

יואל חסון: אתם תקשיבו ליושב-ראש פה.

יואל חסון: סליחה.

עודד פורר: מתי הייתה פה מדינה פלסטינית?

יואל חסון: חבר הכנסת פורר, מספיק.

יואל חסון: זה לא קריאת ביניים, זה נאום.

יואל חסון: מספיק.

עודד פורר: – – – גם יהודה, גם שומרון וכל ארץ-ישראל.

עודד פורר: (חבר הכנסת עודד פורר יוצא מאולם המליאה.

עודד פורר: )

אחמד טיבי: מדינה פלסטינית קום תקום.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: נא לסיים.

אחמד טיבי: מדינה פלסטינית קום תקום.

אחמד טיבי: (בערבית: קחו אותו אתכם לדוקטור ליפשיץ.

אחמד טיבי: )

יואל חסון: תסיים.

אחמד טיבי: לא, לא, אני סיימתי, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה, שלום.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: אנחנו נעבור לסגן השר.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: דעה נוספת.

יואל חסון: הבעת דעה זה נחשב.

יואל חסון: סגן השר.

יואל חסון: אפשר להכניס את חבר הכנסת קיש חזרה, שיוכל להיות פה בהצבעה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות, ונא לעמוד בזמנים.

יואל חסון: אה, אתה לא.

יואל חסון: סליחה, טעות.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, ארגון "שוברים שתיקה" הוא ארגון לא ממשלתי, NGO, שליבת פעילותו מתמקדת בהופעות לפני קהלים בין-לאומיים, רובם ככולם קהלים אנטי-ישראליים.

אלי בן-דהן: חלק ממימון ארגון זה, על-פי הדיווח לרשם העמותות, מגיע ממדינות זרות ומסוכנויות במימון ממשלתי זר; סוכנויות אשר מעורבות, בין השאר, גם בקמפיין האנטי-ישראלי של ה-BDS.

אלי בן-דהן: שר הביטחון הנחה כי לא תבוצע פעילות של ארגון "שוברים שתיקה" בצה"ל ולא תאושרנה הרצאות של הארגון או מי מטעמו ביחידות צה"ל, וזאת לאור העובדה שמדובר בגוף פוליטי.

אלי בן-דהן: הנחיה זו אינה חדשה, היא ניתנה על-ידי שר הביטחון עוד בהיותו רמטכ"ל בשנת 2004.

אלי בן-דהן: ביצועה נבדק על-ידי שר הביטחון עוד בתקופת הרמטכ"ל הקודם.

אלי בן-דהן: הנחיה זו מהימים האחרונים ניתנה בעקבות טענות שהועלו על הופעתם של נציגים של "שוברים שתיקה" בצה"ל.

אלי בן-דהן: בנוסף התברר כי הארגון לא שיתף פעולה בתחקור טענות שעלו בסיפורים שהפיץ, והעדיף להפיץ סיפורים לא בדוקים אלה בחוץ-לארץ.

אלי בן-דהן: גוף זה מייצג לא אחת אינטרסים של תורמים זרים, אנטי-ישראליים.

אלי בן-דהן: וכאמור, הארגון מקבל תמיכה כספית מארגונים חיצוניים, שחלקם אף שולל את זכות הקיום של מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: ברצוני להדגיש שיש מקום לבקר את צה"ל, אולם הביקורת צריכה להיעשות בהגינות וביושר; דהיינו, למסור את כל הפרטים הידועים והסימוכין להם לגופי החקירה בצה"ל, העושים את מלאכתם ביושר ובנאמנות, לחקור כל מקרה החורג מפקודות הצבא ומרוח צה"ל.

אלי בן-דהן: ארגון "שוברים שתיקה" אינו פועל כך.

אלי בן-דהן: חלק גדול מטענותיו הנן אנונימיות, ללא פרטים מזהים, אינן נמסרות לגופי החקירה של צה"ל אלא מועברות ישירות לגופים בין-לאומיים העוינים את צה"ל ומדינת ישראל.

אלי בן-דהן: בהזדמנות זאת, מילה נוספת על ההסתה ברשתות החברתיות.

אלי בן-דהן: נדמה שאין לה גבול.

אלי בן-דהן: כאשר אני רואה שהקרן החדשה לישראל מכנה את שרת המשפטים "שרת השנאה", או כאשר ראש הממשלה, שרת המשפטים ושר החינוך מצוירים ככלבי תקיפה מזילי ריר שמטרתם לפגוע בדמוקרטיה, אני חושב שזו הסתה מסוכנת, ועלינו, כולנו, להוריד את גובה הלהבות ולהפסיק הסתה זו ברשת.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: מה אתה מציע?

יואל חסון: מה לעשות עם הנושא?

מירב בן ארי: צריך לעשות דיון – – –

יואל חסון: רגע, רגע, רגע, סליחה.

יואל חסון: שאלנו את סגן השר.

יואל חסון: שנייה.

יואל חסון: מה זה?

אלי בן-דהן: אני הייתי מסתפק בתשובתי.

אלי בן-דהן: רוצים לקיים על זה דיון?

אלי בן-דהן: אין לי התנגדות.

יואל חסון: אז אתה רוצה להסתפק, זו העמדה שלך.

יואל חסון: להסתפק.

יואל חסון: מאה אחוז, תודה רבה.

יואל חסון: המציעים?

יואל חסון: קודם כול, לפני זה דעה נוספת.

יואל חסון: הבעת דעה.

יואל חסון: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה, מהמיקרופון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אני לא אתערב בתכנים ומה אמרו ומה לא אמרו, ואם כן ומי כן משקר ומי לא משקר, האם מה שאמרו אלה עובדות או לא עובדות, אבל אני אומר כמה משפטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כול, שיטת ההתמודדות עם האנשים האלה זה לשקר, לשקר, לשקר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שקרנים, שקרנים – בלי להתמודד עם אף אחת מהטענות שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל ה"עליהום" הזה שהם מדברים בחו"ל – הרי היום העולם פתוח לתקשורת, ומה שמדברים פה גם מגיע לשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הטענה הזו, למה הם מדברים בחו"ל – כנראה כי לא מצאו מי שישמע אותם פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הנקודה השנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה השלישית בנושא הזה – מציגים אותם פה כבוגדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם לא יקראו להם להגיע למילואים, למי שנמצאים בגיל המילואים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הם בוגדים, למה מזמינים אותם למילואים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שהוא נגד העמדה הפוליטית של כל אחד מאתנו, או האידיאולוגית, זה לא אומר שאסור לו לדבר, וזה לא אומר שהוא נגד המדינה.

יואל חסון: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שנגד פגיעה בזכויות אדם, זה לא אומר שהוא נגד המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שאומר שהוא נגד פגיעה בפלסטינים, זה לא אומר שהוא נגד המדינה.

יואל חסון: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שהוא דואג למדינה יותר טוב מאחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובזה אני מסתפק.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת פורר, אתה יכול להיכנס בחזרה, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, בבקשה, הבעת דעה.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: אני חושבת שכל ההצטדקות פה של חברי הכנסת הערבים מיותרת.

מירב בן ארי: בואו ונשים, אתם יודעים, את הדברים על השולחן.

מירב בן ארי: זה לא שבאמת חיילי צה"ל מעניינים אתכם.

מירב בן ארי: אז כל הדיון הזה מיותר.

מירב בן ארי: הבעיה עם "שוברים שתיקה" הגיעה כאן לבעיה של ימין ושמאל, וגם היא בעיני מיותרת.

מירב בן ארי: אין לנו בעיה עם ביקורת, וצה"ל מקבל ביקורת כל הזמן, וצה"ל עושה ועדות חקירה כל הזמן, והבעיה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא אמרנו שיש לנו בעיה עם ביקורת – – –

באסל גטאס: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת באסל גטאס, אני מבקש.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: שמענו.

באסל גטאס: – – –

מירב בן ארי: בסופו של דבר, אין בעיה עם ביקורת.

באסל גטאס: – – –

יואל חסון: לא קראתי אותך לסדר.

יואל חסון: אני מבקש שתשב בשקט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שיש – – –

מירב בן ארי: לא, אין בעיה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת גטאס, אין בעיה עם ביקורת.

יואל חסון: תמשיכי.

יואל חסון: תודה.

מירב בן ארי: ביקורת היא דבר לגיטימי, אבל כשמדובר בשקרים – עכשיו, תראה – –

באסל גטאס: – – –

מירב בן ארי: – – נכון, יש עדויות של "שוברים שתיקה" שמבוססות על – אבל כשאתה רואה חבר'ה מ"שוברים שתיקה" – ותראה את הסרט אם לא ראית – מסתובבים עם שלושה חברי פרלמנט שבדים בתוך חברון, ואומר אותו גבריהו הנבון ש"כאן, בדיוק על הגג הזה, עומד צה"ל עם מכונת ירייה ויורה בפלסטינים", ושואלת אותו – ואתה יכול לראות את זה.

מירב בן ארי: אני ראיתי את הסרט, והכול מוקלט.

מירב בן ארי: תאמין לי, לא קראתי את העדות, ראיתי – היא אומרת לו: "איך זה יכול להיות עם מכונת ירייה?

מירב בן ארי: לְמה צריכים מכונת ירייה בחברון?

מירב בן ארי: " אז הוא אומר לה: "כי זה יותר נוח מלעמוד עם הרובה ולירות בפלסטינים".

מירב בן ארי: אז באמת, כאילו, אתה יודע, בוא נשים את הדברים על השולחן.

מירב בן ארי: בוא ונראה גם את העדויות המצולמות, לא נקרא, ונבין שכשיש שקרים, החובה שלנו, כחברי כנסת – –

יואל חסון: תודה.

מירב בן ארי: – – להגן על חיילי צה"ל – –

יואל חסון: תודה.

מירב בן ארי: – – וזה מה שאנחנו עושים.

יואל חסון: תודה לך, גברתי.

יואל חסון: השר ביקש להסתפק בהודעתו.

יואל חסון: האם המציעים שנמצאים כאן בחדר – עודד פורר, אתה מסתפק?

עודד פורר: כן.

יואל חסון: מסתפק.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: אתה היחיד שנמצא כאן.

יואל חסון: אז אתה מסתפק.

אחמד טיבי: – – –

יואל חסון: אה, סליחה, אחמד.

יואל חסון: סליחה, יקירי.

אחמד טיבי: – – – אני דוחה על הסף את דברי השר.

יואל חסון: דוחה.

יואל חסון: אז אתה לא מסתפק בעמדתו.

יואל חסון: אז מה זה אומר?

יואל חסון: שאתה מציע ועדה, אדוני?

קריאה: – – –

יואל חסון: מליאה – – –

מירב בן ארי: איזו מליאה?

אלי בן-דהן: מה אתה רוצה לעשות?

יואל חסון: בואו ונעשה סדר.

יואל חסון: טוב שיש לנו את מזכירת הכנסת.

אחמד טיבי: מליאה.

יואל חסון: אתה מבקש מליאה.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: אנחנו עושים ככה: מי שמסתפק בהודעת סגן השר יצביע בעד.

עודד פורר: אני רוצה ועדת חוץ וביטחון.

מירב בן ארי: אתה רוצה חוץ וביטחון?

יואל חסון: אתה לא יכול.

יואל חסון: אתה יכול להציע מליאה.

יואל חסון: אתה יכול להציע דיון נוסף במליאה.

עודד פורר: למה אני לא יכול להציע ועדה?

ענת ברקו: חבר כנסת – – – הצעה לסדר-היום.

עודד פורר: אז אני רוצה להעביר את זה לוועדה.

יואל חסון: טוב, אל תתווכח.

יואל חסון: זה התקנון, אין מה לעשות.

עודד פורר: נו, זו הצעה לסדר – מעבירים לוועדה.

יואל חסון: יש חבר כנסת אחר שרוצה להציע הצעה אחרת?

יואל חסון: לוועדה?

ענת ברקו: לוועדת הכנסת אולי?

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: אין קשר.

יואל חסון: טוב, אני מציע כך – – –

מירב בן ארי: אני הצעתי את ועדת החינוך.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: ועדת החינוך.

עודד פורר: אני מצטרף.

יואל חסון: אתה מצטרף.

אחמד טיבי: ועדת חינוך.

יואל חסון: ועדת חינוך.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: אז מי שבעד ועדת החינוך – – –

אלי בן-דהן: ועדת חינוך.

יואל חסון: אתה מסכים לוועדת חינוך?

אלי בן-דהן: מסכים.

יואל חסון: מעולה.

יואל חסון: יופי.

יואל חסון: אתם רואים?

יואל חסון: אז מי שבעד – הוא בעד ועדת החינוך, ומי שנגד – הוא נגד.

יואל חסון: בבקשה.

אחמד טיבי: תרחיב את ההסבר, כי אנחנו – – – הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יואל חסון: 16 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יואל חסון: ההצעות לסדר-היום תועברנה להמשך דיון בוועדת החינוך.

יואל חסון: מחסור בתקנים ובעובדים סוציאליים

יואל חסון: אנחנו עוברים לנושא הבא, הצעה לסדר-היום מס' 2087 בנושא: מחסור בתקנים ובעובדים סוציאליים, של חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, עשר דקות.

יואל חסון: לרשותך עשר דקות.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, נושא העובדים הסוציאליים עלה לכותרות בכמה הזדמנויות בשנים האחרונות.

טלב אבו עראר: המחסור בעובדים סוציאליים מהמגזר הערבי הוא, בין היתר, בשל השכר הנמוך במקצוע.

טלב אבו עראר: מתוך 15,000 עובדים סוציאליים בישראל, רק 4.3% אינם יהודים; פרט ללוד, שעלתה לכותרות בשל גל מעשי רצח, ובערים מעורבות אחרות, כמו לוד ורמלה, המצב דומה.

טלב אבו עראר: בעכו, שבה 30% מהאוכלוסייה הם ערבים, יש רק שני עובדים סוציאליים.

טלב אבו עראר: במגזר הבדואי המצב חמור במיוחד – שם כל משפחה שנייה חיה מתחת לקו העוני, מה עוד שאין טיפול מערכתי במצוקות והאלימות נפוצה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, אני אפרט את הדרישות:

טלב אבו עראר: מבנים לפעילות רווחה בכל יישוב – הכוונה כאן לבניין קבע למחלקת הרווחה, בניין למרכז צעירים, "בית חם" לנערים, "בית חם" לנערות, מרכז לגיל הרך, הורים–ילדים; כוח-אדם מחלקתי, מעבר לקיים היום, בגלל מצוקת כוח-אדם מקצועי.

טלב אבו עראר: לטווח הקצר – בניית מערך תמריצים לעובדים הסוציאליים, מהצפון או ממקומות אחרים, לעבוד במחלקות רווחה ביישובים שחסר בהם.

טלב אבו עראר: אם נסתכל על הטווח הארוך – חייבים שילוב של צעירים וצעירות בדואים בלימודי עבודה סוציאלית.

טלב אבו עראר: כיום ישנו מחסור חמור בעובדים סוציאליים בדרום.

טלב אבו עראר: יש פחות מ-30% עובדים ממה שצריך; מחסור חמור בתקנים ייעודיים – עובד סוציאלי רכז לכל אחד מהתחומים הבאים: נערות ונשים, נוער, ילדים וצעירים, קשישים, רכזי גיל רך ורכזי תעסוקה; צרכים ומחסור חמור במסגרות לגיל הרך – משפחתונים המיועדים לילדים לאימהות עובדות.

טלב אבו עראר: מבקשים להגדיל בכל יישוב מועדוניות: מועדוניות ביתיות המיועדות לתמיכה והעשרה לילדים בסיכון; מועדונית אינטנסיבית לגיל הרך; מסגרת הכנה לכיתה א' – מסגרות המכינות ילדים בסיכון וילדים מנותקים למעבר למסגרת בית-ספרית; קבוצת אימהות – בניית קבוצת אימהות שיהוו מערכת תומכת לאימהות שילדיהן בגן לצורך הכנה לכיתה א'; צהרונים לאימהות עובדות.

טלב אבו עראר: נוער וצעירים – בינוי וכוח-אדם: הקמת והפעלת מרכזים לצעירים ביישובים; נוער "אתגר" – הרחבת הפעילות לקבוצות בני-נוער בסיכון ומתן מענה לנערים שבנשירה ממערכת החינוך; "אוהל חם" – מסגרת לצעירים וצעירות גילאי 18–26 שמתקשים לקיים אורח חיים נורמטיבי ולהשתלב בשוק העבודה; הקמת "בית חם" לנערים ונערות – לפחות אחד מכל סוג בכל שכונה.

טלב אבו עראר: לצורך ביצוע כל האמור לעיל יש צורך בתוספת של מעל 500 עובדים סוציאליים מהחברה הערבית, שצריך להכשירם.

טלב אבו עראר: הגיע הזמן לגשר על הפערים בתחום הרווחה, ועדיף להקצות משאבים ולהשקיע תקציבים בתחום הרווחה מאשר להשקיע תקציבים בבניית בתי-כלא חדשים.

טלב אבו עראר: הרי היעדר משאבי רווחה יוביל לפשיעה, יוביל לאלימות, לסמים, לחיים קשים.

טלב אבו עראר: הגיע הזמן שממשלת ישראל – אני רואה גם שבאמת הממשלה הזו מזלזלת בזה שאפילו שר הרווחה איננו, סגנו איננו, לא יודע אם שר הבריאות מעורב בזה, אין לי מושג אם הוא בקי בזה, בתקנים האלה – – –

מסעוד גנאים: סגן שר הרווחה.

משולם נהרי: – – –

טלב אבו עראר: סגן שר הרווחה.

טלב אבו עראר: סליחה.

טלב אבו עראר: כל הנתונים שהעליתי הם נתונים מקצועיים, אחרי ישיבה עם עובדים סוציאליים מקצועיים, והם ביקשו את הדרישות האלה.

טלב אבו עראר: אני מבקש שניענה בחיוב, לצורך שיפור המצב במגזר הערבי בכלל ובמגזר הבדואי בפרט.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: ישיב סגן השר משולם נהרי; בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

יואל חסון: כן, אדוני.

יואל חסון: עמדה נוספת.

יואל חסון: בבקשה, אדוני סגן השר.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת טלב אבו עראר – איננו?

טלב אבו עראר: אני כאן.

משולם נהרי: תקשיב לתשובה.

טלב אבו עראר: בסדר.

משולם נהרי: אין ספק שמה שאמרת נבדק על-ידי אנשי מקצוע, ואלה הם הדברים, באמת, שחברה זקוקה להם, ולא רק החברה הערבית אלא כל החברה בישראל.

משולם נהרי: כל המודלים שציינת חשובים מאוד, במיוחד בימים האלה, עם הקשיים שיש היום בקרב בני-הנוער.

משולם נהרי: אבל הנושא של העובדים הסוציאליים הוא רק מרכיב קטן בכל המודלים שהזכרת – אם אנחנו מדברים על מקלטים, הוסטלים, "בית חם", כל מיני מסגרות להפעלה ולטיפול ולליווי, אז לזה לא מספיק עובד סוציאלי.

משולם נהרי: עובד סוציאלי זה מרכיב קטן, ויש מסביב לזה מערך שלם שמאפשר את ההפעלה, וגם בזה, לדעתי, צריך להשקיע, במשאבים האלה, והם חשובים.

באסל גטאס: מה זה מרכיב קטן?

באסל גטאס: לא אומרים על עובד סוציאלי "מרכיב קטן".

משולם נהרי: אני אומר, בהוצאות הכלליות, מרכיב ההוצאה של עובד סוציאלי, בהוצאה הכללית של המודל, הוא לא גדול, הוא חלק קטן.

משולם נהרי: יש עדיין עוד אנשי מקצוע שאמורים לתפעל מודלים כאלה.

משולם נהרי: משרד הרווחה והשירותים החברתיים אמון על רווחתם הפיזית והנפשית של אוכלוסיות מוחלשות ונזקקות בישראל.

משולם נהרי: המשרד מטפל באוכלוסיות החיות בעוני ובהדרה ומפתח שירותים ומענים עבור אוכלוסיות אלו.

משולם נהרי: ידוע לנו על העומסים הקיימים בקרב העובדים הסוציאליים, עומסים אשר משליכים לא אחת על איכות הטיפול והשירות הניתנים לאוכלוסייה הזקוקה לשירותי רווחה.

משולם נהרי: אנו ערים לתמורות ולתופעות החברתיות, התרבותיות והכלכליות הקיימות במגזרים השונים, ושירותי הרווחה נערכים ונותנים דעתם על כך.

משולם נהרי: למשל, שינוי במבנה החברתי של החברה הערבית, היחלשותה של החמולה – תופעה זו מצריכה יותר מענים בקהילה למגזר הערבי.

משולם נהרי: בשנים 2007 עד 2013 גדל מספר התקנים במגזר הערבי ב-190.43 תקנים, ובמגזר היהודי – ב-339.91.

משולם נהרי: באחוזים, הגידול במגזר הערבי הנו 36.55%, ובמגזר – – –

טלב אבו עראר: אבל עדיין יש מחסור.

משולם נהרי: אין ספק, אני אגיע לזה.

משולם נהרי: במגזר היהודי – 10.35%; לא כולל ערים מעורבות, הנכללות במגזר היהודי.

משולם נהרי: בשנת 2014, ביוזמת משרד הרווחה, גובשה תוכנית דגל ייחודית וחדשנית, "נושמים לרווחה", לסיוע אינטנסיבי למשפחות שחיות בעוני והדרה.

משולם נהרי: התוכנית פועלת ב-95 רשויות מקומיות ומסייעת ל-3,020 משפחות להתמודד טוב יותר עם מציאות חייהן ולהיחלץ ממעגל העוני.

משולם נהרי: התוכנית ממומנת על-ידי המשרד בתקציב כולל של כ-100 מיליון שקלים בשנה.

משולם נהרי: אני, במקרה גם יצא לי לסייר, עוד עם המנכ"ל הקודם של משרד הרווחה, בתוכנית הזו.

משולם נהרי: זו תוכנית יוצאת מן הכלל, תוכנית שהיא בשורה לעומת מבנה הטיפול של מחלקות הרווחה בתושבים, בנצרכים.

משולם נהרי: אם פעם – אנחנו זוכרים שאנשים היו עומדים בתור, או שהיו מתביישים בכלל ללכת ולהיחשף בפני מחלקת הרווחה, או לבקש, היום יש לך מרכז, והוא נותן מעטפת שלמה לכל הצרכים; אם זה במיצוי זכויות, אם זה בהעצמה, אם זה בעזרה לילדים.

משולם נהרי: יש צוות שלם, גם עובדות סוציאליות, גם מדריכות, ומי שבא לשם יודע שהוא בא למקום שנותן לו את כל הפתרונות ואת כל ההעצמה כדי לדעת להתמודד בחיי היום-יום.

משולם נהרי: אחד המודלים היפים של "נושמים לרווחה" נמצא בבני-ברק, ואדרבה, זה נושא שאנחנו מדברים עליו היום שצריך ללכת ולהכפיל אותו, כי המטרה היא להביא את האנשים הנצרכים, לשמש להם כתובת כדי שיוכלו לקבל את הטיפול.

משולם נהרי: לא תמיד הם יודעים מה הזכויות שלהם, לפעמים הם נופלים בין הכיסאות, לפעמים הם נתבעים והם לא יודעים מה מגיע להם ומה לא מגיע להם, ופה הוא מקבל מעטפת שלמה שקוראים לה "נושמים לרווחה".

משולם נהרי: מאחר שהתוכנית מתייחסת לרשויות באשכולות חברתיים-כלכליים 1–5, הרי שהמגזר הערבי נהנה משמעותית מהתוכנית.

משולם נהרי: מתוך 108 תקנים סך הכול שהוקצו לתוכנית, 41.75 תקנים, שהם 39%, הוקצו למגזר הערבי, לא כולל ערים מעורבות, הנכללות, כאמור, במגזר היהודי.

משולם נהרי: בנוסף, בהתאם להחלטת הממשלה – – –

טלב אבו עראר: – – – להתייחס למה שחסר.

טלב אבו עראר: מה שיש לא מספיק – – –

משולם נהרי: נגיע, נגיע.

טלב אבו עראר: בעכו, בעכו, כל עכו – –

משולם נהרי: כן.

טלב אבו עראר: – – יש – – – עובדים סוציאליים.

משולם נהרי: אתה צודק – – –

טלב אבו עראר: עכו הערבית, אני מתכוון.

משולם נהרי: אין ספק שצריך להוסיף.

משולם נהרי: בנוסף, בהתאם להחלטת הממשלה בשנת 2014 בנושא מזרח-ירושלים, הוקצו בשנת 2015 שישה תקנים למזרח העיר, ואנו נמשיך להקצות עוד 30 תקנים בהתאם להחלטה.

משולם נהרי: כמו כן, על-פי הסכם בין ההסתדרות לממשלה, בשנת 2016 יוקצו 150 תקנים של עובדים סוציאליים לרשויות באשכולות 1–4.

משולם נהרי: זה גם ייתן מענה.

משולם נהרי: לפיכך, גם כאן תהיה תוספת של תקנים למגזר הערבי.

משולם נהרי: בהתאם לחוק שירותי רווחה לאנשים עם מוגבלות העומד לפתחנו, משרד הרווחה יקצה 100 תקנים של עובדים סוציאליים לטיפול באוכלוסיית האנשים עם אוטיזם.

משולם נהרי: אנו ערים לקושי באיוש משרות בדרום הארץ על-ידי עובדים מהמגזר הערבי.

משולם נהרי: לכן מפעיל משרד הרווחה מזה מספר שנים הסדר הטבות לעובדים סוציאליים מהמגזר הערבי בצפון הארץ שמאיישים משרות בדרום.

משולם נהרי: באשר למספר העובדים הסוציאליים מהמגזר הערבי, הרי שהאוניברסיטאות והמכללות ללימודי העבודה הסוציאלית פתוחות בפני כל מי שמעוניין ללמוד מקצוע זה.

משולם נהרי: מהלכים אלו ואחרים שנעשים יוסיפו ויקלו את העומס הקיים על העובדים הסוציאליים ברשויות המקומיות, במטרה לייעל ולשפר בהתאם את איכות הטיפול והשירות לאוכלוסייה הזקוקה לרווחה.

משולם נהרי: תודה.

יואל חסון: מה אתה מציע, אדוני?

משולם נהרי: אני מציע להסתפק בתשובה.

משולם נהרי: אני יכול לומר לך בוודאות שכל הנושא של העובדים הסוציאליים הוא נושא שעל סדר-היום; נושא כואב, נושא שכולם מסכימים לגביו שצריך לעשות הכול כדי להגדיל ולהנגיש ליותר קהלים.

משולם נהרי: עושים הכול כדי להוסיף עוד תקנים, ואתה יודע שבנושא הזה כמה שתיתן, יש בזה צורך, וזה תורם, ובלי זה אי-אפשר לגשת ולהתחיל לפתור בעיות, במיוחד בקרב הנוער.

משולם נהרי: תודה.

טלב אבו עראר: אני מבקש להעביר לוועדת העבודה והרווחה.

יואל חסון: תודה לסגן השר.

יואל חסון: עמדה נוספת של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אוסיף על מה שאמר חברי טלב אבו עראר, אני מסכים עם כל מה שהוא אמר, אבל יש פן נוסף ואני רוצה שכבוד השר ישמע את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באתי ממקום של ראש עיר, ויש אצלנו אחת הבעיות הקשות בעניין של רווחה במגזר הערבי, העניין של המצ'ינג – ההשתתפות של הרשות המקומית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רשויות מקומיות ערביות אין להן את התקציב, אין להן את היכולת לשלם 25%, ולכן יש מקומות – ואתה מוזמן לבדוק, ואני מבקש שתבדוק ותבוא גם עם נתונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש ברשויות המקומיות הערביות תקנים לא מאוישים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקנים האלה לא מאוישים בגלל שאין לרשות המקומית 25%, החלק שלה בעלות של עובד סוציאלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בנוסף לתקציבים שבהם צריך להפעיל את המשרדים של הרווחה במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, בעניין המצ'ינג, אני חושב שיש מקום לחזור ולבדוק מחדש את העניין של כל התשלומים של המצ'ינג במגזר הערבי, או ללכת בכיוון שממדרג סוציו-אקונומי מסוים ומטה לא יהיה מצ'ינג.

יואל חסון: תודה, אדוני.

משולם נהרי: אני יכול לענות?

משולם נהרי: בנושא הזה, כיוון שיש הצעת ממשלה, שהייתה בתקציב, לשנות את זה ליישובים דיפרנציאלית, ואז הייתה התנגדות של הרשויות הגדולות – מה פתאום שאנחנו נממן?

משולם נהרי: – כל הנושא הזה הועבר לוועדה, כי זו המטרה של הממשלה – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: חברים, יש למי מחברי הכנסת, חוץ מלמציע, הצעה נוספת, מעבר ללהסתפק?

יואל חסון: טוב, אני ניגש להצבעה.

טלב אבו עראר: ועדת העבודה והרווחה.

יואל חסון: לא, אתה לא יכול להציע.

יואל חסון: מישהו אחר מציע את זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועדת העבודה והרווחה.

יואל חסון: מי שבעד עבודה ורווחה – – –

משולם נהרי: זה בסדר.

יואל חסון: אתה מסכים.

משולם נהרי: כן.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: מי שבעד ועדת העבודה והרווחה יצביע בעד.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: שמונה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: ההצעה לסדר-היום תועבר להמשך דיון בוועדת העבודה והרווחה.

יואל חסון: החלטת ההסתדרות הרפואית שיש לטפל בפצוע הקשה יותר גם אם מדובר במחבל ולהעדיפו על הקורבן היהודי

יואל חסון: ההצעה לסדר-היום הבאה: החלטת ההסתדרות הרפואית שיש לטפל בפצוע הקשה יותר גם אם מדובר במחבל ולהעדיפו על הקורבן היהודי, מס' 2087 – אדוני, זה גם יכול להיות קורבן לא יהודי, אבל בסדר – של חבר הכנסת יואב בן צור.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מכובדי כולם – –

יואל חסון: עשר דקות.

יואב בן צור: – – בראשית דברי אני רוצה לפתוח בתנחומים למשפחתו של הנרצח בפיגוע הנורא הבוקר – –

יואל חסון: שניים.

יואל חסון: לצערי, כבר שניים.

יואב בן צור: שניים?

יואל חסון: כן, כן.

יואל חסון: התעדכנו שיש שני הרוגים בפיגוע של היום, לצערי.

יואב בן צור: – – למשפחות שני ההרוגים בפיגוע הדקירה שאירע היום בשער יפו, בלב-לבה של ירושלים עיר הקודש, בירת ישראל המאוחדת.

יואב בן צור: דווקא לאור האירועים המתרחשים ובאים לפתחנו ודווקא בגלל שאנחנו מדינה שנמצאת במלחמה, אבקש להעלות על סדר-יומה של הכנסת את ההוראה של מנכ"ל מד"א מר אלי בין שפורסמה באמצעי התקשורת.

יואב בן צור: לדבריו, חובשי מגן-דוד-אדום, עליהם לטפל קודם במי שפצועים במצב קשה, גם אם מדובר במחבל, ורק לאחר מכן בקורבנות הפצועים קל יותר, שכן "אנחנו לא יודעים בשום שלב של האירוע מי המפגע ומי לא, אלא אם כוחות הביטחון מציינים זאת בפנינו.

יואב בן צור: הדבר הראשון שאנחנו רואים הוא מצב הפציעה של הפצוע.

יואב בן צור: ישנן פעמים רבות שאתה לא יכול לגשת לפצוע דקות ארוכות, ואתה רואה אותו מדמם משום שכוחות הביטחון לא מאפשרים".

יואב בן צור: מר בין סיפר על התנהלות הארגון בעת אירוע: "כשמגיעים צוותים של מד"א, שעושים סריקה של המרחב והפצועים, כאשר מזהים פצוע – ככל שהוא יהיה פצוע קשה יותר, ניגשים קודם כול אליו".

יואב בן צור: מעל במה זו אני מבקש לקרוא למנכ"ל מד"א לשנות לאלתר את ההנחיה, שכן עמדה זו עומדת בניגוד מוחלט למוסר האנושי והיהודי.

יואב בן צור: לא יעלה על הדעת לקבל מצב שבו ארגון אשר פועל מטעם מדינת ישראל ומשמש כארגון עזר רשמי שלה, ינחה באופן כזה את צוותי ההצלה שלו.

יואב בן צור: לא ייתכן כי אגודה ציבורית המעוגנת בחוק המדינה תקפח את בריאותו של אזרח המדינה רק משום שהטיפול ניטל ממנו ומוענק למחבל שבא ליטול חיים, לפגוע ביהודים ולנעוץ סכין בריבונותה של מדינת ישראל והעם היהודי.

יואב בן צור: הדעת אינה סובלת כי ארגון רפואה הקיים מכוח המדינה יונחה להשאיר אזרח פצוע ולמנוע ממנו טיפול, ייתכן אף במחיר של איבר או הליך שיקומי ארוך, זאת בעת שהטיפול הרפואי נלקח ממנו ומוענק למחבל המתועב שבא לרוצחו נפש.

יואב בן צור: אין אמנה בין-לאומית כלשהי שניתן לתלות בה את השיבוש המוסרי הזה.

יואב בן צור: אשר על כן, אני פונה לכבוד השר המשיב ולחברי חברי הכנסת ומבקש את הסכמתם לקיים דיון בנושא בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת לאלתר.

יואב בן צור: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: ישיב שר הבריאות, השר ליצמן.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: השר ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, תודה, חבר הכנסת יואב בן צור, מערכת הבריאות מטפלת מדי יום ביומו באלפי פצועים וחולים הנזקקים לשירותיה בקהילה ובבתי-חולים, וכן על-ידי מגן-דוד-אדום.

יעקב ליצמן: אני רוצה להתייחס כללית.

יעקב ליצמן: קראתי על נייר העמדה שהוציאה ההסתדרות הרפואית דווקא בעניין קביעת סדרי העדיפויות במי לטפל ראשון, ואני מוחה על התערבות ההסתדרות הרפואית בנושא הזה.

יעקב ליצמן: אין לה להתעסק בדברים האלה.

יעקב ליצמן: זה לא עניין ל-union כאן, הסתדרות, שמטפלת בדברים כאלה.

יעקב ליצמן: יש כללים, ואת הכללים אני אגיד עוד מעט.

יעקב ליצמן: אני אסיים את הקטע הזה: הצוותים הרפואיים מעניקים טיפול לכל מי שנזקק לכך, ואני סומך את ידי על שיקול הדעת של הצוותים הרפואיים הפועלים בזמן אמת בשטח ובבתי-החולים.

יעקב ליצמן: אני רוצה לחזק את ידיהם של כל הצוותים המטפלים בפצועים ובחולים, העושים זאת יום-יום, בעבודה קשה ובמסירות רבה, ולהודות להם על כל הפעילות החשובה שהם עושים תמיד.

יעקב ליצמן: אני רוצה לציין, במיוחד בתקופה של פעילות חבלנית, את אנשי מד"א שממש מוסרים את נפשם.

יעקב ליצמן: צריך לסמוך על שיקול דעתם – – –

יואל חסון: ארגוני הצלה בכלל.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אני פועל להבטיח את המשאבים של מערכת הבריאות כדי שתוכל לתת מענה לכל הצרכים ולכל מי שזקוק לה, כפי שאכן עשיתי השנה במסגרת התקציב שעבר, ואשר במסגרתו הצלחתי לדאוג היטב לקידום מערכת הבריאות כולה ולהגדלה משמעותית של התקציב עבור כל המערכת.

יעקב ליצמן: אני חושב שכל התערבות בנושא הזה מיותרת – ההסתדרות הרפואית, אני מתכוון.

יעקב ליצמן: שהיא תדאג לרווחת הרופאים, זה לא העסק שלה הנושא הזה, שלא תתערב בזה.

יעקב ליצמן: זאת התשובה שלי.

יעקב ליצמן: אני סומך על הצוות הרפואי במקום.

יואל חסון: אתה מציע להסתפק?

יעקב ליצמן: אני מציע להסתפק בתשובתי.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת אבו עראר.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

יואל חסון: אבו מערוף.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אני כאן קראתי – ההסתדרות הרפואית – לא בגלל שאני רופא, אני מתייחס לעניין באופן אישי לחלוטין.

עבדאללה אבו מערוף: תשובת השר מספקת אותי – שצריך להתייחס מבחינה מקצועית, נכונה.

עבדאללה אבו מערוף: אתה אתי, כבוד היושב-ראש?

יואל חסון: אני פה.

עבדאללה אבו מערוף: תשובת השר מספקת, אבל יש קצת דברי הסתייגות.

עבדאללה אבו מערוף: מבחינה מקצועית, לרופא יש את האמנה שלו, ומבחינה מקצועית הוא חייב לטפל בפצועים בשטח לפי מה שהוא רואה לנכון, לפי השיקול המקצועי הנכון.

עבדאללה אבו מערוף: רציתי רק להגיד הערה: אנחנו רואים שמגיעים פצועים שהם מחבלים, מסוריה, טרוריסטים, ואף אחד לא העז להגיד: למה ממשלת ישראל מטפלת במחבלים האלה והטרוריסטים האלה של "ג'בהת א-נוסרה".

עבדאללה אבו מערוף: לכן, לא צריך לעשות איפה ואיפה.

עבדאללה אבו מערוף: אני בעד מה שאמר כבוד השר, ואני מבקש שאנחנו תמיד נתייחס באופן אובייקטיבי, מקצועי, אנושי, מבחינה רפואית, לכל הפצועים.

יואל חסון: תודה, רבה, אדוני.

יואל חסון: האם אתה רוצה להציע הצעה אחרת?

עבדאללה אבו מערוף: לא, לא.

יואל חסון: אז אתם מסתפקים בהודעת השר.

יואל חסון: חבר הכנסת בן צור, אתה מסתפק בהודעת השר?

יואב בן צור: לא מסתפק.

יואל חסון: אז שמישהו יציע דיון במקום אחר.

קריאה: עבודה ורווחה.

יואל חסון: אתה מציע עבודה ורווחה?

יואל חסון: האם סגן השר מסכים – עבודה ורווחה?

יואל חסון: מי שבעד ועדת העבודה והרווחה, יצביע בעד; מי שנגד – נגד.

יואל חסון: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: חמישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שההצעה לסדר-היום תועבר להמשך דיון בוועדת העבודה.

יואל חסון: הודעת מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה המיוחדת למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול בעקבות דיון מהיר בנושא: מודל סיירת הורים בהוד-השרון, הצעתה של חברת הכנסת שרן השכל.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי מזכירת הכנסת.

יואל חסון: [מס' כ/602; "דברי הכנסת", חוב' ו', עמ' 6009; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

יואל חסון: הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל (תיקון מס' 2), התשע"ו–2015, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יואל חסון: אני מזמין את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת סלומינסקי להציג את החוק.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אנחנו יכולים לעשות מייד אחר כך הצבעה ולגמור?

יואל חסון: אתה מעוניין?

ניסן סלומינסקי: לפי ההרכב פה, אפשר.

יואל חסון: לפי ההרכב הזה.

יואל חסון: אל תבנה על זה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, יש לי הכבוד להציג בפני כנסת ישראל חוק שהיה מתבקש כבר אולי עם הקמת המדינה, אבל הוא לא נעשה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, מדינת ישראל וההסתדרות הציונית הקימו את החטיבה להתיישבות, שיש לה הרבה מאוד מעלות, והיא משובחת על-ידי ראשי המועצות בצפון ובדרום, במרכז וביש"ע עכשיו, מ-1967 גם ביש"ע, ובלי קשר לאיזו מפלגה כל אחד מהם שייך.

ציפי לבני: יו"ש, יו"ש.

ציפי לבני: העי"ן – – –

ניסן סלומינסקי: כרגע לא.

שולי מועלם-רפאלי: ניסן – – –

ניסן סלומינסקי: אנחנו, אנחנו כבר שנים לא יודעים מה ילד יום, מה שנקרא.

יואל חסון: חברת הכנסת לבני, אנחנו כבר שנים יודעים שהוא חי במציאות אחרת.

שולי מועלם-רפאלי: באמת?

ניסן סלומינסקי: זה לא, הרי נעשה שם משהו חד-צדדי – – –

שולי מועלם-רפאלי: הלוואי כולנו – – – של ניסן – – –

ניסן סלומינסקי: אז לא יודעים מה יקרה יום אחד.

ניסן סלומינסקי: הרי יום אחד יקום מישהו ממפלגת העבודה, ורק אז יש סיכוי, ויחליט שצריכים להיכנס ולהחזיר עטרה ליושנה, כי אחרת לא ישתלטו.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, רק מישהו ממפלגת העבודה יוכל לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: להערכתי, לא הליכוד.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, כולם משבחים אותה – אין קשר אם אותו ראש מועצה הוא מימין או משמאל, ממפלגה זו או אחרת.

ניסן סלומינסקי: באמת, עושים את כל העבודות הכי טוב שאפשר, בזריזות הכי רבה ובעלויות הכי נמוכות.

דב חנין: אולי תקריא לנו מהכתבה?

דב חנין: – – – כדאי לשמוע.

שולי מועלם-רפאלי: לא נראה לי שמתאים שנגיד מה דעתנו על פקידה בכירה – – –

יואל חסון: חברת הכנסת מועלם, תודה רבה.

יואל חסון: חברים, הדיון הזה לא יהיה סוער מדי.

ניסן סלומינסקי: חברים, אני לא אמרתי שהמשנים או אנשים אחרים בייעוץ המשפטי גם כן חושבים כך.

ניסן סלומינסקי: אנחנו יודעים בדיוק איפה הם נמצאים, אבל לאט-לאט גם זה ישתנה.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: יש לנו זמן.

דב חנין: אני שומע טון של איום – – –

ניסן סלומינסקי: חס ושלום.

ניסן סלומינסקי: שמעת איום?

ניסן סלומינסקי: ההפך.

ניסן סלומינסקי: היא הופיעה בוועדה, ודיברה – באמת, אני רוצה להגיד לזכותה – דיברה מכובד מאוד ויפה מאוד.

ניסן סלומינסקי: זה שאני חולק עליה, זה סיפור נפרד, אבל היא דיברה מכובד, ואחר כך גם באה העוזרת שלה או הסגנית שלה, ונתנו לה שוב.

ניסן סלומינסקי: גם היא דיברה.

ניסן סלומינסקי: דיברו דברים מכובדים בתפיסת עולם מסוימת, אבל אנחנו חולקים על תפיסת העולם.

ניסן סלומינסקי: בכל מקרה, החטיבה משובחת על-ידי כולם.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שלאף אחד – – –

דב חנין: לא על-ידי כולם.

דב חנין: יש המון המון ביקורת על החטיבה.

דב חנין: בצד שלך – – –

ניסן סלומינסקי: אני דיברתי על ראשי המועצות כרגע, אז אמרתי: משובחת על-ידי כולם.

ניסן סלומינסקי: היא עושה עבודה טובה, ואפילו, רק לדוגמה, חבר הוועדה בני בגין, שהיה בזמנו שר בממשלת ישראל, בקדנציה הקודמת, והייתה הנחיה, או היה סיכום לגבי פינוי מגרון, והיה לוח זמנים צפוף שהוכתב – אולי על-ידי הממשלה, אולי על-ידי בית-המשפט – ולא מצאו, ממשלת ישראל, הוא אומר בעצמו: לא מצאנו מי שמסוגל לעשות את זה הכי טוב ובזמן ובהבנה של העניין, חוץ מהחטיבה, והטלנו את זה על החטיבה, כי אנחנו צריכים אותה, ואכן היא עשתה את זה.

ניסן סלומינסקי: לצערי, היו צריכים, אבל היא עשתה את זה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, המהלכים של החטיבה הם מאוד מבורכים ומאוד משובחים.

ניסן סלומינסקי: דא עקא, ב-67 שנות קיומה של מדינת ישראל, כנראה לא סידרו את החלק החוקתי של העניין, של מערכת היחסים בין ממשלת ישראל לבין גוף שמצד אחד הוא זרוע של ההסתדרות הציונית, הוא לא גוף משפטי בפני עצמו; ההסתדרות הציונית היא הגוף המשפטי.

ניסן סלומינסקי: עשו זרוע של ההסתדרות הציונית, אבל הוא עושה פעולות עבור ממשלת ישראל והמשרדים השונים שרוצים להשתמש בו, ולא הייתה שום מערכת שסידרה את מערכת היחסים הזו.

ניסן סלומינסקי: זה עבד ככה 67 שנה.

ניסן סלומינסקי: נכון שהייעוץ המשפטי, המשנה ליועץ המשפטי העירה על זה, נדמה לי לפני שנתיים – – –

אלעזר שטרן: זה לא עבד 67 שנים.

ניסן סלומינסקי: אולי משנות ה-50, לא יודע ממתי.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהחטיבה – – –

ציפי לבני: החטיבה הוקמה ב-1968 כדי להקים יישובים מעבר לקו הירוק ושהאמריקנים לא יגלו.

ניסן סלומינסקי: בסדר, מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: אז אוקיי.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אם חברי בקיאים, מתי הוקמה – – –

ציפי לבני: הסיבה – לרמות את הגויים.

ציפי לבני: אז ממשיכים.

ציפי לבני: הפעם רק אותנו מרמים.

ציפי לבני: אבל אני אדבר אחריך.

ציפי לבני: סליחה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהיו תקופות שגם את חשבת ככה.

ניסן סלומינסקי: לא יודע אם – – – אבל חשבת גם כן שצריכים.

ציפי לבני: לא ככה.

ציפי לבני: לא, לא, לא.

ציפי לבני: אף פעם לא ככה.

ניסן סלומינסקי: אם לא חשבת כך, אולי טעינו בהיכרותנו אותך.

ציפי לבני: אני גם מתגעגעת לפעמים שבהן היו ערכים אחרים בבית שאתה נמצא בו עכשיו.

ניסן סלומינסקי: יש לנו ערכים אחרים, רק אתם תוקפים את הערך הזה, אז אנחנו מדברים עליו.

ניסן סלומינסקי: יש לנו הרבה מאוד ערכים.

אלעזר שטרן: ניסן, עכשיו בערוץ 10 הראו חתונה שבה חוגגים את הרצח של ילדי דומא.

ציפי לבני: עם הסכין.

אלעזר שטרן: יכול להיות שמכספי החטיבה הועברו למוסדות – – –

ניסן סלומינסקי: מה הם קשורים?

ניסן סלומינסקי: מה הם קשורים?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך מה.

בצלאל סמוטריץ': אלעזר, אתה דמגוג.

ניסן סלומינסקי: מה הם קשורים?

ניסן סלומינסקי: למי הם קשורים?

בצלאל סמוטריץ': – – – אתה דמגוג.

אלעזר שטרן: – – – אתה – – –

יואל חסון: חבר הכנסת שטרן.

יואל חסון: חבר הכנסת סמוטריץ.

יואל חסון: תודה, שמענו, הגבת.

בצלאל סמוטריץ': – – –

אלעזר שטרן: – – –

יואל חסון: הגבת, בסדר.

בצלאל סמוטריץ': מה הקשר – – –

אלעזר שטרן: – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת מועלם, תודה.

בצלאל סמוטריץ': – – –

יואל חסון: חבר הכנסת סמוטריץ, תודה.

אלעזר שטרן: יכול להיות שמכספי החטיבה – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: אני מודה לך, די.

אלעזר שטרן: – – – פעולות חינוך כאלה – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: נקודה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות הפוך.

אלעזר שטרן: – – –

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שאם היו מאפשרים לחטיבה גם לעסוק בחינוך, והיא הייתה עוסקת בחינוך ולוקחת את אותם ילדים ומטפלת בהם, מה שמדינת ישראל לא עשתה והעלימה עין – – –

אלעזר שטרן: מעבירה כסף למוסדות.

ניסן סלומינסקי: – – – מדינת ישראל העלימה עין, ומי שטיפל בהם, זה היה צריך להיעשות רק מכספים שמצאנו, כספים אולי קואליציוניים, ולא הצלחנו.

ניסן סלומינסקי: אבל מדינת ישראל כמדינה לא לקחה על עצמה יוזמה כזאת ולא עסקה בזה.

ניסן סלומינסקי: תדע, אנחנו נשלם על זה יקר יקר.

אלעזר שטרן: אתה יודע כמה פעמים החטיבה להתיישבות – – –

ניסן סלומינסקי: יקר יקר נשלם.

ניסן סלומינסקי: מה זה קשור לחטיבה?

ניסן סלומינסקי: נשלם יקר על נערי הגבעות, שהמדינה לא לקחה אותם כבניה ואמרה: אנחנו נטפל בכם כפי שצריכים כמדינה לטפל.

ניסן סלומינסקי: ונתנה לנו לנסות לטפל מכספים – – –

אלעזר שטרן: מה זה "לנו"?

אלעזר שטרן: איפה הם גדלו?

אלעזר שטרן: בהושעיה הם גדלו, נערי הגבעות?

יואל חסון: טוב, חבר הכנסת שטרן, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: איפה הם גדלו?

אלעזר שטרן: אני שואל אותך.

ניסן סלומינסקי: איפה הם גדלו?

יואל חסון: אני מבקש – – –

ניסן סלומינסקי: הם גדלו – אולי בהושעיה?

ניסן סלומינסקי: מהושעיה אולי גם יצאו – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: אתחיל לקרוא פה לסדר.

ניסן סלומינסקי: אלעזר, אל תהיה בטוח שמהושעיה אין ילדים כאלו.

ניסן סלומינסקי: אני פעם חשבתי שממקום מסוים אין ילדים – – –

אלעזר שטרן: אני לא בטוח.

אלעזר שטרן: אני לא יודע – – –

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: חבר הכנסת שטרן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': – – –

יואל חסון: חבר הכנסת סמוטריץ, נקודה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: לצערי, הם מגיעים מכל הארץ, וזה לא טוב.

יואל חסון: בוא, אל תדבר אליו.

ניסן סלומינסקי: טוב, אני מדבר אליו כחבר כנסת, בין שאר הדברים.

ניסן סלומינסקי: לא אליו אישית.

יואל חסון: אתה נואם לכל חברי הכנסת ולצופים.

ניסן סלומינסקי: אמת.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, היה צורך להסדיר את הנושא.

ניסן סלומינסקי: ואני משבח את חברי בצלאל שאמר:

ניסן סלומינסקי: אם זה מה שאומרת המשנה ליועץ המשפטי, אז צריכים לכבד את מה שהיא אומרת.

ניסן סלומינסקי: ואכן – – –

דב חנין: אה, זה המניע, לכבד את המשנה ליועץ המשפטי?

ניסן סלומינסקי: נו, אנחנו מכבדים מאוד.

דב חנין: כל הכבוד.

ניסן סלומינסקי: גם אם אני חולק, אני מכבד.

יואל חסון: תודה, מספיק.

דב חנין: לא, זה גילוי יפה.

דב חנין: מעניין.

ניסן סלומינסקי: למה זה הפתעה בשבילך?

אלעזר שטרן: אתה עובד עלינו?

ניסן סלומינסקי: למה זה הפתעה בשבילך?

ניסן סלומינסקי: למה זה הפתעה בשבילך?

דב חנין: לא, אני מופתע לטובה.

דב חנין: הפתעה לטובה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה פשוט.

ניסן סלומינסקי: גם אם אני חולק, אני מכבד.

ניסן סלומינסקי: הוא החליט להרים את הכפפה, ובאמת ליצור חוק.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה מעגן את מערכת היחסים שבין ממשלת ישראל, הסוכנות היהודית, וממילא גם החטיבה.

ניסן סלומינסקי: והצעת החוק הזו אושרה בוועדת השרים, אושרה על-ידי כנסת ישראל בקריאה ראשונה.

אלעזר שטרן: לא אושרה בוועדת השרים.

ניסן סלומינסקי: רגע.

אלעזר שטרן: לא אושרה בוועדת השרים.

שולי מועלם-רפאלי: מזל שיש עתיד לא יושבים בוועדת השרים.

אלעזר שטרן: לא אושרה בוועדת שרים – – –

בצלאל סמוטריץ': תגיד, מה, אתה לא יודע שעושים תיקונים בחוק?

בצלאל סמוטריץ': – – –

ניסן סלומינסקי: רגע, בצלאל, בצלאל, בצלאל, בצלאל.

אלעזר שטרן: – – –

ניסן סלומינסקי: לא, לא, אני אומר: אושרה.

ניסן סלומינסקי: וכפי שמקובל בכנסת ישראל, זה עבר – –

דב חנין: שיניתם אותה לגמרי – – –

ניסן סלומינסקי: – – זה עבר לוועדת החוקה, ועדת החוקה – –

אלעזר שטרן: לא ההצעה הזאת אושרה.

ניסן סלומינסקי: – – וועדת החוקה עושה את מה שהיא עושה לגבי הצעות חוק אחרות: מה שהיא עושה לגבי הצעת חוק המאבק בטרור, מה שהיא עושה לגבי חוק הכשרות המשפטית, מה שהיא עושה לגבי חוק המישוש, מה שהיא עושה לגבי חוק העמקת הגבייה וכו'.

ניסן סלומינסקי: היא עושה שינויים, לפעמים שינויים אדירים בכל חוק – כן, ראית את חוק המישוש שעולה עוד פעם?

ניסן סלומינסקי: תראה את חוק העמקת הגבייה – עולה עוד פעם.

ניסן סלומינסקי: אז על מה אתה מדבר.

ניסן סלומינסקי: עושה – – –

אלעזר שטרן: ניסן, אל תגיד שזאת ההצעה שאושרה.

ניסן סלומינסקי: רגע, אני אומר – – –

אלעזר שטרן: – – – זאת לא ההצעה.

אלעזר שטרן: בהצעה שאושרה הייתה שקיפות אמיתית, בקרה אמיתית.

אלעזר שטרן: זה לא נמצא שם.

ניסן סלומינסקי: טוב, לא יודע, אני חושב שאתה – אולי יש בינינו אי-הבנה, אבל עזוב, מה – אם בהצעה הראשונה הייתה שקיפות והכול, אז זה היה נפלא, אז הייתם צריכים להצביע בשבילה.

ניסן סלומינסקי: אבל לא הייתם מצביעים בשבילה.

אלעזר שטרן: נכון.

ניסן סלומינסקי: לא הייתם מצביעים בשביל ההצעה הראשונה.

אלעזר שטרן: – – – הבאת הצעה אחרת.

אלעזר שטרן: בפעם הראשונה שהתחיל הדיון הבאת הצעה אחרת.

ניסן סלומינסקי: תגיד לי – אתה אומר דבר והיפוכו כל הזמן, אז חבל לי, אני לא יודע למה להתייחס, לדבר או להיפוכו.

ניסן סלומינסקי: בכל מקרה – – –

אלעזר שטרן: – – – דבר והיפוכו.

אלעזר שטרן: ניסן, אתה הבאת הצעה אחרת.

ניסן סלומינסקי: חבל.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר:

ניסן סלומינסקי: אחרי שהכנסת אישרה בקריאה ראשונה – – –

ציפי לבני: – – –

אלעזר שטרן: נכון, ברור שיותר גרועה.

ניסן סלומינסקי: אחרי שהכנסת אישרה בקריאה ראשונה זה עבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט, שקיימה על זה דיונים רבים ועשתה את השינויים המתבקשים.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהיא מביאה עכשיו הצעה הרבה יותר בשלה, הרבה יותר כוללת, הרבה יותר טובה, כפי שאנחנו נוהגים לעשות לגבי כל ההצעות האחרות.

ניסן סלומינסקי: ואני יכול לתת לך דוגמאות למכביר; נתתי לך רק שלל דוגמאות, אם אתה מכיר אותן, איזה מהפכה אתה עושה ממה שאתה מקבל למה שמגיע לפה, אם זה מגיע.

ניסן סלומינסקי: לפעמים זה גם לא מגיע, עד שהם לא שומעים בקולנו ועושים שינויים בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: והבאנו הצעה, שאני חושב שהיא הצעה באמת טובה, שמאחדת – שבונה מסגרת חוקית לכל המערכת הזו.

ניסן סלומינסקי: ובגדול, אגיד את זה רק בכמה נקודות, כי כבר קיימנו דיון ולכולם יש את ההצעה לפניהם, ואני מניח שבדברי הסיכום שלי אני אצטרך להאריך, אז אוכל לפרט מאוד את ההצעה.

טלי פלוסקוב: אולי לא.

טלי פלוסקוב: אולי לא.

ניסן סלומינסקי: נראה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, הרעיון המרכזי היה שבאמת הממשלה רשאית לאצול לחטיבה להתיישבות סמכויות בתחום ההתיישבות ובעוד תחומים נוספים שבהם מתעסקת ההסתדרות הציונית העולמית.

ניסן סלומינסקי: ובאמת, לאחר בירור ולאחר הערות של חבר הכנסת אלעזר שטרן, הוספנו גם שההאצלה הזאת תצטרך להיות בהסכמה של ההסתדרות הציונית, שלא יהיה מצב שאפשר – שאם הממשלה יום אחד תרצה לעקוף את ההסתדרות וכאילו תזרים את כל הסמכויות לחטיבה, אז כל האצלת הסמכויות תהיה גם בהסכמת ההסתדרות הציונית, שזה דבר ברור, כי החטיבה היא לא ישות משפטית בפני עצמה אלא היא רק זרוע של ההסתדרות הציונית.

איילת נחמיאס ורבין: אתם הפכתם אותה עכשיו לישות משפטית, מה זאת אומרת.

ניסן סלומינסקי: מה?

איילת נחמיאס ורבין: החטיבה הופכת לישות משפטית.

ניסן סלומינסקי: לא, ממש לא.

איילת נחמיאס ורבין: אוי, באמת, ניסן.

ניסן סלומינסקי: היא ממש לא.

איילת נחמיאס ורבין: ניסן, אתה איש רציני.

ניסן סלומינסקי: סליחה, היא ממש לא.

ניסן סלומינסקי: הישות המשפטית היחידה שם זה ההסתדרות הציונית.

ניסן סלומינסקי: ועכשיו היא גוף דו-ראשי, ומצד אחד כשהממשלה תאציל לה סמכויות, היא תהיה גוף ת"פ לממשלת ישראל שתבצע בשם ממשלת ישראל, ובראש השני היא ת"פ של ההסתדרות הציונית, ויש התייחסות בחוק להאצלות מהסוג הזה.

ניסן סלומינסקי: יש האצלה שהממשלה מאצילה לגוף אחד שהוא רק ת"פ ממשלה, ויש התייחסות בחוק – לא החוק הזה, אלא בחוק הרלוונטי – לגוף דו-ראשי, והחטיבה היא גוף דו-ראשי בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, יש את הפירוט, את כל מה שהממשלה רשאית ויכולה להאציל לגוף הזה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, מה שחשוב, ואני מדגיש, שהאצלת הסמכויות לא הופכת את החטיבה – – –

יואל חסון: אדוני, הפיליבסטר שלך צריך להיות בסוף.

מירב בן ארי: כן, בוא נתקדם.

יואל חסון: יש לנו סדר-יום, חבל שלא נעמוד בו.

יואל חסון: סליחה שאני אומר לך, אבל באמת.

ניסן סלומינסקי: מה זה סדר-היום?

יואל חסון: אתה יודע, יש לנו פה דוברים רבים.

ניסן סלומינסקי: מה זה משנה?

ניסן סלומינסקי: אבל זה עד 24:00 צריך להיגמר, לא?

מירב בן ארי: לא.

ניסן סלומינסקי: ככה דובר, לא?

יואל חסון: לא.

עבדאללה אבו מערוף: עד 23:45.

יואל חסון: זה דיון של כל הלילה.

ניסן סלומינסקי: לא יודע, אמרו לי שההסכם היה – – –

ציפי לבני: עד 24:00 ייגמרו שבע ברכות, של – – –

איתן כבל: ניסן, אתה יכול לדבר עכשיו עד 24:00.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: לא, את זה תכננתי לעשות אחר כך.

ניסן סלומינסקי: בנאום השני שלי, אמרתי.

איתן כבל: אתה יכול לדבר עד 24:00.

ניסן סלומינסקי: לא, הבנתי – תראה, שמו תקרה שעד 24:00 לא יהיו הצבעות.

ניסן סלומינסקי: המשמעות הייתה שב-24:00 יתחילו להתכנס – – –

יואל חסון: לא, אז, אדוני, יש פה – – –

ניסן סלומינסקי: אבל לא חשוב, אעשה את זה קצר.

יואל חסון: לא, אז בוא תסיים, באמת.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, אעשה את זה קצר.

איתן כבל: ניסן, זה כמו ב"כבש ה-16".

ניסן סלומינסקי: שוב, מאחר שאני יוצא מתוך הנחה – – –

יואל חסון: הצגת ואתה יכול להשיב למסתייגים אחרי זה.

ניסן סלומינסקי: לא, אין הסתייגות.

ניסן סלומינסקי: ראית הסתייגויות?

ניסן סלומינסקי: אף אחד לא מסתייג בכלל.

יואל חסון: לא, אז אני אומר: כל מי שיעלה פה יסתייג עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אף אחד – אני צוחק.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר:

ניסן סלומינסקי: באמת לפי המלצה של היושב-ראש, ואני מניח שכולם מכירים את החוק על בוריו, אני רק אוסיף שאנחנו במהלך האחרון של הדבר רצינו לעשות אותו עוד יותר, והכנסנו שני אלמנטים שכל הזמן אמרו שהם חסרים.

ניסן סלומינסקי: הכנסנו גם את חובת המכרזים, הכנסנו באופן מפורש וגלוי, וגם הכנסנו את חופש המידע, בגלוי.

ניסן סלומינסקי: כלומר, לא להגיד שזה ממילא יהיה קיים, אלא כתבנו את זה בחוק עצמו.

ניסן סלומינסקי: ומבקר המדינה נמצא בין כה וכה במערכת הזאת.

ניסן סלומינסקי: אז מהבחינה הזאת יש קונסטרוקציה שמאחדת, יש סמכויות, יש תפקידים, והיא מתפקדת טוב, יש את שאר הדברים.

ניסן סלומינסקי: ולכן אני מניח שכנסת ישראל – –

יואל חסון: תודה.

ניסן סלומינסקי: – – ברובה הגדול – מקווה – תתמוך בחוק הזה בקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: ראשונת המסתייגים, חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

יואל חסון: עומדות לרשותך 40 דקות.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, אנשים שמסתכלים עלינו עכשיו, נדמה להם שהם נכנסים לדיון טכני בעניין של הצעת חוק של החטיבה להתיישבות.

ציפי לבני: אבל חלק גדול מהציבור במדינת ישראל ראה עכשיו סרטון של חתונת הדמים, של אנשים רוקדים בשמחה סביב תמונתו של תינוק שרוף.

ציפי לבני: ואלה שלא הספיקו להשלים את המלאכה, עומדים עם סכין, רוקדים ודוקרים את התמונה, עם שנאה שמלווה אותם.

בצלאל סמוטריץ': – – –

ציפי לבני: אלה האנשים שאתם מפגינים מול השב"כ שלא יחקור אותם.

בצלאל סמוטריץ': – – –

ציפי לבני: זו הקבוצה שרוצה להרוס את ישראל היהודית.

ציפי לבני: זו הקבוצה שרוצה להפוך אותנו למדינה הלומת שנאה, למדינת הלכה – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: תשב בבקשה.

ציפי לבני: – – – על הקבוצה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: סיוט, פשוט סיוט.

איילת נחמיאס ורבין: תסתכל בערוץ 10.

איילת נחמיאס ורבין: סיוט.

בצלאל סמוטריץ': היא לא יכולה לתקוף אותי כשאני – – –

יואל חסון: מאה אחוז, תודה.

יואל חסון: אתה יכול לשבת.

יואל חסון: תודה רבה.

ציפי לבני: אני קראתי היום, עוד לפני – אני ראיתי את התמונות האלה לפני כמה ימים.

בצלאל סמוטריץ': – – –

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יואל חסון: נא לצאת.

יואל חסון: (חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ יוצא מאולם המליאה.

יואל חסון: )

ציפי לבני: וכששמעתי את השר נפתלי בנט אומר נכוחה שיש כאן קבוצה שרוצה להרוס את המדינה הזאת מבפנים, להרוס את המשטר מבפנים – –

ניסן סלומינסקי: מה זה קשור לנושא?

ציפי לבני: – – לזרוע בה רק את השנאה הזאת – קראתי רק עכשיו את המאמר, או היום, את המאמר ב"כיפה" תחת הכותרת: "ציפי בנט ונפתלי לבני".

ציפי לבני: עכשיו, קודם כול – תודה, יש נפתלי, אומנם לא לבני, הוא שפיצר, אבל אתו אני נשואה מעל 30 שנה, אין צורך בעוד אחד.

ציפי לבני: אבל כשאני מסתכלת בתוכן, זה הדבר הכולל שעליו אנחנו דנים היום.

ציפי לבני: כי מה הוא אומר, בעצם?

ציפי לבני: איך אתם מעזים, הוא אומר, השב"כ, לחקור יהודים תחת פשעי טרור?

ציפי לבני: מאמר מלומד, שאומר: לא, יהודים הם בהגדרה לא טרוריסטים.

ציפי לבני: רק האויב, רק האויב, רק הערבים הם טרוריסטים – סליחה, אני מניחה, שהרי כל מי שלא חושב כמו הממשלה הזאת, כמו מי שלא חושב כמו הקבוצה הזאת, גם הוא הופך להיות חלק מהאויב, כבר לא יריב פוליטי אלא אויב.

ציפי לבני: אבל יש כאן תובנות מאוד מאוד עמוקות, והם מסבירים למה בעצם אסור לשב"כ לחקור טרור יהודי.

ציפי לבני: וכך הם מסבירים, ביציאה נגד שר החינוך, שאמר דברים ראויים לשבח; אני שמחתי שהוא אמר אותם, כי סוף-סוף כשזה נאמר מבפנים, אני מקווה שחלק באמת יקשיבו פחות.

ציפי לבני: והם אומרים ככה: האם מדינת ישראל היא מדינה יהודית בעלת משטר דמוקרטי?

ציפי לבני: והם אומרים – הרי המילה "יהודית-דמוקרטית" זה אוקסימורון.

ציפי לבני: לא יכולים לחיות שני הערכים האלה ביחד.

ציפי לבני: למדינה יהודית יש אויבים, פעם קראו להם באמת "ערבים", וצריך להילחם באויב הערבי.

ציפי לבני: אבל, הם אומרים, "השמאל שחפץ במדינה דמוקרטית אבל סולד מהכרעות העם, משנה בפועל את אופייה של המדינה ממדינה יהודית למדינה דמוקרטית, וכך הפך השב"כ משומרה של המדינה היהודית וכמוביל המאבק נגד אויביה הערבים למוביל המלחמה בטרור, ושלב נוסף במחיקת המדינה היהודית מתרחש לנגד עינינו, והוא האמירה המסוכנת 'טרור יהודי', אשר השב"כ צריך להילחם בו".

ציפי לבני: ו"תמיכתו של נפתלי בנט, יו"ר הבית היהודי, בחקירת הרצח בדומא על-ידי השב"כ, והסכמתו ל'אמצעים החריגים', מעידות שגם הוא בעד הפיכת מדינת ישראל למדינה דמוקרטית עם ארומה יהודית".

ציפי לבני: היהדות שלי היא לא היהדות של רוקדי חתונת הדמים עם הסכין, אלה ששמחים בשרפת משפחה פלסטינית, אלה שרוקדים את השנאה, אלה שרוצים להרוס עלינו את המדינה היהודית ולהפוך אותה יהודית בדרכם, ואין דבר וחצי דבר בין היהדות שאני מאמינה בה למה שהם מנסים להפוך אותה.

ציפי לבני: היהדות שלי היא לא יהדות של שנאה ולא יהדות של שרפה, ולא ריקודים על דם תינוקות.

ציפי לבני: ופעם אחת ולתמיד צריך לחתוך את הדבר הזה ולומר: זה מה שקורה אצלכם, בנוער הגבעות, וזה לא משנה אם הוא נולד בגבעה או הצטרף אליה ממקום אחר.

ציפי לבני: ואלה שפורקים עול עכשיו צריכים להיות מוקעים ולא מוגנים.

ציפי לבני: ומציע החוק הזה, של החטיבה להתיישבות – זה לא עוד חוק שעוסק בבניין או באיזה משהו טכני; זה חלק מאותה קבוצה, והבית הזה נחצה בדיוק כאן, באמצע.

ציפי לבני: וזה לא קואליציה ואופוזיציה טכנית.

עיסאווי פריג': באמצע – לא באמצע, בצד הזה.

ציפי לבני: בסדר.

ציפי לבני: אבל זה לא מה שאני רוצה לומר.

קריאה: – – –

ציפי לבני: מה שאני רוצה לומר, שקואליציה ואופוזיציה בתקופת הממשלה הזאת זה לא כבר עניין טכני של איזה מין, כמה שהגיעו להסכמים, אלא יש כאן ביטוי להשקפות עולם שונות לגמרי.

ציפי לבני: ונתניהו, שהפיל את ממשלתו הקודמת, הקים את ממשלת שותפיו הטבעיים, והם אכן שותפיו.

ציפי לבני: וכל כך הרבה זמן לקח עד שהוא הגן על השב"כ, ככה וככה, על הפעילות שהוא עושה.

ציפי לבני: הצעת החוק של החטיבה להתיישבות היא הזדמנות מצוינת לדבר על מה הוויכוח האמיתי.

ציפי לבני: אז קודם כול, בואו נדבר, באמת, על הצעת החוק, שנבין מה היא אומרת, בעצם.

ציפי לבני: רק שנייה.

ציפי לבני: בסדר.

יואל חסון: בסדר, יש זמן.

ציפי לבני: יש זמן, אבל אני מתכוונת למלא אותו.

עיסאווי פריג': זה כיף לשמוע אותך, זה בסדר.

ציפי לבני: אוקיי.

ציפי לבני: הצעת החוק נועדה לקבוע בחוק, בחוקי מדינת ישראל, שיהיה גוף מעל לחוק.

ציפי לבני: זאת אומרת, שהחוק יקבע מראש שמקימים רשות שהחוק לא יחול עליה.

ציפי לבני: וכל זה נועד לצורך אחד – להמשיך ולבנות בהתנחלויות מבודדות, במאחזים לא חוקיים, ביהודה ושומרון, בשטחים, כדי שלא יגלו – ותכף נדבר על מי אלה שלא יגלו.

ציפי לבני: ובואו נדבר רגע מה זאת בעצם החטיבה להתיישבות.

ציפי לבני: החטיבה להתיישבות נולדה בשנת 1968, אחרי מלחמת ששת הימים, כדי לקיים משהו שהיה אז קונסנזואלי, וזה היה באמת לבנות התנחלויות בשטחים ששוחררו, נכבשו – כל אחד והגדרתו – על-ידי צה"ל.

ציפי לבני: למה חטיבה להתיישבות, למה הממשלה לא יכולה לעשות את זה?

ציפי לבני: כדי לרמות את אמריקה.

ציפי לבני: כי הכספים שניתנו אז לא יכלו לשמש לבנייה בהתנחלויות, זאת אומרת, ארצות-הברית שמתנגדת להתנחלויות זה לא רק אובמה, זה שלא אוהב אותנו, וכל הדברים האלה שאתם אומרים.

ציפי לבני: מהיום הראשון, מאז מלחמת ששת הימים, ידידתה הגדולה ביותר של ישראל, זאת שעוזרת לה בביטחון כמה שצריך, זאת שמונעת החלטות על הראש שלנו במועצת הביטחון, זאת שתשלח ותעשה עכשיו MOU ותספק לנו עוד כלי נשק ועוד מטוסים לעמוד מול אויבינו – הם לא מקבלים את התפיסה של הממשלה הזו, שנועדה להמשיך ולבנות עוד ועוד בהתנחלויות מבודדות.

ציפי לבני: עכשיו, אז הרעיון היה שאי-אפשר לקבל כסף כדי לבנות שם, אז נבנה איזה משהו כזה, ונתכמן.

ציפי לבני: רק בינתיים התכמון הזה התחיל להיות תכמון שלנו.

ציפי לבני: תכמון של אלה במדינת ישראל שחולקים על המדיניות הזאת, ורוצים קודם כול לדעת מה הממשלה הזו עושה.

ציפי לבני: הייתה הכרעה בבחירות, הממשלה קמה, ימין מלא מלא מלא.

ציפי לבני: מלא.

ציפי לבני: שנדע מה אתם עושים.

ציפי לבני: רוצים לבנות התנחלויות מבודדות?

ציפי לבני: שנדע.

ציפי לבני: בהצעת החוק הזאת בכלל לא ניסו להסתיר למה היא מעל לחוק.

ציפי לבני: היה דיון מדהים בוועדת החוקה.

ציפי לבני: זאת אומרת, זה עכשיו – פעם עסקו עוד ככה, בשקט.

ציפי לבני: עכשיו, מהמקפצה.

ציפי לבני: וסמוטריץ, בצלאל סמוטריץ, חבר הכנסת, מגיע ואומר: לא, אנחנו לא רוצים להחיל את חוק חופש המידע מלא מלא, כי אנחנו לא רוצים לגלות מה אנחנו עושים בקרקעות כדי ש"שלום עכשיו" לא יעשה בזה שימוש.

ציפי לבני: ומצטרף אליו חבר הכנסת בני בגין, שמצער אותי כל כך שהוא שותף לדבר שהוא כל כך נגד מינהל תקין, ואומר: כן, אנחנו לא רוצים שהאיחוד האירופי ידע מה אנחנו עושים.

ציפי לבני: אני לא מייצגת כאן לא את ארצות-הברית ולא את האיחוד האירופי, וגם לא את "שלום עכשיו".

ציפי לבני: אני, אזרחית מדינת ישראל, זכאית לדעת מה אתם עושים, כי בדיונים שאני מקיימת יש תפיסה שאומרת: אנחנו נמשיך ונבנה עד שיום אחד תקומו אחרי נקודת האל-חזור; אנחנו נבנה ככה שלעולם, גם אם יהיה בצד השני פרטנר, גם אם תרצו, אי-אפשר יהיה עוד לעשות הסדר.

ציפי לבני: אבל על הדרך צריך לראות גם מה דורסים.

ציפי לבני: ועל הדרך, מה שדורסים זה כל שלטון החוק, ניקיון ציבורי, כל מה שממשלות חייבות בהם.

ציפי לבני: ואני רוצה לצטט מדברי משרד המשפטים בדיון: הצעת החוק מקימה מעין רשות שלטונית, מקנה לה סמכויות שלטוניות מובהקות שנמצאות בליבת הרשות השלטונית.

ציפי לבני: למעשה, זוהי הקמה של רשות שלטונית, מעין רשות שלטונית ללא החובות שחלות על רשות שלטונית.

ציפי לבני: וזוהי סתירה של אחד מעקרונות היסוד המרכזיים של הדין המינהלי.

ציפי לבני: והם מתמודדים עם כל טיעון שעולה, שזה כאילו גוף דו-מהותי.

ציפי לבני: אומרים, לא, זה גוף חד-מהותי, הוא כל כולו חי בתחום המשפט הציבורי.

ציפי לבני: התקציב הוא תקציב מדינה, אבל שום דבר לא חל עליה.

ציפי לבני: עכשיו, זה אומר שהממשלה יכולה לאצול – לאצול זו מילה מאוד יפה – לחטיבה להתיישבות את הסמכויות שלה.

ציפי לבני: היא נותנת את הסמכויות אבל היא לא מעבירה את החובות, ואז בעצם, כל מה שחל על ממשלה בפעולותיה, ברגע שהממשלה עושה את ההסכם הזה עם החטיבה להתיישבות – יוק.

ציפי לבני: לא, זה סבבה, תחשוב על זה, אתה מקבל סמכויות מהממשלה, אתה מקבל מלא כסף, בלי שום חובה.

ציפי לבני: אה, כן, משהו הכניסו עם חופש המידע, קצת על כספים, אבל לא מלא מלא.

ציפי לבני: אני ביקשתי, אמרתי, אני מוכנה לקבל הכול עם הסתייגות אחת, משפט אחד שיוסיפו בחוק – שכל מה שחל על ממשלת ישראל, חל על החטיבה להתיישבות.

ציפי לבני: כל הכללים שחלים, החוקים שחלים על הממשלה, יחולו על החטיבה להתיישבות.

ציפי לבני: לא. מובן שלא קיבלו את ההצעה הזאת, כי הרי כל המטרה של החוק זה להקים רשות שלא יחילו עליה את כל החובות שחלות על הממשלה.

ציפי לבני: וכשניהלתי את הדיון הזה עם חבר הכנסת בגין, הוא אמר, תראו – כי הוא, בצדק, מרגיש אי-נוחות עם הסיטואציה – הוא אמר: קמעה-קמעה, צריך להתקדם לאט-לאט.

ציפי לבני: ואני אומרת, מול מי צריך להתקדם לאט-לאט?

ציפי לבני: לפעמים כשאתה רוצה לקדם משהו ויש לך צד שני ואתה לא יכול לקדם בבת אחת, אז אתה אומר, אני אתקדם לאט, צעד אחרי צעד, שזה בסדר, זה לגיטימי.

ציפי לבני: אבל כאן זו אותה ממשלה, מול מי קמעה-קמעה?

ציפי לבני: ואני רוצה להמשיך ולהקריא את מה שאומר משרד המשפטים באותו דיון: חלוקת משאבים, המשמעות שלה היא שהחטיבה מחלקת כספים ומקצה משאבים למגוון גורמים, לא רק כספים, גם חלוקת יבילים – יבילים זה הקרוונים שאנחנו מוצאים על כל גבעה בודדת במאחזים לא חוקיים – כל חלוקה כזאת צריכה להיעשות בהתאם לחוק יסודות התקציב.

ציפי לבני: ונאמר ככה: ההסדר המוצע – החוק, דהיינו – לא רק שלעמדתנו סותר את עקרונות הדין המינהלי והציבורי, אלא הוא עשוי ליצור פתח – אני מדגישה – להשחתה ציבורית חמורה, פגיעה קשה במינהל תקין ובשלטון החוק.

ציפי לבני: לעמדתנו, לו באמת רוצים ליצור מנגנון של אצילת סמכויות או הסתייגות בחטיבה, מוצע להגדיר במפורש מה הסמכויות הנאצלות, לקבוע מה החובות שיחולו על החטיבה ועובדיה, ולקבוע את מנגנוני הבקרה, המעורבות והדיווח על פעולות החטיבה.

ציפי לבני: כשדיברו אנשי משרד המשפטים, הדיון התפתח ויושב-ראש הוועדה רצה לסיים כי יש לחץ נוראי מהבית היהודי: מהר, מוכרחים לגמור את החוק הזה.

ציפי לבני: ואז כשאמר לו חבר הכנסת שטרן – נדמה לי שאתה אמרת שאתה רוצה שמשרד המשפטים יאמר את דברו, כי זה מאוד מזעזע, ואז הוא אומר: משרד המשפטים התנגד לחוק מהיום הראשון, הם מתנגדים לכול.

ציפי לבני: וזה לא משנה, כי בעיני הקבוצה הזאת משרד המשפטים הוא שומרי הסף שצריך להקטין את כוחם, הם אלה שעומדים בדרכם לעשות מה בראש שלהם במדינה הזאת.

ציפי לבני: יחד עם בית-המשפט העליון שעליו צריך לעלות ב-9D; והשופט פוגלמן, שקובע דיון, אחרי מספר ימים חוטף ממוטי יוגב – וטוב שעשתה ועדת האתיקה של הכנסת שקבעה את מה שקבעה היום; וגם השב"כ עכשיו מפריע להם בדרכם, כי הוא רואה, ובצדק, בחלק מאותה קבוצה – ואני חס וחלילה לא אומרת שכולם שם – אבל בחלק מאותה קבוצה, באמת קבוצה טרוריסטית.

ציפי לבני: שקיפות ומינהל תקין, זה בעיניהם השטויות הדמוקרטיות האלה, כאילו, שהשמאל הרכרוכי פתאום דורש לעשות.

ציפי לבני: הרי כל העניין היה להקים מדינה ולרמות את הפריץ, רק עכשיו זה לא הפריץ, זה עם ישראל, זה אזרחי מדינת ישראל שרוצים לדעת מה קורה פה וזכותם לדעת מה קורה פה וזכותם להצביע אחר כך לפי מה שקורה פה, לא לפי טקסטים של שנאה מהסוג שנשמעו בבחירות האחרונות.

ציפי לבני: פעם זה היה אחרת.

ציפי לבני: דיברת, היה לי איזשהו ויכוח עם ניסן סלומינסקי, כאן על הבמה, והוא אמר: את היית ככה, ואני אמרתי: פעם גם אתם הייתם.

ציפי לבני: כי בסוף הדיון הזה באתר "כיפה", שהקראתי קודם, הם אומרים בזלזול על אלה שגם מתייחסים לעניין הדמוקרטי, או לעניין היהודי, בצורה יותר מקבלת, יותר פתוחה – זה המפד"ל.

ציפי לבני: אתה יודע, אני מתגעגעת למפד"ל.

ציפי לבני: אני מתגעגעת למפלגה שתייצג ערכים יהודיים.

ציפי לבני: אני מתגעגעת לימים שבהם אני הלכתי ל"בית"ר", חברים שלי הלכו ל"צופים", חברים אחרים הלכו ל"בני עקיבא", וכולן היו תנועות ציוניות עם איזושהי שפה משותפת.

ציפי לבני: לא באיזה מין התבדלות, לא באיזה הקצנה, לא באיזה קטע שבאמת מתחיל להיות משיחי ולוקח את היהדות למקומות שמתחיל להיות קשה לראות את זה.

ציפי לבני: אני רוצה להבהיר דבר אחד, כי זה הדבר האמיתי, כי מה שעוד נעשה בבחירות ולפני – כי נתניהו אלוף בזה; אם פעם הוא אמר: השמאל שכח מה זה להיות יהודים, עכשיו זה היה: ערבים, יחד עם עמותות שמאל, יחד עם ממשלות זרות, נוהרים.

ציפי לבני: אני רוצה לומר מה החזון שלנו, וזה ההבדל בינינו לבינם.

ציפי לבני: החזון שלנו לא עוסק בהקמת מדינה פלסטינית.

ציפי לבני: החזון שלי הוא לא שתי מדינות לשני עמים.

ציפי לבני: החזון שלי הוא איך שומרים על ישראל יהודית ודמוקרטית.

ציפי לבני: אנחנו במחנה הציוני שומרים על המקף בין שתי המילים, המקף המחבר את "היהודית" ו"הדמוקרטית".

ציפי לבני: לא דמוקרטית במקום יהודית, ויכול להיות שיש כאלה באופוזיציה שלשם רוצים להוביל; אבל גם לא יהודית במקום דמוקרטית.

ציפי לבני: ואתם יודעים מה, היהדות שלנו, הערכים שלה הם ערכים שהם גם, בין היתר, ערכים דמוקרטיים.

ציפי לבני: ואהבת את הגר – זה לא איזה ציווי דמוקרטי שלמדנו מחוקה אמריקנית; ואהבת לרעך.

ציפי לבני: שמעתי, יואל, שתיקנת, שבאמת מדובר בכל יחיד מלך, כפי שאמר ז'בוטינסקי בזמנו.

ציפי לבני: האזרח הוא במרכז, לא המדינה.

ציפי לבני: וזאת התפיסה שיכולה להכיל את הערכים האלה, של יהודית ודמוקרטית.

ציפי לבני: זה החזון, זה היעד שאנחנו שמים ב-Waze הלאומי שלנו כשאנחנו יוצאים לדרך.

ציפי לבני: נכון שכדי לשמור על זה רצוי להגיע להסכם ורצוי להיפרד מהפלסטינים ורצוי להגיע להסכם שלום שמייצר את ההפרדה הזאת.

ציפי לבני: אבל גם אם יש בעיות בדרך, אנחנו נמצא את המסלולים החלופיים, אבל תמיד זה יהיה מול החזון הזה.

ציפי לבני: ואם לא יהיה פרטנר אנחנו נעשה את הצעדים שאנחנו צריכים לעשות כדי להתקדם לשם, כי אנחנו רואים בזה את היעד שלנו, או חלק מהיכולת שלנו לשמור על היעד הזה, שעוסק בישראל היהודית והדמוקרטית.

ציפי לבני: והוא לא טובה לאף אחד, לא לנשיא ארצות-הברית, לא לפלסטינים ולא לאף אחד אחר.

ציפי לבני: אתם לא תלמדו אותנו מה זה מדינה יהודית.

ציפי לבני: אני מוכנה להתווכח על מה זה מדינה יהודית: האם זאת המדינה של החתונה הזאת?

ציפי לבני: האם זאת המדינה שרואה בדמוקרטיה איזה מין משטר חולף?

ציפי לבני: או שזה ערכים יהודיים אמיתיים, ששוויון הוא חלק מהם?

ציפי לבני: והשוויון לאזרחי ישראל הערבים הוא לא טובה שאנחנו עושים להם, הוא חלק מהערכים שלנו.

ציפי לבני: ולאיפה שאתם מובילים – עם החטיבה להתיישבות, ועם עוד בנייה, ועם עוד כספים שירדו לטמיון, ועם עוד תשתיות, ועם עוד כבישים ליהודים וכבישים לערבים, ועוד התנחלות מבודדת, ועוד בידוד מהעולם – אתם תובילו אותנו לזה שישראל לא תהיה יהודית.

ציפי לבני: אני לא יודעת אם היא תהיה דו-לאומית; היא בטוח תהיה באלימות בין שני הלאומים האלה.

ציפי לבני: יכול להיות שהיא תהיה מדינה ערבית, ויכול להיות שהיא תהיה מדינה שתקרא לעצמה יהודית אבל תאבד בדרך את כל הערכים היהודיים.

ציפי לבני: כי ב-Waze שלהם, כשהם קמים בבוקר והולכים לישיבת ממשלה, לא כתוב "מדינה יהודית ודמוקרטית".

ציפי לבני: אצלם כתוב "ארץ-ישראל השלמה".

ציפי לבני: אני מאמינה בזכות של העם היהודי על הארץ כולה, אבל הבחירה שלנו היא בין ארץ-ישראל כולה לבין מדינת ישראל, זאת הבחירה.

ציפי לבני: וכשהם יוצאים בדרך הזאת לשמור את ארץ-ישראל כולה, עם עוד התנחלות ועוד מאחז לא חוקי ועוד "עוצו עצה ותופר", על הדרך הם מאבדים את הדמוקרטיה, הם מאבדים את הערכים היהודיים על-פי הבנתנו.

ציפי לבני: אבל מה, אפילו את האמת הזאת הם לא אומרים.

ציפי לבני: כי גם שמעתי את יושב-ראש הוועדה, ככה, תוך כדי, דיברנו, הוא אומר: יש"ע.

ציפי לבני: אני אמרתי: יו"ש.

ציפי לבני: הוא אומר: לא, לא, עוד נחזור לעזה.

ציפי לבני: ומה הוא אומר?

ציפי לבני: הוא אומר: תראו מה קרה, יצאנו משם וקיבלנו טרור.

ציפי לבני: זאת אומרת, כל העיסוק הוא לא עיסוק אידיאולוגי אלא דיון ביטחוני.

ציפי לבני: ואתם יודעים מה?

ציפי לבני: אני מוכנה לקיים את הדיון על הביטחון.

ציפי לבני: בואו נדבר ביטחון.

ציפי לבני: כי אנחנו יכולים לספק ביטחון טוב יותר לאזרחי ישראל.

ציפי לבני: ואם לפני שנה הדלקנו נרות חנוכה בכותל ונתניהו לעג כשאמרנו שהכותל, אנחנו נדאג שיישאר בריבונות ישראל לעד; לגלג על זה שיצטרכו, אם נהיה בשלטון, להגיע עם נגמ"שים לכותל.

ציפי לבני: אנחנו מבכים היום שניים שנרצחו בכניסה לעיר העתיקה.

ציפי לבני: אז אני רוצה לדבר גם ביטחון.

ציפי לבני: מה זה ביטחון?

ציפי לבני: ביטחון, קודם כול, זה צבא הגנה לישראל, שהילדים של כולנו משרתים שם, ושאף אחד לא ידבר על מי פטריוט יותר או פחות.

ציפי לבני: ואני כאן על הבמה לא רק כנציגת המחנה הציוני, כחברת כנסת, אלא גם כאימא לשני לוחמים, שהשתחררו כבר, ברוך השם.

ציפי לבני: אבל אני יודעת מה ההרגשה הזאת ללוות את הילד לבקו"ם או למילואים או לצבא.

ציפי לבני: וביטחון מדינת ישראל זה היחסים עם ארצות-הברית, כי כל מבצע צבאי מתחיל בטלפון לארצות-הברית, לוודא מה קורה עם מחסני חירום; לוודא שיש לנו מרחב פעולה צבאי; לוודא שלא יפסיקו אותנו באמצע הפעולה הצבאית; לוודא שנוכל להמשיך ולקבל "כיפות ברזל" תוך כדי מבצע בזמן הצורך, אם צריך.

ציפי לבני: אז מדברים על נזק לביטחון ישראל?

ציפי לבני: מי שלא מוכן לשמור על מערכת היחסים עם ארצות-הברית ומוכן לבעוט בהם, ובמקום שהיחסים עם ארצות-הברית יהיו מבוססים על שתי מפלגות גדולות שם, על דמוקרטים ורפובליקנים, מהמר בחיים שלנו על הפוליטיקה הפנימית שם – זה נזק לביטחון ישראל, לא פחות.

ציפי לבני: ולא, אנחנו לא אלה שרוצים שהעולם יאהב אותנו או שאנחנו נהיה נחמדים לעולם.

ציפי לבני: זה חלק מתפיסת הביטחון האמיתית של מדינת ישראל.

ציפי לבני: וכשמדברים על זה שקיבלנו טרור מהמקומות שמהם יצאנו, תגידו שאתם רוצים לא להחזיר צבא לעזה אלא לטעת שם את גוש-קטיף.

ציפי לבני: כי יש עוד דבר שהוא מאוד ברור וכדאי לשים אותו על השולחן: רבותי, בנייה נוספת בהתנחלויות לא משרתת את ביטחון מדינת ישראל.

ציפי לבני: בנייה נוספת בהתנחלויות לא קשורה לביטחון בכלל.

ציפי לבני: היא קשורה לחזון הזה שלהם, של לשמור על ארץ-ישראל כולה במחיר קיומה של המדינה היהודית ובמחיר ביטחונה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: קודם כול, בעיני זה לא מוסרי.

ציפי לבני: על-פי התפיסה שלי, חיילים אמורים לשמור על אזרחים.

ציפי לבני: ולכן, לצערי, הבן שלי לאחרונה גם היה צריך לעשות מילואים ולשמור גם על אותן התנחלויות – ככה צריך לעשות, כי זה חובתו של צבא.

ציפי לבני: בעיני, לשלוח זוג עם תינוק לגור בהתנחלות מבודדת כדי שכאילו יספק ביטחון זה לא, לא, תודה.

ציפי לבני: בשביל זה יש צבא.

ציפי לבני: וכל בנייה נוספת כזאת היא עוד בידוד מהעולם; עוד בעיה במערכת היחסים עם ארצות-הברית; עוד תמרוץ להחלטה במועצת הביטחון שתלך על הראש שלנו; עוד חרם; עוד מי שנופל לידי ה-BDS, שלא משנה מה שנעשה יהיה נגד עצם קיומנו כאן, אבל במקום שנבודד את ה-BDS מהעולם הם מבודדים אותנו מהעולם.

ציפי לבני: ולא, לא כולם אנטישמים.

ציפי לבני: יש אנטישמיות בעולם, אבל לא כולם אנטישמים.

ציפי לבני: אבל במקום לבדל את האנטישמים מהלא-אנטישמים, אנחנו מכנסים את כולם נגדנו.

ציפי לבני: אתם יודעים, חשבתי, במונחים ציוניים, שכל המהות של הציונות הייתה להוציא את היהודים מהגטאות ולבנות להם כאן מדינה עצמאית.

ציפי לבני: נתניהו לוקח את מדינת ישראל והופך אותה לגטו אחד גדול, מאוים, מפחד מהעולם, בונה מסביבו חומות.

ציפי לבני: לא זאת מדינת ישראל החזקה עם הצבא הכי חזק באזור, זאת שיכולה להיות חלק מהעולם החופשי ולא רק עסוקה בהפסד אחרי הפסד מול כל מיני עסקאות שרוקמים מאחורי גבנו.

ציפי לבני: אז ביטחון, רבותי, אנחנו יודעים לתת טוב יותר למדינת ישראל.

ציפי לבני: יש שורה של דברים שאפשר לעשות עכשיו.

ציפי לבני: אין הסכם שלום מעבר לפינה.

ציפי לבני: אם לרגע, במקום כל האווירה הזאת הממשלה הייתה משחררת לרשות הפלסטינית – שמשתפת פעולה ביטחונית עם מדינת ישראל, לא כמו ה"חמאס" – משחררת בנייה וכלכלה בשטחי C, הרי זה היה תורם לביטחון שלנו.

ציפי לבני: כלכלה פלסטינית טובה זה חלק מהאינטרס הביטחוני של מדינת ישראל.

ציפי לבני: נתניהו יודע את זה, אבל הוא מפחד פוליטית.

ציפי לבני: איך בנט אמר?

ציפי לבני: הוא ירה לו בין העיניים.

ציפי לבני: אז ההישרדות הזאת, את מחיר ההישרדות הזאת אנחנו משלמים בביטחוננו.

ציפי לבני: מדברים על נזק למדינת ישראל בחוץ, מי גורם?

ציפי לבני: איזה ישראלים גורמים נזק למדינת ישראל בחוץ?

ציפי לבני: בואו נדבר גם על מי שומר על האינטרסים הביטחוניים והאחרים של מדינת ישראל טוב יותר מאחרים.

ציפי לבני: זאת אומרת, יש כמה נושאי ליבה שמתישהו נצטרך לדון בהם.

ציפי לבני: דרך אגב, אני יודעת שיש כאן חברים שמנסים עכשיו למכור לציבור: עזבו, לא צריך לדבר עם הפלסטינים, נדבר עם הערבים.

ציפי לבני: כי יש ערבים שנחמד לדבר אתם, כאלה שאין לנו סכסוך אתם, לא צריך לסגור אותם גבולות: שיח'ים, מלכים, נסיכים, מדבר, המון נפט, המון כסף, עשירים, מגדלים, סבבה.

ציפי לבני: רק שאתם אי-אפשר לסיים את הסכסוך, כי בסוף – אני דיברתי אתם, לעומת חלק, ככה, מהחדשים שהצטרפו והחליטו שהם יכולים ככה לסגור את הסכסוך עם כמה ערבים שנחמד לדבר אתם; אבל בסוף על הגבולות ועל כל נושאי הליבה הרי נצטרך לדבר עם הפלסטינים.

ציפי לבני: אני מצטערת, אני יודעת שהרגע הפסדתי כמה נקודות בציבור, כי זה ממש לא בון-טון עכשיו בציבוריות הישראלית, אבל תרשו לי להגיד בכל זאת מה שאני מאמינה ויודעת גם מניסיוני.

ציפי לבני: אז בואו נדבר, מי ישמור טוב יותר על האינטרסים האלה, אחרי שאמרנו לפני שנה שאנחנו נשמור על הכותל ועל המקומות הקדושים.

ציפי לבני: באמת מישהו חושב שהצעת החוק החדשה שהוגשה מבית מדרשם של אלה שהגישו לנו את הצעת חוק החטיבה להתיישבות, שיהודים יוכלו לעלות ולהתפלל בהר-הבית – קחו את הגפרור, תדליקו את השרפה הזאת, תהפכו את הסכסוך לסכסוך דתי.

ציפי לבני: זאת אומרת, מי באמת שומר טוב יותר על ירושלים, על המקומות הקדושים?

ציפי לבני: מי שמתריס, מי שמנפץ, מי שזורק גפרורים – הרי בסוף לאיפה היה הטלפון שהציל אותנו רגע לפני שהסכסוך הזה היה סכסוך דתי?

ציפי לבני: לאמריקה.

ציפי לבני: וקרי, כן, זה שאתם צוחקים עליו, הנאיבי, זה שמתעקש לדבר אתנו על שלום, הוא הגיע הנה וסגר עם הירדנים על מצלמות – דרך אגב, לא מדינת ישראל היא זאת שמצלמת, גם כן, אפרופו ריבונות, נותנים את זה לירדנים, ובצדק, דרך אגב, כדי להרגיע.

ציפי לבני: אז תדליקו עוד גפרורים, אבל אנחנו נדע לשמור טוב יותר על המקומות האלה.

ציפי לבני: וכשיצטרכו לדבר על הפליטים הפלסטינים – אני זאת שהבאתי את ארצות-הברית להבהיר שהקמת המדינה הפלסטינית היא הפתרון לעניין הפליטים הפלסטינים – לא דרך זה שהתרסתי, בעטתי, נאמתי בקונגרס, אלא דרך שיחות שקטות.

ציפי לבני: אני יכולה להגיד לכם מה היה בשיחה הזאת: סיפרתי על אמונתי בזכות של העם היהודי על הארץ כולה, סיפרתי על "ארץ-ישראל השלמה" שחקוקה על הקבר של שני הורי, סיפרתי עד כמה חשוב לי לשמור על המדינה היהודית, ושהמדינה היהודית בעיני היא מדינת העם היהודי כשכל אזרחיה הם אזרחים שווי זכויות.

ציפי לבני: אמרתי: תראו, כפי שמדינת ישראל קמה וקולטת אליה את כל אותם עולים, הרי הקמת המדינה הפלסטינית אמורה לסיים סכסוך, ולכן עצם הקמתה זה הפתרון לעם הפלסטיני כולו.

ציפי לבני: וככה קיבלנו מכתב רשמי, שנתניהו לא השכיל לשמור עליו עם הממשל החדש שאתו הוא היה צריך להידבר.

ציפי לבני: וככה קיבלנו גם במכתב הזה שמירה על הגושים.

ציפי לבני: ואני הולכת מקום-מקום, וכשמתחילים לזעוק "התנחלויות", אני אומרת: תראו, זה לא משנה מה אתם חושבים, למה ההתנחלויות נבנו, אם זה חלק מזה שעם ישראל חזר למולדתו או שזו טעות היסטורית בניגוד לחוק הבין-לאומי.

ציפי לבני: רוב הישראלים חיים במקומות שלוקחים רק אחוזים ספורים מיהודה ושומרון, מהגדה המערבית, ועובדתית, אנחנו נצטרך לשמור אותם, אבל אנחנו לא רוצים את הכול, אנחנו רוצים את הגושים.

ציפי לבני: אבל כשאני אומרת את זה, מאמינים לי, ולכן יכולנו לקבל את ההכרה, אז, שהגבול ייקבע בהתאמה לגושים.

ציפי לבני: אבל נתניהו, מרוב שהוא מדבר על הגושים, ולא מוכן לעשות הבחנה בינם לבין מקומות אחרים, מאבד אותם.

ציפי לבני: ואם בעיני נתניהו דין יצהר כדין תל-אביב, מה שהעולם עושה, אומר: אם ככה, דין תל-אביב כדין יצהר, דין מעלה-אדומים כדין יצהר, דין אריאל כדין יצהר.

ציפי לבני: ולכן, אם יש מישהו שפוגע באינטרסים, גם הלאומיים, של מדינת ישראל, בהסדר קבע, אם אי-פעם יגיע, זאת הממשלה הזאת.

ציפי לבני: אם לא יהיה הסדר קבע, הרי בואו נעשה אנחנו מה שעושים הפלסטינים.

ציפי לבני: הרי מה הפלסטינים עושים?

ציפי לבני: הם סימנו לעצמם יעד, והיעד שלהם זה מדינה פלסטינית.

ציפי לבני: אם יש משא-ומתן – הם בחדר המשא-ומתן.

ציפי לבני: אין משא-ומתן – הם רצים בעולם, ומדינה אחרי מדינה נופלת שדודה.

ציפי לבני: עכשיו זה היה הפרלמנט ביוון: רוצים מדינה פלסטינית?

ציפי לבני: קחו.

ציפי לבני: עכשיו, הבעיה היא שהם לא מקבלים רק איזו הגדרה תיאורטית של מדינה פלסטינית, כי זה בא בחבילה: מדינה פלסטינית, גבולות 67', ירושלים בירתה.

ציפי לבני: ואנחנו, מה אנחנו?

ציפי לבני: אנחנו עוד לא החלטנו מה היעד שלנו; האם היעד שלנו הוא באמת המדינה היהודית והדמוקרטית, יהודים עם ערכים, יהודים של קבלה, של פתיחות?

ציפי לבני: או שזו יהודית על-פי דרכה?

ציפי לבני: וכל עוד לא החלטנו, מאוד קשה לגייס את העולם לאינטרסים שלנו.

ציפי לבני: הם אומרים לנו: קודם כול תחליטו.

ציפי לבני: וכשראש הממשלה נוסע, והוא מבין שהוא צריך להגיד את המילים "שתי מדינות" – לא.

ציפי לבני: והשרים האלה, מהמפלגה שהגישה לנו על מגש את חוק החטיבה להתיישבות, הם אומרים: זו דעתו הפרטית, לא שלנו, אנחנו נמשיך לבנות.

ציפי לבני: ולא, לא, את הנזק הזה משלמת מדינת ישראל כולה.

ציפי לבני: זה לא נזק שמשלמת מפלגה, זה לא נזק שמשלמת ממשלה, זה נזק שמשלמת מדינת ישראל כולה, אזרחי מדינת ישראל כולם.

ציפי לבני: ולכן, הדיון היום הוא לא דיון טכני, הוא לא דיון על עוד חוק.

ציפי לבני: הוא, מבחינתי, היה הזדמנות מצוינת לנצל את אותו פרק זמן ארוך שבאמת ניתן לי לדבר בו, כדי לשים על השולחן את הדברים האמיתיים, כי בינתיים מה שקורה זה שהדברים האמיתיים לא על השולחן.

ציפי לבני: יש כאן ערפל מכוון, שנוצר בניצוחו של נתניהו, שאומר: החלוקה היא לא החלוקה שאני עכשיו שמתי על הבמה, של בין יהודית ודמוקרטית לבין ארץ-ישראל, בין המדינה לבין הארץ, בין המדינה לארץ-ישראל, אבל לא כולה, לבין ארץ-ישראל כולה, בלי המדינה הזאת, שאנחנו אוהבים.

ציפי לבני: מנסים למכור לנו עכשיו שיש אלה שאוהבים את המדינה ויש אלה שלא; יש אלה שמשתפים פעולה עם האויב, ויש אלה שלא.

ציפי לבני: יש אלה שהם לא רק יריבים פוליטיים, הם גם אלה שמשתפים פעולה עם הסכינאות.

ציפי לבני: ו"אם תרצו", בעיני כל הסרטים שלהם הם תגובה מכוערת, בלתי נסבלת, לחילוקי דעות אמיתיים, שקיימים.

ציפי לבני: ואם רוצים לנהל את הדיון, שננהל את הדיון האמיתי, לא את הדיון עם סרטי ה"שתולים", או הדיון עם סרטי הזומבים, או הדיון על סרטי האויבים שהצטרפו, ושנוהרים לקלפיות, ושמאיימים על מדינת ישראל ועל יהדותה.

ציפי לבני: הדיון הזה זה דיון שהכרחי לקיים אותו.

ציפי לבני: לא קיימנו אותו 67 שנה, ויש כאלה שרוצים שגם לא נקיים אותו.

ציפי לבני: עבורם, כל יום שעובר הוא עוד יום של ניצחון, עוד יום של "בנינו עוד מאחז", עוד יום שהשקענו עוד כסף מכספי הציבור כולו בעוד איזה כביש, בעוד תשתית.

ציפי לבני: עכשיו, אני קיימתי את הדיונים האלה, ואני רוצה להבהיר עוד משהו, כי אני מניחה שעלול לצאת משהו אחר ממה שאני אומרת כאן: המתנחלים הם באמת אחי, ואני חושבת שמגיע להם בדיוק כמו לכל אזרח אחר, אבל לא יותר.

ציפי לבני: והוויכוח העמוק שלי הוא לא אתם; הם הלכו לגור במקומות שמדינת ישראל אפשרה לגור, לפעמים אפילו עודדה.

ציפי לבני: הם הלכו בתום לב לגור במקומות במחשבה שזה באמת תמיד יהיה שלנו.

ציפי לבני: אבל יש לי ויכוח עמוק עם ההנהגה הפוליטית שלהם, ההנהגה שמנסה לרמות אותנו עם חוקים מהסוג של החוק של החטיבה להתיישבות, ואני רוצה לקיים את הדיון הזה בתום לב.

ציפי לבני: בממשלה הקודמת הביאו הצעת חוק משאל עם, ואמרו: אם אי-פעם נמצא את הפרטנר ויהיה הסכם, נביא אותו למשאל עם.

ציפי לבני: ואני אומרת שאני לא רוצה לחכות.

ציפי לבני: בואו נעשה משאל עם עכשיו, בואו נעשה עכשיו משאל עם – מי בעד ישראל היהודית והדמוקרטית אבל לא על כל חלקי הארץ הזאת?

ציפי לבני: הרי ביטחון כל אחד יצטרך לשמור, ימין ושמאל, ואין לימין מונופול על הביטחון.

ציפי לבני: שאר התנאים יהיו באותה מסגרת עקרונית של שתי מדינות לאום; או לחלופין צעדים שישמרו על ישראל יהודית, דמוקרטית, בטוחה וצודקת בארץ-ישראל, אבל לא כולה, או שהחזון הוא באמת ארץ-ישראל כולה.

ציפי לבני: בחירה נורא פשוטה.

ציפי לבני: ונצטרך כולנו לקבל כל הכרעה, אבל מהרגע שנקבל את ההכרעה הזאת, כל אחד מאתנו ידע בדיוק על מה הוא מגן, על איזו מדינה הוא מגן, על אילו ערכים הוא מגן.

ציפי לבני: כל אזרח ישראלי באמת יוכל ללכת לחו"ל בלי לקבל הוראות הסבר בשדה התעופה מה צריך להגיד.

ציפי לבני: זה יהיה חלק מהחינוך שיהיה בכל הזרמים בחינוך, המערכת הערכית, הבסיסית הזאת, שאומרת מה זאת המדינה הזאת.

ציפי לבני: והדבר הזה יהיה באמת אחדות של כולנו.

ציפי לבני: כולם כל כך מדברים על אחדות – אחדות סביב מה?

ציפי לבני: בואו ניצור אותה.

ציפי לבני: אבל בשביל זה אנחנו נצטרך לעבור קודם דבר מאוד קשה, דבר מאוד לא פשוט.

ציפי לבני: לפני שנגיע לאחדות הזאת נצטרך להגיע להכרעה, וזה עם שיודע להיות מאוחד בימים של מלחמה, בימים של טרור – אבל אתם יודעים מה, הגיע הזמן שלא רק נהיה מאוחדים נגד אלה שנגדנו; הגיע הזמן שנהיה מאוחדים למען חזון משותף.

ציפי לבני: ועל החזון הזה אנחנו מוכרחים להכריע, ולכן אני מתנגדת להצעת החוק.

ציפי לבני: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי לבני.

איילת נחמיאס ורבין: שאפו.

איילת נחמיאס ורבין: שאפו.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

אורי אריאל: שמפו.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, גם.

אורי אריאל: גם, כן.

אורי אריאל: יאללה, הולכים על הכול.

טלי פלוסקוב: איילת, 40 דקות, בבקשה, שלך.

איילת נחמיאס ורבין: באמת?

איילת נחמיאס ורבין: רק 40?

איילת נחמיאס ורבין: איזה באסה.

טלי פלוסקוב: רק 40.

איילת נחמיאס ורבין: איזה באסה, רק 40.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם שבערב הזה, כמו בעוד הרבה ערבים שאנחנו מבלים כאן במליאה, אני נעדרת מביתי, כמו הרבה חברי כנסת כאן, ולא נמצאת ליד הילדים כשהם הולכים לישון.

איילת נחמיאס ורבין: אז החלטתי שהערב, בגלל שהממשלה מתייחסת לאופוזיציה בכזאת רצינות ובכזאת התחשבות, וכל כך חשוב וכל כך דחוף להביא את ההסדר – אני אפילו לא יודעת לקרוא לדבר הזה חוק – להסדיר את החטיבה להתיישבות, להסדיר את הדבר העקמומי הזה, אז החלטתי שלפחות אני אקרא לילדי סיפור מכאן, מהפודיום, ואני חושבת שלפחות חלק מהסיפורים אתם קצת תזהו.

איילת נחמיאס ורבין: למשל, אימא של רותי הביאה מתנה – ספר מקסים, "מעשה בחמישה בלונים" מאת מרים רות.

איילת נחמיאס ורבין: אימא של רותי הביאה מתנה, שמחה וששון, לכל ילד בלון.

איילת נחמיאס ורבין: יונה, אסף ואלמה, אני מאוד מקווה שאתם שומעים ונהנים.

איילת נחמיאס ורבין: לבצלאל בלון כחול, לנפתלי בלון צהוב, למוטי בלון סגול – לא הייתי חושבת שזאת הבחירה של מוטי יוגב, אבל מסתבר – לאורי בלון ירוק ולניסן בלון אדום.

איילת נחמיאס ורבין: כל הילדים מהבית היהודי וכל הבלונים יצאו לטיול.

איילת נחמיאס ורבין: אורי שמח, רץ וקפץ, וזרק את הבלון הירוק למעלה למעלה, זרק ותפס, זרק ותפס, רק כדי לוודא שמישהו שם, אי-שם רחוק, רק שם, רק שם, הרחק הרחק ביהודה ושומרון, לא בנגב ובגליל, לא באמת בנגב ובגליל, יוכל לתפוס את הבלון הזה.

איילת נחמיאס ורבין: נפל הבלון הירוק על שיח ורדים, נדקר, ומה קורה לבלון כשהוא נדקר?

איילת נחמיאס ורבין: פתאום, בום טראח, מה קרה?

איילת נחמיאס ורבין: אוי, אורי, הבלון התפוצץ, הבלון נקרע.

איילת נחמיאס ורבין: כי זה מה שיקרה כאן אם ככה אנחנו נמשיך, אבל בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נמשיך, בואו נעמיד פנים שהכול בסדר אחרי הערב הזה והסרטון שפורסם בערוץ 10.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נעמיד פנים שהכול בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: פתאום נשבה רוח חזקה, חטפה את הבלון האדום של ניסן, העיפה אותו למעלה למעלה עד העננים.

איילת נחמיאס ורבין: ניסן נפנף בידיו וקרא: שלום שלום, בלון אדום, שלום שלום, בלון אדום.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אל תתבלבלו, כי הבלון שניסן מקבל ואנשי הבית היהודי מקבלים בחוק הזה לא יעוף למעלה.

איילת נחמיאס ורבין: עמדו הילדים, נפנפו בידיים וקראו בקול אל השמים: שלום שלום, בלון אדום.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו יודעים את האמת, והאמת היא שהחוק הזה הוא העמדת פנים.

איילת נחמיאס ורבין: הוא העמדת פנים שהכול כאן תקין ומסודר, ושהכול כאן בסדר גמור.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו לא נשתף פעולה עם העמדת הפנים הזאת, ואנחנו לא נשתף פעולה עם העמדת הפנים שהכסף הזה בסוף יגיע לאנשים שבאמת זקוקים לו בהתיישבות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא נעמיד פנים יחד אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: ועכשיו אני אקרא לכם ספר שאולי הוא מוכר לכם, משום שבונים הרבה במקומות שלא באמת חשוב לבנות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, חשוב לבנות, יש הרבה אנשים שמאוד חשובים לי ביהודה ושומרון.

איילת נחמיאס ורבין: צר לי, אגב, שלהם לא בונים, אלא בונים בכל מיני מקומות שלא באמת חייבים לבנות.

איילת נחמיאס ורבין: אז שם חשוב לבנות.

איילת נחמיאס ורבין: את "דירה להשכיר" של לאה גולדברג אני מקווה שכולם מכירים, כי באמת העמקים הכי יפים והכרמים הכי יפים והשדות הכי יפים, מסתבר, נמצאים, חברתי היקרה טלי פלוסקוב, רק ביהודה ושומרון, כי רק שם צריך להשקיע.

איילת נחמיאס ורבין: רק בגרעינים התורניים.

איילת נחמיאס ורבין: אולי, אמר לי חבר הכנסת אלעזר שטרן, שבדיוק הראה לי לאן הולך הכסף של החטיבה להתיישבות, גם בגרעינים תורניים בתוך הערים.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר גמור, מאה אחוז.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא נגד גרעינים תורניים, אבל מה עם כל האחרים?

איילת נחמיאס ורבין: בעמק יפה, בין כרמים ושדות, עומד מגדל בן חמש קומות.

איילת נחמיאס ורבין: ומי גר במגדל?

איילת נחמיאס ורבין: את זה יונה, אלמה ואסף מאוד מאוד אוהבים, את הסיפור הזה.

איילת נחמיאס ורבין: בקומה הראשונה גרה, חברים, תרנגולת שמנה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהיום מחמת פוליטיקלי-קורקט כבר לא היו אומרים "שמנה", היו אומרים "עבה".

איילת נחמיאס ורבין: אבל התרנגולת העבה הזאת היא תרנגולת עבה בגלל שהיא קיבלה הרבה כסף מהחטיבה להתיישבות.

איילת נחמיאס ורבין: היא לא סתם תרנגולת עבה, היא תרנגולת ממש עבה.

איילת נחמיאס ורבין: כל היום בביתה על משכבה מתהפכת.

איילת נחמיאס ורבין: אוי, היא כל כך שמנה שקשה לה ללכת.

איילת נחמיאס ורבין: בקומה השנייה גרה קוקייה.

איילת נחמיאס ורבין: כל היום היא מהלכת, עושה ביקורים, כי בניה גרים בקנים אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: כי הם גרים בקנים שמפוזרים בכל מיני גרעינים שנבנו על-ידי החטיבה להתיישבות.

איילת נחמיאס ורבין: כי לא חשוב לבנות בנגב ובגליל, חשוב לבנות רק במקומות שהחטיבה להתיישבות, ובעיקר במקומות שהבית היהודי רוצה לבנות בהם.

איילת נחמיאס ורבין: בקומה השלישית, חתולה כושית, נקייה מגונדרת.

איילת נחמיאס ורבין: היא חתולה צפונית, עיסאווי.

איילת נחמיאס ורבין: היא חתולה צפונית, היא מגונדרת, היא מקושטת.

איילת נחמיאס ורבין: היא בסדר, היא צפונית.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, לא צריך לדאוג להם, לא בצפון ולא בדרום.

איילת נחמיאס ורבין: לא צריך לדאוג להם.

איילת נחמיאס ורבין: על צוואר יש לה סרט.

איילת נחמיאס ורבין: בקומה הרביעית גרה סנאית.

איילת נחמיאס ורבין: סנאית היא ממילא, אתה יודע, היא לא צריכה.

איילת נחמיאס ורבין: היא גרה על העצים, אז היא לא ממש מחפשת.

איילת נחמיאס ורבין: היא לא צריכה שיבנו בשבילה, אז אין בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: בשמחה ונחת אגוזים מפצחת.

איילת נחמיאס ורבין: אז אתה יודע מה, היא כן קיבלה משהו מהחטיבה להתיישבות, היא קיבלה אגוזים.

איילת נחמיאס ורבין: לפחות היא קיבלה משהו.

איילת נחמיאס ורבין: ובקומה החמישית גר מר עכבר.

איילת נחמיאס ורבין: אך לפני שבוע ארז חפציו ונסע, איש אינו יודע לאן ומדוע.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת, עיסאווי, הוא נסע לאיפה שמתחבא הכסף.

איילת נחמיאס ורבין: הוא נסע למקומות שבהם החטיבה להתיישבות כן בונה.

איילת נחמיאס ורבין: כתבו דיירי המגדל שלט, תקעו מסמר מעל הדלת, וקבעו שלט בקיר: דירה להשכיר.

איילת נחמיאס ורבין: והנה, בשבילים, בדרכים, בכבישים – שרק במקומות שבהם חייבים בונים – אל הבית באים דיירים חדשים.

איילת נחמיאס ורבין: ראשונה באה נמלה.

איילת נחמיאס ורבין: לקומה חמישית עולה, קוראת את השלט, פותחת את הדלת, עומדת בפנים ומסתכלת.

איילת נחמיאס ורבין: באים מכל הדירות השכנים, עומדים מסביב, מסבירים לה פנים.

איילת נחמיאס ורבין: הנאים החדרים בעינייך?

איילת נחמיאס ורבין: נאים.

איילת נחמיאס ורבין: שם בונים, אתה יודע, לפי הסטנדרטים שצריך לבנות, בחטיבה להתיישבות בונים וילות.

איילת נחמיאס ורבין: מה שפעם היה קרווילות, בונים וילות.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה, בינינו, לא ממש אכפת לי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק רוצה שיבנו בנגב ובגליל.

איילת נחמיאס ורבין: שיבנו בעוטף-עזה.

איילת נחמיאס ורבין: שיבנו בצפון, שיבנו בדרום.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא, אנחנו נבנה רק שם, ואנחנו גם נוודא שלא יודעים מה עושים עם הקרקעות, כי זה מה שחשוב.

איילת נחמיאס ורבין: כי אם אנחנו לא נחיל את חוק חופש המידע, כי למה, רחמנא ליצלן, שידעו מה קורה באמת עם הכסף שלנו – חס וחלילה, לא, לא, לא, לא, לא.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא רוצים שידעו.

איילת נחמיאס ורבין: את תזרים המזומנים בערך אנחנו נגלה לכם, אבל לא.

איילת נחמיאס ורבין: מה שחשוב זה שלא ידעו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בסדר, אז נאים החדרים?

איילת נחמיאס ורבין: נאים.

איילת נחמיאס ורבין: נאה המטבח?

איילת נחמיאס ורבין: נאה.

איילת נחמיאס ורבין: טוב, מישהו צריך לבשל, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: אז המטבח נאה.

איילת נחמיאס ורבין: בונים אותו בסטנדרטים גבוהים, בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: המסדרון נאה בעינייך?

איילת נחמיאס ורבין: נאה.

איילת נחמיאס ורבין: אם כן, שבי אתנו הנמלה.

איילת נחמיאס ורבין: נמלה זו בחירה טובה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא אשב.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: אומרת הנמלה: השכנים אינם טובים בעיני.

איילת נחמיאס ורבין: והנה אני, אין דבר כזה שכן שאינו טוב בעיני.

איילת נחמיאס ורבין: אין דבר כזה שכן שאינו טוב בעיני.

איילת נחמיאס ורבין: שכן שהוא נעים ונחמד וטוב לב ואכפת לו, ואפשר לבקש ממנו סוכר אם צריך, ואפשר להגיד: רגע, הילדים בבית לבד.

איילת נחמיאס ורבין: "השכנים אינם טובים בעיני" – אני לא מבינה אנשים שאומרים "השכנים אינם טובים בעיני"; אבל בעיני האנשים בבית היהודי – השכנים אינם טובים בעיניהם.

איילת נחמיאס ורבין: אף פעם השכנים אינם טובים בעיניהם.

איילת נחמיאס ורבין: אני, הנמלה, בבית אחד עם תרנגולת עצלה?

איילת נחמיאס ורבין: כל היום על משכבה מתהפכת, מרוב שומן קשה לה ללכת.

איילת נחמיאס ורבין: בטח שהיא עצלה.

איילת נחמיאס ורבין: הכול בונים לה, היא לא צריכה לבנות שום דבר לבד.

איילת נחמיאס ורבין: נעלבה התרנגולת, והנמלה הלכה לה.

איילת נחמיאס ורבין: הלכה הנמלה ובאה הארנבת.

איילת נחמיאס ורבין: ארנבת זו חיה מאוד מאוד חביבה עלי, אני מוכרחה להגיד.

איילת נחמיאס ורבין: זה הזמן לגלות.

איילת נחמיאס ורבין: חיש מהר עולה לקומה האחרונה, קוראה את השלט, פותחת הדלת, עומדת בפנים ומסתכלת.

איילת נחמיאס ורבין: באים מכל הדירות השכנים, עומדים מסביב, מסבירים לה פנים: הנאים החדרים בעינייך?

איילת נחמיאס ורבין: נאים – נראה לי משהו בסביבות ארבעה חדרים, מחיר למשתכן.

איילת נחמיאס ורבין: הנאה המטבח בעינייך?

איילת נחמיאס ורבין: נאה.

איילת נחמיאס ורבין: גם, דירות שנבנות במחיר למשתכן, אני בעד מחיר למשתכן, כשזה עובד.

איילת נחמיאס ורבין: הנאה המסדרון בעינייך?

איילת נחמיאס ורבין: נאה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת למה שואלים אם נאה המסדרון, אבל בסדר, כנראה הם יודעים למה נאה המסדרון.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, בכל זאת, כשבונים לפי הסטנדרטים של הבית היהודי והחטיבה להתיישבות, לפי סמוטריץ, אז המסדרון – גם חשוב לדעת אם הוא נאה.

איילת נחמיאס ורבין: אולי אפשר יהיה לדחוס שם עוד חדר.

מירב בן ארי: הילד עכשיו בסיוטים מכל הסיפור הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אם כן, שבי אתנו הארנבת – את לא מכירה את הילדים שלי; הילדים שלי ממש סבבה.

איילת נחמיאס ורבין: אם כן, שבי אתנו הארנבת.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא אשב.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: השכנים אינם טובים בעיני.

איילת נחמיאס ורבין: איך אשב פה, אם ל-20 ארנבות, עם קוקייה מפקירת הבנים.

איילת נחמיאס ורבין: כל בניה גדלו בקנים זרים, כולם עזובים, כולם מופקרים.

איילת נחמיאס ורבין: מה לקח ילמדו ילדי?

איילת נחמיאס ורבין: כן, כי ככה אנחנו מפקירים את הנגב והגליל, אז הם מתרגלים.

איילת נחמיאס ורבין: זה כבר לא ממש ממש משנה, כי הם מתרגלים.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, זה הסטנדרטים אז זה בסדר, זה מותר להסתיר, זה מותר לא לגלות, זה מותר שהציבור הישראלי לא ידע מה קורה.

איילת נחמיאס ורבין: נעלבה הקוקייה, והארנבת הלכה לה.

איילת נחמיאס ורבין: הלכה הארנבת, בא החזיר.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, אני אומרת לכם שאני התלבטתי אם לדבר על החזיר.

עיסאווי פריג': – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני התלבטתי אם לדבר על החזיר.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה מוסלמים, ויש פה יהודים, ואני התלבטתי אם לדבר על החזיר.

חיים ילין: פרה נמוכה, קוראים לו.

איילת נחמיאס ורבין: פרה נמוכה ועבה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני באמת התלבטתי עם החזיר, וגם אני אומרת לכם, בקונטקסט הזה, בהקשר הזה, יש איזושהי תחושה – אתם יודעים, אנחנו באמת – בנגב ובגליל צריך להגיד: זה הרזה, והחטיבה להתיישבות, זה השמן שקופץ על הרזה, כי מה זה חשוב?

איילת נחמיאס ורבין: אז שהרזה, בוא נקריס אותו, בוא נמעך אותו.

איילת נחמיאס ורבין: אז טוב, אתם יודעים מה?

איילת נחמיאס ורבין: נקרא חזיר, כי אנחנו פה לא נעלבים, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: לא היהודים ולא המוסלמים נעלבים, אז זה בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אחרי שקרא את השלט, החזיר התגלגל ועלה ופתח את הדלת.

איילת נחמיאס ורבין: עומד ומביט בעיניו הקטנות בתקרה, בחלונות.

איילת נחמיאס ורבין: באים מכל הדירות השכנים, עומדים סביבו מסבירים לו פנים.

איילת נחמיאס ורבין: הנאה הדירה בעיניך?

איילת נחמיאס ורבין: נאה.

איילת נחמיאס ורבין: הנאה המטבח בעיניך?

איילת נחמיאס ורבין: נאה המטבח, אף כי לא מלוכלך.

איילת נחמיאס ורבין: הנאה המסדרון בעיניך?

איילת נחמיאס ורבין: נאה.

איילת נחמיאס ורבין: אם כן שב אתנו.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא אשב.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: השכנים אינם טובים בעיני – ושוב אנחנו חוזרים לשכנים, שאינם טובים בעיני הבית היהודי, אף פעם השכנים אינם טובים; אני לא יודעת, אני אומרת לעצמי, אולי יש לי סטנדרטים נמוכים לשכנים – איך אשב, אני, חזיר לבן בן לבנים מימי בראשית, בכפיפה אחת עם חתולה כושית?

איילת נחמיאס ורבין: הנה גזענות, גזענות אצל לאה גולדברג.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, זה מדאיג, לא?

איילת נחמיאס ורבין: לא נאה לי ולא יאה לי.

איילת נחמיאס ורבין: היא כבר אז דאגה מגזענות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים על לפני 70 שנה.

איילת נחמיאס ורבין: קראו השכנים: לך, לך לך חזיר, גם לנו לא נאה ולא יאה.

איילת נחמיאס ורבין: הלך החזיר ובא הזמיר.

איילת נחמיאס ורבין: שר הזמיר בקול רינה, ואני מאמינה שהוא שר כמו חזן, כי זה נשמע לי הגיוני, ואני גם אוהבת חזנות, אז זה בכלל מתאים לי לגמרי.

איילת נחמיאס ורבין: עולה הזמיר לקומה האחרונה, קורא את השלט, פותח את הדלת, מסתכל בדירה, בכתלים, בתקרה.

איילת נחמיאס ורבין: באים מכל הדירות השכנים, עומדים מסביבו, מסבירים לו פנים.

איילת נחמיאס ורבין: הנאים החדרים בעיניך?

איילת נחמיאס ורבין: נאים.

איילת נחמיאס ורבין: הוא בדק את האקוסטיקה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, ככה זה עובד אצל הזמיר, הוא בדק את האקוסטיקה.

איילת נחמיאס ורבין: נאים, נשמע לי הגיוני, בתים חדשים, יפים, האקוסטיקה תהיה טובה.

איילת נחמיאס ורבין: הנאה המטבח בעיניך?

איילת נחמיאס ורבין: נאה.

איילת נחמיאס ורבין: אם כן, שב אתנו.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא אשב.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע למה הוא לא ישב?

איילת נחמיאס ורבין: גם הוא, הפריעו לו השכנים.

איילת נחמיאס ורבין: כי איך אני אשב בשלווה ובנחת וסנאית כל היום אגוזים מפצחת?

איילת נחמיאס ורבין: האגוזים שהיא קיבלה מהבית היהודי.

איילת נחמיאס ורבין: עולה קול פיצוחם עד לב השמים, איום ונורא, מחריש אוזניים, ואוזני רגילות לקולות אחרים, רק לשירים ולמזמורים.

איילת נחמיאס ורבין: נעלב הסנאי, והזמיר הלך לו.

איילת נחמיאס ורבין: הלך הזמיר, באה היונה, חיש קל עלתה לקומה אחרונה.

איילת נחמיאס ורבין: יונה.

איילת נחמיאס ורבין: יונה, באמת, ציפור שאנחנו כל כך נוטים לזלזל בה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, אני אומרת לעצמי: למה אנחנו כל כך נוטים לזלזל בחיה הזאת?

איילת נחמיאס ורבין: באמת, אולי כי היא נמצאת תמיד בינינו, אנחנו תמיד רואים אותה.

איילת נחמיאס ורבין: היא עולה למעלה לדירה.

איילת נחמיאס ורבין: הנאים החדרים בעינייך?

איילת נחמיאס ורבין: החדרים צרים.

איילת נחמיאס ורבין: הנאה המטבח בעינייך?

איילת נחמיאס ורבין: נאה המטבח, אך אינו מרווח.

איילת נחמיאס ורבין: הנאה המסדרון בעינייך?

איילת נחמיאס ורבין: מרובה בו הצל, המסדרון אפל.

איילת נחמיאס ורבין: ובכן, לא תשבי אתנו?

איילת נחמיאס ורבין: נו, ומה מוסר ההשכל לילדים?

איילת נחמיאס ורבין: תראו, תראו מה היא אמרה: אשב ואשב בחפץ לב – תראו כמה שכל היה ליונה, למה לנו אין שכל כזה?

מירב בן ארי: יונת שלום.

איילת נחמיאס ורבין: כי השכנים טובים בעינינו.

איילת נחמיאס ורבין: כי השכנים טובים בעינינו.

איילת נחמיאס ורבין: היא לא חייבת להיות יונת שלום, היא יכולה להיות יונת הסדר, היא יכולה להיות יונה נגד גזענות, היא יכולה להיות יונה נגד אלימות.

איילת נחמיאס ורבין: היא לא חייבת לשאת את ענף הזית במקור שלה, היא יכולה להיות סתם יונה ידידותית וטובה.

איילת נחמיאס ורבין: התרנגולת טובת כרבולת, הקוקייה יפהפייה, החתולה כל כך נקייה, והסנאית, בעלת אגוזים, יודעת לחיות חיים עליזים.

איילת נחמיאס ורבין: רואה אני כי נוכל לחיות ביחד בחברה טובה, בשלום ובנחת.

איילת נחמיאס ורבין: שכרה היונה את הדירה, יום-יום הומה היא בחדרה.

איילת נחמיאס ורבין: כך בעמק יפה, בין כרמים ושדות, עומד מגדל בן חמש קומות, ובמגדל גרים עד היום שכנים טובים, חיי שלום.

איילת נחמיאס ורבין: אני נורא נורא מקווה שהילדים שלי נרדמו, אם כי אני בספק, ולכן אני אהיה חייבת להמשיך ולקרוא עוד סיפור, כי – פשוט, אני חושבת שהדבר הכי מדהים בספר הזה, באמת, ב"דירה להשכיר", שהוא באמת משקף לנו איזה מין אורח חיים שנדמה לנו שעבר מן העולם, שבו אנשים באמת מסתכלים על אנשים אחרים כבני-אדם, ולא מסתכלים עליהם – או הופכים אותם לשקופים, או בוחנים את הצבע שלהם, או בוחנים את המוצא שלהם, או את המבטא שלהם, או את אורח החיים שלהם – כל הזמן אנחנו שופטים ושופטים ושופטים ושופטים אנשים, אנחנו פשוט הפסקנו לראות בני-אדם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רואים איזה מין צלליות, אנחנו לא רואים בני-אדם.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם, התחילה ציפי לבני לתאר את הסרט הנורא שהעלה היום רועי שרון בערוץ 10.

איילת נחמיאס ורבין: ממש שתי דקות לפני שעלתה ציפי לבני לדבר כאן, אני ראיתי את הסרט הזה.

איילת נחמיאס ורבין: היושבת-ראש, אני אומרת לך, זה לא לבכות, זה לצרוח.

איילת נחמיאס ורבין: זה לצרוח מאימה.

איילת נחמיאס ורבין: זה הסיוט של מי שחי כאן, את יודעת למה?

איילת נחמיאס ורבין: כי כולנו הגענו לכאן בשלב כזה או אחר של ימינו, של חיינו, של אבות אבותינו – הגענו לכאן, לארץ הזאת, לחיות כאן בשקט, והסרט הזה, שבו דוקרים אנשים בערב חתונתם, דוקרים בסכין, תמונה של תינוק חף מפשע – ויוזם החוק הזה, שאתם מביאים לאשר כאן, אומר שאין טרור יהודי.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מודה באמת, בלי טיפת ציניות, גרם של ציניות, מודה ליושב-ראש הבית היהודי נפתלי בנט שאמר: יש טרור יהודי – ובגלל זה מפגינים מול הבית שלו.

איילת נחמיאס ורבין: ואיך העלה מישהו היום בטוויטר?

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, צר עולמנו כעולם המליאה, אנחנו צריכים הרבה פעמים להתפרנס מהרשתות החברתיות.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו העלה ציוץ שמראה איך נראה הדף של היושב-ראש נפתלי בנט אחרי שהוא מגן על השב"כ, אחרי שהוא אומר שיש טרור יהודי.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע איך נראה הדף שלו?

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא יכול לתאר לך.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתביישת – כן, אני מתביישת שככה מסיתים נגד יושב-ראש הבית היהודי.

איילת נחמיאס ורבין: כולנו צריכים להתבייש.

איילת נחמיאס ורבין: כולנו צריכים להיבהל, כולנו צריכים להבין שזה לא יכול להימשך ככה, שאנחנו עומדים בסיטואציה בלתי אפשרית.

איילת נחמיאס ורבין: ואת זה אמר יוזם החוק המפואר הזה – השושבין, השושבין.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה?

איילת נחמיאס ורבין: איפה נעלמה ההגינות?

איילת נחמיאס ורבין: איפה נעלמה האכפתיות?

איילת נחמיאס ורבין: אני כל פעם עולה פה, וכל פעם בהקשר אחר מדברת על ערבות הדדית, על סולידריות, כי סולידריות היא לא רק אצל החרדים, וסולידריות היא לא רק אצל הדתיים, וסולידריות היא לא רק אצל הערבים, וסולידריות לצערי לא תמיד מוצאים אצל החילונים.

איילת נחמיאס ורבין: כל מה שלנו יש, כיהודים, באמת, וכעם שחי פה, וכציבור שחי פה, כל מה שיש לנו, אתם יודעים מה יש לנו ביד?

איילת נחמיאס ורבין: מחט, מחט אחת קטנה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, כל אחד מאתנו יש לו אחריות – אתם יודעים מה האחריות?

איילת נחמיאס ורבין: למצוא חוט, לקחת – אני כבר בקושי מצליחה לעשות את זה בלי משקפיים, אני מודה, אבל לקחת את החוט, להחדיר אותו דרך הקוף של המחט, ולהתחיל לתפור.

איילת נחמיאס ורבין: מדי יום לתפור קצת, לא חייבים הכול בבת אחת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לקחת ולקרוע לגזרים?

איילת נחמיאס ורבין: תראי על מי אני מגינה?

איילת נחמיאס ורבין: על יושב-ראש הבית היהודי.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מאמינה שאני נאלצת – שאני צריכה להגן עליו.

קריאה: למה לא?

איילת נחמיאס ורבין: אני גאה, אני שמחה לעשות את זה, אבל למה צריך – סליחה, למה צריך להגן עליו?

איילת נחמיאס ורבין: למה צריך להגיע למצב שצריך להגן עליו בכלל?

איילת נחמיאס ורבין: מה פתאום?

איילת נחמיאס ורבין: מה פתאום מאיימים עליו?

איילת נחמיאס ורבין: מה פתאום מאיימים על חייו?

איילת נחמיאס ורבין: מה פתאום מאיימים על חיי נשיא המדינה?

איילת נחמיאס ורבין: איך אנחנו בכלל יושבים פה בשקט?

איילת נחמיאס ורבין: תסלחו לי, המליאה הזאת כבר מזמן הייתה צריכה להיות בחוץ, ולהפגין נגד ההסתה הזאת ונגד האלימות הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: איפה אנחנו?

איילת נחמיאס ורבין: מה אנחנו עושים פה?

איילת נחמיאס ורבין: תסלחו לי.

איילת נחמיאס ורבין: יושבים ומדברים על החוק הטיפשי הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים למה הוא טיפשי?

איילת נחמיאס ורבין: כי אם הוא לפחות לא היה מפלה, אם הוא לפחות היה מגלה אכפתיות אמיתית לכסף שלך, ושלך, ושלך, אבל לא, חוק אינטרסנטי, צר.

איילת נחמיאס ורבין: בואו, בואו ניקח ונקרע עוד קצת, בואו לא נכניס את החוט דרך הקוף של המחט, בואו פשוט נקרע ונקרע ונקרע, ונהרוס, ונחרב, ונדרוס ונרמוס.

איילת נחמיאס ורבין: בואו, בואו נעשה את זה, כי כנראה זה הכי הגיוני.

איילת נחמיאס ורבין: וזה – אתם יודעים מה?

איילת נחמיאס ורבין: זה לא הכי הגיוני, אבל זה הכי קל.

איילת נחמיאס ורבין: זה הכי קל.

איילת נחמיאס ורבין: אני כל הזמן מחכה לשמוע את ראש הממשלה יוצא ואומר: לא, לא אצלי, לא במדינה שלי, לא במקום שאני ראש הממשלה שלו.

איילת נחמיאס ורבין: אצלי לא יסיתו נגד נשיא המדינה, אצלי לא יסיתו נגד יושב-ראש מפלגה, אצלי לא יסיתו נגד מישהו ימני ולא יסיתו נגד מישהו שמאלני.

איילת נחמיאס ורבין: אצלי לא יסיתו נגד בן-אדם כי הוא יהודי, ולא כי הוא ערבי, ולא כי הוא להט"ב ולא בגלל שהוא סטרייט, לא בגלל שום סיבה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא יוצאת מפה שום בת קול אמיתית.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו עולים לבמה, ושבוע שעבר נאום וזה והטה-טה-טה-טה-טה-טה-טה, ולך תגנה את "שוברים שתיקה".

איילת נחמיאס ורבין: סלחו לי, פשוט ציפיתי, באמת, אני מודה, ציפייה מוגזמת כנראה.

איילת נחמיאס ורבין: בסך הכול רציתי את ראש הממשלה, לשמוע אותו – באמת, אני כמהה – אומר שהוא מתנגד בכל לבו ובכל נימי נפשו להסתה נגד נשיא המדינה.

איילת נחמיאס ורבין: אני באמת חיכיתי וציפיתי לשמוע את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת איך אתם ישבתם, אבל אני ישבתי דרוכה, ככה, כשהוא דיבר, כי זה מה שרציתי לשמוע ממנו.

איילת נחמיאס ורבין: רציתי לשמוע ממנו שהוא יגן על נשיא המדינה, כי הוא הנשיא של כו-לם, של כולם.

איילת נחמיאס ורבין: והוא נשיא אמיץ.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא רק כי הוא נשיא אמיץ, כי הוא סמל, כי הוא סמל אמיתי.

איילת נחמיאס ורבין: ונפתלי בנט גם מייצג ציבור, ואני מכבדת את הציבור הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אז איך זה יכול להיות שהציבור הזה מתהפך עליו עכשיו?

איילת נחמיאס ורבין: איך זה קרה פתאום?

איילת נחמיאס ורבין: איך קרה פתאום שזה בסדר להסית נגדו כי הוא אמר שיש טרור יהודי והוא לא מסכים לכך שיבטלו את המחלקה היהודית בשב"כ?

איילת נחמיאס ורבין: מה זה?

איילת נחמיאס ורבין: לא יעלה על הדעת, לא יעלה על הדעת לאן אנחנו הגענו ולאן עוד נגיע.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים מה זה מדרון חלקלק?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו בעיצומו של המדרון החלקלק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם לא מבינים את זה?

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם לא מתעוררים?

איילת נחמיאס ורבין: הסרט הזה שהיום הראו בערב בערוץ 10 הוא הסיוט של כל אחד ואחת מאתנו.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: הוא גם הסיוט שלך, השר אריאל.

איילת נחמיאס ורבין: אני בטוחה בזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני בטוחה ומשוכנעת בזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מוכנה לוותר.

איילת נחמיאס ורבין: אני משוכנעת שזה הסיוט שלך לראות אנשים נישאים – מה זה אלבום החתונה הזה?

איילת נחמיאס ורבין: איזה מין אלבום חתונה, של תינוק חף מפשע עם סכינים נתקעים בו?

איילת נחמיאס ורבין: איזה מין אלבום חתונה זה?

איילת נחמיאס ורבין: אני כל הזמן אומרת – – –

עיסאווי פריג': איילת – – – מספיק זמן – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא – – –

טלי פלוסקוב: – – – 40 דקות לדבר, יש לך עוד.

קריאות: אנחנו נהנים מכל דקה.

קריאות: עוד סיפור, עוד סיפור.

מירב בן ארי: סמוך על איילת, היא יכולה פה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני פחדתי, אני פחדתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לכם משהו.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לכם משהו, אני פחדתי שתשתעממו.

קריאה: לא לא.

איילת נחמיאס ורבין: ואני גם ידעתי, ואני גם ידעתי שאתם כבר לא זוכרים – או כבר לא זוכרים את הסיפורים האלה או שכבר מזמן לא הקראתם אותם.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו אני יכולה – – – את החוט – – –

איילת נחמיאס ורבין: את יכולה.

איילת נחמיאס ורבין: את רוצה את החוט?

איילת נחמיאס ורבין: עאידה, בואי אני אתן לך את החוט.

איילת נחמיאס ורבין: אני מחזיקה את המחט, באמת.

איילת נחמיאס ורבין: אני באמת מחזיקה את המחט, אני אומרת לך את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: גם מירב מחזיקה את החוט.

מירב בן ארי: החוט המקשר.

איילת נחמיאס ורבין: כן כן, גם השר אורי אריאל, גם אוסאמה סעדי, גם עבדאללה אבו מערוף שנוכח גם נוכח היום.

קריאה: – – –

עבדאללה אבו מערוף: אפשר לקבל – – –?

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא צריך להצביע, אל תדאג.

עאידה תומא סלימאן: איילת, אבל יש כאלה שצריכים חוט שדרה.

עאידה תומא סלימאן: יש כאלה שאין להם.

עאידה תומא סלימאן: על החוט הזה את צריכה לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: חוט שדרה זה בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: חוט שדרה – את רואה?

איילת נחמיאס ורבין: חוט שדרה, עאידה, זה קצת יותר בעייתי.

אוסאמה סעדי: אפשר לשאול למה התכוון המשורר במשפט האחרון?

איילת נחמיאס ורבין: של "עבדאללה אבו מערוף נוכח גם נוכח"?

איילת נחמיאס ורבין: תקשיב, זה – אין מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: יש לנו בדיחה כזאת במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים את זה, זה בסדר גמור.

איילת נחמיאס ורבין: כי הוא תמיד ראשון בהצבעות השמיות.

איילת נחמיאס ורבין: זה בסדר גמור, אנחנו נהנים מזה.

עבדאללה אבו מערוף: – – – לא יודעים איך – – –

איילת נחמיאס ורבין: עבדאללה, אנחנו נוהים אחריך.

איילת נחמיאס ורבין: כולנו נוהים ונוהות אחריך.

אוסאמה סעדי: כולם נוהרים?

איילת נחמיאס ורבין: נוהרים ונוהרות אחריך, שאנחנו לא – – – אני פשוט מתלבטת עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: תראו, אני החלטתי, תראו, אחרי התלבטויות קשות, אני אומרת לכם את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: היה קשה לבחור איזשהו ספר.

מירב בן ארי: מה עם איזה מוחמד דרוויש?

מירב בן ארי: משהו – – –?

איילת נחמיאס ורבין: אז זהו.

איילת נחמיאס ורבין: תשמעי משהו.

איילת נחמיאס ורבין: הילדים שלי שומעים שירה לפני השינה, אבל הכי הם אוהבים סיפורים.

איילת נחמיאס ורבין: אני תוהה על עצמי.

איילת נחמיאס ורבין: בינינו, אני רק תוהה לעצמי אם הם כבר נרדמו או לא.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בינינו, כמו שאני מכירה אותם, אין סיכוי שהם חזל"שו.

מירב בן ארי: אבל את גם צועקת עליהם.

איילת נחמיאס ורבין: מירב, תאמיני לי, ילדים, ילדים, ילדים, כמו חבר הכנסת סמוטריץ, אוהבים גבולות.

איילת נחמיאס ורבין: וזה חלק מהבעיה, שלא מציבים לו גבולות, את מבינה?

מירב בן ארי: אני מסכימה אתך.

איילת נחמיאס ורבין: כי אם היו מציבים לו גבולות – נכון?

איילת נחמיאס ורבין: את מכירה את זה מקרוב, כי עזרת לאיזה שלושה, ארבעה ילדים בימי חייך, נערים ונערות, אז את יודעת שבסוף הם צריכים גבולות ומישהו שידפוק על השולחן.

איילת נחמיאס ורבין: והבעיה היא שבהקשר של החטיבה להתיישבות אף אחד לא דופק על השולחן, אף אחד לא עוצר את הדבר ההזוי הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ובסוף, אתם יודעים, כאילו, אנחנו מגיעים למצב שבו אני שואלת את עצמי: האם לקרוא לכם את "כיפה אדומה", את "האריה שאהב תות"?

איילת נחמיאס ורבין: למה "כיפה אדומה"?

איילת נחמיאס ורבין: כי נחשו מי זה הזאב.

מירב בן ארי: מי זה?

איילת נחמיאס ורבין: מי זה הזאב?

איילת נחמיאס ורבין: לא, האמת היא שאפשר להחליט.

איילת נחמיאס ורבין: מצדי חבר הכנסת סמוטריץ יכול להיות גם הסבתא.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת את האמת, אני אומרת את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: כך או כך, גם ב"אריה שאהב תות" וגם ב"כיפה אדומה" יש יער.

איילת נחמיאס ורבין: ואני חושבת שהדבר הברור הזה, הדבר הברור, החוט המקשר – – –

טלי פלוסקוב: – – –

איילת נחמיאס ורבין: היושבת-ראש, אני מבקשת ממך.

איילת נחמיאס ורבין: עאידה, את מצחיקה את היושבת-ראש, את חושבת שזה מקובל?

איילת נחמיאס ורבין: וחברת הכנסת מירב בן ארי, אני קוראת אותך לסדר, כי היושבת-ראש לא מסוגלת.

מירב בן ארי: את יודעת שהחלום שלי – להיות באופוזיציה ולדבר 40 דקות.

מירב בן ארי: איך – – –

איילת נחמיאס ורבין: את יכולה, את יכולה לבוא, יקירה, תקשיבי – – –

קריאה: את רוצה?

קריאה: אני אתן לך – – –

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: כן, בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: את יכולה לבוא.

איילת נחמיאס ורבין: יקירה, תקשיבי שנייה.

איילת נחמיאס ורבין: אין שום בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חסרים 40 דקות, זה בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם, אני רוצה לדבר אתכם על הקונספט הזה של יער, בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: אני כל הזמן אומרת לעצמי, מנסה להבין מה הקואליציה עושה.

איילת נחמיאס ורבין: תראו, אתמול היה, צריך להגיד, היה הישג מאוד מאוד מאוד משמעותי לשר האוצר וליושב-ראש ההסתדרות.

מירב בן ארי: תפרגני, תפרגני.

מירב בן ארי: לשר האוצר בעיקר – – –

איילת נחמיאס ורבין: מירב בן ארי, חברת הכנסת מירב בן ארי, כשאת תצטרכי לעמוד פה, לדבר 40 דקות, להביא סיפורים לפני השינה לילדייך ולבקר את החטיבה להתיישבות במקביל, אז תוכלי להגיד למי לפרגן יותר.

איילת נחמיאס ורבין: בשלב הזה אני מחליטה, ואני אומרת שאני באמת מורידה את הכובע לפני שניהם.

איילת נחמיאס ורבין: המנהג – באחריות, אני, א.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך שאני בתחילת הערב ניגשתי לשר האוצר ואני אמרתי לו שאני התרשמתי בצורה בלתי רגילה, באמת; ואני גם הקשבתי לך, אגב, רוב קשב, אתמול, לנאום הנוגע ללב שלך.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, אני אומרת את זה – עכשיו אני אחקה את חבר הכנסת איתן כבל: ללא גרם של ציניות.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לך, באמת, אני הקשבתי לנאום שלך, ואני ניגשתי היום לשר האוצר ואמרתי: זה באמת – לנהוג באחריות כלכלית וחברתית כל כך משמעותית.

איילת נחמיאס ורבין: ואגב, תתכונני, כי אני הולכת לגייס אותך לאיזשהו קרב אחר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת לעצמי, למה אי-אפשר לנהוג באותה צורה כשזה מגיע לתהליכים קריטיים כמו החוק הזה?

איילת נחמיאס ורבין: באמת.

איילת נחמיאס ורבין: תראו, ישבו שני אנשים – שר האוצר כחלון, יושב-ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן; לכאורה פערים לא מבוטלים בין השניים, תפיסות עולם קרובות אבל לא זהות.

איילת נחמיאס ורבין: ישבו ואמרו: אנחנו מכאן יוצאים כשאין שביתה במשק הישראלי, כשיש כאן עובדים שזוכים בתוספת יותר גדולה, כי הם זקוקים לה יותר, ויש כאן עובדים שזוכים בתוספת יותר קטנה, כי הם זקוקים לה פחות, ואנחנו מסתכלים לאנשים בעיניים.

איילת נחמיאס ורבין: ממש, שלשום בלילה, בנושא שכר חברי הכנסת, דיברתי על כך שאנחנו לא רואים את האנשים בעיניים.

איילת נחמיאס ורבין: חברים יקרים, בחוק הזה, של החטיבה להתיישבות, אנחנו לא רואים מיליוני אנשים בעיניים, צריך להגיד את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: ומי שיצביע בעד החוק הזה, גם אם זה מטעמים קואליציוניים, לא רואה את האנשים בעיניים.

איילת נחמיאס ורבין: תאמינו לי, יבואו ויגידו לי חברי המאוד-אהובים, ראשי מועצות מהנגב והגליל, ואני באמת אוהבת אותם אהבה עצומה ומלאה הערכה לפועלם בעוטף-עזה, ובדרום ובנגב, ובצפון – מלאה הערכה לפועלם; יבואו ויגידו: גם אנחנו אולי?

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, מחזיקים את ההתיישבות הזאת בנגב ובגליל בצורה בלתי הולמת, בלתי הוגנת, כדי שבסופו של דבר הם יבואו ויגידו לנו: אבל צריך להעביר את החטיבה להתיישבות?

איילת נחמיאס ורבין: הם אלה שצריכים לקבל את הכסף קודם, הם אלה שמחזיקים את המדינה.

איילת נחמיאס ורבין: הם אלה שמחזיקים את הקרקעות.

איילת נחמיאס ורבין: הם אלה ששומרים עלינו – הם אלה ששומרים עלינו.

איילת נחמיאס ורבין: לא מי שזורק בקבוק תבערה בדומא.

איילת נחמיאס ורבין: לא מי שזורק בקבוק תבערה בדומא, שמבייש את כולנו, את כולנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני כתבתי על האנשים האלה, בחתונה הערב: לא יהודים.

איילת נחמיאס ורבין: אלה לא יהודים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מצטערת להגיד, אלה לא יהודים.

איילת נחמיאס ורבין: לא יהודים.

איילת נחמיאס ורבין: יהודים לא עושים דברים כאלה, לא עושים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא את הטרור, את החתונה, את החתונה, את החתונה.

באסל גטאס: אבל הם עושים גם עושים.

איילת נחמיאס ורבין: את החתונה, לא את הטרור.

איילת נחמיאס ורבין: עאידה, זה ברור שהם עשו.

איילת נחמיאס ורבין: עאידה, זה ברור.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת על החתונה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתביישת, אני מתביישת באנשים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: עאידה, הם לא בני דתי והם לא אחי.

איילת נחמיאס ורבין: לזה התכוונתי.

איילת נחמיאס ורבין: לא אחי, ולא אחותי, ולא שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה את האנשים שהם האחים והאחיות שלי.

איילת נחמיאס ורבין: רבים מהם – רבים מהם גרים ביהודה ושומרון, רבים מהם.

איילת נחמיאס ורבין: הם באמת לא עושים דברים כאלה.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא חגגו את מותו של התינוק עלי דוואבשה, הם הצטערו על זה.

איילת נחמיאס ורבין: הם התאבלו על זה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים מה?

איילת נחמיאס ורבין: כל מי ששכל בראשו מבין שאם יש דבר שגורם נזק אמיתי להתיישבות, גם בתוך ישראל וגם ביהודה ושומרון – אלה האנשים.

איילת נחמיאס ורבין: אלה האנשים שבסוף יגמרו אותנו, שבסוף ייבשו אותנו, שבסוף יטחנו אותנו עד דק, שבסוף יהפכו אותנו למה שאנחנו לא.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא מקום גזעני.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסרבת לקבל את זה כהנחת עבודה.

איילת נחמיאס ורבין: כולם פה עולים ואומרים: טוב, החברה הישראלית גזענית.

איילת נחמיאס ורבין: איזה מין הנחת עבודה?

איילת נחמיאס ורבין: עאידה, אל תיקחי לי את החוט, כן?

איילת נחמיאס ורבין: אל תיקחי את החוט, כי אני עוד עסוקה בתפירה, אני עוד עסוקה בתפירה.

עאידה תומא סלימאן: לא לקחתי – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – – אני מחזיק – – –

עאידה תומא סלימאן: נתתי לעבדאללה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רואה, אני רואה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, פשוט שלא ייעלם לי החוט, כי עד שהכנסתי אותו לקוף, אתה יודע כמה זה קשה?

קריאה: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לומר לכם, שכל פעם שמישהו עולה לכאן, לפודיום, ומתחיל לדבר על הגזענות בתור דבר מובן מאליו – זאת אומרת, אתה יודע, אולי בואו נתרגל לזה, למה לא.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נניח הנחת עבודה שכולם פה גזענים, ובעצם אף אחד פה לא רוצה לחיות אחד לצד השני, כמו ב"דירה להשכיר", שכל אחד פה נהיה לי בררן, כל אחד פה, יש לו סטנדרטים.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נירגע, טוב?

איילת נחמיאס ורבין: בואו נירגע.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא באנו ממקומות כאלה ידידותיים.

איילת נחמיאס ורבין: היום דיבר פה ראש ממשלת אוקראינה, וטוב עשו ראש הממשלה וגם יו"ר האופוזיציה שהזכירו את באבי-יאר.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, אני מוכרחה להגיד, אתם יודעים, הופיעו כאן הרבה ראשי ממשלות, ואני מוכרחה להגיד שזה היה מבחינתי, רגשית, אחד האירועים היותר-מורכבים.

איילת נחמיאס ורבין: מצד אחד אנחנו אומרים – הופיעו כאן נשיאי גרמניה והבונדסטאג, זאת אומרת, הופיעו פה דמויות משמעותיות עבור העם היהודי בהיסטוריה שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: אוכל להגיד שזה היה אחד האירועים המורכבים מבחינתי.

איילת נחמיאס ורבין: זה הפתיע.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, סבתא שלי, סבתא רבתא שלי הגיעה מפולטבה, וזה היה בשבילי – כל הזמן ציפיתי, אגב, שהוא יזכיר אותה, והוא לא הזכיר אותה.

איילת נחמיאס ורבין: די נעלבתי.

איילת נחמיאס ורבין: קראו לה נחמה פליישצ'יק.

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: הנה, נכון, בדיוק, כי הוא לא הזכיר אותה.

איילת נחמיאס ורבין: קראו לה נחמה פליישצ'יק.

איילת נחמיאס ורבין: היא הגיעה לישראל, אגב, היא הגיעה לארץ, לידיעתכם, בסוף המאה ה-19.

איילת נחמיאס ורבין: היא ייסדה, הייתה שותפה לייסוד עין-גנים בפתח-תקווה ולימים עלתה ליישב את נהלל יחד עם סבא שלי, מיכאל קרסיק, שהוא עצמו עוד הספיק לפני כן לבנות את באר-טוביה, וגם הגיע מרוסיה, אבל ממקום אחר.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא היה אירוע כל כך פשוט, אבל אנחנו, שעברנו את הגזענות, שעברנו את הפרעות, שעברנו את האלימות, שעברנו את השואה, שעוברים את הטרור – גם היום טרור, כן, גם היום טרור.

איילת נחמיאס ורבין: שני נרצחים, תשימו לב, תכף אולי אני אזכיר בעניין הזה משהו – אבל אנחנו, פשוט, מה נהיה מאתנו?

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת הגזענות המטורפת הזאת?

איילת נחמיאס ורבין: מה זה ההפרדה המטורפת הזאת?

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אתם מבינים למה כל הזמן צריך להחזיק חוט ומחט פה ביד?

איילת נחמיאס ורבין: כי כל היום אנחנו צריכים להיות עסוקים בתפירה.

איילת נחמיאס ורבין: ותסלחו לי, כשאנחנו יושבים ועוסקים בחטיבה להתיישבות, אנחנו לא עסוקים בחוט ובמחט.

איילת נחמיאס ורבין: לא עסוקים בחוט ובמחט.

איילת נחמיאס ורבין: והאמינו לי, אני נוסעת לגושי ההתיישבות ביהודה ושומרון, ואני הולכת לראות את המקומות המדהימים, צריך להגיד, מקומות יפהפיים; מהיפים ביותר, לדעתי, שיש בעולם אפילו, בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רואה בני-אדם, ואני רואה אנשים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מסתכלת על האנשים, ואפילו מי שישב עכשיו במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאתם רואים אנשים, אני יודעת שאתם רואים בני-אדם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל למה אתם רואים רק את מי שאתם בוחרים לראות?

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם עושים סלקציה?

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם בוחרים?

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם מפרידים?

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם קורעים?

איילת נחמיאס ורבין: תראו מה קרה לטרור.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כבר נמצאים בתוך האינתיפאדה השלישית בערך ארבעה חודשים.

איילת נחמיאס ורבין: ארבעה חודשים.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, צריך להגיד שהסכינאות היא בשיא.

איילת נחמיאס ורבין: את מעדיפה שאני אחזור להקריא ספר, אני מבינה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, את בסדר?

טלי פלוסקוב: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אוקיי.

איילת נחמיאס ורבין: לא, את בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: בוודאי, יקירתי, אני דואגת לעניין שלך.

באסל גטאס: לא הבנתי מההתחלה – – –

איילת נחמיאס ורבין: תכף אני אסביר לך.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הטרור, תשימו לב מה קרה לנו עם הטרור.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נהיינו קהים, כי זה מה שקורה כשהטרור אצלך ברחובות: אתה נהיה קהה, אתה מתרגל.

איילת נחמיאס ורבין: אני הולך לפה – אני אולי אדקר, טוב; אתה ברעננה – אתה אולי תידקר; אתה בראשון-לציון – אתה אולי תידקר.

איילת נחמיאס ורבין: אתה בירושלים, בכלל, תאמינו לי, אתם יודעים, זה כמעט מובן מאליו, זה סטטיסטיקה בכלל, זה כבר עניין סטטיסטי.

איילת נחמיאס ורבין: איך זה יכול להיות?

איילת נחמיאס ורבין: מה שבסוף ישבור אותנו אולי זה הטרור הכלכלי, כי המצב הכלכלי נהיה כל כך גרוע – אולי זה ישבור אותנו, אני לא יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה לחשוב ככה, כי אני לא רוצה לחשוב שלבנו נהיה גס בחיי אדם; אני לא רוצה לחשוב שאנחנו מזלזלים בחיי אדם.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסרבת לקבל את זה כהנחת עבודה.

איילת נחמיאס ורבין: גם על חבר הכנסת סמוטריץ אני לא מוכנה לקבל את זה, אולי כן, כי הוא אמר שאין טרור יהודי.

איילת נחמיאס ורבין: אני כבר לא יודעת להגיד לכם, באמת, אני די משתגעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לעצמי, אם אנחנו היינו עכשיו בחוץ ומסתכלים פנימה, מה אנחנו היינו חושבים על מה שקורה כאן?

איילת נחמיאס ורבין: מה אנחנו היינו חושבים על זה שנקרע כאן קרע אחר קרע אחר קרע – ועל זה אני מדברת, חבר הכנסת גטאס, וגם אתה, אני מקווה, יודע להחזיק חוט בידך, כשאני מחזיקה מחט, וביחד להכניס אותו לקוף, שזה מאוד מאוד קשה – אני לא יודעת אם אתה עם משקפיים או לא – ולהתחיל לתפור את הקרעים של החברה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: ובגלל זה כשעאידה יצאה, הייתי צריכה לוודא שעבדאללה ממשיך להחזיק את החוט.

עבדאללה אבו מערוף: ברצון.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, עבדאללה, תודה רבה, חבר הכנסת מערוף.

איילת נחמיאס ורבין: עשית לי מערוף.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם שאנחנו לא יכולים יותר לקבל את הדברים האלה בצורה כזאת.

איילת נחמיאס ורבין: ובאמת, אתם יודעים, הנה, אני מסתכלת, אולי הילדים שלי עדיין ערים.

איילת נחמיאס ורבין: יונה בן עשר, ואסף ואלמה בני ארבע וחצי.

איילת נחמיאס ורבין: אולי הם לא נרדמו מהסיפורים שקראתי להם.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה את זה בשבילם, כמו שכל אחד מאתנו רוצה את זה בשביל ילדיו ונכדיו.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שהם יגדלו.

איילת נחמיאס ורבין: כמה פעמים כבר סיפרתי: כשאנחנו יוצאים בבוקר לרחוב, הם יודעים, זה עניין של הרגל; אין בשבילנו בן-אדם שאנחנו לא רואים אותו, בין אם זה מנקה הרחובות שהוא כנראה מאריתריאה; בין אם זה האיש שמנקה את חדר המדרגות; בין אם זה האנשים שלוקחים את האשפה; בין אם זה דודו מהמזנון; בין אם זה צביקה – הדתי, אגב, דתי מאוד, מהפיצה; בין אם זה אבי מ"שורצקי", או כרמי, מה זה משנה?

איילת נחמיאס ורבין: שבכלל אין לי מושג מה הם חושבים בפוליטיקה, האם בעד, נגד.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא חשוב, כי הם בני-אדם.

איילת נחמיאס ורבין: וזה מי שאני פוגשת – בני-אדם, בני-אדם שרוצים לחיות כאן.

איילת נחמיאס ורבין: ומה אנחנו עושים?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו דוחקים בהם כל הזמן לבחור.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כל הזמן דוחקים בהם לבחור צד, ואם אתה עם הצד הזה, אז אתה לא אתנו, ואם אתה לא אתנו, אז אוי ואבוי לך.

איילת נחמיאס ורבין: אז יקרה לך בדף הפייסבוק מה שקרה לנפתלי בנט, שאמר שהחטיבה היהודית לא צריכה להיסגר והגן על השב"כ, כי גם הוא יודע כמה זה מסוכן.

איילת נחמיאס ורבין: גם הוא יודע כמה התהליך הזה בלתי נסבל – לא מבחינה פוליטית, מבחינה חברתית.

באסל גטאס: – – – השר אורי אריאל, הוא ענה לו.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אני מדברת על היושב-ראש נפתלי בנט, יושב-ראש הבית היהודי.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מסכימה אתו על מיליון ואחד דברים, אבל כשחבר הכנסת סמוטריץ אמר שאין טרור יהודי, ושצריך לזכור – ואנשים מהבית היהודי אמרו שצריך לזכור – – –

באסל גטאס: – – –

איילת נחמיאס ורבין: בסדר, אז השר אורי אריאל אמר, אז טוב שיושב-ראש המפלגה ענה לו, מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת להסכים עם השר אורי אריאל?

איילת נחמיאס ורבין: גם כשהוא רצה להפסיק לסרס חתולים לא הסכמתי אתו, אז מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: הוא ביקש ממני קיזוז, אז אמרתי לו – בתנאי שהוא לא מגרש לי את החתולה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון?

איילת נחמיאס ורבין: אין מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: אני בסוף – זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו שנייה, אני מוכנה לחתום לכם שיש דברים שהשר אורי אריאל ואני נדבר עליהם וגם נסכים עליהם, וגם אתם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה שאנחנו צריכים להבין, שאת המכנה המשותף אנחנו חייבים להגדיל; את המכנה המשותף האוניברסלי של ערכים אנושיים אנחנו חייבים להרחיב.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, המכנה זה דבר מאוד מתעתע, והמכנה המשותף זה דבר מאוד מתעתע עוד יותר.

איילת נחמיאס ורבין: ואת המכנה המשותף הזה – שאנחנו ויתרנו עליו, אנחנו ויתרנו עליו, כי פעם ההתיישבות באמת – חבר הכנסת ילין, וחבר הכנסת ברושי, חברי הטוב, פעם ההתיישבות באמת הייתה מכנה משותף אמיתי וחזק לכל הציבור הישראלי.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו ויתרנו על הדבר הזה, כי את הבלון הזה היה צריך להעיף רק ליהודה ושומרון, לא, חס וחלילה לנגב ולגליל; לא, למה לירושלים?

איילת נחמיאס ורבין: למה לעוטף-עזה?

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, לפני, כשדיברו על הפחתת מס חברות, אמרתי: למה הפחתת מס חברות באופן גורף?

איילת נחמיאס ורבין: לא, קודם כול הנגב, הגליל, עוטף-עזה וירושלים – המקומות שסובלים יותר; לא הפחתת מס לחברות הגדולות.

איילת נחמיאס ורבין: תזכרו כל הזמן: השמן, השבע, צריך פחות.

איילת נחמיאס ורבין: מי שצריך יותר זה הרזה מדוח העוני, הרזה מדוח טאוב.

איילת נחמיאס ורבין: אלה שצריכים את השומנים, אלה הם שצריכים את הריפוד.

איילת נחמיאס ורבין: ואני כל הזמן אומרת: מה קרה לנו?

איילת נחמיאס ורבין: התייאשנו?

איילת נחמיאס ורבין: הפסקנו לבקש לעצמנו שקט ושלווה?

איילת נחמיאס ורבין: ויתרנו על העתיד של ילדינו ונכדינו?

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: כל האנשים פה בבית מכירים אנשים שאיבדו את חייהם על הארץ הזאת, כי רוצים לחיות כאן, בשוויון, בדמוקרטיה.

איילת נחמיאס ורבין: וכן – יהודית, מדינה יהודית ודמוקרטית.

איילת נחמיאס ורבין: ביהדות שלי יש חמלה אמיתית.

איילת נחמיאס ורבין: אמיתית.

איילת נחמיאס ורבין: מכל הלב.

איילת נחמיאס ורבין: חמלה שיודעת לזעוק לשמים ופותחת אותם וקורעת אותם בכאב.

איילת נחמיאס ורבין: כשתינוק נרצח; כשאדם נרצח ברחוב; כשילד מקסים, נאור בן-עזרא, עלה בשבוע שעבר לתורה, אותו ילד שנדקר בפסגת-זאב, ילד מדהים, עלה לתורה, אני פשוט בכיתי.

איילת נחמיאס ורבין: לא היה אפשר שלא לבכות.

איילת נחמיאס ורבין: ואני כל הזמן אומרת: איפה, לעזאזל, הלכנו לאיבוד?

איילת נחמיאס ורבין: אני מסתכלת על החברה שלי, ואני אוהבת אותה, ואני אוהבת את המדינה הזאת, ואני לא אחיה בחיים שלי בשום מקום אחר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה שגם הילדים שלי לא יחשבו ולא ישקלו אפילו לחיות במקום אחר, כי זה יהיה מובן מאליו שהם חיים פה, כי ככה גידלו אותי וככה אני מגדלת אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל איזה מין חברה אני משאירה להם – עם חוט ומחט או בלי חוט ומחט?

איילת נחמיאס ורבין: עם כלים לתפור את הקרעים או בלי כלים לתפור את הקרעים?

באסל גטאס: אני מציע, גברתי היושבת-ראש, לתת לה עוד שתי דקות.

מירב בן ארי: לא לא לא, נגמר הזמן.

טלי פלוסקוב: יש לנו רשימה ארוכה.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שאנחנו לא נקרא עוד כמה ספרים הלילה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, לא, אבל אני חייבת רק התנצלות קטנה.

איילת נחמיאס ורבין: ילדים, אני מצטערת שלא הספקתי להקריא היום את "האריה שאהב תות".

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

מירב בן ארי: לילה טוב, איילת.

חיים ילין: תפרשי בשיא.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: איפה המים שלי?

טלי פלוסקוב: ידאגו גם לך למים.

טלי פלוסקוב: יש לנו פה אנשים שדואגים לכל אחד.

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו בתחילתו של ערב ארוך מאוד, ונראה מתי נסיים את הערב הזה.

באסל גטאס: יום שישי, יום שישי.

אוסאמה סעדי: יום שישי?

אוסאמה סעדי: אולי נגלוש לשבת?

אוסאמה סעדי: מה את צוחקת, מירב?

עבדאללה אבו מערוף: פיקוח נפש.

אוסאמה סעדי: אני רוצה – אבו מערוף – אני רוצה, גברתי היושבת-ראש, לא לספר סיפורים ולא להתחיל לדבר על הא ועל דא, אלא באמת להתרכז סביב הנושא שאנחנו דנים בו.

אוסאמה סעדי: מדובר בנושא שהוא רגיש מאוד, חשוב מאוד, ולא בכדי הוא מעורר ויכוח נוקב וקשה.

אוסאמה סעדי: הצעת החוק הזאת, שהניח אותה – הפצצה המתקתקת, הייתי מגדיר אותה – שהניח אותה חבר הכנסת סמוטריץ על שולחנה של הכנסת, היא לא הצעה תמימה, והיא באה על רקע דוח וחוות דעת חמורים ביותר.

אוסאמה סעדי: אני לא יודע כמה מחברי הכנסת יודעים את ההיסטוריה של הצעת החוק הזאת ועל איזה רקע היא נולדה ובאה לעולם.

אוסאמה סעדי: מי שמסתכל על הכותרת של הצעת החוק הזאת, חבר הכנסת פריג': הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל – וישאל השואל: איך אתם מעורבים בכל הסיפור הזה?

אוסאמה סעדי: ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית לארץ-ישראל.

אוסאמה סעדי: אז כפי שאמר חברי חבר הכנסת אחמד טיבי בהצעה לסדר-היום בעניין ארגון "שוברים שתיקה" – אמר:

אוסאמה סעדי: אנחנו לא מתערבים בצה"ל, אבל יש לנו מה להגיד על הצביעות בעניין של העמותה "שוברים שתיקה".

אוסאמה סעדי: אז גם כאן יש לנו, גברתי היושבת-ראש, say גדול מאוד – להגיד את מה שיש לנו בעניין הצעת החוק הזאת, שלב-לבה של ההצעה הזאת נוגע וקשור בטבור למפעל הפושע שנקרא "מפעל ההתנחלויות בשטחים הכבושים".

אוסאמה סעדי: החטיבה להתיישבות נוסדה וקמה וחיה בעניין התיישבות בתוך השטחים הכבושים, ורק לאחר מכן, גברתי היושבת-ראש, התווסף לה והתווספו לה תחומים נוספים של פיתוח הגליל והנגב.

אוסאמה סעדי: למה יש צורך בהצעת חוק כזאת ולמה היא באה לעולם?

אוסאמה סעדי: את יודעת, חברת הכנסת חברתי מירב בן ארי, למה?

מירב בן ארי: למה?

אוסאמה סעדי: למה צריך?

אוסאמה סעדי: למה צריך הצעת חוק כזאת היום, כשאנחנו מדברים על הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל?

אוסאמה סעדי: אז אני מניח שהעניין הזה קשור לפעילותן של ההסתדרות העולמית ושל החטיבה להתיישבות.

אוסאמה סעדי: אבל ישאל השואל: הרי במשך עשרות שנים מאז קמה המדינה ההסתדרות פעלה, חטיבת ההתיישבות פעלה, ועוד איך, אז למה פתאום עכשיו נזכר חבר הכנסת סמוטריץ להתלבש על הנושא הזה?

אוסאמה סעדי: אני אגיד לכם את הסיבה.

אוסאמה סעדי: חבר הכנסת פריג', תשמע מה הסיבה: המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עורכת-דין דינה זילבר, בדקה וחקרה את פעילותה של החטיבה להתיישבות – –

עיסאווי פריג': הסגנית, הסגנית.

אוסאמה סעדי: המשנה, המשנה ליועץ המשפטי.

אוסאמה סעדי: – – והיא כתבה חוות דעת שאם באמת היו גורמים מקצועיים אמונים על אכיפת השלטון במדינת ישראל, אחרי חוות הדעת הזאת היו צריכים לפתוח בחקירה פלילית.

אוסאמה סעדי: אבל לא – לא עשו כלום.

אוסאמה סעדי: המשיכו.

אוסאמה סעדי: ואז יש את הצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: חוות הדעת הזאת של דינה זילבר נשלחה – כמובן שנכתבה במשך חודשים – אל מזכיר הממשלה.

אוסאמה סעדי: אתה יודע מי זה, חיים ילין?

אוסאמה סעדי: אל מזכיר הממשלה.

עיסאווי פריג': היועץ הבא.

אוסאמה סעדי: היועץ הבא, אביחי מנדלבליט.

אוסאמה סעדי: ב-26 בפברואר 2015, בתחילת שנה זו, והיא כותבת: "בחודשים האחרונים בחנו היבטים שונים הקשורים בפעילותה של החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית העולמית – – – את מערכת היחסים בינה לבין המדינה, את המבנה הארגוני והמשפטי בו היא פועלת ואת אפשרויות הפיקוח הממשלתי על פעולותיה.

אוסאמה סעדי: מאחר שההנחיות בחוות הדעת נוגעות לממשלה בכללותה, אני מעבירה אליך" – אל מזכיר הממשלה – "את עיקרי ממצאי בחינה זו ואת הנחיותי המשפטיות בעקבותיה, ומבקשת כי תפיץ אותה לכל הגורמים הממשלתיים הצריכים לעניין.

אוסאמה סעדי: חוות דעת זו היא על דעת היועץ המשפטי לממשלה".

אוסאמה סעדי: זו לא חוות דעת של פרקליטה מפרקליטות המדינה, זו לא חוות דעת של איזשהו פרקליט זניח, אלא היא נכתבה על-ידי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, ואושרה והיא על דעתו של היועץ המשפטי לממשלה.

אוסאמה סעדי: אבל, חבר הכנסת פריג', ראינו היום איך לא שמים ומצפצפים על עמדות של היועץ המשפטי לממשלה.

אוסאמה סעדי: ראינו רק בצהריים, בהצעת חוק של חברת הכנסת ברקו, שהסתירו מכל הכנסת, אפילו מהממשלה, מהקואליציה, את חוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה ואת עמדתו ואת עמדת המדינה.

אוסאמה סעדי: הרי היועץ המשפטי לממשלה מדבר בשם המדינה.

אוסאמה סעדי: אז הוא הגיש עמדה בשם המדינה לבית-המשפט העליון, ובה הוא מפרט את עמדת מדינת ישראל בעניין פסקי-דין של בתי-משפט צבאיים, וקובע – לאחר ניתוח של 15 עמודים, ניתוח המצב המשפטי בתוך מדינת ישראל, ניתוח המצב המשפטי על-פי החוק הבין-לאומי – ומגיע למסקנה כי פסקי-דין של בית-משפט צבאי לא יכולים לשמש ראיה לכאורה במשפט אזרחי בבתי-משפט בישראל.

אוסאמה סעדי: באה חברת הכנסת ענת ברקו ואומרת: אני לא התייעצתי ולא קיבלתי ולא נשלחתי להגיש את הצעת החוק הזאת מטעם המשפחות שמנהלות תביעות ונתקלות במכשול הזה בבית-המשפט.

אוסאמה סעדי: ככה, באופן תמים, חבר הכנסת עיסאווי, היא חלמה באותו לילה על הצעת חוק כזאת ובאה בבוקר והגישה את זה.

אוסאמה סעדי: אבל אני לא בא בתלונות לחברת הכנסת ברקו.

אוסאמה סעדי: זכותה להציע הצעות חוק כאלה, לקדם אפילו הצעות חוק כאלה, שאולי יוכלו, כמו שהיא אמרה, לעזור למשפחות.

אוסאמה סעדי: אבל אני בא בתלונות קשות, בטרוניה ובביקורת כלפי משרד המשפטים ושרת המשפטים.

אלעזר שטרן: יש שר?

חיים ילין: – – –

אלעזר שטרן: למה אין שר?

עיסאווי פריג': למה אין שר?

שולי מועלם-רפאלי: אני אקרא לו.

שולי מועלם-רפאלי: הוא הלך – – –

עיסאווי פריג': מה זה "הוא הלך"?

טלי פלוסקוב: השר ביקש לצאת לשירותים.

טלי פלוסקוב: הוא כבר חוזר.

עיסאווי פריג': אז נעשה הפסקה במליאה.

טלי פלוסקוב: זה מה שנאמר לנו.

טלי פלוסקוב: אז בוא ונבדוק.

אוסאמה סעדי: טוב שאתה מעיר את תשומת לבי, חבר הכנסת שטרן.

טלי פלוסקוב: אז אני אוסיף לך דקה, אם זה לא יספיק לך, חבר הכנסת סעדי.

אוסאמה סעדי: אוקיי.

עיסאווי פריג': זה לא עניין של הוספה.

אוסאמה סעדי: צריך – – – כי אני עוד – – – יש דברים שאני רוצה שהוא ישמע.

טלי פלוסקוב: מותר גם לשר לצאת לדקה.

אוסאמה סעדי: אבל אז – –

טלי פלוסקוב: כולנו בני-אדם, לא?

אוסאמה סעדי: – – צריך להחליף אותו.

אוסאמה סעדי: יש שר שאמור להחליף אותו.

אלעזר שטרן: – – – כן ולא.

אלעזר שטרן: יש להם כולה שעה או שעתיים.

טלי פלוסקוב: אז אני אומרת: אני מוסיפה את הדקה הזאת.

טלי פלוסקוב: אוקיי?

טלי פלוסקוב: על-פי התקנון, אני יכולה להוסיף זמן כששר לא נמצא.

אוסאמה סעדי: הנה, הוא חזר.

אוסאמה סעדי: חזר.

טלי פלוסקוב: הנה, השר כאן.

אוסאמה סעדי: אבל אני כן בא בטרוניה, בתלונה ובביקורת קשה כלפי משרד המשפטים, כלפי הממשלה, כלפי שרת משפטים, שאפילו לא ידעה שזו העמדה שהציג היועץ המשפטי בבית-המשפט העליון בשם מדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: אז בסדר, אז זה עבר, והקואליציה הצביעה בעד.

אוסאמה סעדי: אבל כנראה מדובר בדפוס פעולה, בשיטתיות, שמה שאומר היועץ המשפטי לממשלה כבר לא מייצג את המדינה ולא מייצג את הממשלה ולא מקובל על הממשלה, והממשלה מתנערת ובועטת בחוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה.

אוסאמה סעדי: הנה היום, עכשיו, גם בהצעת החוק הזאת של החטיבה להתיישבות יש חוות דעת מפורטת, כוללת וארוכה שמנתחת את כל העובדות ואת כל המצב המשפטי, וגם בחוות הדעת הזאת בועטים, וזורקים אותה לפח האשפה.

אוסאמה סעדי: חבר הכנסת סמוטריץ, שבלעדיו אין ממשלה – חיים ילין, נכון?

אוסאמה סעדי: – יכול לכופף את כל הקואליציה ואת כל הממשלה ואת ראש הממשלה, והוא יעביר את זה, והוא יביא אותם אפילו ביום שבת ולחלל שבת, העיקר שהצעת החוק הזאת תעבור.

אוסאמה סעדי: אני אקריא לכם מה שכתבה – לא מה שאומר חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ולא מה שאומר חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, שהרי ידוע שהם תמיד מדברים על כיבוש, על פוליטיקה ועל הרשות הפלסטינית, והם סוכנים זרים ואי-אפשר להאמין להם ואי-אפשר לשמוע להם; גם את חבר הכנסת עיסאווי פריג' אי-אפשר לשמוע.

אוסאמה סעדי: אני אקריא לכם מה שאומר היועץ המשפטי לממשלת ישראל: "נוכח צבר הבעיות שיפורט להלן בהרחבה" – בהקדמה היא כותבת את זה – "עיקרה של חוות הדעת האמורה הוא בקביעה כי עיצוב המדיניות" – איילת?

אוסאמה סעדי: – –

איילת נחמיאס ורבין: כן.

אוסאמה סעדי: – – "הפעלת שיקול הדעת המהותי ויצירת סדרי העדיפויות בנושא ההתיישבות, שהוא תחום ליבה שלטוני מובהק, אמורות להתבצע על-ידי הממשלה ולא ניתן לבצען באמצעות החטיבה.

אוסאמה סעדי: ביצוע תפקידים אלו על-ידי החטיבה חורג הרבה מעבר להסתייעות המותרת על-ידי אחר ומהווה דה-פקטו אצילה אסורה לגורם שאינו שלטוני".

אוסאמה סעדי: ובאים אלינו עם הצעת חוק שאומרת: הממשלה מאצילה סמכויות לחטיבה להתיישבות.

אוסאמה סעדי: זו הצעת החוק.

אוסאמה סעדי: אני ממשיך לצטט: "מצב דברים זה אף יוצר כשל משמעותי ביכולת המשילות של הממשלה, שכן נפגעת יכולתה האפקטיבית לקבוע בעצמה את מדיניותה ואת סדרי העדיפות בתחום ההתיישבות, המשפיע על מגוון תחומים נוספים במרחב הכפרי, ובהם פיתוח התעשייה, החקלאות, התשתיות, איכות הסביבה, החינוך, התיירות ועוד.

אוסאמה סעדי: לפיכך" – אדוני היושב-ראש – "על המדינה" – תשמעו מה שמציע היועץ המשפטי לממשלה – "להשיב לידיה את כל אותן פעילויות שביצעה החטיבה ואשר עניינן הוא קביעת מדיניות, יצירת סדרי עדיפויות והפעלת שיקול דעת".

אוסאמה סעדי: ופה אני מגיע לתחום שלך, ועדת הכספים – "בהתאם לכך, על המדינה להפסיק את תקצובה הישיר של החטיבה להתיישבות בין בחוק התקציב" – חבר הכנסת פריג', שתראה מאיפה מגיעות ההעברות כל שנה – "ובין בדרך של העברות כספים ישירות אחרות".

אוסאמה סעדי: מוכר לך, חבר הכנסת באסל גטאס, עניין ההעברות?

באסל גטאס: – – –

אוסאמה סעדי: "ככל שרשויות המדינה תבקשנה להסתייע בחטיבה להתיישבות כגוף ביצוע לשם ביצוע משימותיהן, התקשרויות אלה תיעשינה בהתאם לחוק חובת המכרזים ולתקנות מכוחו.

אוסאמה סעדי: יודגש כי התקשרויות אלה תהיינה גדורות, קונקרטיות ואגב פרויקט פרטני.

אוסאמה סעדי: " יעני, כל פרויקט כזה – לא לתת את כל מפעל ההתיישבות לחטיבה להתיישבות ולאגף של הבית היהודי, שינהלו אותו במחשכים, ללא כל ביקורת, ללא מינהל תקין, אלא לתת התקשרויות פרטניות אגב כל פרויקט פרטני, ועל זה חל חוק חובת המכרזים.

אוסאמה סעדי: "כמו כן, התקשרויות אלה לא תכלולנה העברה לחטיבה של סמכויות הכרוכות בקביעת מדיניות, הפעלת שיקול דעת שלטוני, מהותי ורחב ויצירת סדרי עדיפויות, אלא משימות ביצועיות בלבד.

אוסאמה סעדי: בהתאם לכך, במסגרת התקשרויות אלו לא ניתן יהיה להעביר לחטיבה להתיישבות ביצועה של חלוקת תמיכות ומשאבים, על סוגיהם השונים, לגורמים שלישיים.

אוסאמה סעדי: " וזה מה שיש בהצעת חוק הזאת כשמדברים על הקצאת משאבים, ותכף נתייחס לזה בפירוט.

אוסאמה סעדי: מה הבעיות המרכזיות שהיועץ המשפטי לממשלה מצא בפעילות החטיבה להתיישבות, שדחפו אותו והניעו אותו להגיע למסקנות שפירטתי עכשיו?

אוסאמה סעדי: "להלן תוצגנה הבעיות המרכזיות אשר אותרו וזוהו על-ידינו ולאחריהן ההמלצות בגינן: א.

אוסאמה סעדי: ריכוז הסמכויות והתפקידים שמבצעת החטיבה בפועל והצטברותם, כפי שהללו פורטו לעיל, הם תפקידים המצויים בליבת הסמכות השלטונית וככאלו לא ניתן לבצעם באמצעות גוף שאיננו שלטוני – מדובר בסמכויות שעניינן פיתוח וקידום התיישבות, לצד הקצאה וניהול מקרקעין בשטחי יהודה ושומרון" – כמובן בשטחים הכבושים משנת 1967.

אוסאמה סעדי: "בולט הדבר כי תפקידי החטיבה להתיישבות אינם אך תפקידי ביצוע קונקרטיים וגדורים.

אוסאמה סעדי: אלא שטיב הסמכויות והתפקידים אותם מבצעת החטיבה לאורך השנים הם רחבים, רבים ומגוונים.

אוסאמה סעדי: הם כשלעצמם, לצד התקציב המשמעותי עליו היא חולשת, ובוודאי שצירופם של כל אלה יחד הביאו לכך שהחטיבה אינה אך גוף ביצוע, אלא גוף שבפועל קובע מדיניות, מפעיל שיקול דעת רחב, לצד הקצאת משאבים בהיקפים משמעותיים ולצרכים מגוונים ליישובים, לחקלאים, לבעלי עסקים, רשויות מקומיות, מוסדות חינוך, מוקדי תיירות ועוד, באופן החוצה תחומי אחריות ממשלתיים של משרדי ממשלה.

אוסאמה סעדי: " מדובר בממשלה קטנה – בממשלה קטנה שיש לה תקציב של מאות מיליונים.

אוסאמה סעדי: "אומנם, החטיבה אינה גוף פרטי לגמרי, אך על אף מעמדה המיוחד, יש לזכור כי היא אינה חלק מרשויות השלטון.

אוסאמה סעדי: " לעניין של לאצול סמכויות – ואני מפנה אתכם להצעה המקורית שהגיש חבר הכנסת סמוטריץ; הוא לא דיבר, אדוני השר, על אצילת סמכויות אלא אמר שהממשלה יכולה להטיל על החטיבה להתיישבות לבצע פעילויות מסוימות בתחום ההתיישבות ובתחומים נוספים.

אוסאמה סעדי: אבל תראו מה כתב הייעוץ המשפטי לעניין האצילה, שעכשיו הכניסו בהצעת החוק המובאת לקריאה שנייה ושלישית ואנחנו נצביע עליה היום או מחר או ביום שישי: החליפו את המילה "להטיל" ואמרו: הממשלה יכולה לאצול חלק מסמכויותיה לחטיבה להתיישבות.

אוסאמה סעדי: ואז, היועץ המשפטי לממשלה קובע: "אומנם, גם אם לשם ביצוע סמכויותיה יכולה המדינה להסתייע באחר, או אף להעביר סמכויות ביצוע מסוימות, הרי שוודאי שלא ניתן להעביר את סמכות שיקול הדעת עצמה בנושאי ליבה שלטוניים מובהקים ובהיקפים בהם מדובר בענייננו.

אוסאמה סעדי: ככלל, בגדרי ההאצלה המותרת לא נכללת האצלת סמכות שיקול הדעת עצמה, אלא האצלת סמכות הביצוע".

אוסאמה סעדי: "קביעת מדיניות ויצירת סדרי עדיפויות – – – הן תחומים שלטוניים מובהקים אשר העברתם לגוף אחר עולה כדי אצילה אסורה.

אוסאמה סעדי: " אצילה אסורה.

אוסאמה סעדי: "הבעייתיות שבאצילה אסורה זו מתעצמת נוכח רגישותה וחשיבותה של סוגיית ההתיישבות והקצאת המשאבים והמקרקעין הכרוכות בה.

אוסאמה סעדי: " תראו, את זה אומר, עוד פעם, לא חבר הכנסת באסל גטאס; את זה אומר היועץ המשפטי לממשלה.

אוסאמה סעדי: המישור השני שמצא היועץ המשפטי שיש בעיה ובעייתיות בפעילותה של החטיבה להתיישבות: "כאשר מבוצעות סמכויות שלטוניות על-ידי החטיבה, קיים חשש ממשי כי הליך הביצוע, קבלת ההחלטות והפעלת שיקול הדעת לא יעמדו באותם הסטנדרטים בהם חייבות רשויות השלטון בשל ההחלה הוולונטרית אם בכלל של סטנדרטים אלה על-ידי החטיבה – – – כך, למשל, רשויות השלטון חייבות לנהוג בביצוע הסמכויות בהגינות” – תראו את המבחנים – "הגינות, סבירות, שוויון – – – וכן בהתאם להוראותיו של חוק חופש המידע".

אוסאמה סעדי: "כמו כן, כפי שהוזכר לעיל, עובדי החטיבה להתיישבות אינם עובדי מדינה, ולפיכך אין הם כפופים לכללי האתיקה והמשמעת של השירות הציבורי.

אוסאמה סעדי: משמעות הדבר היא שעובדי החטיבה מממשים סמכויות רחבות ורגישות כאשר בעת מימושן אין הם נתונים למערכת הדרישות המחייבת והנדרשת מעובדי השירות הציבורי.

אוסאמה סעדי: " ולכן הוא קובע, וגם בפסיקה זה מה שנקבע: "במצב הדברים הרגיל, בו משתמעת הסמכות של רשות שלטונית לאצול את סמכותה לאחר, תהא זו האצלה לעובד מדינה אחר".

אוסאמה סעדי: אי-אפשר לאצול סמכויות אלא לעובדי מדינה.

אוסאמה סעדי: "הטעם לכך" – למה זה ככה?

אוסאמה סעדי: – "הטעם לכך נעוץ בעובדה שעובד המדינה שמענו בוועדת החוקה, גברתי היושבת-ראש, וגם נטען על-ידי יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת סלומינסקי, שמדובר בחטיבה להתיישבות, שהיא לא גוף פרטי, אבל היא גם לא גוף שלטוני, אז הוא אמר שזה גוף דו-מהותי, דו-ראשי.

אוסאמה סעדי: וגם על זה יש תשובה, חבר הכנסת פריג', אצל היועץ המשפטי לממשלה.

עיסאווי פריג': – – –

אוסאמה סעדי: דו-ראשי, יעני גם פרטי וגם שלטוני.

עיסאווי פריג': זה מושג חדש בדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': (בערבית: עם קרניים, כלומר כמו נחש עם שתי קרניים.

עיסאווי פריג': ) נחש עם שני – – –

אוסאמה סעדי: נחש עם שני ראשים.

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': קרון, קרון – קרניים.

אוסאמה סעדי: עם שתי קרניים.

אוסאמה סעדי: תשמע, "אומנם" – חבר הכנסת שטרן, את זה כותב היועץ המשפטי – "אומנם ניתן לטעון כי החטיבה היא גוף דו-מהותי ועל כן חלות עליה חלק מחובות הדין המינהלי.

אוסאמה סעדי: ואולם, אף בתחולה חלקית מעין זו לא די, והדבר מעורר בעייתיות רבה.

אוסאמה סעדי: החטיבה להתיישבות אינה גוף בעל שתי רגליים" – עיסאווי, עיסאווי – "החטיבה להתיישבות אינה גוף בעל שתי רגליים, אשר האחת נטועה בעולם הדינים/ האינטרסים/ המשאבים הפרטיים והשנייה בתחום הציבורי.

אוסאמה סעדי: עיקרה של החטיבה נטוע בתחום הציבורי.

אוסאמה סעדי: כל תקציבה של החטיבה מקורו בתקציב הממשלה, המנדט שניתן לפעולותיה והפרויקטים אותם היא מבצעת הם במישור הציבורי-ממשלתי בלבד.

אוסאמה סעדי: ואף-על-פי-כן, חובות הדין המינהלי לא חלות עליה במלואן".

אוסאמה סעדי: ותראו את הצעת החוק שבפנינו.

אוסאמה סעדי: אנחנו קיבלנו בוועדת החוקה שלוש גרסאות, שלוש גרסאות של הצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: ההצעה המקורית – שלושה סעיפים קטנים, אין בהם כלום.

אוסאמה סעדי: אחרי זה קיבלנו, ב-21 בדצמבר, לפני יומיים, נוסח מטעם הנהלת הקואליציה.

אוסאמה סעדי: שמעתם?

אוסאמה סעדי: יש דבר כזה?

אוסאמה סעדי: נוסח הצעת חוק מטעם הנהלת הקואליציה.

אוסאמה סעדי: ואז יש בו צבעים: כחול, שחור, אדום.

אוסאמה סעדי: ואז פה היה כתוב: והחלת עקרונות מהמשפט הציבורי.

עיסאווי פריג': ואהבת לרעך כמוך.

אוסאמה סעדי: ואחרי זה קיבלנו, באותו יום, נוסח מטעם הנהלת הקואליציה, בסוגריים, עם מכרזים, לפי חוק חופש המידע.

אוסאמה סעדי: פתאום העניין הזה של החלת עקרונות המשפט הציבורי מחוק.

אוסאמה סעדי: מחקו אותו.

אוסאמה סעדי: ובהצעת החוק שאנחנו קיבלנו היום, שמונחת על שולחנה של הכנסת ושנצביע עליה, העניין הזה של החלת עקרונות המשפט הציבורי – איך אומרים, עבדאללה אבו מערוף, ברוסית?

אוסאמה סעדי: נאדה?

עבדאללה אבו מערוף: נאדה.

אוסאמה סעדי: נאדה.

טלי פלוסקוב: ברוסית.

אוסאמה סעדי: ברוסית הוא אמר.

טלי פלוסקוב: ברוסית.

אוסאמה סעדי: אמרתי נכון?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: זה התרגום של נאום נשיא אוקראינה בתרגום המקצועי שקיבלנו?

אוסאמה סעדי: לא, לא.

אוסאמה סעדי: זה ההשפעה הסביבתית של חבר הכנסת אבו מערוף שיושב לידי.

עבדאללה אבו מערוף: ברצון.

עבדאללה אבו מערוף: ברצון.

טלי פלוסקוב: אני קצת מכירה את חבר הכנסת אבו מערוף.

אוסאמה סעדי: העניין הזה של עקרונות המשפט הציבורי הוא חשוב מאוד, גברתי היושבת-ראש, והוא לא מקבל ביטוי בהצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: בעייתיות אחרת, גברתי היושבת-ראש, היא בעיית העברת הכספים, חבר הכנסת גטאס; וגם, חברת הכנסת סתיו, בוועדת הכספים היום, במקום להתנגח אתנו על העברה של 9 מיליון שקל למגזר הערבי, תראי פה כמה העברות כספים יש לחטיבה להתיישבות.

סתיו שפיר: אתה לא תלמד אותי על העברות כספים ועל החטיבה להתיישבות.

אוסאמה סעדי: לא, לא.

אוסאמה סעדי: אני אקריא לך מה שאמר היועץ המשפטי לממשלה.

סתיו שפיר: – – – לא משנה לאיזו מפלגה זה מגיע.

אוסאמה סעדי: תכף תראי כמה העברות כספים יש לחטיבה להתיישבות: "החטיבה מתוקצבת באופן מלא על-ידי המדינה.

אוסאמה סעדי: התקציב המועבר לידי החטיבה הוא תקציב משמעותי ביותר – – – בשנים האחרונות תקציבה השנתי של החטיבה עמד על סדר גודל של 500–600 מיליון ש"ח בשנה – – – בסיס תקציבה של החטיבה מתוקצב בחוק התקציב תחת סעיף תקציב ראשי שנקרא 'משרד ראש הממשלה'.

אוסאמה סעדי: בשנת 2014 בסיס התקציב" – חבר הכנסת גטאס, עמד על כמה?

אוסאמה סעדי: – "58 מיליון ש"ח", ותו לא.

אוסאמה סעדי: "אולם, בסיס התקציב מהווה אך חלק קטן מהתקציב הכולל המועבר לידי החטיבה.

אוסאמה סעדי: שכן, כפי שצוין לעיל, בשנים האחרונות היה תקציבה הכולל של החטיבה גבוה עד פי-עשרה מבסיס התקציב ועמד על סדר גודל של 500–600 מיליון ש"ח – – – של יתרת התקציב שמעבר לבסיס התקציב הועבר ישירות לחטיבה ממשרדי הממשלה השונים, באמצעות משרד האוצר ובכפוף לאישורה של ועדת הכספים.

אוסאמה סעדי: " זה – העברות.

באסל גטאס: אבל סתיו עמדה בפרץ של ההעברות האלה כל הזמן.

אוסאמה סעדי: אני מודע לזה.

אוסאמה סעדי: אני מחזק את דבריה.

אוסאמה סעדי: "סוגיית הפיקוח על פעולות החטיבה להתיישבות – – – היא אחת מהסוגיות המורכבות הכרוכות בהתנהלות החטיבה להתיישבות – – – החטיבה היא גוף שאינו כפוף לתקשי"ר, היא לא כפופה לדין המשמעתי, חשב החטיבה כפוף ישירות לחשבת הכללית ופעילות החטיבה אינה כפופה לחשבי המשרדים הממונים – – – וכן היועץ המשפטי שלה אינו עובד מדינה ואינו כפוף ליועץ המשפטי לממשלה – אין אפשרות אפקטיבית לפקח על פעילות החטיבה.

אוסאמה סעדי: " ולכן היועץ המשפטי לממשלה, לאחר שכתב כל מה שכתב וניתח, גברתי היושבת-ראש, נתן הנחיות אופרטיביות: "1.

אוסאמה סעדי: עיצוב המדיניות, הפעלת שיקול הדעת המהותי ויצירת סדרי העדיפויות בנושא ההתיישבות, שהוא תחום ליבה שלטוני מובהק, אינם יכולים להימסר מהמדינה לחטיבה להתיישבות ולהתבצע על-ידיה.

אוסאמה סעדי: אצילת סמכויות זו חורגת הרבה מעבר להסתייעות מותרת על-ידי אחר ומהווה דה-פקטו אצילה אסורה לגורם שאינו שלטוני; 2.

אוסאמה סעדי: על המדינה להשיב לידיה את כל אותן פעילויות שביצעה החטיבה ואשר עניינן הוא קביעת מדיניות, יצירת סדרי עדיפויות והפעלת שיקול דעת.

אוסאמה סעדי: ההסכם בין המדינה לחטיבה מגדיר את החטיבה כזרוע ביצוע ובזה עיקר מומחיותה.

אוסאמה סעדי: הקצאת משאבים וחלוקת כספים, ובכלל זה כספי תמיכות, אינן נופלות בתחום מומחיות זה, והן מהוות בנסיבות אלו והמפורטות לעיל התפרקות משיקול דעת; 3.

אוסאמה סעדי: לפיכך, על המדינה" – תשמע, חבר הכנסת אבו מערוף – "על המדינה להפסיק את תקצובה הישיר של החטיבה להתיישבות בין בחוק התקציב ובין בדרך של העברות כספים ישירות אחרות.

אוסאמה סעדי: משמעות הדבר היא שכבר בהצעת חוק התקציב לשנת 2015 לא ייכלל סעיף לתקצובה של החטיבה.

אוסאמה סעדי: זו ההנחיה האופרטיבית של היועץ המשפטי לממשלה; 4.

אוסאמה סעדי: ככל שרשויות המדינה תבקשנה להסתייע בחטיבה להתיישבות כגוף ביצוע לשם ביצוע משימותיהן, התקשרויות אלו תיעשינה בהתאם לחוק חובת המכרזים ולתקנות מכוחו; 5.

אוסאמה סעדי: התקשרויות אלו תהיינה גדורות, קונקרטיות ואגב פרויקט פרטני.

אוסאמה סעדי: הן לא תכלולנה העברה לחטיבה של סמכויות הכרוכות בקביעת מדיניות, הפעלת שיקול דעת ויצירת סדרי עדיפויות, אלא משימות ביצועיות בלבד.

אוסאמה סעדי: " והוא נותן, היועץ המשפטי נותן תקופת מעבר, התארגנות, עד 1 במרס 2016.

אוסאמה סעדי: ולכן, חבר הכנסת סמוטריץ, בהצעת חוק שקיבלנו את הנוסח שלה עכשיו – ואני מפנה אתכם לסעיף 2 להצעת החוק, שמדבר על חוק חופש המידע.

אוסאמה סעדי: אחרי שביקש ועמד על כך חבר הכנסת בני בגין, הכניסו את הסעיף חוק חופש המידע.

אוסאמה סעדי: אמרו: הנה, אנחנו היום, עכשיו מכניסים את העניין של חוק חופש המידע; הכול יהיה שקוף, ברור.

אוסאמה סעדי: ואז, כשאנחנו קיבלנו את הנוסח הזה, ראינו שכתוב:

אוסאמה סעדי: בחוק חופש המידע – – – בהגדרה 'רשות ציבורית' – – – יבוא – – – בכל הנוגע לניהול ענייניה הכספיים של החטיבה להתיישבות, לרבות מידע אודות הוצאותיה, הכנסותיה, דוחותיה הכספיים", ואז שאלנו:

אוסאמה סעדי: למה אי-אפשר לכתוב סעיף קצר: על החטיבה להתיישבות יחול חוק חופש המידע, נקודה?

אוסאמה סעדי: ואז ענה חבר הכנסת סמוטריץ ואמר: אני לא רוצה שכל בית בהתנחלות – בשטחים הכבושים – תבוא תנועת "שלום עכשיו", תצלם את זה, חבר הכנסת פריג', תשלח את זה ותפיץ את זה ברחבי העולם.

אוסאמה סעדי: וזה בדיוק הסעיף הזה של חוק חופש המידע: הוא סעיף מסויג ולא כולל את כל הפעילות של החטיבה להתיישבות.

אוסאמה סעדי: הם רוצים להשאיר את כל העניין של גזלת הקרקע של העם הפלסטיני; הם רוצים להמשיך להרחיב ולבנות בהתנחלויות.

אוסאמה סעדי: כבר נאמר, יש פסיקה של בית-המשפט הבין-לאומי בהאג, שההתנחלויות הן לא חוקיות, ושהן מהוות פשע מלחמה לכל דבר ועניין.

אוסאמה סעדי: לא זו אף זו: המתנחלים היום, חלקים רבים מהם, מבצעים פעולות טרור.

אוסאמה סעדי: ראינו את זה בדומא, ראינו את זה שלשום בביקור שלנו בכפר ביתילו אצל משפחת חוסיין א-נג'אר; היום ראינו גם את ההסתה הגזענית בחתונה, כאשר דקרו את הילד דוואבשה.

אוסאמה סעדי: לא מספיק ששרפו את האימא ואת האבא ואת הקטין עלי, אז גם כנראה עצם זה שנשאר אחד ממשפחת דוואבשה, את הקטין אחמד הם גם רוצים לחסל.

אוסאמה סעדי: אנחנו אומרים: הפתרון הוא בפירוק מפעל ההתנחלויות.

אוסאמה סעדי: ההתנחלויות הן פשע מלחמה, הן לא חוקיות, ואין פתרון אחר.

אוסאמה סעדי: אין פתרון אחר, גברתי היושבת-ראש, אלא בפירוק ההתנחלויות, סיום הכיבוש והקמת מדינה פלסטינית בגבולות 1967 שבירתה ירושלים המזרחית.

אוסאמה סעדי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: 30 דקות יש לך.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: יש חברי כנסת שנרשמו ל-40 דקות, ל-20 דקות, ל-30 דקות.

טלי פלוסקוב: זה מאוד מגוון, כדי – – – כן, אדוני, 30 דקות שלך.

אלעזר שטרן: אפשר לפצל גם.

אלעזר שטרן: יש לי 255 דקות.

מירב בן ארי: כל הכבוד.

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: אני באמת מחכה לתעודות.

אלעזר שטרן: יכולתי לא לעמוד כאן.

אלעזר שטרן: יכולנו להסדיר את זה.

אלעזר שטרן: נפגשנו עם אנשי החטיבה להתיישבות, חברי לסיעה חבר הכנסת חיים ילין ואני, בי"ח בכסלו, ב-30 בנובמבר, וסיכמנו אתם, על-פי הסכמתם, שהם באמת מעוניינים שיחילו עליהם את כללי המשפט הציבורי.

אלעזר שטרן: הם אמרו לנו במפורש שהם לא רוצים שישתמשו בהם כצינור להעברת כספים.

אלעזר שטרן: הם באו לעבוד, לא לשרת אינטרסים פוליטיים.

אלעזר שטרן: זה מה שאמר הדרג המקצועי בחטיבה להתיישבות, מהמנכ"ל ולמטה.

אלעזר שטרן: אבל הם לא הבינו לאיזה כלי רוצים להפוך אותם ובידי מי.

אלעזר שטרן: מי שטרוריסט הוא טרוריסט הוא טרוריסט, לא משנה מול יהודי, ולא משנה מול ערבי.

אלעזר שטרן: מי ששקרן הוא שקרן הוא שקרן, לא משנה למי הוא משקר.

אלעזר שטרן: וגם אף פעם הוא לא ידע לשים את הגבולות.

אלעזר שטרן: מי שגנב הוא גנב הוא גנב, לא משנה הצד השני.

אלעזר שטרן: בצבא, כשאנחנו מלמדים את החיילים שלנו להיזהר שלא להשפיל פלסטינים במחסום, אנחנו עושים את זה משתי סיבות, ערכית ותועלתנית.

אלעזר שטרן: הערכית ברורה: חביב אדם שנברא בצלם – כל אדם, לא משנה יהודי, ערבי, פלסטיני, בדואי.

אלעזר שטרן: חביב אדם שנברא בצלם.

אלעזר שטרן: והתועלתני – כיוון שמי שמשפיל הוא משפיל הוא משפיל.

אלעזר שטרן: מי שישפיל היום פלסטיני במחסום, ישפיל מחר את החבר שלו, ואחרי זה את הפקוד שלו, ואחרי זה את אשתו ואת הילדים שלו.

אלעזר שטרן: ולכן אנחנו נזהרים.

אלעזר שטרן: תשאלו איפה למדנו את הדברים האלה, האם אנחנו המצאנו אותם – למדנו את זה מפי הגבורה ממש.

אלעזר שטרן: על שלוש המכות הראשונות כתוב: "ויאמר ה' אל משה אמֹר אל אהרן נטה את ידך" – בדם, בצפרדע ובכינים.

אלעזר שטרן: ושואלים המפרשים, למה לא אמר לו: תעשה אתה, כמו בשאר המכות?

אלעזר שטרן: למה הוא אמר לו: "אמֹר אל אהרן"?

אלעזר שטרן: ורש"י על המקום אומר: רצה ללמד אותו מידה כנגד מידה.

אלעזר שטרן: היאור שהציל אותך כששמו אותך בתיבה – אתה לא יכול לקחת אותו עכשיו ולהפוך אותו לדם או לצפרדעים.

אלעזר שטרן: החול שהציל אותך כשטמנת את המצרי בחול – אתה לא יכול לקחת אותו עכשיו, לזרוק ולהפוך אותו לכינים.

אלעזר שטרן: מידה כנגד מידה.

אלעזר שטרן: רצה לעשות הקדוש-ברוך-הוא במנהיגותו של משה סריטה של התנהגות של הכרת הטוב.

אלעזר שטרן: ואני שואל: הכרת הטוב – מול מה?

אלעזר שטרן: מול מים?

אלעזר שטרן: מול חול?

אלעזר שטרן: הנילוס הרי זורם, החול – רק בשירים שלנו "החול יזכור", החול לא זוכר.

אלעזר שטרן: אלא מה רצה לומר לו? שלא משנה מיהו הצד השני, כשאתה מתנהג בכפיות טובה אפילו מול מים, אפילו מול חול, אתה בסוף תהיה כפוי טובה גם מול בני-אדם ומול האנשים שלך.

אלעזר שטרן: ולכן משה לא יכול להכות את היאור בעצמו.

אלעזר שטרן: ולכן אני אמרתי, ואני אומר את זה גם כאן:

אלעזר שטרן: דווקא בגלל זה אנחנו צריכים להיזהר.

אלעזר שטרן: החוק הזה נותן מקום לשקר למדינה, לשקר לבית-המשפט.

אלעזר שטרן: יכול להיות שהוא מתחיל מלשקר או להעלים עובדות, כמו שנאמר בוועדה על-ידי מציע החוק, מהאיחוד האירופי.

אלעזר שטרן: אבל מי שמתחיל בלשקר, לא יגמור.

אלעזר שטרן: יכול להיות שהוא נועד לעשות התיישבות בגליל, אבל הוא עבר להתיישבות ברמת-השרון ובתל-אביב ובהוד-השרון.

אלעזר שטרן: והלוואי שהייתי מאמין שהחטיבה להתיישבות שומרת על השם שלה, כמו האבות המייסדים שמתהפכים בקבר, שהם חושבים לְמה.

אלעזר שטרן: אנחנו יודעים לְמה הוקמה החטיבה להתיישבות על המחלקה להתיישבות, מה היא נועדה לפתור.

אלעזר שטרן: סמוטריץ לקח את זה קצת רחוק מדי.

אלעזר שטרן: היא נועדה לאפשר הזרמת כספים למה שהממשל האמריקני לא הכיר בתרומות באותן שנים של שנות ה-70 כשרצו להשקיע מעבר לקו הירוק.

אלעזר שטרן: ועיני לא הייתה צרה בכך.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה כאן.

אלעזר שטרן: אבל לאן לקחנו את זה?

אלעזר שטרן: בלענו את המחלקה להתיישבות, שעסקה בתוך הארץ בהתיישבות, ועשינו את הכול גוש אחד – ולא רק גוש אחד, אלא נסתר מעיני רשויות החוק של מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: ועכשיו, מה עשינו?

אלעזר שטרן: אני לא יודע למה יושב פה שר החקלאות, אני לא בטוח שבמקומו הייתי בוחר לשבת פה.

אורי אריאל: אתה משחרר אותי?

אלעזר שטרן: אנחנו מעבירים אותה.

אלעזר שטרן: הוא הולך – זה דמי הכיס שלו.

אלעזר שטרן: הוא הולך.

אלעזר שטרן: הוא יהיה במשרד השיכון – החטיבה להתיישבות תהיה שם; הוא ילך למשרד החקלאות – החטיבה להתיישבות תהיה שם.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: אגיד לכם למה.

אורי אריאל: אבל זה לא נכון, מה תגיד.

אלעזר שטרן: אגיד מה כן נכון.

אורי אריאל: כשהייתי במשרד הבינוי החטיבה הייתה אצלי?

אלעזר שטרן: אז היא עכשיו עברה אליך, בסדר?

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: אגיד למה.

שולי מועלם-רפאלי: אז תדייק.

אורי אריאל: תדייק, זה הכול.

אלעזר שטרן: אורי, אגיד למה – אחבר למה שאמרתי קודם.

אלעזר שטרן: אתה יודע מה אני הולך להגיד – בגלל שאתה אדם לא ישר.

אלעזר שטרן: קשר לי לומר את זה, אבל אתה אדם לא ישר.

אלעזר שטרן: אם הייתי אומר את זה רק מנהמת לבי, לא הייתי אומר את זה.

אלעזר שטרן: אתה גם אדם מסית, ויכול להיות שהכספים שאתה תקצה ילכו להסתה וילכו לשקר.

אלעזר שטרן: וגם את זה לא אני קבעתי – שאתה שר מסית; קבעה את זה ועדת האתיקה של הכנסת.

אלעזר שטרן: אקריא.

עיסאווי פריג': לא מעניין אותו, אבל.

אלעזר שטרן: אקריא.

אלעזר שטרן: אמרת עלי.

אלעזר שטרן: הסתת.

אלעזר שטרן: עד היום אתה לא חוזר בך, למרות שאתה יודע שזה שקר.

אלעזר שטרן: בכית, עם דמעות, הצגה שלמה עשית: "כמה אטימות, כמה אדישות, כמה אי-הבנה צריכה להיות לאיש שיגיד לבן שלנו", כמה?

אלעזר שטרן: – עלי דיברת, על זה שלא נתתי לחיילים בגוש-קטיף לא להרוס את הבתים שלהם.

אלעזר שטרן: חצי שנה ביקשתי ממך: תביא לי חייל אחד, מכל החיילים שהיו בגוש; אחד.

אלעזר שטרן: אעמוד פה ואתנצל.

אלעזר שטרן: רבע חייל.

אלעזר שטרן: אימא.

אלעזר שטרן: אפס.

אלעזר שטרן: אז הלכנו לוועדת האתיקה של הכנסת.

אלעזר שטרן: את זה לא תיקנת, ההסתה חיה ועומדת.

אלעזר שטרן: יכול להיות שבשביל זה החטיבה להתיישבות – חלק מהדברים הנוספים שבגללם הכספים יעברו לשם, זה כדי שלא יראו לאן אתה מקצה אותם.

אלעזר שטרן: ההנהלה של החטיבה להתיישבות לא רוצה את זה, אבל חברך סמוטריץ ואתה כופים את זה עליהם.

אלעזר שטרן: הוספתם, מעבר לצורכי התיישבות, צרכים נוספים.

אלעזר שטרן: למה עשית את זה?

אלעזר שטרן: בגלל שעליך כתבה ועדת האתיקה: "על אף ההגנה הרחבה שהוועדה מעניקה לחופש הביטוי הפוליטי של חברי הכנסת, היא סבורה כי אין להגן על השמצות אישיות שאין להן עיגון במציאות" – חוץ מלהגיד שקרן היא אמרה הכול.

אלעזר שטרן: "בנסיבות אלה מוצאת הוועדה כי בדבריו פגע השר אורי אריאל בכבוד הכנסת – – –".

אלעזר שטרן: אתם חושבים שהחוק הזה לא פוגע בכבוד הכנסת?

אלעזר שטרן: כשהיועץ המשפטי לממשלה יגיד לממשלה: אי-אפשר להקצות כספים לפי החוק הזה, זו לא תהיה פגיעה בכבוד הכנסת?

אלעזר שטרן: והיושב-ראש יוכל לתת 1.8, 18 מיליון לדימוי הכנסת.

אלעזר שטרן: זה יהיה עניין של סרטים מצוירים בטלוויזיה?

אלעזר שטרן: ככה נבנה את הדימוי של הכנסת, או נבנה את הכנסת כשנשים פס על המלצות של הייעוץ המשפטי של הכנסת, של הממשלה, של בית-המשפט העליון, של מבקר המדינה?

אלעזר שטרן: בגלל שזה מה שאנחנו עושים בחוק הזה, בשביל לשמור את האפשרות לעשות את הדברים האלה.

אלעזר שטרן: ואני אומר את זה בכאב, בגלל שהחטיבה להתיישבות היא גוף עתיר זכויות, שבעיני גם יכלו, או נכונות לו, או היו נכונות לו, עוד משימות רבות ביישוב הארץ.

אלעזר שטרן: שטחי הנגב והגליל, והגושים ביהודה ושומרון והבקעה, הם כר פעולה מאתגר מספיק בשביל להתרכז בהם, בשביל לבנות שם.

אלעזר שטרן: אנחנו צריכים לבנות או להשקיע – החטיבה להתיישבות – ברמת-השרון?

אלעזר שטרן: החטיבה להתיישבות בהוד-השרון?

אלעזר שטרן: החטיבה להתיישבות בתל-אביב?

אלעזר שטרן: אני אומר לכם שחברי הכנסת של הקואליציה שיצביעו בעד החוק הזה לא חולמים שהחטיבה להתיישבות משקיעה במקומות האלה.

אלעזר שטרן: ואנחנו ראינו את זה בוועדת הכנסת, שהיושב-ראש, בתשובה על שאלה שלי, פנה לאנשי החטיבה להתיישבות ואמר: לא יכול להיות שהחטיבה להתיישבות משקיעה ברמת-אביב.

אלעזר שטרן: ואנשי החטיבה השפילו מבטם ואמרו: כן, השקענו שם כסף.

אלעזר שטרן: לזה התכוונה יהדות התפוצות כשמימנה את המחלקה להתיישבות?

אלעזר שטרן: אולי אז, לפני שהייתה פה מדינה.

אלעזר שטרן: אמרתי קודם: כואב לי על החטיבה להתיישבות, כיוון שגם היישוב שאני גר בו נבנה על-ידי החטיבה להתיישבות, בגליל.

אלעזר שטרן: אבל אלה המשימות שלה: לבנות בתים, יישובים, כבישים – זה נהדר; להביא תשתיות, אמצעים, לנגב, לגליל, באמת לקדם התיישבות.

אלעזר שטרן: אבל תראו מה עשיתם להם: לקחתם את החטיבה להתיישבות והפכתם אותם לחשודים.

אלעזר שטרן: ואתם חושבים שזה נעצר.

אלעזר שטרן: אז תשאלו את יושב-ראש ועדת הכספים על השוויוניות שבחלוקת הכספים; תשאלו את חברת הקואליציה על חילול השם – אני לא ממציא, הדברים נאמרו בתוך ועדת הכספים – על הבושה של להיות שייכים לאותו מגזר של הציונות הדתית שבונה חורים כאלה ושקרים כאלה, ודואג בצורה מגזרית, ובמה הוא מתעסק רק בשביל לגמור את הסיפור עם השר המסית.

אלעזר שטרן: ראש המפלגה של הבית היהודי יצא – ולזכותו אני אומר את זה – בהתקפה על אלה שתוקפים את השב"כ על החקירה הזאת, ביותר מגינויים.

אלעזר שטרן: אז מה אתם חושבים עשתה שרת המשפטים?

אלעזר שטרן: אז מה אתם חושבים עשה השר השלישי של הבית היהודי, אורי אריאל?

אלעזר שטרן: אגיד לכם מה הם עשו: פנו לראש הממשלה – הוא, לא איילת שקד, סליחה – וביקש כינוס דחוף של ועדת שרים לענייני השב"כ בעקבות חשש לעינויים בחקירות.

אלעזר שטרן: זה מה שיש לשר בממשלת ישראל?

אלעזר שטרן: הוא היה צריך לחכות לראות את הריקוד של היום עם הסכינים בתוך התמונה של התינוק מדומא?

אלעזר שטרן: אני במקומו גם הייתי משתדל לא להקשיב עכשיו; לפנות לראש הממשלה ולהגיד לו: "אני קורא לך, אדוני ראש הממשלה, לכנס בדחיפות את ועדת השרים לענייני שירות הביטחון הכללי, אשר פועלת מכוח סעיף 5 – – – על הוועדה לבדוק לעומק את שיטות החקירה שננקטו במהלך החקירה והאם הופעלו כנגד העצורים עינויים כלשהם".

אלעזר שטרן: למה שהחטיבה להתיישבות, תחת אחריותו של שר החקלאות, דרך איזו ישיבה בתל-אביב, לא תממן את עורכי-הדין?

אלעזר שטרן: ייתנו להם גם איזה תפקיד בישיבה.

אלעזר שטרן: הם יהיו גם ר"מים וגם מגינים בהתנדבות על אלה שהשב"כ מתעלל בהם, בגלל שהם כנראה שרפו ערבים.

אלעזר שטרן: כאילו לא ידענו ולא הזהרנו אז, כשרק שרפו מסגד, שמי ששורף ספרים – שורף אנשים בסוף.

אלעזר שטרן: זה כאילו היה סתם.

באסל גטאס: איפה הייתה המחלקה היהודית אז?

אלעזר שטרן: זה כאילו היה סתם.

אלעזר שטרן: ועכשיו, גם עכשיו, כשנשרפו ילדים פלסטינים, אנחנו לא עוצרים ואומרים: אוקיי, אלא אנחנו רוצים לבדוק את השב"כ.

אלעזר שטרן: ולשר הזה אנחנו רוצים לתת עכשיו אי-שקיפות בניהול החטיבה להתיישבות.

אלעזר שטרן: באמת את זה צריכה לעשות המפלגה שאמורה לייצג את הבית היהודי?

אלעזר שטרן: זה הדימוי של הציונות הדתית?

אלעזר שטרן: זה בית יהודי.

אלעזר שטרן: הרי אנחנו רוצים שהוא יהיה מודל לבית יהודי.

חיים ילין: איפה המפד"ל?

אלעזר שטרן: זה מודל לבית יהודי?

אלעזר שטרן: בית יהודי, לא רק שרחל עזריה צריכה להרים אותו על נס, גם אני.

אלעזר שטרן: והילדים שלי הולכים למוסדות החינוך האלה, וברוך השם גם הנכדים שלי.

אלעזר שטרן: אבל אני צריך להגן מהדברים האלה?

אלעזר שטרן: אי-אפשר שהמוסדות האלה יחיו בדרך ישרה?

אלעזר שטרן: למה צריכה להיות מעליהם עננה של חוסר שקיפות וחוסר ביקורת – שמי יוצר את זה?

אלעזר שטרן: ואתם יודעים מה אמר אלתרמן בדיוק על הדברים האלה, ואני אקריא, כיוון שבזמן האחרון מצטטים אותו, וזה דווקא אחלה.

אלעזר שטרן: הוא דיבר על תופעות של גנבות בנמל: "הנמל רק מפתן הוא.

אלעזר שטרן: אכן גם הנוף / שמחוץ לנמל אינו דל ועקר.

אלעזר שטרן: / הפעולות פרטיזניות הן על-פי-רוב, / אך הן לא המודד ולא הן העיקר.

אלעזר שטרן: // יען מה הן סוף-סוף – אלוהים אדירים! – / לעומת פעולת הכוחות הסדירים.

אלעזר שטרן: // דגי הרקק מרסקים ארגזים ותיבות / ופורצים את הליפטים מצד התקרה.

אלעזר שטרן: / שום דבר מיוחד.

אלעזר שטרן: זהו סוג הגנבות / היכול לעורר רק פיהוק של שגרה.

אלעזר שטרן: // מחתכים בסכין / חבילות ושקים / ומראים סבלנות של גמל / בפירוק מכונה ושליפת חלקים – / אבל מילא, נמל זה נמל.

אלעזר שטרן: // ולכן אל ננעץ נא מבט כה חודר / בפינה החופית הנידחת.

אלעזר שטרן: / נעבור אל אִסטדיה גבוהה יותר, / הנוגעה להרבה שירותים גם יחד.

אלעזר שטרן: / מרובים ושונים הם צורכי הציבור /ורבים העוסקים בהם באמונה – / אך בזמן האחרון, כך ממשיך הסיפור, / מתבלטים קצת קווים חדשים בתמונה.

אלעזר שטרן: // כי יותר ויותר משמיעים הבריות / מסביב (אל תשאל נא שלמה) / מין מילים עבריות חזקות ובריאות / כגון פיקציה / שוחד / פָּנָמָה.

אלעזר שטרן: // מדברים בגלוי, לא בלחש עמום, / ונוקבים גם בשם גם בתואר, / ומספרים בפירוש: מי, מתי, איזה סכום / ובתוך איזה מוסד / ומשרה / ומקצוע.

אלעזר שטרן: // ושומע אתה לא שמות מבישים / למשל כדוגמת אל קפונה.

אלעזר שטרן: / לא! כי שמות אנשים שעבדו בכבישים / וזימרו: "המקדש יבונה".

אלעזר שטרן: // וזימרו ברוב טעם / "וטוהר לבנו", עד אשר...

אלעזר שטרן: / יישאר זה בינינו.

אלעזר שטרן: // ושומע אתה (איך תדחה זאת בקש?), / בצירוף של פרטים מאירי עיניים, / מי קנה מגרשים / ובתים מי רכש / ומי סתם התבסס בן-ליל.

אלעזר שטרן: // אין ספק שישנה גם דיבת מתנכלים / וישנה גם פסיכוזה הוללת, / אבל יש גם אמת, ובעיקר: יש אקלים / בו נחלית החברה ולמשכב נופלת".

אלעזר שטרן: ובהקשר הזה אנחנו מחלים את החברה, את אותם מוסדות שרוצים לקבל כספים, או שמטילים עליהם כספים שהם רוצים לקבל אותם בדרך ישרה וגלויה, אבל אנחנו נוהגים ליצור להם פה מין כאלה מחילות בחושך, ואנחנו גם אותם, וגם עליהם, לצערי הרב, שמים סימן שאלה לא מוצדק, ולא מגיע להם – לא לאנשי המחלקה ולא באופן גורף לאלה שנהנים מהפעולות שלה.

אלעזר שטרן: אבל זה מה שאנחנו עושים, בדיוק בדרך הזאת.

אלעזר שטרן: עכשיו, אם לא היינו רואים את הדברים האלה בעיניים, אז אמרנו: אנחנו מרשים לעצמנו להקיש.

אלעזר שטרן: כמו שאותם אנשים שדוחפים את החוק הזה ודואגים שהחוק הזה לא יהיה שקוף, הם אלה ששותקים במקרה הטוב נוכח תופעת הטרור.

אלעזר שטרן: הם זנב שמכשכש בכלב – בלי, כמובן, השוואה לחיות.

אלעזר שטרן: אבל מה תעשה הנהגת הבית היהודי או יעשה מנהיג הבית היהודי כשמושכים אותו מלמטה למקומות החשוכים האלה?

אלעזר שטרן: מה יעשה מנהיג הבית היהודי שמגנה את הטרור ומאחוריו שתיקה רועמת?

אלעזר שטרן: לא שתיקה רועמת, סליחה; פנייה לראש הממשלה שיחקור את השב"כ.

אלעזר שטרן: ואלה בדיוק אותם אנשים שמפרפרים את הבית היהודי ואת כולנו, ואת החטיבה להתיישבות בראשה, לתוך סימני שאלה, כשעל זה בדיוק אמר אלתרמן: "אבל יש גם אמת, ובעיקר: יש אקלים / בו נחלית החברה ולמשכב נופלת".

אלעזר שטרן: ואני אומר את זה בלב כואב.

אלעזר שטרן: אני לא יכול להעיד, לצערי, שבהיעדר חשבון הנפש הזה, על הכספים האלה, גם נוכח הריקוד שראינו הערב ונוכח הרצח בדומא – שמאותם אנשים אתה לא שומע: בואו נחשוב.

אלעזר שטרן: ואני חס וחלילה רחוק מלצבוע ציבור בפשע של מיעוט כזה.

אלעזר שטרן: זה באמת ציבור נהדר, אבל המנהיגים שלו שיושבים פה, למעט אחד, שותקים.

אלעזר שטרן: לא שותקים – דואגים להעביר כספים שלא נדע לאן הם הולכים.

אלעזר שטרן: עכשיו, אני ראיתי את יושב-ראש ועדת הכספים, שפוט של לא משנה מי.

אלעזר שטרן: איזו חריצות, איזו נחרצות, איזו דבקות.

אלעזר שטרן: תגידו, הכול כסף?

אלעזר שטרן: מונח לו חוק הגיור, שם, באותה ועדה, ועדת החוקה.

אלעזר שטרן: פניתי אליו כבר לפני חודשיים שיביא אותו לכאן, לא צריך דין רציפות – הוא עבר, מוכן לקריאה שנייה ושלישית.

אלעזר שטרן: זה חוק גיור שנפתלי בנט אמר לי לגביו: נראה לך שאם אני אהיה בקואליציה עם החרדים אני אוותר על זה?

אלעזר שטרן: אני ויתרתי על החוק ובמקום זה נהייתה הצעת מחליטים.

אלעזר שטרן: אז על מה עומד הבית היהודי, על הכספים האלה?

אלעזר שטרן: על המיליונים האלה?

אלעזר שטרן: לא על 140,000 ילדים שלנו, תינוקות, נערים, נערות, שלא רוצים להכיר בהם כיהודים, ומוחקים גם אפשרות לגייר אותם על-פי ההלכה.

אלעזר שטרן: את זה מוחקים באישון לילה.

אלעזר שטרן: חשבתי שבשביל 30 מיליון לחטיבה להתיישבות.

אלעזר שטרן: הסתבר שבשביל 600 מיליון.

אלעזר שטרן: אולי בשביל 600 מיליון אפשר לוותר על 140,000 יהודים עכשיו?

אלעזר שטרן: יכול להיות, זה כסף שווה, וגם לא נדע לאן הוא הולך.

אלעזר שטרן: ויושב-ראש ועדת החוקה לא יכול להוציא את החוק ההוא, שמוכן, ולפחות – לא את אותה אינטנסיביות של מעבר החוק שנעביר אותו באישון לילה, או מחר בבוקר.

אלעזר שטרן: אין ערכים?

אלעזר שטרן: כסף?

אלעזר שטרן: זה לא התפקיד של הבית היהודי לדאוג, להכניס כתף מתחת לאלונקה של זהותה היהודית של מדינת ישראל?

אלעזר שטרן: רק לצבוע בכסף?

אלעזר שטרן: על זה תתפרק ממשלה.

אלעזר שטרן: כן, תדעו.

אלעזר שטרן: תשאלו את יושב-ראש ועדת הכספים למה הוא מוכרח לעשות את מה שהוא לא מאמין בו – בגלל שעל זה תתפרק ממשלה.

אלעזר שטרן: על הגיוס – לא תתפרק; על הגיור – לא תתפרק.

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: את זה ברבע שעה בלילה נחתום, ונוותר על הכול.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: בגלל שלחטיבה להתיישבות קיבלנו 600 מיליון והבטיחו לנו שנוכל לעשות עם זה מה שאנחנו רוצים.

אלעזר שטרן: ולא משנה מה יגידו היועץ המשפטי, מבקר המדינה, בית-המשפט העליון.

אלעזר שטרן: עמדה פה היום שרת המשפטים של מדינת ישראל, ושמעתי אותה אומרת יותר מפעם אחת על חוק שיקודם בתיאום עם משרד המשפטים – אתם יודעים מה עשו למשרד המשפטים, של שרת המשפטים, בוועדת החוקה, חוק ומשפט של כנסת ישראל?

אלעזר שטרן: אמרו להם: כבר שמענו אתכם.

אלעזר שטרן: אנחנו יודעים מה אתם אומרים.

אלעזר שטרן: עכשיו, של מי זה משרד המשפטים?

אלעזר שטרן: זה משרד המשפטים שבראשו שרת המשפטים מהבית היהודי, שעמדה כאן היום ואמרה על דברים אחרים: בתיאום עם משרד המשפטים.

אלעזר שטרן: למה החוק הזה לא מתקדם בתיאום עם משרד המשפטים?

אלעזר שטרן: יש שני משרדי משפטים?

אלעזר שטרן: משרד משפטים זה משרד להשכיר – למה שנוח ולמה שלא נוח?

אלעזר שטרן: אז תחליפו את משרד המשפטים.

אלעזר שטרן: ואם לא מחליפים אותו, אז תחילו עליו את מה שאתם אומרים פה, מעל לדוכן: יתקדם בתיאום עם משרד המשפטים.

אלעזר שטרן: אבל את זה אנחנו לא רוצים להגיד.

אלעזר שטרן: ובאמת, זה לא שאני גדלתי בערוגות האלה.

אלעזר שטרן: אני חי בערוגות האלה, אני מגדל שם את הילדים שלי והילדים מגדלים שם את הנכדים שלי.

אלעזר שטרן: למה אני צריך את הצבע הזה?

אלעזר שטרן: בסדר, אז אנחנו נגיד שהטרור זה מיעוט, ויש כאלה מאתנו שיגידו שזה לא טרור, בגלל שטרור זה רק מבחוץ נגד הקיום של המדינה.

אלעזר שטרן: ואחרי זה, זה כמו להטביע ילדים בכרמיאל – אם שורפים ילדים בדומא – עם איזו אימא משוגעת, פסיכית, פושעת.

אלעזר שטרן: אז זה כמו הילדים בדומא, זה אותו הדבר, זה לא טרור.

אלעזר שטרן: והם לא רוצים לזעזע את המדינה, כמו שמוגדר בהגדרות של טרור, ולא לזרוע פחד ובהלה.

אלעזר שטרן: אולי פחד ובהלה בקרב ערבים זה מותר, רק שלא יהיה בקרבנו.

אלעזר שטרן: ואני חס וחלילה לא סנגור, ואני לא חושב שטרור ערבי לא היה פה אם לא היה טרור יהודי.

אלעזר שטרן: היה בכל מקרה.

אלעזר שטרן: אבל אני אמרתי ואני אומר פה מעל הבמה הזאת: דם יהודי כבר נשפך בגלל הטרור בדומא.

אלעזר שטרן: כבר נשפך דם יהודי בגלל הטרור בדומא.

אלעזר שטרן: אז אנחנו נגיד: זה לא טרור, זה פשע.

אלעזר שטרן: לא נשפך בגלל שמישהי מטביעה את הילדים שלה בכרמיאל, או רוצחת את הילדים שלה ברעננה.

אלעזר שטרן: זה לא טרור בגלל שהוא לא גורר אחריו את מה שגרר הרצח בדומא – לא שבגלל זה לא צריך לעשות בדומא, בגלל תועלתנות, שאם נרצח ילדים אז ירצחו גם לנו.

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: אבל שניקח אחריות ונדע שזה בדיוק מה שקרה גם שם.

אלעזר שטרן: ואני אומר את זה לצערי.

אלעזר שטרן: עכשיו אני אקריא לכם לאן הולכים כספים של החטיבה להתיישבות כיוון שקודם לא פירטתי.

אלעזר שטרן: תל-אביב: "אביב התורה", "חברותא", "אופק", "נחת", "אורות מורשה", "הנקודה היהודית", "רוח אביב" ברמת-אביב ג', "מה יפו פעמייך", הקרן למען חינוך ורווחה; ברמת-גן: "להאיר את העיר"; בגבעת-שמואל: בית-המדרש הקהילתי; ברמת-השרון: לקהילת "ראשית"; בהוד-השרון: לגרעין התורני; בהרצליה: לבית אולפנה ללימודי יהדות.

אלעזר שטרן: איזה יהדות מלמדים שם?

אלעזר שטרן: איזה יהדות מלמדים כשלוקחים כספי התיישבות ושמים אותם בלימודי יהדות ברעננה ובהוד-השרון, ב"מורשת אבות" ברעננה, ב"בינות" ברעננה?

אלעזר שטרן: עכשיו תגידו: שר החינוך שייך לבית היהודי.

אלעזר שטרן: אי-אפשר להעביר כספים של חינוך במשרד החינוך?

אלעזר שטרן: אני הייתי תומך בזה, אני חושב שבחינוך הזה יש הרבה מאוד יתרונות.

אלעזר שטרן: למה צריך לעשות את התרגילים האלה?

אלעזר שטרן: למה צריך להסתמך על איזשהם – איך הוספנו בחוק?

אלעזר שטרן: הכריחו אותנו להוסיף.

אלעזר שטרן: אז מה הוספנו בחוק?

אלעזר שטרן: "לאצול מסמכויותיה בתחומי ההתיישבות" – זה ברור – "ובתחומים נוספים".

אלעזר שטרן: אתם יודעים מה זה תחומים נוספים של החטיבה להתיישבות?

אלעזר שטרן: אני אגיד לכם: טיפול בזקנים, בבעלי כשירות מוגבלת, בנכים ובנזקקים.

אלעזר שטרן: שמעת, שר הרווחה חיים כץ?

אלעזר שטרן: אתה לא יכול.

אלעזר שטרן: תמיכה וסיוע למפעלי תרבות, מוסדות השכלה גבוהה ומכוני מחקר.

אלעזר שטרן: טוב, אולי אני יכול להבין – לא סומכים על מירי רגב.

אלעזר שטרן: צריך את החטיבה להתיישבות, שלא תהיה תחת בקרה, שלא יעבירו את הכספים האלה בצורה מסודרת.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה בגלל שהדברים האלה צובעים לא את מגיש ההצעה, לא את יושב-ראש הוועדה, לא את הבית היהודי – הם צובעים את כולנו בכנסת הזאת כחלטורה; הם הופכים אותנו לאנשים שלא מצליחים, או שלא מייצרים, או שעובדים על בתי-המשפט.

אלעזר שטרן: אז בית-המשפט העליון, שיעז לנסות לפסול את זה – נעלה עליו עם בולדוזרים; את היועץ המשפטי נעקוף, מה זה משנה?

אלעזר שטרן: אבל הניכור והשנאה הצטברו בדרך.

אלעזר שטרן: הרי גם הפנטזיות להעביר את הכספים לשם – אני עוד מאמין ביועץ המשפטי לממשלה, לא משנה מי זה יהיה, שהוא יעצור את זה ושאגורה אחת לא תעבור.

אלעזר שטרן: אני צריך לסיים.

אלעזר שטרן: אז כיוון שאני באמת מאמין בהתיישבות, וכיוון שאני מאמין גם באנשי החטיבה להתיישבות – אני מסיים, ידעתי שתבקשי.

אלעזר שטרן: אני מאמין בהתיישבות – אמרתי ואני אגיד עוד פעם; אני מאמין באנשי החטיבה להתיישבות.

אלעזר שטרן: רובם המוחלט אנשים נהדרים שהם באמת משרתי מדינה וחברה.

אלעזר שטרן: כיוון שאני דואג גם ליהדותה של מדינת ישראל, וכיוון שאני דואג גם לעתידה של הציונות הדתית, לצערי הרב גם אני אצביע נגד החוק הזה.

אלעזר שטרן: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה.

נורית קורן: עשר דקות לרשותך.

יאיר לפיד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, היה פה ועוד יהיו פה היום בתוך הדיונים, הנזק והאפליה שנגרמים לעוטף-עזה – יושב פה חיים ילין – לגליל, לנגב, אבל אני רוצה לדבר דווקא על הנזק שייגרם מהחוק הזה ליהודה ושומרון.

יאיר לפיד: מפני שהחוק הזה לא מיועד לאריאל, לא מיועד לגוש-עציון, לא מיועד למעלה-אדומים.

יאיר לפיד: הוא יהיה על חשבונם.

יאיר לפיד: החוק הזה מיועד לאיתמר; החוק הזה מיועד למאחזים בלתי חוקיים; החוק הזה מיועד לכל המקומות שבהם החטיבה לא בונה אלא מנסה לייצר מציאות פוליטית, והמציאות הפוליטית הזאת היא על חשבון גושי היישובים.

יאיר לפיד: איתמר הם לא בני-הברית של גוש-עציון; איתמר זה הבעיה של גוש-עציון וזה הבעיה של אריאל וזה הבעיה של מעלה-אדומים וזה על חשבונם.

יאיר לפיד: הם בני-הערובה של המאחזים, של התרבות של המקומות הבלתי-חוקיים.

יאיר לפיד: ומי שיתעקש על החוק הזה, פוגע היום בלגיטימיות של גושי היישובים בשביל להצדיק את המאחזים הלא-חוקיים שלו.

יאיר לפיד: ואל תטעו: היום תיפגע הלגיטימיות של המקומות האלה.

יאיר לפיד: אנחנו מגינים על גושי היישובים.

יאיר לפיד: לנו חשובה אריאל, לנו חשוב גוש-עציון, לנו חשובה מעלה-אדומים.

יאיר לפיד: אבל הבית היהודי, אותם זה כבר לא מעניין.

יאיר לפיד: מה שהם רוצים זה ליצור את המציאות הפוליטית הנוחה להם.

יאיר לפיד: הייתה להם ברירה בין המגזר לבין כלל ישראל, הם בוחרים במגזר; הייתה להם הברירה בין התנחלויות מבודדות למדינת ישראל, הם בוחרים בהתנחלויות מבודדות; הייתה להם הברירה בין החוק לבין לפרנס ולממן את מפרי החוק.

יאיר לפיד: הם בוחרים במפרי החוק.

יאיר לפיד: מוקדם יותר הערב פורסם סרטון החתונה של הימין הקיצוני, שבו דוקרים את תמונתו של התינוק עלי דוואבשה, שנשרף למוות, ומניפים בקבוקי תבערה כדי לחגוג את רציחתו.

יאיר לפיד: האנשים האלה אינם יהודים.

יאיר לפיד: האנשים האלה איבדו את צלם האנוש שלהם.

יאיר לפיד: האנשים האלה הם סכנה למדינת ישראל, וצריך להילחם בהם כמו שנלחמים ב"חמאס" וכמו שנלחמים ב"חיזבאללה".

יאיר לפיד: הם מייצגים את האיום הזה.

יאיר לפיד: אבל אנחנו, בשביל להילחם בהם ובשביל לנצח במלחמה הזאת, צריכים להכיר בזה שהאנשים האלה לא צמחו בחלל ריק.

יאיר לפיד: יש מאחוריהם רבנים, יש מאחוריהם אידיאולוגיה ויש מאחוריהם לא מעט פוליטיקה.

יאיר לפיד: אחרי הרצח של עלי דוואבשה השתתפתי בטקס תפילה בצומת גוש-עציון לזכרו.

יאיר לפיד: היו שם רבנים מההתיישבות, היו שם אנשי דת מוסלמים, היו שם אזרחים טובים שלבם שתת דם.

יאיר לפיד: ודיברתי כמובן עם רבני ההתיישבות.

יאיר לפיד: הם היו מזועזעים לא פחות מאתנו, אבל הם גם היו מופתעים הרבה פחות מאתנו.

יאיר לפיד: לא אחד ולא שניים אמרו: בואו לא ניתמם.

יאיר לפיד: אנחנו יודעים מה הרב גינזבורג אומר לתלמידים שלו – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

יאיר לפיד: – – אנחנו יודעים מה הרב ליאור אומר לתלמידים שלו – –

בצלאל סמוטריץ': אחרי איזה רצח זה היה?

יאיר לפיד: – – אנחנו יודעים מה יגידו בחלק מבתי-הכנסת ביום שישי הקרוב.

יאיר לפיד: ואנחנו יכולים להוסיף את הרב מלמד, שמטיף לסירוב פקודה, ואת ההתקפות על חיילי צה"ל ביצהר, ואת האבנים על כוחות הביטחון בבית-אל – כל מה שמנסים לממן היום מתוך הבית הזה.

יאיר לפיד: אין דבר כזה קצת להפר את החוק; אין דבר כזה קצת הסתה.

יאיר לפיד: ציטטתי את זה פעם, ואני אצטט את זה עוד פעם היום פה, כי זה קשור.

יאיר לפיד: על קיר מוזיאון השואה בוושינגטון כתוב: אל תהיה קורבן, אל תהיה שותף לפשע, אל תעמוד מן הצד.

יאיר לפיד: וכשאתה רואה איך הקיצוניות משתלטת על המאחזים ועל שיח ועל פסקי ההלכה, צריך להוסיף לזה דיבר רביעי: לעולם אל תשתוק.

יאיר לפיד: זה המבחן שלנו.

יאיר לפיד: אנחנו לא צריכים רק להיאבק נגד ה"חמאס" היהודי הזה שנולד לנו, אלא גם נגד המציאות שהולידה אותו בחטא.

יאיר לפיד: והגיע הזמן שנצא – ימין, שמאל, מרכז – נגד התפיסות הקיצוניות והמטורפות שהולידו את חתונת הדמים הזאת שנולדת באותם מאחזים, באותם מקומות בלתי חוקיים שהיום מנסים לממן בעזרת הצעת החוק הזאת.

יאיר לפיד: זה המבחן שלנו כחברה.

יאיר לפיד: החוזה שלנו אומר דבר פשוט: חוק אחד לכולם.

יאיר לפיד: לכולם צריך להיות אותו החוק.

יאיר לפיד: וההתיישבות צריכה להחליט של מי היא: של מפרי החוק או של שומרי החוק; של עוקפי החוק או של האנשים שהולכים באמת בדרך הישר; של כלל ישראל או של עמדה פוליטית צרה אחת שלרגע נתון צברה קצת כוח ומנצלת אותו לרעה בחוסר בושה.

יאיר לפיד: הייתה לכם ברירה: מגזר או כלל ישראל.

יאיר לפיד: בחרתם במגזר, ואתם מאבדים היום את כלל ישראל.

יאיר לפיד: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

נורית קורן: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

נורית קורן: לרשותך 40 דקות.

מיכל רוזין: כבוד סגנית יושב-ראש הכנסת, תודה, כבוד השר, חברי וחברות הכנסת, שוב ערב ארוך לפנינו, שבו אנחנו מנסים – – –

חיים ילין: – – –

מיכל רוזין: חיים, אתה מפריע לי.

מיכל רוזין: יש לי רק 40 דקות.

חיים ילין: יש לך רק 40 דקות.

חיים ילין: אני הפרסומות עכשיו.

חיים ילין: 25 דקות יש לך מחצית כדורגל, בחיי.

יצחק כהן: – – – שיהיה שעה.

מיכל רוזין: אני מבקשת למחוק לי את הזמן שהתבזבז לי.

נורית קורן: בינתיים אני רק מסדרת את הזמן.

מיכל רוזין: כן, 40 דקות.

קריאה: 30.

מיכל רוזין: 40.

מיכל רוזין: אל תיקח לי ולו דקה.

יצחק כהן: לא, היה – – –

מיכל רוזין: בילינו שעות על גבי שעות בוועדת החוקה עם החוק שלפנינו, מכיוון שהנושא הזה בהחלט בנפשנו ובהחלט חשוב לנו.

מיכל רוזין: החוק הזה בעצם מסמל עבורנו את הבעיות הקשות של חוסר מינהל תקין במדינה, של שחיתות, של האופן שבו חלוקת הכספים אינה נעשית בצורה הוגנת, הולמת; שחלוקת הקרקעות במדינה עדיין, אחרי 67 שנים, מתבצעת לא על-ידי רשויות המדינה, ולא באופן ההוגן והצודק כפי שצריך להיות.

מיכל רוזין: ודרך אגב, זה לא רק ערבים ויהודים, ופריפריה ומרכז, ויהודה ושומרון, הגדה המערבית מול הנגב והגליל; זה גם בין היישובים השונים בארץ – בין קיבוצים, מושבים, לעיירות פיתוח, לערים, וחבל שאנחנו לא מתייחסים לכך ברצינות רבה יותר.

מיכל רוזין: ההתיישבות, הקרקעות במדינת ישראל הן תחום ליבה שלטוני מובהק.

מיכל רוזין: המדיניות ושיקול הדעת בנושאים האלה אמורים להיות של הממשלה הנבחרת בלבד.

מיכל רוזין: יש ממשלה נבחרת במדינת ישראל.

מיכל רוזין: אתם חלק מהממשלה הזאת.

מיכל רוזין: אתם שולטים בה ומתנהגים כמו מיעוט קיצוני, סחטן, שלא מעריך את רשויות המדינה, מזלזל בהן, ורק מוצא דרכים לעקוף אותן בדרך של הצעות חוק שמשרד המשפטים ושאר רשויות החוק חושבות שיש בהן מעקף של רשויות המדינה, של מינהל תקין.

מיכל רוזין: נבחרתם.

מיכל רוזין: בחרו בכם.

מיכל רוזין: אתם כל הזמן מנפנפים לנו בזה שבחרו אתכם, אז תיישמו את המדיניות שאתם מאמינים בה.

מיכל רוזין: כשחבר הכנסת סמוטריץ יושב בוועדת החוקה ומספר לנו שאנחנו לא בונים בהתנחלויות כי לא רוצים לעצבן את האמריקנים וכל מיני – אני יודעת למה זה לא בסדר לבנות בהתנחלויות, אבל למצוא דרכים עקיפות ורמאיות וסוג של אחיזת עיניים, שהוא גם מול הציבור הישראלי ובוודאי מול הציבור בעולם, כדי שלא לספר את כל האמת ולא להגיד כיצד מחולקים הדברים, כיצד מחולקים הכספים, כיצד מחולקות הקרקעות, זה לא תקין במדינה דמוקרטית, הוגנת, צודקת.

מיכל רוזין: וכבר די, אי-אפשר כל הזמן להיתלות בכך שאנחנו עדיין בשלב הקמתה ועדיין בשלב בנייתה אחרי 67 שנים.

מיכל רוזין: הפעילות של החטיבה מכרסמת בריבונות של משרדי הממשלה ועוסקת, בין היתר, בפיתוח תעשייה, בחקלאות, בתשתיות, באיכות הסביבה, בחינוך, בתיירות.

מיכל רוזין: בואו נסגור את משרדי הממשלה, נעביר את כל הכסף לחטיבה להתיישבות, ושהם ינהלו את המדינה.

מיכל רוזין: באמת, אני לא מבינה.

מיכל רוזין: ככה, השר אריאל, אולי יהיה טרנספר לחתולים, אם תעביר את הנושא לחטיבה להתיישבות.

מיכל רוזין: מה דעתך?

מיכל רוזין: כל נושא שאתה רוצה לטרנספר – ערבים, פליטים, חתולים – אולי באמת תעביר תקציב לחטיבה להתיישבות ותוכל לעשות את זה.

מיכל רוזין: אם המדינה כל כך מפריעה לך, החוקים שלה מפריעים לכם – הרי זו הסיבה שרציתם להיות במשרד המשפטים.

מיכל רוזין: זו בכלל הסיבה שחבר הכנסת סמוטריץ הגיע לכנסת – כדי לפעול נגד אותן סמכויות ואותם חוקים ונגד אותן רשויות במדינה.

מיכל רוזין: הוא רק הבין שיותר חכם לפעול מבפנים, לכרסם ביסודות הדמוקרטיה מתוכה.

מיכל רוזין: המדינה צריכה להשיב את הסמכויות שלה לידיה.

מיכל רוזין: תחשבו לרגע מה היה קורה אם היום היה לנו צבא אחד, צבא שני, צבא שלישי, אם היינו ממשיכים לקיים את "ההגנה", את האצ"ל, שהיו מתחרים בצבא על סמכויות הכוח של המדינה.

מיכל רוזין: הרי זה לא – כולכם עכשיו מקשיבים ואומרים: לא יכול להיות, על מה את מדברת?

מיכל רוזין: זה בדיוק אותו דבר.

מיכל רוזין: במקום שהמדינה תלאים את כל הקרקעות שלה, במקום שהמדינה תחליט איך היא מחלקת את הקרקעות שלה, עדיין גופים שהיו קיימים עוד לפני קום המדינה עושים את זה.

מיכל רוזין: ועכשיו המדינה באה ומכשירה אותם לכך, ובחוק אומרת: כן, זה נכון וזה טוב ואנחנו נאציל לה מסמכויותינו.

מיכל רוזין: בהתחלה זה היה להטיל עליה מסמכויותינו ובכל מיני תחומים.

מיכל רוזין: ובכלל, הצעת החוק הזאת היא כזאת עמומה בתחומים נוספים.

מיכל רוזין: מה שתרצו: טרנספר חתולים, טרנספר אנשים, כל מיני דברים שתרצו – גם את זה תוכלו להכניס תחת המטרייה הזאת של החטיבה להתיישבות.

מיכל רוזין: תקציב החטיבה בשנים האחרונות הגיע למעל חצי מיליארד – אחד הגופים הציבוריים עתירי התקציב, בלי שהסדירו בחוק את היחסים ובלי שקיפות מלאה של ההתנהלות שלה, של החלוקה שלה; ואגיע עוד מעט גם לעניין השקיפות ומה הסכימו שייכנס בחוק כשקיפות ומה עדיין חסר בחוק בעניין השקיפות.

מיכל רוזין: זה אומר שכל משק-בית במדינת ישראל משלם 300 שקלים מכיסו הפרטי למימון החטיבה להתיישבות.

מיכל רוזין: כל משק-בית – מלבד המסים.

מיכל רוזין: זה לא רק המסים שאנחנו משלמים והאגרות וההיטלים וכל מה שאנחנו משלמים – ואני בעד.

מיכל רוזין: אתם יודעים, אני בעד שיהיה לקופה הציבורית תקציב בשביל שיהיה לרווחה ולחינוך ולבריאות ולתושבים ולבנייה.

מיכל רוזין: כן, בהחלט.

מיכל רוזין: וזה נוסף על כל הדברים האלה.

מיכל רוזין: יש תחרות.

מיכל רוזין: המדינה מתחרה בעצמה, במה שהיא עושה ובמה שגופים מתחרים לה, שהיא מממנת אותם, עושים.

מיכל רוזין: הרי ספק אם יש עוד דוגמה לעוד גוף כזה, בוודאי ללא שקיפות, בישראל ובשאר הדמוקרטיות בעולם, פרט לגופי הביטחון, כמו השב"כ והמוסד.

מיכל רוזין: וחשוב להזכיר שהגוף עוסק בתחומים אזרחיים במהותם.

מיכל רוזין: אין פה ענייני צנזורה וסודיות ושאי-אפשר וכמובן, המדינה בבעלותה כל התחומים האלה, ולכן אין שום עילה לפטור מחובת שקיפות.

מיכל רוזין: ההתנגדות לשקיפות היא אך ורק משיקולים צרים.

מיכל רוזין: כמו שאומר חבר הכנסת סמוטריץ: אני מוכן שהכספים ייחשפו – את זה הוא הכניס לחוק – אבל חלוקת הקרקעות חייבת להישאר חשאית.

מיכל רוזין: חשאית.

מיכל רוזין: הוא אומר את זה לפרוטוקול.

מיכל רוזין: הוא לא מתבייש להגיד: אני רוצה שחלוקת הקרקעות במדינה תישאר חשאית, כי חס וחלילה אני אצטרך להתמודד עם סוגיות של שוויון בהקצאת קרקעות, עם אפליה קשה.

מיכל רוזין: עם זה אנחנו לא נצטרך – הנה, אני מצטטת אותו:

מיכל רוזין: לא נחיל את חוק חופש המידע על הקרקעות, כי אנחנו לא רוצים שכל דבר שנעשה עם הקרקע בהתיישבות יבואו "שלום עכשיו" וישתמשו בזה.

מיכל רוזין: הנה, שחור על גבי לבן.

מיכל רוזין: כך סמוטריץ אומר בוועדת החוקה.

מיכל רוזין: הוא אומר את זה.

מיכל רוזין: הוא לא מתבייש.

מיכל רוזין: הוא אומר את זה לפרוטוקול.

מיכל רוזין: הוא אומר חד וחלק: אני לא רוצה שידעו מה אנחנו עושים.

מיכל רוזין: אני רוצה להסתיר מעיני הציבור; לא רק מהאמריקנים ומהעולם, גם מהישראלים.

מיכל רוזין: אתם, הישראלים בבית שעדיין רואים אותנו בשעה הזאת, שתדעו: הוא רוצה להסתיר מכם, הוא לא רוצה שתדעו מה קורה שם.

מיכל רוזין: ואחר כך, כשבאים ארגונים כמו "שוברים שתיקה", "שלום עכשיו", "בצלם", אתם נזעקים: הם מספרים לעולם מה קורה אצלנו.

מיכל רוזין: סליחה, מה, אנחנו ברוסיה הקומוניסטית?

מיכל רוזין: בסין הקומוניסטית?

מיכל רוזין: באיזה משטר טוטליטרי?

מיכל רוזין: בארגנטינה של שנות ה-70?

מיכל רוזין: מה קורה פה?

מיכל רוזין: ממי אנחנו מסתירים?

מיכל רוזין: ועוד מעצמנו, מאזרחים ואזרחיות במדינה אנחנו מסתירים מידע, מהם אנחנו מסתירים.

מיכל רוזין: פשוט בושה למדינה.

מיכל רוזין: אני כבר לא יודעת ממה להתאכזב פה בכנסת הזאת יותר.

מיכל רוזין: בשנה שלאחר "צוק איתן" – לא, לא, אתה לא יכול לצאת.

מיכל רוזין: אז זה מוסיף לי זמן, השעון נעצר.

אורי אריאל: דברי, דברי.

מיכל רוזין: השעון נעצר.

בצלאל סמוטריץ': הוא בן-אדם, את יודעת.

מיכל רוזין: בסדר, אבל השעון נעצר.

מיכל רוזין: סליחה, אני נשמעת לכללים של הכנסת לא מתוך מקום שאני רוצה לרמות אותם – מתוך מקום שאני מעריכה את המקום שבו אני נמצאת, אני מכבדת אותו ואני מקשיבה לכללים שלו, גם אם הם לא מוצאים חן בעיני.

מיכל רוזין: בשנה שלאחר "צוק איתן" החטיבה העבירה להתנחלויות תמיכה גבוהה כמעט פי-שניים מלרשויות הדרום הצפון ביחד.

מיכל רוזין: החטיבה השקיעה 65% מתקציבה ב-78 רשויות בהתנחלויות ואך ורק 10% עבור 82 רשויות בדרום; 152 הרשויות בצפון זכו ל-25% בלבד.

מיכל רוזין: המועצות שזכו לסכומים הגבוהים ביותר הן המועצה האזורית מטה-בנימין – 29 מיליון שקלים; המועצה האזורית שומרון – כ-18 מיליון שקלים; המועצה האזורית הר-חברון – כ-11 מיליון שקלים.

מיכל רוזין: את לא עצרת לי את השעון.

נורית קורן: לא עצרתי את השעון, אבל אני ראיתי ויש שר.

מיכל רוזין: אוקיי.

מיכל רוזין: יש שר.

מיכל רוזין: אוקיי.

מיכל רוזין: שלום, השר אזולאי.

נורית קורן: עברה דקה מאז שהשר יצא.

מיכל רוזין: לשם השוואה, המועצה האזורית חוף-אשקלון קיבלה 401,000 שקלים בלבד.

מיכל רוזין: לא מגיע לאשקלון, הם לא סופגים טילים.

מיכל רוזין: התקציב השנתי של החטיבה עומד על כ-58 מיליון שקלים, אבל במהלך השנה הוא תופח בשל הסכמים קואליציוניים, פרויקטים ספציפיים.

מיכל רוזין: ב-2014 הוא עמד, בסופו של דבר, על 864 מיליון שקלים.

מיכל רוזין: החטיבה השקיעה כ-1,496 שקלים בכל תושב בהר-חברון, לעומת 26 שקלים בכל תושב בחוף-אשקלון, למרות טיעוניו של חבר הכנסת סמוטריץ שהחטיבה תומכת בתושבי עוטף-עזה.

מיכל רוזין: אלה הנתונים האמיתיים.

מיכל רוזין: תפסיקו לרמות את האזרחים, תפסיקו לרמות אותנו.

מיכל רוזין: אנחנו בודקים את העובדות ואנחנו מביאים אותן.

מיכל רוזין: המועצות האזוריות בשטחים זכו לתמיכה של 13.5 מיליון שקלים בסעיף פעולות חברה וקליטה, ואילו המועצות בעוטף-עזה זכו לתמיכה של 1.3 מיליון שקלים בלבד.

מיכל רוזין: החטיבה מעכבת את חלוקת הכספים שהקצתה ליישובי עוטף-עזה בעקבות "צוק איתן".

מיכל רוזין: היא טוענת שלא תוכל לחלק את הכספים בגלל האיומים לסגור אותה בעקבות המכתב של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה – כל מיני איומים שהם לא יעבירו כספים, שהם לא ימשיכו את הבנייה בהתנחלויות – ולכן נזדעק חבר הכנסת סמוטריץ ויזם את הצעת החוק הנוראית הזאת.

מיכל רוזין: החטיבה מתקשרת עם חברות שונות בלא מכרז.

מיכל רוזין: למשל, היא התקשרה עם חברת ההפקות "אליס תקשורת" בניסיון לשפר את התדמית של החטיבה.

מיכל רוזין: כמובן, התדמית כל כך רעה.

מיכל רוזין: תמיד חושבים במדינה שלנו שאם רק נעשה הסברה יותר טובה, אם נלך בעולם ונסביר את עצמנו יותר טוב, אז אנשים ישתכנעו.

מיכל רוזין: לפעמים המציאות והאמת הן כל כך קשות, שקשה ללכת בעולם ולשכנע, והסברה לא תעזור.

מיכל רוזין: גם אם נראה הרבה נשים עם ביקיני בחוף תל-אביב, זה עדיין לא יעזור לשפר את ההסברה על מה שעושה מדינת ישראל בשטחים הכבושים.

מיכל רוזין: סך הכול, ב-2014 הגישה החטיבה למשרד האוצר 54 בקשות להתקשרויות בפטור ממכרז.

מיכל רוזין: בשנים 2011–2014 העבירה החטיבה 625,000 שקלים מקופת המדינה לטובת יחסי ציבור – פי אחד-וחצי מהתמיכה שהעבירה למועצת חוף-אשקלון אחרי "צוק איתן".

מיכל רוזין: אתם מבינים את האבסורד?

מיכל רוזין: פשוט לא ייאמן.

מיכל רוזין: ואת כל זה אנחנו מאשרים ואנחנו מעבירים תקציבים.

מיכל רוזין: מתוך 45 מיליון שהקצתה החטיבה מתקציב המדינה לתמיכה בגרעיני התיישבות, 30 מיליון שקלים הועברו לגרעיני התיישבות המזוהים עם הבית היהודי.

מיכל רוזין: אמר לי חבר כנסת מאחת ממפלגות הקואליציה – אני לא אסגיר אותו – שהמפלגה הזאת עשתה חישוב כמה הבית היהודי קיבל בהסכמים הקואליציוניים ודרך החטיבה להתיישבות מאז תחילת הקדנציה הזאת, והם הגיעו בחישוב – לא האופוזיציה, הקואליציה – ל-2.3 מיליארד שקלים לפרויקטים של מפלגת הבית היהודי.

מיכל רוזין: 2.3 מיליארד שקלים.

מיכל רוזין: לדעתי, אפילו המפלגה של השר כחלון – טלי, תקני אותי אם אני טועה – לא קיבלה ולו חצי מכך; וטוב שכך.

מיכל רוזין: אנחנו חושבים שאת הכסף של האזרחים והאזרחיות, מי שצריך לחלק זה המדינה דרך משרדי הממשלה, באופן הוגן, שקוף ושוויוני.

מיכל רוזין: אז כמו שאמרתי, החטיבה להתיישבות מממנת את מפעל הגרעינים התורניים המתיישבים ביישובי המרכז, מקימים ישיבות, מקיימים שיעורי יהדות ומורשת במאות מוסדות חינוך.

מיכל רוזין: כזכור, המטרה של החטיבה היא חיזוק ותמיכה בהתיישבות בפריפריה, ועדיין הרבה מאוד גרעינים תורניים שמתיישבים במרכז הארץ ממומנים על-ידי החטיבה להתיישבות, כמובן באופן לא שוויוני ולא שקוף.

מיכל רוזין: כיום מתוקצבים, לפי מחקר שנעשה לאחרונה, 40 גרעיני התיישבות תורניים במרכז, עשרה מתוכם בתל-אביב.

מיכל רוזין: מדובר במספר גבוה יותר ממספר הגרעינים שבהם תומכת החטיבה בנגב, בגליל וביהודה ושומרון ביחד.

מיכל רוזין: ביחד.

מיכל רוזין: הנה הגיע השר אריאל והוא יוכל להגיד לי אם מפלגת הבית היהודי אכן קיבלה – השר אריאל, השר אריאל, עכשיו אין לך ברירה, השאירו אותך לבד: האם מפלגתך קיבלה עד היום בהסכמים הקואליציוניים ודרך החטיבה להתיישבות 2.3 מיליארד שקלים?

מיכל רוזין: שקיפות לציבור.

מיכל רוזין: בוא תגיד לנו: האם זה הסכום?

מיכל רוזין: נמוך יותר?

מיכל רוזין: גבוה יותר?

מיכל רוזין: אני אשמח לשמוע ממך.

קארין אלהרר: שתיקה כהסכמה.

מיכל רוזין: שתיקה כהסכמה.

מיכל רוזין: 80% מהגרעינים הנתמכים במרכז ובפריפריה, כמו שאמרתי, הם גרעינים תורניים, ובמקרים רבים זה כיסוי לעמותות המפעילות ישיבות בלבד, ללא כל עדות לפעילות חברתית, התיישבותית.

מיכל רוזין: למרבה האבסורד, חלק ניכר מהגרעינים פועלים באזורים המבוססים והעשירים ביותר במדינה, למשל רמת-אביב ג', רמת-השרון, הרצליה, רעננה, הוד-השרון.

מיכל רוזין: לפי נתוני אגף החשב הכללי באוצר, ב-2014 הושקעו 52 מיליון שקלים במימון פעילותם של הגרעינים האלה.

מיכל רוזין: יש קשרים הדוקים בין בכירים בבית היהודי ובין הגרעינים התורניים, לעתים תוך ניגוד עניינים לכאורה.

מיכל רוזין: הגרעינים האלה משמשים תשתית אידיאולוגית וארגונית עבור המפלגה, שמשתמשת בהם בבחירות מוניציפליות, בבחירות ארציות, בניגוד לחוק מימון מפלגות ובניגוד לחוק בכלל.

מיכל רוזין: כמעט בכל המקרים יעדי העמותות הנתמכות כוללים ביטויים כמו "הפצת התורה והיהדות", ובחלק מהמקרים מי שדואג להעברת המסרים הן דמויות מהאגפים הקיצוניים בציונות הדתית, המביעות הזדהות עם סירוב פקודה או איסור מכירה והשכרה של דירות לערבים.

מיכל רוזין: אני רוצה לצטט לכם מעט פסקי הלכה ואמירות של רבנים מהשנים האחרונות, שצריכים להדיר שינה מעיני כולנו; רבנים שהרבה פעמים חיילים נשמעים למצוותם והולכים אחריהם.

מיכל רוזין: הספר "תורת המלך" נכתב על-ידי ארבעה רבנים ידועים: יצחק גינזבורג, ראש ישיבת "עוד יוסף חי", יעקב יוסף, רב שכונת גבעת-משה בירושלים וראש ישיבת "חזון יעקב", זלמן נחמיה גולדברג ודב ליאור, רבה של קריית-ארבע.

מיכל רוזין: בספר נטען בפירוש שחייו של יהודי יקרים יותר מחייו של גוי, והוא מתיר להרוג חפים מפשע.

מיכל רוזין: לחיי ישראל עדיפות – עיסאווי, אתה שומע?

מיכל רוזין: – על חיי הגויים, וזהו הסבר נוסף המתיר הריגת גויים במלחמה.

מיכל רוזין: הם גם מדברים על הריגת חפים מפשע וכיצד ניתן להרוג חפים מפשע, כי זה מצדיק את חיי ישראל.

מיכל רוזין: וכמו שאומר סמוטריץ, אין טרור יהודי, כי זה מוצדק.

מיכל רוזין: אנחנו במלחמה עם הערבים, אז אין טרור יהודי.

מיכל רוזין: זה פשע אולי, אבל לא טרור, כי טרור זה לא נגד אויבים.

מיכל רוזין: "פיקוח נפש של יהודי", כתוב בספר, "מתיר לעבור על כל האיסורים שבתורה.

מיכל רוזין: אלא שבאיסור שפיכות דמים, כיוון שהאפשרות להצלת ראובן היא על חשבון חיי שמעון, לכן שוב לא שייך ההיתר של פיקוח נפש.

מיכל רוזין: אבל כאשר הצלת ראובן היא על חשבון חיי הגר התושב, אזי ההיתר של פיקוח נפש עומד בעינו, שהרי סוף-סוף יש כאן הצלת נפש אחת בישראל, שדוחה את כל התורה.

מיכל רוזין: ב-2008 קרא כרוז שפורסם על-ידי כמה רבנים, ובהם נושאי משרות ציבוריות, לפעולות תגמול נגד ערבים בישראל.

מיכל רוזין: וכך כתוב בכרוז, שעליו חתומים הרבנים דניאל סטבסקי, יצחק שפירא מחבר "תורת המלך", דוד דרוקמן, רב העיר קריית-מוצקין, יעקב יוסף, כמו שאמרתי, עידו אלבה, גדי בן-זמרה, שמואל יניב, עוזי שרבף ועוד: "כל אחד ואחד נדרש לתאר לעצמו מה שהאויב זומם לעשות לנו ולקיים בו מידה כנגד מידה".

מיכל רוזין: אל תרחם עליהם, כי לא ירחמו עליך.

מיכל רוזין: בכרוז של "הסנהדרין החדשה", שמטיל סנקציות על יהודים המוכרים קרקע לערבים, כתוב:

מיכל רוזין: השכרת נכס מקרקעין לאינו יהודי – – – היא מעשה בגידה בתורה ובעם הקדוש – – – איש יהודי כזה, המעביר חזקת קרקע לגוי, מיום פרסום פסק זה לא יוכל לשמש כשליח ציבור" – וזה דבר חמור מאוד לדתיים, מאוד, שהוא לא יוכל להיות שליח ציבור – "לא ראוי לצרפו למניין מתפללים, ובוודאי שאין להעלותו לקריאת ספר תורה".

מיכל רוזין: הכרעה קשה מאוד לאדם דתי.

מיכל רוזין: הרב יצחק גינזבורג, לאחר הטבח במערת המכפלה, הוציא לאור חוברת בשם "ברוך הגבר", שבה הצדיק את הטבח שביצע ברוך גולדשטיין מכמה נימוקים.

מיכל רוזין: בין השאר, הוא כתב באותה חוברת: נקמה אינה נעשית מתוך שיקול של כדאיות, מתוך הבנת התועלת שבה – – – הנקמה היא תגובה טבעית, ספונטנית".

מיכל רוזין: אתם בטח מתפלאים למה אני מקריאה לכם דברים כל כך כל כך ישנים.

מיכל רוזין: אבל טוענים כלפינו במשך השנים שאנחנו מגזימים כשאנחנו אומרים שלא מדובר בחבורת נערים פורעים, עשבים שוטים, אלא מדובר פה בתורה שלמה, ברבנים שמצדיקים את ההתנהגות שלהם ונותנים להם גיבוי; מדובר בקהילה שלמה שמסתירה אותם, מגבה אותם ונותנת להם אליבי.

מיכל רוזין: האנשים האלה, שהולכים ועושים את אותם מעשים נתעבים, מעשי טרור של רצח והשמדה ושרפה, האנשים האלה מגובים על-ידי הקהילות שלהם, והם מגובים על-ידי אותם רבנים.

מיכל רוזין: אני הראשונה שאקפוץ נגד מעצרים מינהליים ונגד עינויים, רק שכשזה קשור לפלסטינים הראשון שיקפוץ בעד יהיה סמוטריץ, כי כמו שהוא אומר שאין טרור יהודי, הוא גם יגיד שכשמדובר באויב מותר מעצרים מינהליים ומותר עינויים, כי יש דין אחד של מוסר כלפי יהודים ויש דין מוסר אחד כלפי השאר.

מיכל רוזין: הרב גינזבורג רואה במדינה היהודית כלי למימוש ייעודו המרכזי של העם היהודי: התיישבות באדמת ארץ-ישראל והקמת שלטון ההלכה.

מיכל רוזין: ופה בכנסת יושבים אנשים שמאמינים בדברים שלו, והחוקים שהם מקדמים הם חוקים שבאים בעצם לחתור תחת הדמוקרטיה הישראלית ולכונן כאן שלטון הלכתי.

מיכל רוזין: והוא כותב: "נשתדל יותר ויותר להיות חדים (ואפילו חצופים) בביטויי ההתנגדות לממסד וההתנתקות ממנו.

מיכל רוזין: עם הזמן, כאשר יתגבש ציבור רחב שיחוש מחויב לשלם מסים למדינה החדשה, נוכל לבסס עצמאות וחוסר תלות ולפתח עוד ועוד את מערכות המשפט, החינוך וכיוצא בזה של המדינה החדשה".

מיכל רוזין: התפיסה הזאת מובילה להתנתקות מוחלטת מהמדינה ומוסדותיה וחותרת תחתיה על-ידי החדרת אנשים כאן לכנסת שמאמינים בתורתו.

מיכל רוזין: אנחנו, סיעת מרצ, ביחד – – –

עיסאווי פריג': אין לך עוד דברי רבנים, תגידי?

מיכל רוזין: עוד מעט אני אתן עוד, יש לי עוד.

עיסאווי פריג': אני נהניתי לשמוע.

מיכל רוזין: אני ממש לא נהנית.

מיכל רוזין: אני מאוד אוהבת יהדות ואני מאוד אוהבת דברי תורה.

מיכל רוזין: וחבל שגפני יצא, כי לא פעם הוא אפילו קורא לי להגיד לחברות כנסת כאלה ואחרות, כולל דתיות, דברים מההלכה והיהדות.

מיכל רוזין: אבל אני לא אוהבת שלוקחים את היהדות והופכים אותה באופן קיצוני, לאומני, פאשיסטי, למה שהיא לא.

מיכל רוזין: בכך בעצם מבזים בעיני את היהדות, מוציאים ממנה את מה שיפה בה, מוציאים ממנה את המקום של השוויון והשלום ואהבת הגר ואהבת האחר, ואלה דברים שיש ביהדות.

מיכל רוזין: אני רוצה בכל זאת – עיסאווי, ברשותך – לחזור להצעת החוק, כי הצעת החוק הזאת, שבעיני – שוב, לא סתם דיברתי על הרבנים ומה פסק ההלכה שלהם ומה הם עושים.

מיכל רוזין: הרבנים הם אלה שעומדים מאחורי אלה שמגישים את הצעות החוק האלה, שחותרים נגד רשויות המדינה.

מיכל רוזין: הם באו לכאן, לכנסת, על מנת בעצם – והוא אומר את זה, חבר הכנסת סמוטריץ, שעומד לידך.

מיכל רוזין: הוא אומר חד וחלק: אני צריך להסתיר מהעולם ומהציבור בישראל את מה שאני רוצה לעשות, והדרך הטובה ביותר שבה אני יכול להסתיר את זה היא דרך החטיבה להתיישבות.

מיכל רוזין: למרות שהוא יקיר החטיבה להתיישבות, הוא לא מוקיר אותם, הם לא מעניינים אותו; לא תנאי העובדים שם ולא מה הם עושים.

מיכל רוזין: הם לא מעניינים אותו.

מיכל רוזין: מעניין אותו דבר אחד – שיהיה לו צינור להעברת כספים בלי לתת על כך דין-וחשבון, בלי שתהיה לכך שקיפות, בעצם בלי שמדינת ישראל, ובוודאי לא בית-המשפט העליון, שבו הוא בכלל לא מכיר, יידרשו לדון באפליה.

מיכל רוזין: אנחנו דיברנו היום, ניסינו להעביר חוק איסור הפליה בדיור.

מיכל רוזין: פה זה איסור אפליה בקרקעות, בחלוקת הקרקעות של מדינת ישראל.

מיכל רוזין: הרחבת הסמכויות של החטיבה להתיישבות היא פתח ליצירת גוף פרטי, שהוא למעשה – לוקחים גוף פרטי והופכים אותו לגוף ציבורי, שמתקיים מכספי המסים שלנו, ללא פיקוח וללא שקיפות.

מיכל רוזין: התיקון שהועבר קובע בעצם שכללים מן המשפט הציבורי יחולו על החטיבה רק לפי רצונה של הממשלה – מה שמתנגש עם עקרונות המשפט הציבורי, שלפיו לא הממשלה היא זו שמחליטה אילו כללים מתוך המשפט הציבורי יחולו עליה.

מיכל רוזין: כמו למשל חוק חובת המכרזים, דוגמה כל כך קטנה, כל כך שולית: כל משרדי הממשלה מחויבים בחוק חובת המכרזים, אבל לא החטיבה להתיישבות.

מיכל רוזין: הם יכולים לתת את התקציב לחבר שלהם, לדוד שלהם, לבן-דוד שלהם.

מיכל רוזין: מישהו כבר יחלק את הכסף.

מיכל רוזין: מישהו ידאג להעביר את זה למקומות הנכונים, ועדיף שזה יהיה חבר של סמוטריץ, בן-דוד של אריאל או אולי חבר של שולי, העיקר שהכסף יעבור למקומות הנכונים.

מיכל רוזין: לאנשי החטיבה עצמם, דרך אגב, אין שום התנגדות להחלת חוק חופש המידע על החטיבה, כך אמר המנכ"ל של החטיבה בוועדת חוקה.

מיכל רוזין: מי שלא רוצה בעצם את השקיפות, מי שלא רוצה אותה, זה דווקא אלה שרוצים להשתמש בה כצינור; שלא מעריכים את העבודה, שלא מעריכים את העובדים, שזה לא מעניין אותם.

מיכל רוזין: בהם הוא רוצה להשתמש על מנת להמשיך את האפליה הקיימת מאז קום המדינה.

מיכל רוזין: מבקר המדינה כותב על החטיבה להתיישבות: "השתלשלות העניינים בנושא זה מעידה על חשש לכשל חמור בסדרי משילות", וגם דוח הביקורת האחרון על הפעלת התוכנית האסטרטגית לעידוד וחיזוק ההתיישבות, של מבקר המדינה, לצערי הרב לא עצר את הבית היהודי מלהתקדם עם הצעת החוק הזו.

מיכל רוזין: יתרה מכך, גם הקמתה של ועדת מנכ"לים, שהממשלה הקימה אותה על מנת לדון בחטיבה להתיישבות ובהצעת החוק, או בדרך שבה יוכלו באמת להסדיר את מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל ואת מעמד החטיבה להתיישבות – כי הרי מה עשו פה?

מיכל רוזין: עשו פה גם מין יצור כלאיים כשהסדירו רק את החטיבה להתיישבות, אבל לעומת זאת את שאר גופי ההסתדרות הציונית החריגו, אותם החריגו.

מיכל רוזין: המצב האבסורדי הזה, שבוקר באופן – אני לא יכולה אפילו, כמה נחרץ אני יכולה להגיד את זה – על-ידי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה ומשרד המשפטים, שישבו אתנו בישיבות ועדת חוקה וכמעט מרטו את שערותיהם בניסיון להגיד לנו עד כמה הם לא מסכימים עם הצעת החוק, עד כמה היא פוגעת בסדרי ממשל תקינים, עד כמה ההרחבות שנוספו – כמו תחומים נוספים, סמכויות נוספות, כל מיני עמימויות בחוק – פשוט לא מאפשרים שום סוג של פיקוח, שום חובות על החטיבה להתיישבות.

מיכל רוזין: הם מאפשרים האצלה של סמכויות כל כך רבות מידי המדינה – בנושא רווחה, בנושא חינוך, בנושא עלייה וקליטה; כל כך הרבה נושאים, זה אפילו לא רק קרקעות, אבל שום פיקוח.

מיכל רוזין: אנחנו יושבים פה, הרשות המחוקקת והמפקחת, שעות על גבי שעות, בוועדות, ודנים ובודקים איך הועברו תקציבים, והאם הם בוצעו כמו שצריך ומה עשו ולמה סגרו לשכה של משרד הפנים ולמה סגרו מעון לחוסים ולמה ולמה; ופה מועברים תקציבים עצומים לפרויקטים שאף אחד לא ישמע עליהם, אף אחד לא יפקח עליהם, כי הדבר היחיד ששקוף – מה שהסכימו, אחרי מאבק קשה של האופוזיציה בקואליציה, הדבר היחיד שהסכימו זה להכניס את שקיפות הכספים.

מיכל רוזין: אנחנו נראה: כך וכך מיליונים הלכו לפה, כך וכך מיליונים הלכו לשם, כך וכך מיליונים הלכו לרווחה, לחינוך, עלייה וקליטה, לדרום, לצפון, לשטחים הכבושים, אבל אנחנו לא נדע לאיזה פרויקטים.

מיכל רוזין: לא נוכל אפילו לבחון את זה מול עובדי החטיבה, האם הפרויקטים האלה הם הפרויקטים שאליהם הכסף צריך לעבור.

מיכל רוזין: אולי משרד הרווחה יגיד לחטיבה להתיישבות: תקשיבו, אתם מעבירים כסף עכשיו לנושא מסוים, שהוא מאוד חשוב בעיני, אבל אני במצוקה קשה מול הנכים; למשל, אולי היינו יכולים בכסף הזה להשוות את קצבת הנכים לשכר מינימום.

מיכל רוזין: תחשבו איזה מהפכה זו הייתה יכולה להיות.

מיכל רוזין: היינו יכולים אפילו, אתם יודעים, רחמנא ליצלן, באמת, להוסיף תקציב לנכים – אחרי שהעלינו את שכר המינימום, להוסיף לנכים תקציב רק בשביל שהם יוכלו לשלם את שכר המינימום לעובדים הזרים שהם כל כך תלויים בהם.

מיכל רוזין: יש לי עוד דוגמאות לאן אפשר להעביר כספים ואיפה חסר; אני בטוחה שלכולכם יש דוגמאות.

מיכל רוזין: במערכת הבריאות יש הרבה דוגמאות, במערכת החינוך.

מיכל רוזין: כל הכספים האלה שמועברים לחטיבה להתיישבות, יכול להיות שהם עוברים לפרויקטים נפלאים, אבל מי מחליט על הפרויקטים הנפלאים האלה, ללא מכרז, ללא פיקוח, לפי החלטות אישיות?

מיכל רוזין: אולי טרנספר לחתולים, גם זה אפשרות.

מיכל רוזין: אנחנו הגשנו הסתייגויות רבות, ובהן טענו שמטרת החוק היא לפרק את הממשלה מסמכויותיה ושהחוק הוא בעצם הזרמת כספים למפעל ההתנחלויות, ובעצם השם הזה יסייע לציבור להבין מה משמעות החוק.

מיכל רוזין: אנחנו ביקשנו להסביר שהחטיבה להתיישבות, כמו שאמרתי, הנה גוף פרטי אשר עתיד למלא פונקציה ציבורית, ולכן יש להגדיר אותה כראוי ובצורה שעקרונות המשפט הציבורי, ובוודאי השקיפות, יחולו עליה.

מיכל רוזין: אנחנו ביקשנו לא לפתוח פתח להרחבת סמכויות החטיבה מעבר לכוונת המחוקק, כי ברגע שאמרנו "תחומים נוספים", הדלת נפרצה וכל דבר יכול להיות מאושר על-ידי החוק הזה.

מיכל רוזין: דרשנו שהאצלת הסמכויות השלטוניות תגרור עמה סטנדרטים משפטיים בהתאם, כמו לדוגמה חוק חובת המכרזים, כמובן חוקים נוספים, ובוודאי השקיפות.

מיכל רוזין: אנחנו מאמינים שהחטיבה לא צריכה לעסוק בתחומים שהם חופפים לתחומי האחריות של משרדי הממשלה.

מיכל רוזין: כאשר יש משרד ממשלתי, הוא אחראי לחלוקת התקציב, ולכן הם צריכים לעסוק אולי בתחומים שהמדינה לא עוסקת בהם, או שאינם בתחום אחריותה של המדינה, או שאינם תחום של רשויות המדינה.

מיכל רוזין: שוב, אני אומרת שלפי שיטתי ותפיסתי, ברגע שיש מדינה דמוקרטית מתוקנת, ריבונות, מן הראוי שבוודאי כמו שאנחנו מנהלים בעצמנו בריבונות את הפעלת הכוח שלנו, בין אם זה צבא, משטרה – ואנחנו לא מפעילים את הכוח, ואני נגד הפרטת הכוח על-ידי גופים פרטיים, בוודאי לא בדברים המרכזיים – ודאי שאנחנו לא צריכים להפריט את חלוקת הקרקעות והקמת ההתיישבויות, לכן יש מדינה.

מיכל רוזין: ומילא אם, אתם יודעים, אנחנו היינו בשלטון והייתה לכם איזה תלונה על כך שאנחנו לא נותנים לכם לבנות.

מיכל רוזין: אבל אתם בשלטון, אתם למעלה מ-20 שנה ברציפות בשלטון, אתם קדנציה שנייה בשלטון, ביבי, אני כבר לא זוכרת כמה, מתקרב לעשור בשלטון – מי מפריע לכם?

מיכל רוזין: ועדיין אתם מוצאים כל מיני ישראבלוף וכל מיני מכאן ומשם כדי לעבוד על העולם ועלינו איך יועבר הכסף ממשרדי הממשלה לחטיבה להתיישבות, ובאופן לא תקין, לא הולם, לא ישר, לא הוגן, כמובן לתחומים שבהם אתם רוצים לקדם את עצמכם.

מיכל רוזין: הרי זה ברור, גם ההתיישבות, שאתם מרוממים אותה בפיכם, ההתיישבות, הגרעינים התורניים, לכול יש לכם הצדקות; בסוף אתם צריכים את האנשים האלה שיצביעו לכם בבחירות.

מיכל רוזין: רק באסה, אחר כך ביבי בא ולוקח לכם את כל הקולות.

מיכל רוזין: די באסה, אני חייבת לומר.

מיכל רוזין: אתם מחזקים אותו, אולי בגלל זה הוא לא מתרגש מזה שאתם מקבלים 2.3 מיליארד, והוא לא מתרגש מכל מה שאתם מקימים, כי בסופו של דבר הקולות שלכם הולכים לליכוד, ואתם בעצם נשארים פה חלשים ומתוסכלים, ובעצם במקום להרגיש הרוב ובשלטון, אתם מרגישים מיעוט עדיין, ולכן מתנהגים כמו הקוזק הנגזל.

מיכל רוזין: אנחנו חושבים גם שבנושאים, בוודאי כמו שירותי בריאות, טיפול בנכים, עידוד עלייה וכדומה, הציבור בחר את נבחריו שטפלו וייקחו אחריות על התחומים האלה, ומיותר לציין שהציבור לא מצביע בבחירות לחטיבה להתיישבות.

מיכל רוזין: ולכן, מן הראוי שזה יבוטל.

מיכל רוזין: כמובן, הנושא של הקצאת משאבים – מעניקים לחטיבה סמכויות קביעת מדיניות החורגות מן הראוי.

מיכל רוזין: זה גוף שאינו ממונה כחלק מהממשלה, כמו שאמרתי, ואינו תחת סמכות הכנסת כגוף מפקח על תקציב המדינה.

מיכל רוזין: אנחנו דיברנו גם – ופה אולי הנושא החשוב ביותר – על חוק חופש המידע.

מיכל רוזין: אנחנו דרשנו שאחרי סעיף 2, אחרי פסקה (9ב) תבוא פסקה (9ג), שתאמר: החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית העולמית, כמשמעותה בחוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל, תהיה תחת חוק חופש המידע, התשנ"ח–1998 – מכיוון שאנחנו חושבים שכפי שחוק חופש המידע חל על כל ארגון ציבורי ורשות ממשלתית במדינה, לא יכול להיות שגוף כזה, מהרגע שמאצילים עליו את סמכויות המדינה וסמכויות מרשויות המדינה – לא יכול להיות שבעצם זה לא יחול גם על הרשות הציבורית הזאת באופן מלא.

מיכל רוזין: גם גופים רגישים ביטחוניים, כמו צה"ל, משרד הביטחון, המשטרה, חל עליהם חוק חופש המידע, בסייגים כאלה ואחרים, ואין סיבה שחוק חופש המידע לא יחול על החטיבה להתיישבות באותו האופן בדיוק.

מיכל רוזין: אנחנו חושבים שהמטרה היחידה, היחידה, של הסתרת המידע – ושוב, כמו שאמרתי, ציטטתי את דבריו של חבר הכנסת סמוטריץ – זה לסמא את עיני הציבור, לעוור את עיניהם, לא לספר להם את העובדות, לא לתת אפשרות, כמו שהוא אמר, לארגונים כמו "שלום עכשיו" – אני מצטטת אותו, והוא בוודאי התכוון גם ל"בצלם" ועוד ארגונים – ללכת לבית-המשפט העליון, לדרוש שוויון, לדרוש שקיפות, לדרוש בעצם שינוי המדיניות.

מיכל רוזין: ולכן הוא מעדיף להסתיר, גם מהכנסת, גם מנבחריה, גם כמובן מביקורת המדינה, ממי שניתן, את העובדות האלה, את הפרטים האלה.

מיכל רוזין: צר לי שהגענו למצב הזה, אני חייבת לומר.

מיכל רוזין: אנחנו איננו נגד ההתיישבות.

מיכל רוזין: אנחנו כולנו, רובנו, צאצאים למי שהביא להתיישבות בארץ הזו, במדינה הזאת, מי שהגיע כאן ליישב ולהתיישב, ובזכות הסבא והסבתא שלנו, כמו הסבא והסבתא שלי, שהגיעו לכאן ויישבו ערים וקיבוצים ומושבים – בזכותם, כן, יש גם את מדינת ישראל.

מיכל רוזין: אבל לא יכול להיות שאנחנו נמשיך להתנהג כאילו אנחנו ב-1920 או 1930.

מיכל רוזין: אנחנו כבר תחת מדינה ריבונית.

מיכל רוזין: הקמנו את מדינת ישראל.

מיכל רוזין: וכמו שאנחנו צריכים להפסיק להתנהג ב"שנור" מול יהדות הגולה כל הזמן, ולקיים איזושהי מערכת יחסים הדדית עם יהדות התפוצות, כך גם אנחנו צריכים בעניין הזה להפסיק להסתיר דברים, להפסיק להתנהל כאילו, אתם יודעים, אנחנו ילדים קטנים שיש איזה הורה שמסתכל על מה שאנחנו עושים, ואנחנו הולכים בצהריים, כשהוא ישן שנת צהריים, לגנוב שוקולד מהמדף העליון ולאכול אותו.

מיכל רוזין: אנחנו מדינה ריבונית.

מיכל רוזין: אתם ממשלה נבחרת.

מיכל רוזין: אתם חלק מקואליציה.

מיכל רוזין: אתם מאמינים שכך זה צריך להתבצע על-ידי המדינה, שכך המדינה צריכה לנהוג?

מיכל רוזין: בבקשה, תעשו את זה בעצמכם, תחלקו את התקציבים באופן – הרי לא אנחנו נפיל את תקציב המדינה, לצערי הרב.

מיכל רוזין: לא הצלחנו בכך.

מיכל רוזין: אז מדוע לא העברתם את תקציב המדינה על-פי ראות עיניכם?

מיכל רוזין: מדוע אתם משתמשים בתקציב של החטיבה להתיישבות כצינור להעברת כספים באופן לא שקוף, לא הוגן, לא נכון, לא ראוי, שמבטל, בעצם, מבטל את רשויות המדינה, פוגע – כן, חבר הכנסת ניסן.

ניסן סלומינסקי: מי זה "אתם"?

מיכל רוזין: "אתם" זה אתה והחברים שלך.

ניסן סלומינסקי: אנחנו?

מיכל רוזין: אתם.

ניסן סלומינסקי: החטיבה להתיישבות?

מיכל רוזין: כן, כן, אתם.

מיכל רוזין: כן, חבל, לא שמעת את כל הנאום שלי.

מיכל רוזין: אני יכולה לתת לך אותו בכתב, אבל אני גם יכולה להוציא לך בפרוטוקול, אין לי ספק שהוא עוקב – – –

ניסן סלומינסקי: שמעתי – – –

מיכל רוזין: לא, אתה לא מכיר אותו.

מיכל רוזין: היו פה הרבה מאוד עובדות, הרבה מאוד משפטים מצוטטים, גם של חבריך לסיעה, גם של רבנים שאתה בוודאי מכיר היטב, אמירות קשות מאוד שנאמרות.

מיכל רוזין: אנחנו – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

מיכל רוזין: כן, אני בהחלט באתי עם נתונים, הצגתי פה.

מיכל רוזין: לצערי לא היית פה, לא הקשבת.

ניסן סלומינסקי: – – – קיבלנו את – – – לידיים שלך.

מיכל רוזין: הצגתי נתונים רבים.

מיכל רוזין: כמו שאתה יודע, ישבתי שעות רבות אצלך בוועדה, אני לא הגעתי לפה ככה סתם, ישבתי, שמעתי את כל הטיעונים, גם את אנשי החטיבה להתיישבות, ואין לי שום דבר נגדם.

מיכל רוזין: כמו שאמרתי, אני חושבת שמדינת ישראל היא מדינה ריבונית, ואחרי 67 שנים הגיע הזמן שהתקציב שלה והאחריות שלה על התחומים השונים יהיו באחריותה ולא דרך גופים אחרים שפועלים.

מיכל רוזין: אני לא חושבת שזה נכון, אני לא חושבת שזה תקין, אני לא חושבת שזו הדרך.

מיכל רוזין: אמרתי פה כדוגמה: תחשוב שעדיין היו לנו אצ"ל ו"ההגנה" לצד צה"ל.

מיכל רוזין: היום זה נשמע לך הזוי, אבל זה אותו דבר, החטיבה להתיישבות.

מיכל רוזין: התיישבות צריכה להיעשות על-ידי מדינת ישראל, ממשלת ישראל – –

ניסן סלומינסקי: מה, את מאמינה שהחטיבה עושה לרשויות – – –

מיכל רוזין: – – על-פי חלוקה תקציבית שנעשית על-ידי רשויות המדינה, על-ידי הממשלה, בפיקוח של הכנסת, בשקיפות של הכנסת, ולא כמו שאמר חברך סמוטריץ היום בבוקר, ואתה יודע את זה, שאמר – זה היה היום או אתמול?

מיכל רוזין: אני כבר לא יודעת מה קורה אתי, זה היה אתמול.

מיכל רוזין: אני כבר לא יודעת באיזה יום אני, אבל אני חושבת שזה היה אתמול – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

מיכל רוזין: רגע, רק אני אגיד עוד משפט.

מיכל רוזין: אמר חברך סמוטריץ שהוא לא רוצה את השקיפות על חלוקת הקרקעות, כי "שלום עכשיו" ילכו לבית-המשפט העליון.

מיכל רוזין: זאת האמירה שלו, הוא מייצג אתכם, זו הצעת החוק שלו, אתה תומך בו, ולא יעזור שתנסה להתחמק מזה, לצבוע את זה בצבעים יפים.

ניסן סלומינסקי: – – –

מיכל רוזין: זו אמירה.

מיכל רוזין: הוא לא מאמין ברשויות השלטון, הוא לא סומך על רשויות השלטון, יש לו מטרה, ואנחנו, הכנסת והממשלה, רק אמצעי.

מיכל רוזין: לא אמרתי שזו עמדתך, אבל בעיניו זה אמצעי בלבד כדי לקדם – – –

בצלאל סמוטריץ': מה עם הזמן?

מיכל רוזין: סליחה, יש לי זמן, כי אורי אריאל יצא, אני מזכירה לך.

בצלאל סמוטריץ': אבל השרה פה.

מיכל רוזין: אז מה?

מיכל רוזין: קודם הוא יצא ויש לי את הזמן שהוא דיבר.

בצלאל סמוטריץ': שש, חמש, ארבע, שלוש, שתיים, אחת, אפס.

מיכל רוזין: לא, ממש לא, צר לי, אתה טועה, חבר הכנסת סמוטריץ, יש לי – – –

ניסן סלומינסקי: אבל יש כאן שרה.

מיכל רוזין: יש לי עוד זמן, זה לא קשור לשרה איילת שקד, ראיתי אותה; השר אורי אריאל באמצע הנאום שלי יצא החוצה, ולכן מתווסף לי הזמן שמגיע לי על כך שדיברתי פה בלי שר.

בצלאל סמוטריץ': מיכל, את גדולה, אוהבים אותך.

בצלאל סמוטריץ': מיכל, אוהבים אותך.

מיכל רוזין: וכפי שאתה רואה, הצלחתי לדבר 40 דקות, ואתה יודע, זה לא כזה פשוט, ואני חושבת שגם לא דיברתי על דברים שאינם קשורים לנושא, דיברתי על דברים שקשורים לנושא – –

בצלאל סמוטריץ': אוהבים אותך, מיכל.

מיכל רוזין: – – דיברתי על עובדות, הבאתי מספרים, הבאתי ציטוטים; חבל שאתה לא מסוגל להתמודד עם הציטוטים שלי, עם הנתונים שלי.

מיכל רוזין: אתה, כמובן, כמו שאמרתי, לא מעניינות אותך העובדות, מעניין אותך שאנחנו, הכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': אני הקשבתי.

מיכל רוזין: – – והממשלה, כלי בידיך כדי להשיג את המטרה, זה הכול.

מיכל רוזין: בעיניך הכול כשר, שום דבר אחר לא חשוב, רק האמצעי להשיג את המטרה שלך, שאני מאוד מפחדת ממנה, אני חייבת לומר, כי זה סיומו של החזון הציוני וסיומה של מדינת ישראל לפי החזון הציוני.

מיכל רוזין: תודה.

נורית קורן: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

נורית קורן: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': מיכל, מעריץ אותך.

ניסן סלומינסקי: 40 דקות.

בצלאל סמוטריץ': לא צרודה, לא משתעלת.

נורית קורן: 40 דקות לרשותך.

מיכל רוזין: אם זה בציניות – אני לא מקבלת.

בצלאל סמוטריץ': ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': לא צרודה, לא משתעלת.

בצלאל סמוטריץ': לא מתעייפת.

בצלאל סמוטריץ': כאילו שמונה בבוקר.

יואל חסון: גברתי, את כבר מורידה לי שתי שניות?

נורית קורן: לא, אני מסדרת לך את זה, אל תדאג.

יואל חסון: כבר פחות שתי שניות?

יואל חסון: תשע שניות?

נורית קורן: רגע, נאפס, עוד פעם, זה פשוט קופץ.

נורית קורן: עכשיו.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – איפה השר?

נורית קורן: שרה.

יואל חסון: השרה, זה התחלף לשרה.

יואל חסון: ברוכים הבאים, גברתי השרה.

שולי מועלם-רפאלי: זה לכבודך, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: אני מאוד שמח שיש לי קהל איכותי.

איילת שקד: יואל, אני בשוק שאתה בזמן של 40 דקות.

איילת שקד: על מה תדבר 40 דקות?

יואל חסון: בואי תראי, תקשיבי.

יואל חסון: אני אומר לך, בסוף הנאום יהיה מבחן, אז ראוי להקשיב.

יואל חסון: ראוי להקשיב.

בצלאל סמוטריץ': יואל, יש לי פה תהילים, אתה רוצה לקרוא?

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אני מאוד שמח שבזמן הזה שניתן לי, יש אפשרות לעשות כאן לחברי הכנסת, או לחלק מחברי הכנסת, שיעור היסטוריה.

יואל חסון: שיעור היסטוריה, גברתי היושבת-ראש, וללמוד קצת מגדולי האומה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, פעם במדינת ישראל היה שמאלן.

יואל חסון: שמאלן.

יואל חסון: אתם יודעים, היום שמאלן זה קללה.

יואל חסון: אז פעם היה שמאלן.

יואל חסון: לשמאלן הזה, שקוראים לו מנחם בגין, היו חיים מאוד מאוד קשים.

יואל חסון: הוא התייבש הרבה זמן באופוזיציה, אמרו לו שהוא אף פעם לא יכבוש את לבבות ההמונים.

יואל חסון: אבל הוא היה שמאלן, אותו מנחם בגין, שהיה מלא חזון, היה איש ישר והיה גם נואם בחסד וגם איש מעשה.

יואל חסון: הוא לא פחד מהביקורת, הוא לא פחד מערבים שנוהרים לקלפיות, לא פחד מהיועמ"ש, מבתי-המשפט, לא חשב שצריך לעלות עליהם ב-D9 או שהם משתפים פעולה עם אויבי ישראל.

יואל חסון: אותו שמאלן, בגין, קיבל באהבה את הביקורת הארסית של אמצעי התקשורת ולא התחשבן אתם.

יואל חסון: הוא גם לא חשב שצריך להשתלט עליהם או להכתיב לאותם כלי תקשורת את סדר-היום.

יואל חסון: מכיוון שבגין, מנחם בגין – חבר הכנסת סלומינסקי – היה כזה שמאלן לתפארת, היה כזה שמאלן לתפארת, אדוני, אני רוצה לחלוק אתכם, חברי חברי הכנסת, קצת מחוכמתו ומדבריו של השמאלן מנחם בגין.

יואל חסון: קודם כול, השמאלן בגין היה דמוקרט אמיתי.

באסל גטאס: תפנה את זה לברקו.

יואל חסון: כן, ביקשתי ממנה להיכנס ולהיות בנאום הזה.

יואל חסון: השמאלן בגין היה דמוקרט אמיתי.

יואל חסון: אם הוא היה אתנו היום, הוא כנראה היה – יש מילה כזאת – מתפחלץ מהעובדה שיש לנו אותו אדם, אותו אדם, אחד, בראשות הממשלה כבר ארבע קדנציות – –

ענת ברקו: כן ירבו.

יואל חסון: – – ומתוכן שלוש קדנציות ברצף, והיד עוד נטויה מבחינתו.

יואל חסון: השמאלן שלנו בגין לא האמין, חברת הכנסת ברקו, במונרכיות – –

ענת ברקו: חיכיתי שתגיד את זה.

יואל חסון: – – הוא לא האמין במונרכיות שלא רואות את סופן, והוא אמר את זה ב-1954; וכדאי להקשיב לטקסט של מנחם בגין השמאלן.

יואל חסון: תקשיבו לטקסט: "תמציתה של הדמוקרטיה היא האפשרות לחילוף שליטים.

יואל חסון: אפילו מצליחים השליטים במעשיהם, הרי שתבונתם של העמים החופשיים מכתיבה להם את הצורך להחליפם מפעם לפעם" – –

ענת ברקו: הבעיה היא – – –

יואל חסון: – – "משום שיש מידה גדולה של אמת בכך שיש בכוח להשחית את אלה שבידיהם נתון הכוח הזה.

יואל חסון: ושלטון מוחלט מביא בסופו של דבר לידי שחיתות מוחלטת" – כך אומר מנחם בגין השמאלן – אל תשתעלי, חברת הכנסת ברקו.

יואל חסון: "ברם" – אומר בגין – – –

ענת ברקו: ברם אומנם.

יואל חסון: "ברם" – בלי אומנם, הוא אומר – "אם השליטים אינם מצליחים במעשיהם, אזי השינוי הוא בבחינה של הכרח מוחלט.

יואל חסון: צחוק הגורל הוא שהיהודים מטיפים לדמוקרטיה בפני כל עמי העולם, אולם בקרבם עצמם הם מפתחים פילוסופיית חיים שאינה אלא טוטליטריות מוחלטת, ושואלים, ועלי לומר בגלוי, את השאלה הטיפשית: התצליחו אתם יותר?" – כן, מנחם בגין השמאלן.

יואל חסון: בגין השמאלן, זה שדיברנו עליו עכשיו, המנהיג ההיסטורי של תנועת החירות והליכוד – –

ענת ברקו: חבל שאתה אומר – – –

יואל חסון: – – האמין – תקשיבי טוב, חברת הכנסת ברקו; את יודעת מה, בעצם אני לא פונה אלייך, אני פונה לחבר הכנסת סמוטריץ, שלידו שרת המשפטים, שמאוד אשמח אם תקשיבי רגע לקטע הזה, גברתי.

יואל חסון: מנחם בגין השמאלן האמין ששלטון החוק הוא מעל הכול.

יואל חסון: אם הוא היה אתנו היום, הוא היה נגעל לראות שהיום יש בחברה הישראלית קבוצות קיצוניות שנמצאות מעל לחוק.

יואל חסון: הוא היה מתבייש לראות שבזמן שמתנכלים למפגינים בהפגנות שקטות ומתורבתות, בכל מיני גבעות ומאחזים בלתי חוקיים בשטחים חוגגת האנרכיה, המשיחיות, יחד עם קריצה, ליטוף או עצימת עין של פוליטיקאים, של ממשלה, ששולחת רמז עבה לרשויות החוק: אִתם ביד רכה.

יואל חסון: מה אמר מנחם בגין השמאלן?

יואל חסון: מנחם בגין השמאלן, חברי חברי הכנסת, אמר: "ההבחנה בין הרפובליקה ובין המפלגה, בין מוסדותיה של הראשונה ובין תביעותיה של האחרונה, בין שלטון החוק ובין צורכי השלטון – ההבחנה הזאת היא חיונית לדמוקרטיה; טשטושה מסכן אותה" – כך אומר בגין.

יואל חסון: "לקח חשוב הוא, לכל משטר, שבו אין אומרים בזה הסדר: המפלגה והממשלה, אלא אומרים, על-פי הסדר הדמוקרטי: האומה, המדינה, הממשלה", ובסוף בסוף בסוף, "המפלגה".

יואל חסון: וכך אמר, הוסיף ואמר, השמאלן בגין – – –

ענת ברקו: ככה זה במחנה הציוני?

יואל חסון: ככה אמר – כן כן, גברתי, זה בדיוק ככה במחנה הציוני.

יואל חסון: זה בדיוק ככה.

ניסן סלומינסקי: אבל הוא דיבר על השלטון שלכם – – –

יואל חסון: אין יותר מדויק מזה – תקשיב טוב, תקשיב לי טוב.

ניסן סלומינסקי: הוא ניסה להסביר לכם שצריכים להחליף – – –

יואל חסון: תקשיב לי טוב.

יואל חסון: אני, בניגוד אליך – אני, בניגוד אליך, גדלתי על הכתבים האלה, ואני מכיר אותם היטב מילדות, ואני מרגיש ויודע שאני לא סטיתי מהם.

יואל חסון: מי שסטו מהם זה אלה ששייכים היום למפלגה ההיסטורית של מנחם בגין.

יואל חסון: ואני אמשיך, ברשותך, גברתי היושבת-ראש.

יואל חסון: כך אמר אותו השמאלן בגין בשנת 1971.

יואל חסון: הוא אמר: "עמנו" – עמנו, ככה הוא אומר.

יואל חסון: אתם לא רוצים שאני אחקה אותו, נכון?

יואל חסון: אז אני אגיד את זה.

נורית קורן: אתה יכול.

ענת ברקו: חבר הכנסת חסון, אתה רוצה לחזור לליכוד?

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, אין לאן לחזור.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: הוא פשוט התחיל בליכוד והגיע למחנה הציוני.

יואל חסון: זה מה שאני מסביר לך, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: אני רואה כאן געגועים יוצאי דופן.

יואל חסון: אני מסביר לך שאין לאן לחזור.

ענת ברקו: אתה ממש זועק לתשומת לב.

יואל חסון: אין לאן לחזור.

יואל חסון: אתם לא נמצאים במקום הזה בכלל.

ענת ברקו: נו, באמת.

יואל חסון: אני רוצה לחזור ולומר מאמר מנחם בגין השמאלן.

יואל חסון: הרי אם הטקסטים שאני קורא עכשיו היו נאמרים על-ידי מישהו מחברי הליכוד היום, הוא היה נזרק מהליכוד מייד, שלא לדבר אם ראש הממשלה היה אומר טקסטים כאלה.

יואל חסון: אז בואו נראה מה בגין אמר לדוגמה, ותגידו לי אתם אם בנימין נתניהו היה נואם נאום כזה.

יואל חסון: אמר בגין: "עמנו, ברובו המכריע, מוסיף לרצות לקיים את חוקי המדינה.

יואל חסון: זוהי תופעה חיובית מאוד.

יואל חסון: אבל אם הממשלה תיתן דוגמה של זלזול בחוק והפרתו, במקום לשמש מופת לשמירה קפדנית עליו, היא עלולה להרע הרבה".

יואל חסון: מנחם בגין.

יואל חסון: השמאלן בגין כמובן לא הרים יד ולא D9 על מערכת המשפט.

יואל חסון: אותו שמאלן מנחם בגין כיבד כיבוד עמוק את מערכת המשפט, הרכין ראש בפני עקרון הפרדת הרשויות, שקובע, בין היתר, שבית-המשפט העליון מוסמך לערוך ביקורת שיפוטית – ביקורת שיפוטית – על התאמת החוקים לחוקי-היסוד.

יואל חסון: הוא נתן גיבוי לבית-המשפט העליון.

יואל חסון: הוא קידש את הפרדת הרשויות.

יואל חסון: הוא הבין שזאת הנוסחה וזה האיזון שנדרש לקיומה של דמוקרטיה בריאה, חופשית, ולא כזאת שמאיימת על שופטי בית-משפט עליון.

יואל חסון: מנחם בגין היה מסכים שמישהו בקואליציה שלו יקרא לשלוח D9 על בית-המשפט העליון?

יואל חסון: מנחם בגין, גם אם היה לו פה רוב של 61, היה מעיף אותו לכל הרוחות ואומר לו: אני לא צריך את האצבע שלך בכלל.

יואל חסון: אני לא רוצה את האצבע שלך, יהיה המחיר שיהיה.

יואל חסון: אבל זה לא היום, אתם הרי שכחתם את הדברים האלה.

יואל חסון: ומה הוא אמר, מנחם בגין, בהקשר הזה, חברת הכנסת ברקו?

יואל חסון: ואני נותן לך כאן שיעורים בחינם על ההיסטוריה של הליכוד.

יואל חסון: "אנחנו נציע" – כך אומר בגין – –

ענת ברקו: יש לי השלמת השכלה.

יואל חסון: – – כך אומר בגין, גברתי הדוקטור, כך אומר – ואני אומר את זה בהערכה אמיתית.

יואל חסון: אומר בגין – – –

ענת ברקו: תחזור על מה שאמרת עוד פעם.

יואל חסון: הערכה גדולה, חברת הכנסת ברקו, גדולה מאוד.

יואל חסון: באמת.

ענת ברקו: גם לי יש כלפיך, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אז אני אומר לך, גברתי חברת הכנסת ברקו, ולך, גברתי היושבת-ראש: "אנחנו" – אומר בגין, לא אני, אומר בגין – "אנחנו נציע שלבית-המשפט העליון תינתן הסמכות, לאחר חקיקת חוקת היסוד, לקבוע" – שבית-המשפט העליון יקבע – אם החוקים המתקבלים על-ידי הכנסת עומדים בהתאמה לחוקה, או סותרים את החוקה.

יואל חסון: יש לכך תקדים בארצות-הברית של אמריקה", אומר מנחם בגין.

יואל חסון: "נכון, יש גם תקלות מסוימות הקשורות במוסד משפטי ואזרחי כזה.

יואל חסון: אבל הניסיון הוכיח שמעיקרו מוסד זה מבטיח את חירות האדם מפני התנקשות גם של רוב בבית-הנבחרים – תראו את המשפט הזה שאומר בגין: התנקשות של רוב בבית-הנבחרים.

יואל חסון: גם כשיש לך רוב, אומר מנחם בגין, תשתמש בו בקדושה, תשתמש בו במשורה, תשתמש בו בחוכמה – לא בכוח, בחוכמה.

יואל חסון: ואומר בגין, השמאלן בגין: "גם את הרוב בבית-הנבחרים צריך להגביל מבחינת הבטחת חירות האדם והאזרח על-ידי עליונות המשפט".

באסל גטאס: זו מדינת כל אזרחיה.

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: ותכף נגיע לזה.

באסל גטאס: עד עכשיו, במה שציטטת אין "מדינה יהודית".

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: חבר הכנסת גטאס, ממש לא, ותכף נגיע לזה.

ענת ברקו: אפשר להגיד "מדינה יהודית דמוקרטית לכל אזרחיה".

ענת ברקו: ברור שהיא לכל אזרחיה.

יואל חסון: אבל – את יודעת מה?

יואל חסון: את מאפשרת לי לשתות כוס מים.

נורית קורן: רצוי שתשתה.

ענת ברקו: כן, ברור שהיא לכל אזרחיה, אבל היא קודם כול יהודית דמוקרטית לכל אזרחיה.

באסל גטאס: את יודעת – – – או יהודית או דמוקרטית.

יואל חסון: אבל אגיד לכם משהו, חברי חברי הכנסת.

ענת ברקו: מדינת לאום של העם היהודי.

ענת ברקו: אחת.

ענת ברקו: אחת.

ענת ברקו: ביום שתשלים עם זה המצב יהיה יותר טוב.

באסל גטאס: עובדה, החוק הזה, מה שהוא אומר, שלא יכולה להיות יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: חברים, אני מאוד מאוד שמח שבשעה מאוחרת כזאת הצלחתי לעורר את המליאה.

נורית קורן: ברור.

נורית קורן: חיכינו רק לך.

מאיר פרוש: ממש לא.

יואל חסון: אני מאוד מודה לכם.

מאיר פרוש: ממש לא.

יואל חסון: אתה נראה לי ערני מאוד, יותר ממה שהיית לפני חצי שעה לדוגמה.

יואל חסון: בסדר גמור.

יואל חסון: חבר הכנסת פרוש, זה בסדר, אתה יכול להודות בזה, אתה לא צריך להרגיש בזה סימן של חולשה.

יואל חסון: אבל אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, אנחנו חשופים היום ממש למציאות הבין-לאומית שמדינת ישראל נמצאת בה, המסובכת, המורכבת.

יואל חסון: ואני רוצה קצת לתת לכם קצת מבגין השמאלן בהקשר הזה.

יואל חסון: בזירה הבין-לאומית, בגין לא היה זקוק כל הזמן לאישור ואשרור מהעולם על זכותנו להתקיים בארץ הזאת, חבר הכנסת גטאס.

יואל חסון: בגין לא ביקש אישור וגם לא אשרור מאף אומה בעולם.

יואל חסון: הוא לא התנהל כמו ילד דחוי, שהכובע בוער על ראשו, ודגל במדיניות של ביטחון עצמי.

יואל חסון: בגין, היה לו ביטחון עצמי, הוא לא חיפש – – –

מאיר פרוש: – – –

יואל חסון: הוא לא חיפש – אני מבקש תוספת זמן, אל תפריע לי.

מאיר פרוש: בסדר, אין בעיה.

יואל חסון: הוא לא חיפש – – –

מאיר פרוש: שרון, כשהוא דיבר בהרצליה, היה לו ניקוד לנאום.

קריאה: – – –

יואל חסון: בגין, השמאלן – – –

מאיר פרוש: אבל שרון, היה לו ניקוד.

יואל חסון: הוא הקים את הליכוד, שרון, אגב.

יואל חסון: בגין השמאלן לא היה צריך ללכת ולקבל לגיטימציה להיותה של ישראל מדינה יהודית.

יואל חסון: זה היה ברור לו, זאת עובדה.

יואל חסון: הוא לא ביקש, בטח לא מהערבים.

יואל חסון: הוא בטח לא ביקש מהערבים את ההכרה הזאת.

מאיר פרוש: התחלת כבר עם הערבים?

יואל חסון: ראש הממשלה שלנו – – –

מאיר פרוש: התחלת כבר עם הערבים?

יואל חסון: ראש הממשלה שלנו – –

מאיר פרוש: מה הערבים – – –

יואל חסון: – – בנימין נתניהו, דורש מאבו מאזן שיכיר בנו כמדינה יהודית, מדינת הלאום של העם היהודי.

יואל חסון: אני צריך את אבו מאזן שיקבע שזו מדינת העם היהודי?

יואל חסון: זה התנאי שאני מעלה לאבו מאזן?

יואל חסון: מי זה בכלל?

יואל חסון: ממי אני צריך את האישור הזה?

ניסן סלומינסקי: – – – כי אז מפלגת העבודה – –

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: מי זה?

ניסן סלומינסקי: – – האמינה שזו המדינה של העם היהודי.

קריאות: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת סלומינסקי, בוא אני אגלה לך משהו.

יואל חסון: הציונות – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: למרות שאתה ותיק, הציונות נולדה הרבה לפני והרבה לפניך, ולאף אחד, לאף אחד לא היה מונופול עליה.

יואל חסון: כולם היו שותפים באופן שווה – –

ניסן סלומינסקי: ההפך.

ניסן סלומינסקי: הציונים – – –

יואל חסון: – – לחזון הזה של להקים בית לעם היהודי.

ניסן סלומינסקי: ההפך, הציונים – – –

יואל חסון: אז בוא, תשמור את עצמך בכיסא שלך, אדוני, אל תיקח בעלות על הציונות, הציונות לא חיה בזכותך.

יואל חסון: האמת היא שהציונות בסכנה מאנשים כמוך.

ניסן סלומינסקי: – – –

יואל חסון: עכשיו תיתן לי לסיים.

ניסן סלומינסקי: – – –

יואל חסון: אתה תיתן לי לסיים.

יואל חסון: אני שמעתי אותך, אני לא צריך – תגני עלי, גברתי היושבת-ראש.

נורית קורן: אני?

נורית קורן: אתה מסתדר לבד.

יואל חסון: אני לא צריך אותך שתעזור לי.

נורית קורן: אתה מסתדר לבד.

יואל חסון: אני לא צריך אותך.

ענת ברקו: אתה צריך שכפ"ץ?

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

יואל חסון: אני מבקש.

נורית קורן: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה לאפשר לו לומר את דבריו.

ניסן סלומינסקי: – – –

יואל חסון: אני לא צריך את העזרה שלך.

ניסן סלומינסקי: – – –

יואל חסון: אז אני אגיד לכם, אני אגיד לך – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

יואל חסון: אני אגיד לך עכשיו, ואתה תיכנס להקשבה.

יואל חסון: ואתה תקשיב, הגיע הזמן שתקשיב.

ענת ברקו: מפלגת העבודה בעיניים.

ניסן סלומינסקי: אני מקשיב, אתה לא מקשיב.

יואל חסון: אני לא צריך להקשיב לך, אני עכשיו נואם.

יואל חסון: כשאתה תנאם, אני אקשיב לך.

ניסן סלומינסקי: גם כן לא הקשבת.

יואל חסון: אתה טועה.

יואל חסון: ישבתי פה והקשבתי לך בקשב רב.

ניסן סלומינסקי: לא בטוח.

ניסן סלומינסקי: שאני אעשה לך בחינה?

יואל חסון: אדוני, אני יודע.

יואל חסון: תאמין לי, אין צורך בבחינות.

ניסן סלומינסקי: – – – זכות הדיבור שלך.

יואל חסון: אני חושב שאם אני אעשה לך בחינה, אתה תיכשל – –

ניסן סלומינסקי: אתה צודק.

יואל חסון: – – אבל בוא, אתה מפריע לי ברצף של הדברים.

ניסן סלומינסקי: אתה צודק.

יואל חסון: וזמני אוזל, וחבל, יש לי פה עוד יום שלם להעביר.

יואל חסון: אני אומר, חברי חברי הכנסת – –

ענת ברקו: עוד כמה זמן בערך?

יואל חסון: יש פה שעון, את יכולה לדעת.

יואל חסון: – – שמנחם בגין לא חיפש אישור מאף אחד שיכיר בישראל כמדינה יהודית.

יואל חסון: הוא ידע שזאת מדינת הלאום של העם היהודי.

יואל חסון: ואני רוצה, חברת הכנסת ברקו, שתקשיבי, מה הוא אמר?

יואל חסון: מה מנחם בגין, השמאלן – הרי אם מישהו בליכוד היה אומר היום טקסט כמו זה שאני הולך להגיד עכשיו, הוא היה נזרק משורות המפלגה.

יואל חסון: ואני אומר – בגין אומר: "הנני להודיע כי ממשלת ישראל לא תבקש משום אומה, קרובה או רחוקה, גדולה או קטנה, להכיר בזכותנו להתקיים.

יואל חסון: – – – אנחנו קיבלנו את זכותנו להתקיים מאלוהי אבותינו בעלות שחר תרבות האדם לפני קרוב ל-4,000 שנה, ובעד הזכות הזאת, אשר קודשה בדם יהודים מדור לדור, שילמנו מחיר כמוהו לא נודע בתולדות העמים.

יואל חסון: לכן, הנני" – מנחם בגין – "שב ומדגיש כי איננו מצפים שיבקשו בשבילנו כי תוכר זכותנו להתקיים בארץ אבותינו.

יואל חסון: דרושה הכרה אחרת בינינו לבין שכנינו, הכרה בריבונות ובצורך ההדדי בחיי שלום והבנה".

ענת ברקו: ההדדי.

יואל חסון: אומר את זה מנחם בגין – –

ענת ברקו: ההדדי – –

יואל חסון: – – השמאלן.

ענת ברקו: – – מילת המפתח – –

יואל חסון: אז תגידי לי – – –

ענת ברקו: – – ה-ד-ד-י.

יואל חסון: ריבונות הדדית.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: אז תגידי לי היום – – –

ענת ברקו: ומה זה הדדי?

יואל חסון: תגידי לי היום – – –

ענת ברקו: לא מדינה אחת שרוצה ליישב את אזרחיה במדינה שלך.

יואל חסון: תגידי לי היום מי יכול להגיד משפט כזה היום – –

ענת ברקו: – – – מדינה יהודית ומדינה פלסטינית.

יואל חסון: – – ב-61 שיש פה.

יואל חסון: ועוד האמין השמאלן בגין, שלא כל החוכמה בעולם נמצאת אצלנו.

יואל חסון: אפילו שאנחנו העם הנבחר, השמאלן האמין שצריך להתנהל מול העולם בצניעות ולא ביהירות, וכן לפעמים גם לדעת להקשיב לידידינו בעולם, אולי לפעמים גם הם מבינים משהו.

יואל חסון: ואמר בגין, באחד הטקסטים, בעיני, המבריקים והצנועים, אבל החזקים מרוב צניעות; והוא אומר: "אין זה סוד כי גויים רבים חושבים שהיהודי חושב אותם לטיפשים.

יואל חסון: לעצם ההנחה אין, כידוע לנו, יסוד במציאות" – אין לזה יסוד במציאות.

יואל חסון: "לו מן הגויים החכמנו, הם לא היו מצליחים – הרי אם היינו חכמים יותר מהם, אומר בגין, "הם לא היו מצליחים במשך דורות לשפוך את דמנו כמים.

יואל חסון: הייתה וישנה טיפשות רבה בישראל.

יואל חסון: בל תאמרו לכל באי עולם כי הממשלה היהודית בירושלים חושבת את כולם, את כל העולם, לכסילים מטופשים, ואילו רק היא, הממשלה בירושלים, היחידה בעולם, היא הפיקחית".

יואל חסון: איזה טקסט.

יואל חסון: איזו הכרה והבנה של דיפלומטיה ושל התנהלות בין מדינות, בין אומות.

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: ממש טקסט, ממש מדהים, נקי, ללא שום הפרעות.

יואל חסון: ומה אחד הדברים, חברי חברי הכנסת, שמבעיר פה את ספסלי הבית הזה מעת לעת, או אפשר להגיד, כל הזמן?

יואל חסון: זה היחסים הרגישים בין הערבים ליהודים, בין היהודים לערבים.

יואל חסון: ובעניין הזה, כמובן מנחם בגין, חברי ביציע, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, דווקא בעניין הזה, דווקא בעניין הזה, בעניין יחסי יהודים–ערבים, בגין השמאלן שלנו כמובן היה הכי שמאלן שיש.

יואל חסון: הוא אשכרה האמין בשוויון זכויות ליהודים וערבים – הוא האמין בזה, בסובלנות ובחיים משותפים במדינה הזאת.

יואל חסון: והנה, איזה יופי שהאופוזיציה יודעת לעשות מהלכים שמאפשרים לנו, לחברי הכנסת, לדבר באריכות ולתת את השירות האדיר הזה של מידע, של היסטוריה, של אזכור של מנהיג דגול – הפעם בגין, יום אחד זה יכול להיות כמובן בן-גוריון או כל אחד אחר, או אשכול, כל אחד ממנהיגי המדינה הזאת, או אריק שרון, או יצחק שמיר.

יואל חסון: ומה אמר בעניין של יחסי ערבים–יהודים במדינה הזאת?

יואל חסון: אומר מנחם בגין: "באתי לומר" – אומר מנחם בגין – "באתי לומר שאנחנו איננו רוצים שום מלחמת דתות.

יואל חסון: על אפם וחמתם של כל שונאינו, נחיה יחד, יהודים וערבים, יהודים ומוסלמים.

יואל חסון: נחיה יחד בארץ-ישראל.

יואל חסון: נחיה יחד בחירות, בצדק, בשוויון זכויות, בהגינות אנושית ובשמירת הצלם האנושי בתוכנו, זאת האמונה שלנו".

יואל חסון: זה מה שאמר מנחם בגין.

יואל חסון: אני רוצה לשאול אתכם: איך זה עומד – חברת הכנסת ברקו – איך הטקסט הזה עומד מול ראש ממשלה שאמר:

יואל חסון: הערבים נוהרים, הערבים נוהרים?

יואל חסון: אפשר להשוות מנהיגות זו למנהיגות ההיא של פעם?

יואל חסון: מישהו יכול בכלל לטעון לדמיון?

יואל חסון: מישהו יכול לטעון לאותו סולם ערכים בכלל?

יואל חסון: לאותו בסיס של הצדקה למנהיגות, מול הטקסט הזה?

ענת ברקו: אז יש מנהיגות במחנה שלך, שכל כך בולטת בכריזמה ובעוד דברים?

קריאה: יש, בן-גוריון.

ענת ברקו: לא, אני מדברת על עכשיו, אני לא מדברת על היסטוריה.

ענת ברקו: הוא מעביר ביקורת על מה שיש עכשיו.

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, בואי אני אגיד לך משהו.

יואל חסון: את הגעת מהאקדמיה ועשית חיל באקדמיה, גברתי, ועשית חיל בצבא.

יואל חסון: מי כמוך יודעת שהתוכן חשוב יותר מהעטיפה.

יואל חסון: עם כל הכבוד לעובדה של כריזמות – –

ענת ברקו: אני דווקא מאוד מרוצה מהתוכן.

יואל חסון: תקשיבי טוב.

יואל חסון: – – של כריזמות, והופעות, ובלוריות וחידודי לשון, אני מעדיף מנהיגויות של תוכן.

יואל חסון: כאלה שאולי לא מצטלמים בטלוויזיה מי יודע מה, ואולי הקול שלהם הוא לא כזה בריטון – באאא כזה חזק – –

ענת ברקו: חבר הכנסת חסון, אבל החיבור למציאות.

ענת ברקו: אבל המציאות.

יואל חסון: – – אבל הם יודעים לעשות.

יואל חסון: הם יודעים לעשות.

יואל חסון: גברתי, תקשיבי טוב.

ענת ברקו: אבל החיבור למציאות, זה מה שחסר לי במפלגה שלך.

יואל חסון: יותר מזה, החיבור של מנחם בגין השמאלן – – –

ענת ברקו: לראות את המציאות נכוחה.

יואל חסון: החיבור של מנחם בגין השמאלן התבסס גם על ההומניות ועל הכבוד שצריך לנהוג כלפי גרים בארצנו.

יואל חסון: אומר מנחם בגין: "הגזענות שונאת זרות וגרות".

יואל חסון: מה אומרת התורה?

יואל חסון: אומר מנחם בגין: "'עשה משפט יתום ואלמנה ואהב גר, לתת לחם ושמלה', 'ואהבתם את הגר, כי גרים הייתם'" – בעצמכם "'בארץ מצרים; 'וגר לא תונה ולא תלחצנו כי גרים הייתם בארץ מצרים' – כמעט עם כל פסוק כזה חוזרת ונשנית הפקודה: כי גרים הייתם בארץ מצרים.

יואל חסון: היכן תמצאו מוסר אנטי-גזעני נעלה מזה?

יואל חסון: " יחד עם זאת, והנה אנחנו מגיעים – חבל שחבר הכנסת גטאס הלך – אבל הנה מגיעים ל-hardcore, לעניין המשמעותי – – –

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: הוא דווקא היה מאוד מרוצה ממך.

יואל חסון: אז אני אומר לך, אנחנו מגיעים עכשיו ל-hardcore, לדבר המשמעותי באמת.

יואל חסון: אותו שמאלן, מנחם בגין – חברי חברי הכנסת, חברי הכנסת סמוטריץ, מועלם והשרה שקד, תקשיבו טוב – השמאלן מנחם בגין חשש מאוד מתרחיש המדינה הדו-לאומית שבה יאבד הרוב היהודי.

יואל חסון: הוא התריע מפני הדבר הזה, הוא חשש מפני הדבר הזה.

יואל חסון: מה שאתם היום במו-ידיכם יוצרים ורוקמים ורוקחים, מציאות של מדינה דו-לאומית, מנהיג המפלגה שלכם ראה בזה את האיום הגדול ביותר על עתיד העם היהודי במדינה הזאת.

יואל חסון: הגדול ביותר.

יואל חסון: וזה מה שאומר מנחם בגין – תקשיב טוב, חבר הכנסת פרוש.

יואל חסון: אתה היית פה כשמנחם בגין היה פה.

מאיר פרוש: מה זה "שלכם"?

מאיר פרוש: הוא היה שלך.

יואל חסון: תקשיב טוב, תקשיב טוב.

מאיר פרוש: הוא היה שלך, אתה עזבת.

מאיר פרוש: הוא היה שלך, עזבת לקדימה.

יואל חסון: תקשיב טוב.

יואל חסון: ואני אומר לך, המדינה הדו-לאומית היא סכנה גדולה מאוד.

יואל חסון: וזה מה שאמר מנחם בגין – הוא אמר: "הרעיון של מדינה דו-לאומית הוא דמיוני.

יואל חסון: אנחנו דחינו רעיון זה ואמרנו שאין בו שום אחיזה במציאות".

יואל חסון: "צריך לדחות גם היום, כפי שצריך היה לדחות בעבר, את ההצעה הזאת של מדינה דו-לאומית.

יואל חסון: לא כן מדינה דו או רב אתנית.

יואל חסון: מעולם העם היהודי לא טען למדינה בארץ אבותיו שבה יהיו יהודים בלבד".

יואל חסון: מעולם.

יואל חסון: "מעולם לא עלתה ססמה כזאת על דגלה של הציונות הממלכתית.

יואל חסון: " מעולם – אומר מנחם בגין – מעולם לא הגיש העם היהודי תביעה כזאת לאומות העולם, ותאודור הרצל מעולם לא דיבר כך; מקס נורדאו לא דיבר כך מעולם, וגם זאב ז'בוטינסקי לא דרש זאת מעולם – אומר מנחם בגין השמאלן.

יואל חסון: מנחם בגין השמאלן אומר היום דברים שאתם לא מסוגלים לומר; שאם אתם הייתם אומרים, היו לוקחים לכם את כרטיס החבר.

יואל חסון: אבל, חברי חברי הכנסת, אותו בגין השמאלן חשב גם – תקשיבו טוב; חבר הכנסת סלומינסקי, תקשיב מה אמר מנחם בגין.

יואל חסון: הוא חשב שזאת צביעות להחזיק את המקל בשני קצותיו – גם להחזיק שטחים ואוכלוסיות בטענה שזאת נחלת אבותינו, ובאותו זמן לסרב להחיל עליה את החוק הישראלי.

יואל חסון: השמאלן שלנו הבין שחייבת להיות חפיפה.

יואל חסון: הוא לא חי בסרט שאתם חיים בו, שתוכלו להחזיק בכל גבעה ובכל שטח עם אזרחים שהם כבושים.

יואל חסון: ותשימו לב, אני לא אומר "אדמה כבושה" – אזרחים כבושים.

יואל חסון: ולומר "אזרחים כבושים" לא אומר שיש ספק לגבי זכותנו על ארץ-ישראל, אלא שיש ספק גדול במחויבותנו ובזכותנו לשלוט בעם אחר שלא רוצה שישלטו בו.

יואל חסון: אומר את זה בצורה מסוימת מנחם בגין.

יואל חסון: הוא אומר ככה: "יש להחיל את המשפט, השיפוט והמינהל של המדינה הזאת על כל חלקי ארץ-ישראל אשר החוק הישראלי עדיין לא הוחל בהם".

יואל חסון: לממשלה יש סמכות כזאת.

יואל חסון: אדרבה, השתמשו בסמכות הזאת.

יואל חסון: שחררנו את נחלת אבותינו?

יואל חסון: אם נחלת אבותינו היא, מדוע היא שטח כבוש ומוחזק?

יואל חסון: למי מחכים?

יואל חסון: אין חלק ריק במדיניות.

יואל חסון: ואני אומר לך – כן, כן, אני יודע שאתה אוהב את הטקסט הזה.

יואל חסון: אז אני אומר לכם – –

ניסן סלומינסקי: למה אתה כל כך מתפעל?

יואל חסון: – – למה אתם לא מחילים?

יואל חסון: למה אתם לא מחילים?

יואל חסון: הרי אם אתה רוצה להחזיק בכל יהודה ושומרון, למה אתה לא מחיל את החוק הישראלי על יהודה ושומרון?

יואל חסון: יש לכם היום ממשלה ימין-ימין, הכי ימין שיכולה להיות.

ניסן סלומינסקי: אתה עדיין לא בשלטון.

ניסן סלומינסקי: תצטרף אלי – – –

יואל חסון: למה אתם לא הולכים עם האמת שלכם?

ניסן סלומינסקי: הולכים, הולכים.

ניסן סלומינסקי: הולכים עם האמת.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: כי אתם יודעים שהמחיר – אתם בתוככם יודעים את האמת, ויודעים שלהחיל את הריבונות על כל שטחי יהודה ושומרון, על כל הפלסטינים שגרים שם, זה סוף החזון של המדינה היהודית.

יואל חסון: אתם יודעים שאם תחלקו תעודות זהות לכולם – – –

ניסן סלומינסקי: את זה בגין אומר?

יואל חסון: אם תחלקו תעודות זהות לכולם, אתם יודעים שזה יהיה סוף של המדינה היהודית, ולא יהיה כאן רוב ליהודים, וזה סוף המדינה.

ניסן סלומינסקי: אבל את זה בגין אומר או אתה אומר?

יואל חסון: את זה אני אומר.

ניסן סלומינסקי: אה, אז פתאום זה לא בגין?

יואל חסון: את זה אני אומר.

יואל חסון: ואני אומר לך יותר מזה, תקשיב טוב.

ניסן סלומינסקי: אז נפרדת מבגין?

יואל חסון: אני אומר מזה דבר נוסף, ופה צריך להגיד את זה באמת לאור השימוש הברוטלי, הקיצוני, של הקואליציה ושל הממשלה ברוב שלה פה – ברוב הזעום, אבל ברוב.

יואל חסון: ומה אומר מנחם בגין – השמאלן, כן?

יואל חסון: מה הוא אומר?

יואל חסון: הוא סירב לקבל את הדמגוגיה כאילו כל ביקורת שהוא מעביר על השלטון היא הסתה.

יואל חסון: הוא סירב לשיח ההפחדה הזה.

יואל חסון: הוא הבין שביקורת של אופוזיציה היא חובה, היא חובה במשטר דמוקרטי.

יואל חסון: זה מה שהבין מנחם בגין הדמוקרט; הוא הבין שביקורת של האופוזיציה היא לא נעימה, היא קשה, היא כואבת, היא לא מלטפת, אבל הוא האמין שזו דרכה של הדמוקרטיה.

יואל חסון: פה אני דווקא רוצה לפנות לציבור בבית, למי שצופה בנו עכשיו בשעה הזאת, ששואל את עצמו: למה האופוזיציה עושה את הדבר הזה?

יואל חסון: למה באמת נחוץ הפיליבסטר הזה?

יואל חסון: אז קודם כול אני אגיד לציבור בבית ולך, גברתי היושבת-ראש, ולמזכירת הכנסת, שאם לא היינו עושים את זה היום, האופוזיציה, אף אחד בציבור לא היה יודע על חוק החטיבה להתיישבות.

יואל חסון: לא היה יודע ומכיר ומבין את גודל המחטף, השחיתות והקומבינה שיש בחוק הזה, שעובר פה חוק שסותם לחלוטין כל אפשרות של שקיפות.

יואל חסון: אין גוף במדינה שאיננו שקוף, שעבר וקיבל את כוחו מהבית הזה, והוא לא שקוף.

יואל חסון: רק החטיבה להתיישבות, היא לא שקופה, היא לא.

יואל חסון: בחוק היא לא שקופה, בחוק.

יואל חסון: לא היה כדבר הזה.

יואל חסון: וכדאי מאוד שתלמדו ממנחם בגין, שאמר: "זכותנו היא לעמול למען העברתכם לאופוזיציה.

יואל חסון: חובתנו לפעול למען הורדת

יואל חסון: כם מהשלטון" – זה מה שאמר בגין – "ואת זכותנו זו ננצל.

יואל חסון: את חובתנו נמלא.

יואל חסון: ואם אתם קוראים לשימוש בזכות או למילוי חובה בשם 'הסתה' – ניחא.

יואל חסון: קראו זאת כך.

יואל חסון: ואנחנו נוסיף למלא את חובתנו ולהשתמש בזכותנו.

יואל חסון: עד מתי?

יואל חסון: יש יום" – חברת הכנסת ברקו, יש יום.

יואל חסון: אני אומר לך שיש יום – –

ענת ברקו: אני בינתיים רואה שיש רק לילה.

יואל חסון: – – ומנחם בגין אומר לך שיש יום – אנו מקווים שהוא מתקרב – יום שבו העם יוריד אתכם ויעביר אתכם מהשלטון.

יואל חסון: זה יום יבוא ויקרה.

ענת ברקו: – – – לא אליך באופן אישי.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, התחלתי בציטוטים – – –

ענת ברקו: יש לך עוד שבע דקות.

יואל חסון: אני שמח שאת סופרת לי, חברת הכנסת ברקו.

יואל חסון: אני לא יודע אם להעריך את זה או להיעלב מזה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, התחלתי בציטוט שקשור בדמוקרטיה, ואני רוצה לחזור לדמוקרטיה, כי לכאן הכול בסוף מתנקז, לפה, להיכל הזה, להיכל הדמוקרטיה.

יואל חסון: הדמוקרטיה שאנחנו כל כך אוהבים להתפאר בה, חברי חברי הכנסת, חברתי באופוזיציה חברת הכנסת סויד, הדמוקרטיה שאנחנו אוהבים להתפאר בה נסוגה ומצטמקת כמו ים-המלח, כמה מטרים בכל שנה.

יואל חסון: כשאתה מגיע להתרחץ במימי הדמוקרטיה הזאת יום אחרי יום, אתה אולי לא שם לב לאסון הזה, אבל אתה לאט-לאט שואל את עצמך איפה היינו לפני כמה שנים ואיפה אנחנו נמצאים היום.

יואל חסון: ואתה לא מזהה את קו החוף.

יואל חסון: אתה רואה את ההצטמקות הדמוקרטית בישראל, ואתה לא מבין מה קרה לדבר הגדול הזה, הדמוקרטיה הישראלית, שנראה היה שאמור להתקיים לנצח; מה קרה לו שהוא נעלם כמו ים-המלח, נסוג כל פעם בעוד מטר ובעוד מטר ובעוד מטר, חברי חברי הכנסת.

יואל חסון: כי ראש הממשלה שלנו, ראש הממשלה שלנו – כן, הוא גם ראש הממשלה שלי – בשיטה של חומה ומגדל, כל לילה עושה מחטפון קטן, עושה גם מחטפים גדולים, לוקח לעצמו עוד תיק ועוד תיק, ועוד סמכות, ועוד סעיף 52, ועוד סעיף כזה ועוד סעיף כזה.

יואל חסון: ראש הממשלה שלי – כן, הוא גם ראש הממשלה שלי.

יואל חסון: לא הצבענו עבורו, נכון, חברת הכנסת סויד?

רויטל סויד: ממש לא.

יואל חסון: אבל הוא ראש הממשלה שלנו גם.

רויטל סויד: אבל הוא לא תמיד זוכר את זה.

יואל חסון: לא, הוא לא.

יואל חסון: הוא יודע, הוא לפעמים קצת מתבלבל.

יואל חסון: אבל ראש הממשלה שלנו גם משתלט על עיתונים ומנסה להשתלט על עוד ערוץ תקשורת ועל עוד ערוץ תקשורת, ולפעמים גם אפילו על עוד ערוצון תקשורת, לא משנה בכלל אם ההשפעה שלו היא באמת חשובה, אבל אם אפשר להשתלט, למה לא.

יואל חסון: ועוד פעם ראש הממשלה שלנו עורף ראשים של עוד רגולטור ועוד רגולטור, זורק את ההוא ומשאיר את ההוא בחסד ולא בזכות, וממנה – ראש הממשלה שלנו, חברת הכנסת סויד – ממנה שומרי סף שנוחים רק לו וטובים לו.

יואל חסון: שומרי סף שהיו אמורים להיות שומרי הסף של כולנו, שומרי הסף של המדינה הזאת, של הדמוקרטיה הזאת, של זכויות האזרחים פה.

יואל חסון: אבל הוא ממנה אותם כשומרי הסף שלו לפי העדפות אישיות.

רויטל סויד: מה יקרה בסוף, יואל?

יואל חסון: ואתם יודעים מה?

יואל חסון: אתם יודעים מה, חברי חברי הכנסת?

יואל חסון: אולי אני נראה לכם צעיר, כן?

יואל חסון: ובאמת, אני קצת צעיר בגילי.

יואל חסון: אבל אני מגיל מאוד מאוד צעיר בפוליטיקה.

יואל חסון: מגיל 14 אני בפוליטיקה, חברת הכנסת ברקו.

יואל חסון: מגיל 14.

יואל חסון: אני בבית הזה – – –

ענת ברקו: אני משתתפת בצערך.

יואל חסון: אני בגיל הזה – גברתי, תקשיבי טוב – אני בכנסת הזאת, בכנסת בכלל, מגיל 32, והייתה לי זכות גם להיות יועץ של יושב-ראש הליכוד וראש הממשלה אריאל שרון.

יואל חסון: לראות מה שעושה המנהיג שלכם למפלגת השלטון זה כאב לב.

יואל חסון: זה כאב לב לראות איך הוא משחק אתכם, איך הוא מתעתע בכם, איך הוא עושה במפלגה הזאת כבשלו, בלי התחשבות לא בחברים ולא בתקנון ולא בחוקה.

ענת ברקו: אתה מדבר על המפלגה שאתה שייך אליה?

ענת ברקו: על התנועה שאתה שייך אליה?

ענת ברקו: כי זה מה שנראה לי.

יואל חסון: תסתכלי, חברת הכנסת ברקו – תסתכלי, חברת הכנסת ברקו, ואני גם מזהיר אותך, כמה אי-אפשר לצמוח לידו.

ענת ברקו: אני תמיד שמחה לקבל עצות – – –

יואל חסון: כל מי שמנסה לצמוח לידו, חברת הכנסת ברקו, נקטע מהשורשים.

יואל חסון: נקטע מהשורשים.

יואל חסון: מה צומח לידו?

יואל חסון: איזו מנהיגות צומחת לידו?

יואל חסון: את יודעת מה, אני זוכר את יצחק שמיר, כילד, שכולם התפעלו והתפארו כשהוא הרכיב את ממשלתו.

יואל חסון: איך הוא מינה לראשונה את השרים הצעירים ביותר בהיסטוריה – מרידור, מילוא, אולמרט, עוד אחרים.

יואל חסון: ודיברו על זה.

יואל חסון: ומה אמר להם שמיר כששאלו אותו עיתונאים: איך אתה ממנה אנשים כל כך צעירים להיות שרים בממשלה?

יואל חסון: אז אמר להם יצחק שמיר: מה זאת אומרת?

יואל חסון: מישהו צריך להחליף אותי יום אחד.

יואל חסון: מה זאת אומרת?

יואל חסון: ברור.

יואל חסון: איך נייצר מנהיגות?

יואל חסון: מאיפה תבוא המנהיגות?

יואל חסון: אני לא אהיה פה לנצח.

יואל חסון: את זה אמר מנהיג המפלגה שלך, גברתי.

יואל חסון: ואותו ראש ממשלה שלנו היום ומנהיג המפלגה שלך ממשיך את ה"הפרד ומשול" בין חלקים בחברה הישראלית.

יואל חסון: מילא היה פוגע רק במפלגה שלך, אז מילא, אבל פוגע גם בחברה הישראלית, עושה "הפרד ומשול", משכלל את שיח השנאה והקיטוב.

יואל חסון: ולבסוף, חברי חברי הכנסת, אמר מנחם בגין, שהלוואי שהיינו – ואתם הייתם – לומדים ממנו יותר.

יואל חסון: אמר מנחם בגין: דמוקרטיה, אפשר להחלישה גם בזלזול, במרמה להשפילה, וללעוג לה בלעג ולחסלה.

יואל חסון: והוא אמר את זה כי הוא האמין שבדמוקרטיה חשוב שיהיה שוויון בפני החוק.

יואל חסון: חשוב להעריך אותה ולהוקיר אותה.

יואל חסון: לו רק היו לנו היום מנהיגים שמסוגלים להתגייס ולהילחם ברוח הרעה הזאת שהשתלטה עלינו, שהחוק הזה, לצערי, חברי חברי הכנסת, מייצג אותה.

יואל חסון: הוא מייצג את הרוח הרעה שהשתלטה עלינו, ולכן אני אתנגד לו.

יואל חסון: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

נורית קורן: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

נורית קורן: 40 דקות.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, זה לא פייר מה שאתם עשיתם, בצלאל סמוטריץ, חבר הכנסת.

רויטל סויד: זה לא פייר מה שאתם עשיתם למדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: וואו, וואו, וואו.

בצלאל סמוטריץ': – – –

רויטל סויד: זה לא פייר מה שאתם עשיתם – ואני מתייחסת לבית היהודי ואליך – עם החוק הזה, שנועד להסדיר את מעמדה של החטיבה להתיישבות.

ניסן סלומינסקי: לפני כן היה יותר טוב?

רויטל סויד: מכיוון שאתה לקחת נושא, שהוא נושא גדול, שהוא נושא חשוב, שהוא נושא שבוער בעצמותינו לא פחות מאשר בעצמותיהם של הבית היהודי.

רויטל סויד: החטיבה להתיישבות זו חטיבה שבמטרה הבסיסית שלה היא חטיבה שכל מהותה זה ליישב את הארץ.

רויטל סויד: ליישב את הארץ באופן שוויוני.

רויטל סויד: באופן שוויוני שבו יהיו צפון, דרום, מרכז, נגב, גליל ויהודה ושומרון.

אוסאמה סעדי: באיזו ארץ?

רויטל סויד: גם שלך.

רויטל סויד: וכשאנחנו מדברים על חטיבה להתיישבות שאמורה לשרת את כלל אזרחי מדינת ישראל, ובעיקר את תושבי הצפון והדרום, הנגב והגליל ויהודה ושומרון, באופן שווה, מישהו השתלט לנו על החטיבה להתיישבות.

רויטל סויד: ואז, מה שקורה זה שמועצות מקומיות וההתיישבות העובדת, שמתפרנסת וניזונה מהחטיבה להתיישבות, אמורה להיות ניזוקה מהצעת החוק הזו שאנחנו נאלצים להתנגד לה אך ורק בגלל שחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ החליט להתלבש עליה.

רויטל סויד: במהלך השנים האחרונות פעלה לה החטיבה בשקט בשקט.

רויטל סויד: בערך 10% מהתקציב שלה הועבר באמת לאותם חלקים שצריכים לקבל אותו במסגרת השליש-שליש-שליש: למועצות האזוריות, להתיישבות העובדת, לחקלאים בארץ.

רויטל סויד: רוב התקציב עבר ליהודה ושומרון באופן כמעט נסתר מן העין.

רויטל סויד: הוקמה ועדה, ועדה מיוחדת עם שלושה מנכ"לים שאמורים לשבת בראשה.

רויטל סויד: שלושת המנכ"לים האלה אמורים לצאת עם החלטה להסדיר את נושא מעמדה של החטיבה להתיישבות.

רויטל סויד: כי הרי אנחנו לא מדברים פה על גוף פרטי.

רויטל סויד: אנחנו לא מדברים פה על גוף ששייך למישהו במדינת ישראל, שיכול לעשות בו ככל העולה על רוחו.

רויטל סויד: אנחנו מדברים על גוף שפועל מכוח חוק, שאמור לקבל האצלת סמכויות מהממשלה, והוא לא גוף פרטי; הוא גוף ציבורי, ואמורים לחול עליו כל הכללים.

רויטל סויד: אבל מאז שנחשפה הפעילות של החטיבה להתיישבות – לא הפעילות הלגיטימית, הפעילות הלא-לגיטימית – אף אחד לא חיכה לתוצאות ולהחלטות ולמסקנות.

רויטל סויד: אותה ועדה של שלושת המנכ"לים – משרד ראש הממשלה, החקלאות והמשפטים – אף אחד.

רויטל סויד: מה עשו?

רויטל סויד: מה כן עשו?

רויטל סויד: באו עם הצעת חוק פרטית.

רויטל סויד: הצעת חוק פרטית של חבר בבית היהודי, מוכשר, נמרץ ככל שיהיה, אמורה להחליף חקיקה שאמורה להגיע כחקיקה ממשלתית?

רויטל סויד: חקיקה של חבר כנסת פרטי מהבית היהודי, בדיוק במקום שאנחנו טוענים שפה עושים את העיוות, אמורה להחליף חקיקה של ועדה שיושבת ואמורה להביא מסקנות?

רויטל סויד: חברתי חברת הכנסת השרה איילת שקד, כמה פעמים דיברנו על כל מיני הצעות חוק, ואת אמרת לי: תשמעי, יש הצעות חוק ממשלתיות, בואו נחכה להן – בנושא הזה, בנושא הזה, בנושא הזה – ותמיד קיבלתי את זה ואמרתי: נכון.

רויטל סויד: גם אם יש לנו הצעת חוק פרטית, והיא מאוד צודקת, בכל מיני נושאים, שחלק אני מקדמת וחלק חברי מקדמים, כשאת באה – או אומר כל שר – את פשוט השרה שיושבת פה, אז תרשי לי לפנות אלייך – כשאת באה ואומרת: תמתינו, תמתיני, יש הצעת חוק ממשלתית, תמתינו לזה, ואנחנו ממתינים להצעת החוק הממשלתית הזאת, אנחנו עושים את זה כי אנחנו מאמינים שדברים חשובים שאמורים להיות מעוגנים בחקיקה אמורים להיות באמת בהצעת חוק ממשלתית.

רויטל סויד: עכשיו, בואו נסתכל מה קורה פה.

רויטל סויד: זה לא רק שיש פה דברים מהותיים – יש פה ועדה מיוחדת שהוקמה לאור ביקורת של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, שישבה וראתה שיש פה פעילות שהיא פעילות לא תקינה.

רויטל סויד: אז מה קרה?

רויטל סויד: אנחנו לגבי המאגר הביומטרי מחכים 18 חודשים – עד ששר הפנים יבחן וילמד אם הוא מצדד במאגר הביומטרי או לא מצדד במאגר הביומטרי.

רויטל סויד: אצלך, ניסן, בוועדת חוקה, חוק ומשפט, ישבנו ודיברנו בדיוק על הדבר הזה, ואמרנו שנמתין.

רויטל סויד: אנחנו חייבים להמתין 18 חודשים.

רויטל סויד: אז אפשר בעניין המאגר הביומטרי לחכות, ולהצעות חוק נחכה, אבל לנושא מהותי, שעם כל הכבוד, נוגע לכולם – הוא נוגע לחקלאים, הוא נוגע להתיישבות העובדת, הוא נוגע למושבים, הוא נוגע לקיבוצים, הוא נוגע לנגב, הוא נוגע לגליל, הוא נוגע גם ליהודה ושומרון.

איילת שקד: רויטל, זה חוק שמפלגת העבודה הייתה צריכה להוביל.

רויטל סויד: הצעת החוק הזו, אתם לא ממתינים שיהיו החלטה ומסקנות של ועדה ומקדמים הצעת חוק פרטית?

רויטל סויד: ולמה אני אומרת שזה לא פייר?

רויטל סויד: למה אני אומרת שזה לא פייר?

ניסן סלומינסקי: אתם הייתם בשלטון שנים על-גבי שנים, למה לא עשיתם חוק?

רויטל סויד: זה לא פייר, כי אתם יכולתם להמתין.

ניסן סלומינסקי: למה לא עשיתם החוק כשהחטיבה הייתה אצלכם?

רויטל סויד: ואז – אתם פה בשלטון; אתם הייתם גם בקדנציה הקודמת וגם עכשיו בקואליציה, אבל פעלתם במחשכים.

ניסן סלומינסקי: רוב הזמן החטיבה הייתה בבית שלכם.

רויטל סויד: פעלתם במחשכים עד שגילינו את זה.

ניסן סלומינסקי: מה גיליתם?

ניסן סלומינסקי: החטיבה הייתה אצלכם כל הזמן.

רויטל סויד: פעלתם במחשכים עד שהמשנה ליועץ המשפטי לממשלה חשפה את זה – וסתיו שפיר שחשפה את זה אצלך בוועדת הכספים.

ניסן סלומינסקי: רויטל, החטיבה הייתה אצלכם כל הזמן.

ניסן סלומינסקי: למה לא עשיתם חוק?

רויטל סויד: אצלך.

רויטל סויד: 20 שנה אתם בשלטון ועושים את זה בשקט, עד שאנחנו גילינו את זה.

ניסן סלומינסקי: אבל החטיבה הייתם אצלכם.

שולי מועלם-רפאלי: כל השנים החטיבה הייתה במפלגת העבודה.

רויטל סויד: ועכשיו – מהר מהר.

רויטל סויד: גילינו את זה.

רויטל סויד: מהר מהר אתם תרוצו להצעת חוק פרטית.

שולי מועלם-רפאלי: רויטל, אל תיתני לעובדות לבלבל אותך.

רויטל סויד: אבל הצעת החוק הפרטית הזו היא לא חוקתית.

ניסן סלומינסקי: אבל למה אתם לא עשיתם חוק?

רויטל סויד: כי הצעת החוק הפרטית הזאת שלכם היא נוגדת תפיסות עולם.

ניסן סלומינסקי: החטיבה הייתה בידיים שלכם שנים על-גבי שנים – –

רויטל סויד: ישבנו אצלך בוועדת חוקה, ניסן.

ניסן סלומינסקי: – – למה לא עשיתם חוק?

רויטל סויד: אתה כמעט לא נתת ליועצת המשפטית של משרד המשפטים, לנציגה, לדבר.

ניסן סלומינסקי: סלחי לי, את לא היית בדיונים.

רויטל סויד: כי מה שאמרה נציגה של משרד המשפטים – קראתי את כל הפרוטוקול בשעה שלא הייתי, כשהלכתי להצבעה פה.

ניסן סלומינסקי: תסלחי לי, המשנה ליועצת המשפטית דיברה חצי שעה.

רויטל סויד: אני הלכתי ואנחנו שמענו מה היא אמרה.

ניסן סלומינסקי: חצי שעה היא דיברה, את יודעת מה זה?

רויטל סויד: היא יושבת לפני המעבר של קריאה שנייה ושלישית ואומרת לך: איפה יש פה הליך הוגן?

רויטל סויד: איפה יש פה הצעת חוק שמאצילה סמכויות של הממשלה ואין מנגנון פיקוח?

רויטל סויד: יש דבר כזה במדינת ישראל?

רויטל סויד: מישהו מהציבור הזה מבין?

רויטל סויד: החקלאים, שמצביעים למפלגת העבודה ולמחנה הציוני, וההתיישבות העובדת, לא מבינים מה אתם עושים להם.

ניסן סלומינסקי: את יודעת כמה זמן כל אחד – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – אמר לכם מפורשות

רויטל סויד: הם לא מבינים מה אתם עושים לדמוקרטיה; הם לא מבינים איך אתם לוקחים חוק, ואתה, אצלך, בוועדת החוקה שלך – – –

ניסן סלומינסקי: כל אחד מדבר ארבע דקות, והיא קיבלה חצי שעה לדבר, רק שאת לא היית שם.

רויטל סויד: יושבת פה חברת הכנסת גרמן – כל מה שרצינו זה רק שתכליל את זה ותכפיף את זה לכל מיני החלטות חוקתיות.

שולי מועלם-רפאלי: הוא ציפה שהמפלגה שלו תוביל את החוק הזה.

רויטל סויד: ואיך יכול להיות שכשבאה נציגה של משרד המשפטים, עורכת-דין, ואומרת לך: לא יכול להיות שלא תהיה לנו כאן באיזשהו אופן ממשלה שתפקח, ואני אמרתי לך: אני רוצה להוסיף את ההסתייגות הזאת, ואתה סירבת לקבל אותה בסוף.

ניסן סלומינסקי: מה זה – – –

שולי מועלם-רפאלי: איך הוא יכול לסרב לקבל הסתייגות, רויטל?

רויטל סויד: מה זה יכול להיות?

רויטל סויד: איך יכול להיות דבר כזה?

רויטל סויד: ממשלה מתפרקת מכל נכסיה.

ניסן סלומינסקי: למה?

רויטל סויד: ממשלה מתפרקת מיכולותיה.

רויטל סויד: ממשלה מאצילה סמכויות לחטיבה, ובסוף אין מי שיפקח.

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה?

רויטל סויד: אין מי שיפקח על הצעת החוק הזו, כי אתה לא הכנסת את זה למסגרת הצעת החוק.

ניסן סלומינסקי: את מה?

ניסן סלומינסקי: הממשלה מפקחת, מבקר המדינה מפקח.

ניסן סלומינסקי: מי לא מפקח?

ניסן סלומינסקי: מי לא מפקח?

רויטל סויד: ואז באים ושואלים אותנו: למה אתם מתנגדים?

רויטל סויד: למה אתם מתנגדים?

רויטל סויד: כי יש לנו פה דברים שהם חוקתיים והדין המינהלי היה צריך לחול עליהם.

רויטל סויד: מה עשיתם ברגע האחרון?

רויטל סויד: הכנסתם שני סעיפים כדי שככה, יהיה ככה, מה שנקרא לזרות חול – חוק חובת המכרזים וחוק חופש המידע.

ניסן סלומינסקי: את רוצה שנוציא את זה?

ניסן סלומינסקי: את רוצה שנוציא את זה?

רויטל סויד: חוק חופש המידע.

רויטל סויד: וכשאנחנו שואלים, למה לא נחיל את חוק חופש המידע בצורה מוחלטת, מלאה, למה כל הניואנסים?

רויטל סויד: חוק חופש המידע יחול על החוק של החטיבה להתיישבות.

שולי מועלם-רפאלי: אבל, רויטל, זה בהצעת החוק.

רויטל סויד: אז בא חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, וברוב הגינותו – ואני אומרת את זה באמת – ברוב הגינותך וברוב יושרך אמרת – אמרת:

רויטל סויד: אני מוכן להחיל את חוק חופש המידע ואת השקיפות על העניינים הכספיים.

רויטל סויד: אז קודם כול, באמת התקדמנו.

רויטל סויד: זה כבר הישג, יש לומר זאת.

רויטל סויד: אבל מה לא?

רויטל סויד: אני לא רוצה שידעו מה קורה עם הקרקעות.

רויטל סויד: אני לא רוצה שידעו מה בדיוק עושים שם.

רויטל סויד: אני לא רוצה שידעו בדיוק מה כספי משלמי המסים – לאן הם הולכים.

רויטל סויד: ואנחנו נמצאים בסיטואציה שהיא בלתי הגיונית.

רויטל סויד: ואז אנחנו עומדים בקרע.

רויטל סויד: ולמה הקרע?

רויטל סויד: ולמה זה לא פייר?

רויטל סויד: זה לא פייר, כי לקחתם חוק שהוא חוק שאמור לשרת את כלל מדינת ישראל, במיוחד את הנגב והגליל ויהודה ושומרון, באופן שווה, והפכתם אותו לחוק סקטוריאלי.

רויטל סויד: וגרמתם לך שאי-אפשר להסכים.

רויטל סויד: אני רוצה מאוד להסכים, אני מאוד רוצה לתמוך בחטיבה להתיישבות; אנחנו לא נגדה, אנחנו בעדה.

רויטל סויד: אנחנו בעדה כשהיא בשקיפות; אנחנו בעדה כשהיא מפוקחת; אנחנו בעדה כשהיא חוסה תחת החוקים המינהליים.

רויטל סויד: אנחנו בעדה, אנחנו לא נגדה.

שולי מועלם-רפאלי: שני חברי כנסת מהמחנה הציוני, דני עטר – – –

רויטל סויד: אז מן הראוי היה – וגם עכשיו עוד אפשר – לקחת את הצעת החוק הפרטית הזו ולהניח אותה בצד – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – וזעקו את כאבם של – – –

רויטל סויד: – – ולומר – לא יכול להיות שזה מה שיקרה במדינת ישראל; לא יכול להיות שדברים שקשורים להאצלת סמכויות של הממשלה – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – אולי – – –

רויטל סויד: – – יוסמכו על-ידי הצעת חוק פרטית; לא יכול להיות שלא ניקח את הדבר הזה, שאמור לעזור לכולם, ונסדיר אותו בצורה מסודרת בהתאם להחלטה של שלושה גופים, שלושה מנכ"לים, אלא אנחנו רצים מהר ועושים את זה.

רויטל סויד: ואחר כך, המעט שהיא תקבל – ההתיישבות העובדת והחקלאית והמועצות האזוריות, שעושות כל כך הרבה בכספים שהן מקבלות מהחטיבה; הן עושות דברים מצוינים, הן עושות דברים טובים – אנחנו נאלצים להצביע נגדן, ולך ותסביר להן את מה שהם לא מבינים, שלוקחים להם כסף מכיס פרטי, ועושים אותו כאילו גוף ציבורי, ואין עליו את כל החובות שחלות על גוף ממשלתי.

רויטל סויד: אבל זאת למעשה הסיבה שהתכנסנו פה היום, החטיבה להתיישבות.

רויטל סויד: ואני אומרת שפני הדור כפני הכלב.

רויטל סויד: אם אנחנו מסתכלים היום על החדשות בערוץ 10, אנחנו מסתכלים על מה שקרה בחברה הישראלית, מה קרה לנו.

רויטל סויד: מישהו היה מאמין פעם – והפעם הזה זה רק לפני שנה ורק לפני שנתיים – מישהו היה מאמין פעם שיהודי מסוגל לשרוף משפחה כשהיא ישנה והיא חיה?

רויטל סויד: מישהו מסוגל להאמין?

רויטל סויד: לפני שנה-שנתיים.

רויטל סויד: אולי לא שנתיים, ב"צוק איתן" חווינו את זה בפעם הראשונה עם רצח אבו ח'דיר.

רויטל סויד: מישהו היה מאמין שבשמחה יהודית אמיתית, בבניין בית נאמן בישראל, כשיש חתונה וחופה כדת משה וישראל, מישהו יאמין שבחתונה כזאת אפשר לקחת תמונה של תינוק שנשרף בעודו בחיים למוות ולשמוח אתה, לרקוד אתה ולתקוע בה סכינים?

רויטל סויד: מישהו היה מאמין?

רויטל סויד: אם היו אומרים לי את הדבר הזה לפני שנתיים הייתי אומרת: לא יכול להיות, לא יכול להיות במחוזותינו.

רויטל סויד: אבל זה קרה.

רויטל סויד: וזה התחיל, וזה התחיל לאט-לאט, ואנחנו לא נתנו על זה את הדעת.

רויטל סויד: זה התחיל בכלל עוד הרבה הרבה הרבה לפני השרפה הזאת, ולפני ההצתה הזאת, ולפני הטרור היהודי הזה.

רויטל סויד: זה התחיל כשהתחלנו לחבל בדמוקרטיה, כשממשלת ישראל אפשרה לאט-לאט לבקוע את הדמוקרטיה ולבקוע את שלטון החוק, עד שהגענו היום לשפל המדרגה.

רויטל סויד: אני רוצה להאמין, ואני מתפללת ומייחלת, שלא יהיה יותר נמוך ממה שראינו היום.

רויטל סויד: לא יהיה יותר גרוע מזה.

רויטל סויד: לא יהיה דבר יותר מזעזע ויותר זועק.

רויטל סויד: וזה לא קשור לימין, וזה לא קשור לשמאל וזה לא קשור למרכז.

רויטל סויד: זה קשור לבני-אדם, כי אנחנו בני-אדם.

רויטל סויד: מה קרה לנו?

רויטל סויד: למה נהפכנו?

רויטל סויד: מה עשינו?

רויטל סויד: עמד פה היום נשיא אוקראינה ודיבר, ואני ככה הסתכלתי והרהרתי – עוד לא ידענו, כמובן, את מה שהתפרסם אחר כך בחדשות – הסתכלתי וזכרתי את כל מה שהעם שלו עשה, ואמרתי לעצמי: מעניין איפה שם זה התחיל.

רויטל סויד: ואני לא עושה את ההשוואה, אני לא עושה את ההשוואה הזאת.

רויטל סויד: אני לא עושה השוואה, חס וחלילה, בין באבי-יאר למה שקורה אצלנו.

רויטל סויד: אני לא עושה את ההשוואה הזאת.

רויטל סויד: אני לא עושה השוואה בין האסון שקרה, השואה האיומה שקרתה לנו, לעם היהודי, לבין מה שקורה אתנו.

רויטל סויד: אבל אני כן יכולה לבוא ולומר שאם אנחנו לא נתעורר, ואם אנחנו לא נסתכל למציאות המתהווה ממש בעיניים, בלבן של העיניים, אנחנו נגיע לרגע שנגלה שהמדינה שלנו נשדדה.

רויטל סויד: המדינה שלנו, כמו שאנחנו רואים אותה, מכירים אותה וחושבים שהיא באמת ככה, המדינה הזו, עוד מעט נראה שהיא כבר לא קיימת.

רויטל סויד: לפני איזה חודש – סליחה, שבועיים – קיימנו דיון על מעצרים מינהליים.

רויטל סויד: קיימנו דיון על מעצרים מינהליים, ובדיון שקיימנו על מעצרים מינהליים באו וזעקו כנגד המעצרים המינהליים – בוודאי השמאל, מרצ – ובעד המעצרים המינהליים מן הימין.

רויטל סויד: ואני אמרתי: תגידו, חברים, 18 שנים לא ניהלנו דיון; לא ניהלנו דיונים על מעצרים מינהליים; לא ניהלנו דיון כדי לראות אם זה נחוץ או לא נחוץ.

רויטל סויד: עכשיו, כשהחטיבה היהודית בשב"כ החליטה להתלבש על האנרכיסטים פורעי החוק שחותרים תחת אושיותיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ורוצים להכתיר לנו פה את מלכות יהודה, עכשיו, כשמתלבשים עליהם, פתאום זועקים כנגד השב"כ?

רויטל סויד: פתאום זועקים כנגד חקירות השב"כ?

רויטל סויד: פתאום זועקים כנגד בג"ץ, שעמד בראשו השופט ברק?

רויטל סויד: והוא עמד בראשו לפני 18 שנים והתווה את הכללים של חקירות שב"כ – מה מותר ומה אסור, איפה עובר הגבול, איך ננהג ואיך לא ננהג.

רויטל סויד: אז אחרי שסתמנו את פינו במשך כל השנים כשהשב"כ עושה את עבודתו ומסכל פיגועי טרור, ומסכל פצצות מתקתקות, אנחנו נזעקים עכשיו לצאת כנגד השב"כ בגלל חקירה של טרוריסטים יהודים?

רויטל סויד: ואתה, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, אתה באת ואמרת: הם לא טרוריסטים יהודים.

רויטל סויד: הנה, אתה ראית היום, בחתונה – וגם אתה הזדעזעת ממנה, וגם אתה הוצאת עליה גינוי חריף מאוד, וטוב שעשית כך – –

בצלאל סמוטריץ': זה עדיין לא אותו דבר.

רויטל סויד: – – גם אתה פשוט תסתכל בעיניים לדברים.

בצלאל סמוטריץ': – – – לטרור?

רויטל סויד: הם, בחתונה, כשהם החזיקו את התמונה של עלי דוואבשה, זיכרונו לברכה, ודקרו אותו בסכין – אם הם היו יכולים לעשות את זה, הם היו עושים את זה שוב.

רויטל סויד: אנחנו מדברים פה על חקירה של פצצות מתקתקות.

רויטל סויד: הלוואי שלא היינו נדרשים לה, אבל השב"כ, במשך כל כך הרבה זמן – החטיבה היהודית – הניחו.

רויטל סויד: הניחו לאנרכיסטים פורעי החוק האלה; הניחו לנוער הגבעות האלה, שהסתבר שהם טרוריסטים יהודים.

רויטל סויד: הניחו להם.

רויטל סויד: ועכשיו כשהם מתמודדים אתם, אתה יוצא כנגדם?

רויטל סויד: נפתלי בנט, ראש המפלגה שלך, יושב-ראש הסיעה שלך, ושרת המשפטים, שיושבת לידך, הם גינו את האנשים האלה, ואתה יוצא בעדם?

רויטל סויד: אתה יודע, היינו מרגישים הרבה יותר נוח אם היינו רואים שכשמדובר ברצח ובשרפה ובהרג, אז גם אתה בא ואתה עומד ומגנה את זה.

רויטל סויד: לא רק כשיש תמונה ואתה מזדעזע מזה.

רויטל סויד: ולמה אני אומרת את כל זה?

בצלאל סמוטריץ': לא גיניתי?

בצלאל סמוטריץ': לא גיניתי?

רויטל סויד: למה אני אומרת את כל זה?

בצלאל סמוטריץ': לא גיניתי?

רויטל סויד: אני אגיד לך למה אני אומרת את זה.

רויטל סויד: אני אומרת את זה כי גם אני משתייכת לחובשי הכיפות הסרוגות – –

איילת שקד: אבל, רויטל – – –

רויטל סויד: – – ואחר כך מסתכלים על חובשי הכיפות הסרוגות ואומרים עליהם שהם בעד טרור יהודי, וזה לא נכון.

רויטל סויד: וזה דבר נוראי, וזה דבר כואב, וזה דבר צורב.

רויטל סויד: ובגללך – או לא בגללך, בגלל שכמותך – לוקחים אותנו, מגזר שלם – שיש בו גם אנשים שלא חושבים כמו הבית היהודי, אלא חושבים כמו מפלגת העבודה, או כמו הליכוד, או כמו סיעות אחרות – ובגללך מתייגים את כולנו באופן כל כך בוטה.

רויטל סויד: ואני לא רוצה שכך זה יהיה.

רויטל סויד: וזה דבר חמור.

רויטל סויד: ולכן אנחנו הגענו לזמן ולמצב שצריך להבין שזה לא רק שטרור הוא טרור הוא טרור, אלא אנחנו לא סופרים פה כמות.

רויטל סויד: זה שהטרור הערבי הורג אותנו ומשסה בנו וגורם לנו לאבדות, כולל היום, שני הרוגים; זה שהטרור הערבי רב מהטרור היהודי – זה לא גורם לכך שלא נעמוד ונגנה אותו על חריגותו.

רויטל סויד: עמדנו במשלחת של משרד המשפטים בגרמניה, בדיוק לפני שבועיים.

רויטל סויד: כל המשלחת התחילה ונגמרה – כל שיח על חופש הביטוי, על נשים, כל שיח, על הדלקת נרות, התחיל בהזכרת השואה.

רויטל סויד: הזכרת השואה על-ידינו, הזכרת השואה על-ידי שרת המשפטים, הזכרת השואה על-ידי שר המשפטים הייקו מאס, הזכרת השואה על-ידי כל מי שהיה שם.

רויטל סויד: לשנייה – לשנייה – לא דיברנו ולא שוחחנו על משהו שהוא קצת צופה פני עתיד.

רויטל סויד: ולמה אני מזכירת את זה פה עכשיו?

רויטל סויד: אני מזכירה את זה פה עכשיו, כי הדור החדש של הגרמנים הוא לא חי את השואה ואת רגשות האשם כמו שחי את זה הדור היום.

רויטל סויד: הדור החדש של הגרמנים לומד על השואה, כמו שלמדנו, שעה אחת בשנה.

רויטל סויד: והדור החדש של הגרמנים, מה שהוא רואה זה את הסרטון שהיה היום בערוץ 10; מה שהוא רואה זה יהודים עומדים ורוקדים עם אקדחים ועם רובים, ושמחים ברצח של תינוק ערבי.

רויטל סויד: ואז אני שואלת את עצמי: על מה נדבר במשלחת בעוד 20 שנה ובעוד 30 שנה?

רויטל סויד: אנחנו את השואה לעולם לא נשכח, אבל הם יתפרקו כבר מרגשות האשם שלהם.

רויטל סויד: והדור החדש כבר לא יודע.

רויטל סויד: הדור החדש יראה את הסרטונים.

רויטל סויד: ואתם רוצים לשמוע משהו?

רויטל סויד: מי צריך את "שוברים שתיקה" כשיש לנו את הסרטונים האלה?

רויטל סויד: מי צריך את ארגון "שוברים שתיקה" אם ילדים רוקדים עם רובים בחתונה של חובשי כיפות?

רויטל סויד: חתונה כדת משה וישראל.

רויטל סויד: מי צריך את ארגון "שוברים שתיקה"?

רויטל סויד: אלה חותרים תחת מדינת ישראל.

רויטל סויד: אלה חותרים תחת הדמוקרטיה שלנו.

רויטל סויד: אלה חותרים תחת הקיום שלנו פה בבטחה ובביטחון.

רויטל סויד: אלה.

רויטל סויד: ואני מזועזעת מזה, ואני כואבת את זה.

רויטל סויד: היום אנחנו מציינים – לא באופן חגיגי, באופן מאוד עצוב – את היום ה-100 לתחילת גל פיגועי הטרור.

רויטל סויד: גל פיגועי הטרור התחיל בדיוק לפני 100 ימים.

רויטל סויד: ויש לנו בגל הטרור הזה 23 הרוגים, מהם שניים היום בפיגוע, ועוד 259 פצועים, שחלקם עדיין נאבק על המשך חייו, וחלקם יצטרכו עוד הרבה מאוד זמן כדי להמשיך ולהתקיים.

רויטל סויד: אני מתגוררת ברעננה, ובשבת היה פיגוע ברעננה.

רויטל סויד: פיגוע ברעננה בדיוק ליד הסניף שאליו הבת שלי הייתה צריכה ללכת לפעולה, ובמקרה היא לא הלכה לפעולה בסניף.

רויטל סויד: במקרה.

רויטל סויד: היא הייתה בבית.

יואל חסון: שום דבר זה לא במקרה.

יואל חסון: אין מקרה.

רויטל סויד: אז אנחנו, הבוגרים, אנחנו לא מפחדים, אנחנו לא חוששים, אנחנו יודעים באמונה, בפטליזם, כל אחד איך שהוא תופס את זה, שאנחנו ממשיכים את חיינו.

רויטל סויד: אבל הילדים?

רויטל סויד: הילדים לא יודעים.

רויטל סויד: וישבו הבן והבת שלי הקטנים, בני העשר והשמונה, בבית, ולא יכלו ללכת לישון.

רויטל סויד: אדל ועילאי לא יכלו להירדם.

רויטל סויד: הם לא נתנו לנו לצאת באותו ערב, והיינו אמורים לצאת.

רויטל סויד: הם ביקשו שנישאר אתם בבית.

רויטל סויד: הם ביקשו שנסגור את הבית ונגיף אותו, עד כדי כך.

רויטל סויד: החרדה מפני גל הטרור הייתה כל כך גדולה, שהיא הגיעה לתוך הבית.

רויטל סויד: לא ברחובות, בבית.

רויטל סויד: בבוקר כשהתעוררתי היה מכתב ליד המיטה, ואני רוצה להקריא לכם אותו: אימוש, אני לא יכולה להירדם.

רויטל סויד: רציתי לשתף אותך ואת אבא במה שאני מרגישה.

רויטל סויד: כל ההודעות, השמועות, התמונות, הסרטונים והבהלות עברו בווטסאפ שלי עם החברות בכיתה.

רויטל סויד: אני לא האמנתי שזה יכול לקרות ברעננה.

רויטל סויד: לא מזמן היה לי חלום מפחיד שיהיה פיגוע, והייתי מעודדת את עצמי שברעננה אני בטוחה.

רויטל סויד: והרי אני יודעת שרעננה היא לא עיר פופולרית.

רויטל סויד: אבל עכשיו אני מפחדת, אימא.

רויטל סויד: באותו רגע שהחברות דיברו, נכנסה בי מין צמרמורת ובהלה ופחד.

רויטל סויד: תודה שלא הלכתם לאירוע.

רויטל סויד: כל כך פחדתי שמחבל ייכנס לבית, ופחדתי שיקרה לכם משהו.

רויטל סויד: גם כשאמרת לי שהכול בסדר, ואין מה לפחד ואנחנו מוגנים, זה לא עזר.

רויטל סויד: כמה עידודים ילדה בת עשר יכולה לקבל?

רויטל סויד: הם לא עזרו, כי הרי אני והבנות מקשיבות לחדשות ולשמועות, שלפעמים גם לא נכונות.

רויטל סויד: כששמעתי בשבת למעלה את המסוקים, שאלתי את אראל – שהיא חברה של אדל, הבת שלי – מה זה?

רויטל סויד: לא ידענו מה קרה.

רויטל סויד: שאלתי אותה אם זה יכול להיות פיגוע, או לפחות תאונה.

רויטל סויד: ואז אמרתי: לא, זה לא הגיוני.

רויטל סויד: רק עכשיו, בלילה, קצת נרגעתי, אבל עדיין אני חוששת, מה היה קורה אם הייתי ברחוב והמחבל היה בא.

רויטל סויד: אימא, את בכנסת, מה אתם עושים שם כדי שיפסיקו את הפיגועים?

רויטל סויד: תגידי לראש הממשלה שישמור עלינו.

רויטל סויד: למה הוא לא שומר עלינו?

רויטל סויד: אני רוצה להמשיך את החיים שלי כרגיל ולא לחיות עם פחד.

רויטל סויד: לילה טוב, אימוש, אדל.

רויטל סויד: ומה אפשר להגיד על דבר כזה?

רויטל סויד: מה אפשר להגיד לילדה בת עשר ולילד בן שמונה שמאוד מפחדים?

רויטל סויד: מה אפשר לעשות עם גל טרור שאנחנו מתמודדים אתו, עם גל טרור שגובה עוד ועוד קורבנות ולא מפסיק?

רויטל סויד: וראש הממשלה וממשלתו, אותה ממשלה, אותו ראש ממשלה שהצביע על הרצוג ועל לבני ואמר: עם נגמ"שים תגיעו לכותל אתה; אותו ראש ממשלה שאמר, באותו תשדיר בחירות של הליכוד, סרטון של "דאעש", וציפי לבני ויצחק הרצוג מביאים את "דאעש" לירושלים.

רויטל סויד: אז ציפי לבני ויצחק הרצוג לא מביאים את "דאעש" לירושלים, אבל ראש הממשלה מביא בטונדות לירושלים, ואנחנו מתגוננים, ואנחנו לא פותרים ואנחנו לא עושים שום דבר כדי לפתור באיזשהו אופן את גל הטרור הזה, את המצב הביטחוני הזה, שהוא כל כך גרוע.

רויטל סויד: אבל מה כן אנחנו רואים?

רויטל סויד: אנחנו רואים ניסיון אדיר להלך אימים.

רויטל סויד: על מי?

רויטל סויד: על הדמוקרטיה.

רויטל סויד: על מי?

רויטל סויד: על שלטון החוק.

רויטל סויד: על מי? על בית-המשפט.

רויטל סויד: ולמה?

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: כי לא מתאים לנו.

רויטל סויד: לא מתאים.

רויטל סויד: לא מתאים לאנשים פה בבית-המחוקקים, לחברי כנסת, לשרים, לא מתאים להם ששופטים, כשהם יושבים, ידחו בשלושה ימים דיון על הרס בתי מחבלים כדי לקבל תגובה.

רויטל סויד: אגב, כבר אומר, יש תקנה.

רויטל סויד: התקנה אומרת שאם פונים אליך בעתירה, אתה חייב לקבל אותה, או שאתה פונה לקבל את התגובה של הצד שכנגד.

רויטל סויד: והעתירה שהוגשה לבית-המשפט העליון, לשופט פוגלמן – כן, זה שחבר הכנסת מוטי יוגב, מהבית היהודי, יצא כנגדו והסית כנגדו, ומה הוא עשה?

רויטל סויד: הוא קיבל עתירה של כמה משפחות למנוע הרס בתי מחבלים.

רויטל סויד: אז לפי התקנה היו לו שתי אפשרויות: האחת לקבל את העתירה, והשנייה לקבל את העמדה של הצד שכנגד.

רויטל סויד: והוא דחה בשלושה ימים.

רויטל סויד: ומה יצא מהדבר הזה?

רויטל סויד: מה יצא משם?

רויטל סויד: יצא משם חבר כנסת שעומד וקורא ששופט בית-משפט עליון חבר לאויב.

רויטל סויד: מי זה האויב?

רויטל סויד: הרשימה המשותפת.

רויטל סויד: הוא עבר, חצה את הקווים.

רויטל סויד: ואז, אחרי ההסתה הזאת, ראינו כתובת גרפיטי.

רויטל סויד: ואחרי זה יש לנו סמכות רבנית, הרב שמואל אליהו, שבא ואמר: בואו נמרר חיי שופטים.

רויטל סויד: באופן חוקי, אבל נמרר את חייהם.

רויטל סויד: מה זה למרר את חייהם באופן חוקי, אליבא דדעתו של הרב אליהו?

רויטל סויד: להטריד את ילדיהם, ללכת אחריהם במכולת, לצעוק להם, לבייש אותם.

רויטל סויד: אז לא, מה לעשות, זה לא חוקי.

רויטל סויד: יש גם הגנת הפרט ויש גם חוקי הגנת הפרט, וזה לא חוקי.

רויטל סויד: חוקי לעשות הפגנות עם רישיון.

רויטל סויד: זה חוקי.

רויטל סויד: אף אחד לא פה כדי לעצור את הדבר הזה.

רויטל סויד: וכך, כשאנחנו פוגעים בבית-המשפט העליון, בשופטי בית-המשפט העליון, בשלטון החוק ובמערכת המשפט, אנחנו עדים השבוע לעליית מדרגה נוספת.

רויטל סויד: שופט המעצרים, השופט נוריאלי, שיושב במעצרים, בתיקים של עצורי דומא – ולי אין כל ספק שהוא היה מייחל לזה שזה היה נופל על מישהו אחר ולא הוא היה צריך לעשות את הדבר הזה; כמו שאף אחד לא היה רוצה לבוא ולעצור יהודים בגין רצח ושרפה של תינוק חי ובני משפחתו.

רויטל סויד: למה אנחנו עדים?

רויטל סויד: אנחנו עדים להסתה מאוד מאוד בוטה כלפיו, לאיומים כלפיו, להפגנות מול ביתו, לאנשים שיוצאים וקוראים לו: אתה אשם, אתה כולא ילדים, אתה דואג לענות ילדים.

רויטל סויד: אתם יודעים, שופטים – התפיסה שלנו היא שהם מורמים מעם.

רויטל סויד: התפיסה שלנו היא ששופט הוא קהה; קהה במובן הזה ששום דבר לא עובר אותו.

רויטל סויד: אבל לא, זה לא הולך כך וזה לא קיים כך.

רויטל סויד: כל הניסיון הזה הוא להלך אימים.

רויטל סויד: כל הניסיון הזה – שכשיעמוד השופט עם העט ביד, היד שלו תרעד.

רויטל סויד: כל הניסיון פה הוא בעצם לחתור תחת פסיקת בית-משפט ולשנות אותה.

רויטל סויד: אתם מבינים מה מנסים לעשות פה במדינת ישראל?

רויטל סויד: אתם מבינים שאנחנו נמצאים בסיטואציה שבה אנחנו שומעים אזעקת "צבע אדום" חמורה על שלטון החוק, על דמוקרטיה, על חופש הביטוי, על טרור, על התמודדות עם טרור, על היכולת שלנו לעמוד מול האומות בעולם ולהצדיק את מה שאנחנו עושים?

רויטל סויד: אתם מבינים שאנחנו נמצאים פה באזעקת "צבע אדום" ואנחנו לא רצים למקלטים?

רויטל סויד: אנחנו בכלל לא שומעים אותה, והיא מחרישת אוזניים.

רויטל סויד: אנחנו חייבים להתעורר.

רויטל סויד: תתעוררו.

רויטל סויד: תתעוררו.

רויטל סויד: מה קורה לנו?

רויטל סויד: איזו חברה יש לנו?

רויטל סויד: מה אנחנו משאירים לילדים שלנו?

רויטל סויד: מה עם כל יסודות הדמוקרטיה?

רויטל סויד: איך אנחנו יכולים להסתכל במראה?

רויטל סויד: אני עמדתי פה, בנאום הבכורה שלי, ודיברתי על שלטון החוק, ודיברתי כיצד אני אגן עליו, ודיברתי כיצד הוא דבר שאני באה ממנו והוא חשוב לי, ויש הקמים על שלטון החוק, מערכת המשפט.

רויטל סויד: היום אני קוראת את נאום הבכורה שלי, כמה הוא נאיבי, כמה הוא לא צפה את פני העתיד.

רויטל סויד: מה חשבנו?

רויטל סויד: חשבנו שמקסימום – שזה חמור – ירצו לעקוף חוק של הכנסת; חשבנו שינסו לעשות את פסקת ההתגברות.

רויטל סויד: זה מה שחשבתי כשעמדתי ואמרתי את נאום הבכורה שלי.

רויטל סויד: לא העליתי על דעתי לשנייה שבית-משפט יאוים.

רויטל סויד: לא העליתי על דעתי לשנייה ששופטים יצטרכו להיות מאובטחים בגלל טרוריסטים יהודים.

רויטל סויד: לא העליתי על דעתי לשנייה שיהלכו אימים על בית-משפט.

רויטל סויד: לא העליתי על דעתי לשנייה שמפה, מחברי בבית-המחוקקים, תצא קריאה אלימה לבוא ולעלות עם D9 על בית-המשפט העליון.

רויטל סויד: אתם יודעים מה צריך?

רויטל סויד: צריך רק אוזן אחת – אחת – של כל אחד מהחבורה הזאת שרקד בחתונה.

רויטל סויד: לא צריך את זה שהניף את התמונה.

רויטל סויד: גם לא את זה שהניף את האקדח ואת הרובה.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: אחד שעמד שם ושמע.

רויטל סויד: וזה ייפול על אוזן – לא ערלה, סליחה, על אוזן קשובה, והוא יקום ויעשה את הדבר הנורא ביותר שיכול לקרות לנו במדינת ישראל, וזה חס וחלילה לפגוע, לפגוע בכל מי שמסיתים נגדו – בית-המשפט, השופטים, נשיא מדינת ישראל.

רויטל סויד: נשיא מדינת ישראל.

רויטל סויד: אתה דיברת פה, חברי חבר הכנסת יואל חסון, על משנתו של מנחם בגין השמאלן, כלשונך.

רויטל סויד: אני הקראתי ממנה בנאום הבכורה שלי.

רויטל סויד: אני אסיים עם הקטע הזה שהקראתי.

רויטל סויד: הוא כל כך נאיבי היום, אני רוצה לחזור אליו, אני רוצה לדבוק בו.

רויטל סויד: אני רוצה לחשוב שכל המלחמה שלי היא מה שחשבתי שתהיה פה.

רויטל סויד: לא מלחמה על אלימות כנגד שופטים, על אלימות כנגד נשיא מדינת ישראל, איומים באלימות, לא זה.

רויטל סויד: ואתה הקראת את הדברים האלה ואתה דיברת.

רויטל סויד: ואני אומרת לעצמי: נשיא המדינה שלנו הוא קצת כמו האיש הזה, הוא קצת כמו מנחם בגין.

רויטל סויד: אחרון המוהיקנים.

רויטל סויד: ימני מאוד, אין לנו אותה תפיסת עולם מדינית, אבל דמוקרט.

רויטל סויד: דמוקרט.

רויטל סויד: דמוקרט שמסכים לשוויון זכויות למיעוטים, מלא, במדינה הזאת.

רויטל סויד: כל אזרח במדינה הזו שווה.

רויטל סויד: לא יכול להיות שאני אהיה אתמול בכפר, ויהיו שם אנשים שחיים בלי חיבור לחשמל כל כך הרבה שנים.

רויטל סויד: הם אזרחי המדינה, הם מצביעים בה, הם נולדו בה.

רויטל סויד: הם מיעוט, אז מה אם הם מיעוט?

רויטל סויד: למה אין להם חיבור לחשמל?

רויטל סויד: איך אנחנו נראים כשזה ככה?

רויטל סויד: הדמוקרטים האלה, אחרוני המוהיקנים, הנשיא שלנו ראובן רובי ריבלין, שזה שהוא ימני זה לא מעניין, כי הוא בעד שוויון למיעוטים והוא בעד שלטון החוק והוא בעד קבלת האחר והשונה.

רויטל סויד: מה הוא עובר?

רויטל סויד: מה הוא עובר בשבועות האחרונים?

רויטל סויד: נאמתי כל כך הרבה פעמים פה מעל הדוכן הזה על העובדה שאף אחד פה, לא בממשלה ולא בשותפים הטבעיים של הליכוד, אף אחד לא גינה את ההסתה הזו.

רויטל סויד: מי גינה?

רויטל סויד: ראש הממשלה.

רויטל סויד: מתי?

רויטל סויד: אחרי שעמד פה יצחק הרצוג וקרא לו לגנות, ואמר לו: תעמוד פה לפני כולם ותגנה.

רויטל סויד: ואז מה אמר ראש הממשלה?

רויטל סויד: את הציטוט הבא – אני ישבתי פה ואני לא האמנתי שזה מה שנאמר:

רויטל סויד: אני נגד הסתה כנגד נשיא המדינה, כל נבחר ציבור.

רויטל סויד: עם זאת, אני בעד הבעת דעה מבקרת.

רויטל סויד: גם אני בעד הבעת דעה מבקרת.

רויטל סויד: אבל הגינוי הזה בשפה רפה, כשהוא נעשה בסמיכות להבעת דעה – אנחנו שומעים את הסבטקסט, אנחנו יודעים מה נאמר שם.

רויטל סויד: מה שנאמר שם זו דעה מבקרת.

רויטל סויד: אנחנו יודעים לקרוא בעצם מה נאמר ולא נאמר.

רויטל סויד: לכן, כשאנחנו עומדים פה הערב ואנחנו מדברים על החטיבה להתיישבות, החטיבה להתיישבות, שהיא כל כך חשובה גם לנו – גם לנו במחנה הציוני היא חשובה, גם לחקלאים שלנו, גם להתיישבות העובדת שלנו, גם לנציגי הפריפריה, גם לגליל וגם לדרום וגם לנגב וגם לחקלאים וגם לקיבוצים וגם למושבים.

רויטל סויד: לכולם היא חשובה.

רויטל סויד: אבל אתם פשוט לקחתם לנו אותה.

רויטל סויד: אתם השתלטתם עליה.

רויטל סויד: אנחנו לא רוצים לפעול לא בשקיפות.

רויטל סויד: אנחנו לא רוצים לפעול בלי מנגנון פיקוח.

רויטל סויד: אנחנו לא רוצים לקחת כספים של הציבור ולעשות בזה כעולה על רוחנו.

רויטל סויד: אנחנו לא רוצים להגיע למצב שבאיזשהו אופן הממשלה מאצילה לנו סמכויות ואין גוף שמפקח.

רויטל סויד: אנחנו לא רוצים להגיע למצב שבאיזושהי דרך הדין המינהלי לא חל עלינו.

רויטל סויד: אנחנו לא רוצים להגיע למצב הזה.

רויטל סויד: אז מה נשאר לנו?

רויטל סויד: מה נשאר לנו?

רויטל סויד: רק להתנגד להצעת החוק הזו.

רויטל סויד: במקום שהיום – ועכשיו עוד אפשר; עכשיו, בזה הרגע, בשעה 01:27, אפשר.

רויטל סויד: אפשר עוד לעצור, אפשר עוד להגיד שתוך חודש, תוך חודשיים, תהיה הצעת חוק ממשלתית, שתתייחס גם ליישובים וגם לחקלאים וגם לקיבוצים וגם למושבים באופן שווה, אבל תהיה גם חוקתית, אבל תהיה גם עם שקיפות, אבל יחול עליה גם הדין המינהלי, אבל יהיה בה מנגנון פיקוח על האצלת סמכויות של הממשלה.

רויטל סויד: כל חבר ברשות רגילה, בכל רשות ממשלתית שאני מכירה, יש עליו מנגנון פיקוח.

רויטל סויד: אבל לא כאן ולא על-פי הצעת החוק הזו.

רויטל סויד: ולכן אני אבקש מחברי היום לבוא ולראות שמדובר בעוד נדבך, עוד נדבך בהידרדרות שאנחנו נמצאים בה היום, עוד נדבך בקריסתה של הדמוקרטיה, עוד נדבך במצב שאיני יודעת איזו מדינה – איך תיראה הדמוקרטיה כפי שהיא תהיה, עם הכרסום שמכרסמים בה – לא לילדים שלנו; בכנסת הבאה או בזו שאחריה.

רויטל סויד: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת סויד.

יואל חסון: תודה רבה, דברים חזקים ביותר.

יואל חסון: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אני חייב לומר שהקונספט הזה הוא קונספט טוב, כי יוצאות כאלה איכויות מחברי הכנסת בזמן הזה, באמת.

יואל חסון: תמיד אומרים לנו: שלוש דקות.

דב חנין: בואו נעבור לדיונים ליליים.

יואל חסון: אני אומר לכם, אני לגמרי בעד.

יואל חסון: לא, גם לתת יותר זמן.

יואל חסון: אומרים לנו תמיד: שלוש דקות.

יואל חסון: שלוש דקות, עד שאתה מתחיל לפתח רעיון בכלל, זה כבר – – –

חיים ילין: גם כשתיתן שעה יריבו על עוד דקה.

יואל חסון: גם כל אחד ממצה את זה עד השנייה.

יואל חסון: לא היה אחד שביקש עוד וגם לא היה אחד שהיה צריך פחות.

חיים ילין: ראית בכדורגל 90 דקות ותוספת זמן זה תמיד must.

יואל חסון: אבל עדיין אנחנו עוד לא בימים של מיקי איתן, שהיה פה פיליבסטר של שעות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אני רק רוצה לתקן נקודה אחת:

דב חנין: עד עכשיו – אני עוקב אחרי הדיונים בתשומת לב – אנחנו לא בפיליבסטר.

דב חנין: הדברים שנאמרים כאן נאמרים לגופו של עניין, הנאומים שחברי הכנסת נואמים הם ענייניים; הם מתארים את הבעיה, את האתגר, את הסכנה, את האיום שבחוק הזה, אבל הם מאוד ממוקדים, ואנשים גם משתדלים לא לחזור אחד על דברי השני.

דב חנין: אני הקשבתי להרבה מהדברים שנאמרו פה, וזה מאפשר לי, אדוני היושב-ראש, לומר לך בגילוי לב – כי אני הכנתי נאום של 16 שעות בלי פיליבסטר אבל אני אוכל לקצר אותו במעט כי באמת נאמרו פה כל כך הרבה דברי טעם שאין טעם באמת לחזור עליהם.

דב חנין: אנחנו היום, אדוני היושב-ראש, ב-24 בדצמבר, השעה עכשיו היא 01:30.

דב חנין: אומנם נמצאת פה קבוצה איכותית מאוד של חברי כנסת, אבל אפילו הציבור שעוקב אחרינו בערנות בערוץ הכנסת כבר מפסיק לעקוב, ונדמה לי שחוץ מעשרה צופים נאמנים במיוחד לא נותרו אתנו הרבה אנשים.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לשאול אתכם ולענות לעצמי: למי בעצם אני מדבר ברגע הזה שאני נמצא על הדוכן?

יעל גרמן: דב, אתה תדבר להיסטוריה.

יואל חסון: ל"דברי הכנסת".

ניסן סלומינסקי: תשעה מתוך העשרה לא מסכימים לדברים שנאמרים פה.

דב חנין: אז דווקא אליהם אני רוצה, לתשעה שלא מסכימים.

דב חנין: אותם אני ארצה לשכנע, זה האתגר.

דב חנין: לדבר אל אלה שמסכימים זה לא כל כך מעניין.

ניסן סלומינסקי: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חנין, שאלת כמה צופים בנו; זה הרבה תלוי בנו, זה תלוי כמה אנחנו מרדימים אותם.

דב חנין: אז אומר לך, אדוני היושב-ראש, אומר לך ולכם, עמיתי חברי הכנסת הנאמנים, שנשארתם פה במליאה בשעה כל כך מאוחרת – אם כי נדמה לי שהשרה איננה אתנו.

דב חנין: האם אני טועה?

דב חנין: זה אומר שהשעון פשוט נעצר.

יואל חסון: אעצור את השעון.

דב חנין: אז אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – – –

אלי כהן: דב, חכה שהיא תגיע.

דב חנין: כן כן.

דב חנין: להפך, בינתיים אני מנצל כדי – – –

יואל חסון: לקואליציה: השעון נעצר.

יואל חסון: כשהיא תחזור, תסבו את תשומת לבי.

אלי כהן: – – –

דב חנין: אין לנו בעיה.

דב חנין: אנחנו ערוכים להמשך דיונים ביום שישי בבוקר, וזה בסדר.

דב חנין: אגב, לפי לוחות הזמנים שראיתי – אני אומר את זה לכם, ידידי אנשי הבית היהודי – אנחנו בכל זאת נסיים את הדיונים לפני כניסת השבת, כך שאתם יכולים להיות רגועים מבחינה זו.

דב חנין: נכון, אדוני היושב-ראש?

דב חנין: ככה ראיתי את החישוב.

דב חנין: כמובן, אם השרה, חברת הכנסת שקד, שהיא חברת הבית היהודי, תיעדר מפה לזמן ממושך, יכול להיות שבכל זאת ניכנס לתוך השבת עם לוחות הזמנים שהגענו אליהם.

דב חנין: אבל אני בטוח שעבור הבית היהודי החטיבה להתיישבות דוחה שבת, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: דוחה את השבת, ואפילו, אדוני היושב-ראש, אם הדיון יתמשך עוד יותר ונגיע ליום כיפור – גם ביום כיפור הם יסכימו להמשיך ולדון בחטיבה להתיישבות.

דב חנין: ובכל זאת, אני רוצה – – –

אלי כהן: – – – אולי תחזור עליהם, שהשרה תשמע.

ניסן סלומינסקי: דב, אני רוצה לתקן אותך, השבת יותר חמורה מיום כיפור.

דב חנין: אתה צודק.

דב חנין: חבר הכנסת סלומינסקי, אתה צודק, אבל אני אמרתי את הדברים רק כדי לסבר את אוזנם של מאזינינו, כדי להראות כמה מסירות ונחישות יש בבית היהודי, שלא שבתות, לא יום כיפור, לא פסח ולא אף אחד מחגי ישראל יעמדו בדרכם בדרך לכונן את החטיבה להתיישבות, שהיא בעצם הדיבר ה-11 של הבית היהודי.

דב חנין: אבל למה אני אומר הדיבר ה-11?

דב חנין: זה הדיבר הראשון, השני, השלישי, הרביעי, החמישי, השישי, השביעי, השמיני והתשיעי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, באמת שאלתי את עצמי אל מי אני מדבר כשאני מדבר בשעה כל כך מאוחרת של הלילה.

דב חנין: והתשובה שלי, לכם וגם לעצמי, היא שאני אכן מדבר להיסטוריה.

דב חנין: בעוד שנים, עמיתי חברי הכנסת, יסתכלו על התאריך הזה, 24 בחודש – – –

קריאות: – – –

דב חנין: רבותי, רבותי, בעוד כמה שנים יסתכלו על התאריך הזה, 24 בדצמבר, ויסתכלו על היום שקדם ל-24 בדצמבר ויראו יום קשה במיוחד.

דב חנין: פה בירושלים נהרגו אנשים.

דב חנין: יום כואב, קשה.

יואל חסון: נרצחו.

יואל חסון: נרצחו, אדוני.

דב חנין: נרצחו אנשים.

דב חנין: משפחות אבלות, פצועים, פחד.

דב חנין: דיברה על זה חברת הכנסת סויד לפני, על הפחד של הילדים שלה.

דב חנין: מציאות נוראה.

דב חנין: והנה, הכנסת עוברת לילה לבן.

דב חנין: ויאמרו ההיסטוריונים, לפני שיקראו את הפרוטוקול: בוודאי התכנסה הכנסת לדיון מיוחד כדי לדון במשבר, כדי לשאול את השאלה איך אנחנו מחסלים את המציאות הזאת, שבה אנשים נהרגים, אנשים חפים מפשע, ויש סבל, ויש פחד ויש מצוקה, ואנחנו מאבדים לפעמים אפילו את התקווה בעתיד שלנו בארץ הזאת.

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

דב חנין: לא.

דב חנין: הכנסת, עמיתי, התכנסה לדבר אחר.

דב חנין: היא לא התכנסה כדי לתת פתרונות; היא לא התכנסה כדי לתת תשובות; היא לא התכנסה כדי לייצר שינוי שיוציא אותנו ממעגל הדם הנורא הזה, של מלחמות ושל כיבוש.

דב חנין: הכנסת התכנסה כדי לקדם קומבינה פוליטית; הכנסת התכנסה כדי לייצר סידורים למקורבים; הכנסת התכנסה כדי לקדם מנגנון מפלגתי של מפלגת הבית היהודי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אין זה מקרה שנמצאים פה או חברים מהאופוזיציה או קבוצה של שרים וחברי כנסת מהבית היהודי.

דב חנין: הם באו לשמור על הדבר היקר מכול – על החטיבה להתיישבות.

דב חנין: אנחנו כונסנו ואנחנו מנהלים מרתון שנכפה עלינו על-ידי המהלך הכוחני הזה, שמטרתו לקדם מנגנון פוליטי מפלגתי שמעביר כסף לבית היהודי, למקורבי הבית היהודי ולהתנחלויות בשטחים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, ראינו הלילה את הסרטון הנורא הזה ששודר בחדשות ערוץ 10, חתונת השנאה, ואני כבר שומע את הקולות מהספסלים הימניים הקיצוניים של הבית הזה, שעוד פעם מדברים אתנו, אדוני היושב-ראש, על עשבים שוטים.

דב חנין: עשבים שוטים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מזמן הבעיה איננה עשבים שוטים.

דב חנין: העשבים השתלטו על הערוגה, העשבים השתלטו על ערוגות שלמות, וכשעשבים שוטים שולטים בערוגות שלמות, חברים וחברות, צריך לבחון את שאלת ההשקיה.

דב חנין: שאלת ההשקיה של העשבים השוטים?

דב חנין: הנה הגענו לחטיבה להתיישבות, הנה הגענו לאותו מנגנון שמעביר ללא פיקוח, ללא בקרה, ללא ביקורת, ללא שקיפות, כסף וכוח לערוגות שבהן צומחים העשבים השוטים.

דב חנין: החטיבה להתיישבות נולדה בחטא והיא חיה בחטא.

דב חנין: היא נולדה בחטא ב-1968, כשחיפשו את המנגנון שדרכו ירמו את האמריקנים ויוכלו להזרים כסף להתנחלויות מבלי שהאמריקנים ידעו, ועד היום היא מבצעת את התפקיד הזה.

דב חנין: זה העיקר, זה המרכז.

דב חנין: אז נכון שזורקים כמה אגורות ליישובים בעוטף-עזה, ונותנים כמה גרושים, מדי פעם, גם ליישובים בצפון, אבל המערכת כמערכת נבנתה בצורה הזו כדי לקדם את המפעל הקטלני, הנוראי הזה, של התנחלויות בשטחים, שמטרתו העיקרית היא למנוע הסדר בדרך של הקמת מדינה פלסטינית בצד ישראל.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, נאמרו פה דברים רבים לגופה של החטיבה להתיישבות, אבל אני חושב שחייבים לחזור ולהדגיש, גברתי שרת המשפטים, את חוות הדעת המפורטת שחיברה המשנה ליועץ המשפטי דינה זילבר בעניין החטיבה להתיישבות.

דב חנין: זה מסמך שכתוב בשפה משפטית קרה, אבל הוא מסמך מצמרר.

דב חנין: היא מגדירה את ההתקשרות בין החטיבה להתיישבות לבין הממשלה כאזור דמדומים ממשלי.

דב חנין: היא מתארת מצב שבו החטיבה הפכה למעין חצר אחורית לממשלה, לביצוע פעולות שלא במסגרת הדין.

דב חנין: היא מתארת מצב של גוף שיש לו עצמאות בעיצוב מדיניות, מקבל כספים ציבוריים, והוא איננו גוף שלטוני.

דב חנין: היא מתארת מציאות של העברות כספים בלתי מפוקחות, היא מתארת דרכי פעולה שלא בהתאם לסטנדרטים המאפיינים שלטון בפעולתו.

דב חנין: אזור דמדומים ממשלי, שאליו מנוקזות סמכויות שלטוניות רחבות ומשמעותיות.

דב חנין: וכל זה קורה לצד תקציבי ענק שמחולקים בהתאם לפרמטרים פנימיים, המוחלים בחלקם באופן וולונטרי בלבד וללא בקרה אפקטיבית.

דב חנין: כל מילה פה מצמררת בפני עצמה.

דב חנין: תקציבי עתק – דרך אגב, עמיתי חברי הכנסת, זמן כל כך קצר אחרי שאישרנו את תקציב המדינה וגם החטיבה להתיישבות קיבלה תקציב, אחרי ויכוח קשה בוועדת הכספים, מתגלים מיליארדי שקלים של עודפים בתקציב המדינה, והנה, הנה זה פלא, תקציב החטיבה להתיישבות מוכפל פי-עשרה, מוכפל פי-עשרה, בהליך מהיר אחרי אישור התקציב ובניגוד לכל נורמה של ממשל תקין.

דב חנין: אדוני שר החינוך, טוב שאתה נמצא אתנו, כי הטענה הבאה מופנית למפלגתך.

דב חנין: ההוכחה הברורה ביותר לאופייה הסקטוריאלי של החטיבה להתיישבות היא העובדה שהגוף הזה נודד יחד עם נציגי הבית היהודי בין משרדי הממשלה.

דב חנין: רק באחרונה החטיבה להתיישבות שינתה כתובת, יחד עם השר אורי אריאל, ועברה למשרד החקלאות, בהתאם להבטחה שעוגנה בהסכמים הקואליציוניים.

דב חנין: וזה לא מקרה שהפוליטיקאים היחידים שיוצאים להגנת החטיבה, באופן סדרתי ושיטתי, אפילו כאשר יחידת "להב 433" חוקרת חשדות חמורים לאי-סדרים, הם אנשי הבית היהודי.

דב חנין: נתונים רשמיים של משרד האוצר על תקציב התמיכות של החטיבה לשנת 2014, שנחשפו, אגב, לראשונה, על-ידי מרכז "מולד" והם זמינים היום לכל דורש באתר החשב הכללי, מעלים בבירור שהחטיבה הפכה להיות הקופה הפרטית של הימין המתנחלי.

דב חנין: למרות הדיבורים הנאצלים על עזרה לפריפריה, המפלגה השולטת בחטיבה, הבית היהודי – לפעמים היא נעזרת גם בישראל ביתנו – משתמשת בכספי ציבור בראש ובראשונה כדי לחזק את ההתנחלויות בשטחים וכדי לבסס את התשתית הפוליטית והאידיאולוגית שלה בכל המדינה, לא רק בשטחים.

דב חנין: מהנתונים עולה כי במחצית הראשונה של 2014, 75% מהתמיכות הישירות של החטיבה ברשויות מקומיות או ביישובים הושקעו בהתנחלויות.

דב חנין: בנוסף, החטיבה משמשת צינור בלתי שקוף ונעדר פיקוח להזרמת כספי ציבור לעמותות פרטיות, תוך עקיפת הקריטריונים הבסיסיים ביותר של משרד האוצר.

דב חנין: כך, למשל, הנתונים חושפים כי החטיבה מעבירה עשרות מיליונים לרשת ענפה של עמותות ימין תורניות, רבות מהן, אגב, ממוקמות בלבן של ערים במרכז הארץ, דוגמת הוד-השרון, מודיעין, רמת-השרון ואפילו רמת-אביב ג'.

דב חנין: 40 מתוך 52 הגרעינים התורניים שקיבלו כסף מהחטיבה, כלומר, יותר משלושה-רבעים, מקיימים זיקה פוליטית ברורה למפלגת הבית היהודי.

דב חנין: ברבות מהעמותות הנתמכות מעורבים בכירים במנגנון המפלגתי של הבית היהודי.

דב חנין: כך, למשל, החטיבה מעניקה תמיכה של מאות אלפי שקלים למרכז תורני שבראשו עומד לא אחר מאשר איש הבית היהודי, ואיש ששימש ראש מינהלת הגרעינים התורניים במשרד הבינוי, הרב אריאל דורפמן.

דב חנין: כלומר, בזמן שדורפמן היה אחד האנשים המרכזיים ביותר בתהליך הקצאת כספים ממשלתיים לעמותות תורניות, הוא גם עמד בעצמו בראש עמותה תורנית שמומנה ישירות מאותו תקציב.

דב חנין: העמותות האלה משמשות את מפלגת הבית היהודי באופן שוטף לחיזוק כוחה הפוליטי, ופועלות הלכה למעשה כמעין סניפים של המפלגה ברחבי הארץ.

דב חנין: הן מסייעות למפלגה באופן שוטף בארגון הפגנות, בגיוס פעילים ובהפצת מסרים פוליטיים.

דב חנין: אני אתן רק דוגמה אחת, שנחשפה, אגב, ב"ידיעות אחרונות" ימים ספורים לפני הבחירות האחרונות, על הכינוס שכינס השר אורי אריאל את ראשי העמותות האלה, שבו הוא גייס אותן, על תקציביהן, פעיליהן ותשתיתן הארגונית, להפצת תעמולה מפלגתית ולשכנוע מצביעים.

דב חנין: כלומר, הכסף שמועבר לחטיבה להתיישבות כדי לשרת את הפריפריה מוזרם, בסופו של דבר, לחיזוק כוחה האלקטורלי של מפלגת הבית היהודי.

דב חנין: לאורך העשור האחרון, אין-ספור גופים, נבחרי ציבור, חברי הנהלת ההסתדרות הציונית, עיתונאים, ארגוני חברה אזרחית, חוקרים, ניסו להשיג מהחטיבה מידע על דרכי פעילותה ועל השימוש שהיא עושה במאות מיליוני השקלים שמגיעים אליה מדי שנה.

דב חנין: כולם זכו להתעלמות מוחלטת מצד החטיבה.

דב חנין: בפועל אין, לא לממשלה ולא לחברי הכנסת ולא לציבור, יכולת לפקח על תקציב החטיבה ועל פעולותיה.

דב חנין: בחוות הדעת המקיפה של המשנה ליועץ המשפטי בעניין החטיבה נכתב כי לממשלה – אני מצטט כאן: "נתונה יכולת בקרה מצומצמת מאוד על הגוף שאותו היא הגדירה כזרוע ביצועית ואותו היא מתקצבת באופן מלא".

דב חנין: ביחס לכוחם של מנגנוני הפיקוח שנכפו על החטיבה במהלך השנים, כמו הצבת חשב מטעם משרד האוצר, נכתב כי "כוחם מוגבל ביותר, והחטיבה מתנהלת בפועל כאדון לעצמה".

דב חנין: לסיכום, קובעת המשנה ליועץ המשפטי, כי אין אפשרות אפקטיבית לפקח על החטיבה.

דב חנין: לא בכדי מושקעים מאמצים כל כך כבירים מצד החטיבה ופטרוניה הפוליטיים מהימין המתנחלי להסתרת המידע.

דב חנין: הם הראשונים לדעת כי קופת החטיבה להתיישבות היא קופת שרצים.

דב חנין: באפריל 2014 התקיים בוועדת החוקה, חוק ומשפט דיון בעניין הצו של שרת המשפטים דאז, חברת הכנסת ציפי לבני, להחלת שקיפות על החטיבה להתיישבות.

דב חנין: במהלך הדיון הודה יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת דוד רותם כי הוא יקבור את צו החלת השקיפות, ונימק זאת כך: אני רוצה למנוע מחברי כנסת לקבל מידע על תקציב החטיבה ולהגיש בג"ץ.

דב חנין: המשמעות ברורה.

דב חנין: גם חבר הכנסת רותם, זיכרונו לברכה, שייצג בעבר את החטיבה להתיישבות כעורך-דין פרטי, ידע כי כשהמידע המדויק והמפורט יתפרסם ברבים, הוא לא יעבור את מבחן החוק ובטח לא את מבחן דעת הקהל.

דב חנין: מבקר המדינה פרסם כמה דוחות מאוד ביקורתיים בעניינה של החטיבה.

דב חנין: דוח חריף מ-1999 הצביע על ההפקרות המוחלטת בפעילות החטיבה.

דב חנין: בעקבות הדוח נחתם בשנה לאחר מכן הסכם בין החטיבה לממשלת ישראל שהיה אמור להסדיר היבטים שונים בפעילות החטיבה, כמו, למשל, אכלוס יישובים, שמירת קרקעות, קליטת מתיישבים וכדומה.

דב חנין: מתוך שמונה נספחים שעליהם החטיבה הייתה אמורה לחתום, חתמו נציגיה בסופו של דבר רק על נספח אחד, שמורה על הצמדת חשב ממשרד האוצר לחטיבה.

דב חנין: ב-2011 פרסם המבקר על הלוואות בגובה מאות מיליוני שקלים שהחטיבה לא גבתה לאורך השנים.

דב חנין: ב-2013 פורסם דוח חמור נוסף של המבקר שהתמקד במחדל ארוך טווח של אי-גביית דמי חכירה מההתנחלויות שנבנו על-ידי החטיבה להתיישבות.

דב חנין: הנזק לקופת המדינה הוערך במאות מיליוני שקלים.

דב חנין: השנה התברר כי מאז 2011 החטיבה ביצעה תספורת לחובות של התנחלויות בסכום של כחצי מיליארד שקלים.

דב חנין: נוסף על כך, החטיבה עמדה גם במרכז דוח המאחזים אשר קבע שהיא הייתה מעורבת באופן משמעותי בהפרת חוק שיטתית ובהקמה של מאחזים בלתי חוקיים.

דב חנין: אגב, אני רק רוצה בהקשר הזה להודות לליאת שלזינגר, רכזת התחקירים של מרכז "מולד", שריכזה הרבה מאוד נתונים בתחום הזה, ובאמת כולנו חייבים לה רבות על השקיפות שהיא הצליחה להשיג בגוף שעשה את הכול כדי לברוח ולהימנע משקיפות.

דב חנין: כשאני עובר על הרשימה הזאת, עמיתי חברי הכנסת – ואני שמח, השר בנט, שאתה כאן אתנו, כי אני אומר לך אמירה מאוד מאוד קשה – אני אומר שלפי הבנתי ברמה המשפטית מה שקורה עם החטיבה להתיישבות חמור יותר ממה שהוביל לתיק האישומים הציבוריים נגד השר אריה דרעי בזמנו.

דב חנין: יש פה מהלך שיטתי של הזרמת כספים ציבוריים באופן שאיננו עולה בקנה אחד עם הדרישות הבסיסיות של החוק.

דב חנין: אני משוכנע שבמוקדם או במאוחר הדברים יגיעו לחקירה הרבה יותר מקיפה, הרבה יותר מעמיקה והרבה יותר רצינית.

דב חנין: התרעתי בפני יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת סלומינסקי, שהוא וחבריו נמצאים בדיון הזה בניגוד עניינים מהותי, שיש פסול עמוק בעובדה שאתם מקדמים חוק שנועד לקדם מערכת שמשרתת באופן ישיר את המפלגה שלכם.

דב חנין: ניגוד עניינים מהותי כזה, אי-אפשר להשתחרר ממנו ואי-אפשר לרפא אותו, ואתם כולכם עשיתם מעשה בעייתי ביותר, שגם אם החוק הזה יעבור היום או מחר או ביום שישי, זה לא ירפא את הפגמים העמוקים שקרו בפעולתכם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, נמצאות כאן חברות כנסת שעוסקות רבות בחטיבה להתיישבות, ואני יודע שגם הן ישמחו לדבר בזמן תורנותו של השר בנט.

דב חנין: יש להן הרבה מה להגיד.

דב חנין: אני מתכוון גם לחברת הכנסת גרמן וגם לחברת הכנסת סתיו שפיר, שעוסקת רבות בחטיבה להתיישבות.

דב חנין: כיוון ששר החינוך, אני מניח, נמצא אתנו עוד שעתיים, אני אהיה מוכן לקצר בדברי כדי שגם הן תוכלנה לומר את דבריהן דווקא כששר החינוך נמצא בתורנותו כאן, כי חשוב לומר את הדברים אליו.

דב חנין: לכן אני אעצור את דברי כאן, אבל אולי במסגרת הסידורים באופוזיציה אני אחזור ביום חמישי או ביום שישי להשלמות נוספות.

דב חנין: תודה רבה.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: בהחלט התפתחות מרעישה בעלילה.

יואל חסון: מעניינת.

יואל חסון: חברת הכנסת גרמן, בבקשה.

יואל חסון: אם הייתי יכול לתת לך את 20 הדקות שלו, הייתי נותן, אבל אני לא יכול.

יעל גרמן: למי לתת 20 דקות?

יואל חסון: לך, אם הייתי יכול.

יואל חסון: אבל אני לא יכול.

יעל גרמן: גם לי נאמר לי שאקבל עוד 20 דקות מחר.

יואל חסון: אולי, מי יודע.

יעל גרמן: ביום שישי ב-11:30 יש לי עוד 20 דקות.

יעל גרמן: אז זה בסדר.

יעל גרמן: חילקתי את דברי: 20 דקות ועוד 20 דקות.

יואל חסון: מצוין.

יואל חסון: אנחנו נחכה בכיליון – – –

ניסן סלומינסקי: 20 דקות לפני ההצבעה ו-20 דקות אחרי ההצבעה.

יעל גרמן: לא, דווקא לפני.

יואל חסון: 20 דקות – 40 דקות התהילה לרשותך.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, נניח שהעירייה תרצה להאציל את סמכותה לשמור ברחובות העיר לחברה פרטית, או נניח שהממשלה תחליט שהיא לא רוצה יותר לעסוק בכל נושא משטרת התנועה, והיא רוצה להאציל את הסמכות של משטרת התנועה לחברה חוץ-ממשלתית, מה היינו מצפים במקרה הזה מן העירייה או מן הממשלה?

יעל גרמן: מה אנחנו מצפים, כציבור, ולמעשה לְמה מחויב כל גוף שלטוני כאשר הוא בא להאציל סמכויות שמוקנות לו בחוק?

יעל גרמן: בעיני, זו השאלה שבמרכזה נמצא הדיון היום.

יעל גרמן: למרות שכל הדוברים מתרכזים בחטיבה להתיישבות, בבצלאל סמוטריץ ובבית היהודי, אני סבורה שאנחנו צריכים להתרכז בדיון הזה באופייה של הדמוקרטיה במדינת ישראל, במשילות ובמינהל תקין.

יעל גרמן: כי הבעיה בחוק הזה היא אופן ההתקשרות של הממשלה עם החטיבה להתיישבות – אופן התקשרות שאינו מוסדר, שלא מסודר, שמנוגד לכללי המינהל התקין, והכי חמור: אופן התקשרות שגורם לממשלה להתפרק מסמכויותיה ולהתפרק מחובתה בנושאים שנתונים לה על-פי חוק.

יעל גרמן: יש להבין כי ההתקשרות של הממשלה עם החטיבה היא לא דבר פעוט.

יעל גרמן: מדובר על מאות מיליוני שקלים, על בין 500 מיליון שקלים ל-600 מיליון שקלים בשנה.

יעל גרמן: אלו סכומים אדירים.

יעל גרמן: כולם כספים ששייכים לציבור.

יעל גרמן: אלה סכומים שמועברים בלי התקשרות מסודרת, בלי שקיפות, בלי מנגנוני בקרה, בלי פיקוח מסודר וראוי, ללא מכרזים, ותוך, כפי שאמרתי, התפרקות של הממשלה מהסמכות שלה.

יעל גרמן: למעשה, הממשלה הותירה לחטיבה לקבוע מדיניות, לקבוע סדרי עדיפות, להתקשר ישירות עם גופים ללא מכרז, לחלק תמיכות, והכול בכספי ציבור.

יעל גרמן: כך מצאנו, כפי שסיפר לנו דב חנין, ולא רק הוא, ב-2014, מצב שבמקום לתמוך בהתיישבות הכפרית ברחבי הארץ העבירה החטיבה רק 10% מתקציבה לדרום.

יעל גרמן: החטיבה השקיעה 1,496 ש"ח בכל תושב בהר-חברון, אבל רק 26 שקלים, חייים ילין, בחוף-אשקלון.

יעל גרמן: בשנה שבה הדרום סבל מתוצאות מבצע "צוק איתן" ואנשים כל כך היו זקוקים לתמיכה נפשית וחברתית, מצאנו שהחטיבה להתיישבות העבירה 13.5 מיליון לחוסן אזרחי בשטחים.

יעל גרמן: וכמה לעוטף-עזה?

יעל גרמן: 1.3 מיליון.

יעל גרמן: כי זה מה שקורה כאשר הממשלה מתפרקת מסמכויותיה ומחובותיה, כאשר אין ביקורת ואין בקרה, כאשר כללי מינהל תקין נשכחים בפינה אפלה, וחברה – עם הכוונות הטובות ביותר, ככל שיהיו – קובעת מדיניות ומבצעת אותה ללא אמות מידה ציבוריות.

יעל גרמן: ואז, בפברואר השנה, כאשר היה נראה כי העניינים כבר יצאו בכלל משליטה של הממשלה, הזדעקו שומרי הסף של המערכת, והמשנה ליועץ המשפטי לממשלה הוציאה את המכתב שלה, שבו היא מתריעה על "צבר אנומליות" בקשר שבין החטיבה למדינה, אנומליות שמחייבות תיקון מיידי.

יעל גרמן: בין השאר, קבעה חוות הדעת, כי הממשלה התפרקה מהסמכויות שלה, העבירה אותן לחטיבה להתיישבות, הפכה את החטיבה מגוף ביצוע לגוף שקובע מדיניות בפועל, קובע סדרי עדיפויות, מפעיל שיקול דעת רחב.

יעל גרמן: ועל כך קובעת חוות הדעת כי "ודאי שלא ניתן להעביר את סמכות שיקול הדעת עצמה בנושאי ליבה שלטוניים מובהקים" ובהיקפים שבהם אנחנו מדברים.

יעל גרמן: ככלל, בגדרי ההאצלה המותרת" – אוסאמה, כפי שאני שמעתי שגם אתה אמרת – "לא נכללת האצלת סמכות שיקול הדעת עצמה" אלא האצלת סמכות ביצוע בלבד.

יעל גרמן: "קביעת מדיניות ויצירת סדרי עדיפויות בנושא ההתיישבות הם תחומים שלטוניים", שלא ניתן להאציל אותם, והם עולים כדי "אצילה אסורה".

יעל גרמן: אז אולי מישהו יכול להסביר לי, לאחר חוות הדעת הזאת, כאשר מפרטים עד כמה אצילת סמכויות היא לא ראויה, למה התעקשו בחוק הזה להשתמש דווקא במילה "להאציל"?

יעל גרמן: לא "להעניק", לא ל"להעביר", דווקא "להאציל".

יעל גרמן: חוות הדעת קובעת שלמרות שהממשלה העבירה בפועל את הסמכויות השלטוניות שלה בנושא ההתיישבות לחטיבה, היא לא הטילה עליהם את אותם מנגנוני ביקורת ובקרה שצריך היה להטיל על גוף שלטוני שמועברות אליו סמכויות.

יעל גרמן: המדינה הפקידה סמכויות שלטוניות בידי גוף חיצוני, ללא חובת המשפט הציבורי, ללא חובת המינהל התקין.

יעל גרמן: ובהקשר זה מציינת חוות הדעת כי "מצב זה כשלעצמו עשוי ליצור מעין חצר אחורית לממשלה לביצוע פעולות שלא במסגרת הדין".

יעל גרמן: מתריעה חוות הדעת שיש כאן חשש שייעשו פעולות שלא במסגרת הדין.

יעל גרמן: קוראים לזה במילה אחרת "שחיתות".

יעל גרמן: שחיתות שלטונית ושחיתות ממשית.

יעל גרמן: אז מדוע החוק מתעקש שלא יהיו הסדרי פיקוח?

יעל גרמן: הוא מציין כלאחר יד שיהיה משהו, מעין בקרה ופיקוח, אבל הוא מסרב לפרט אילו מנגנונים של פיקוח ובקרה מפעילה הממשלה על אותה חטיבה שלה היא מאצילה סמכויות שלא כחוק.

יעל גרמן: חוות הדעת מעירה גם ואומרת שיש חשש ממשי שפעולות החטיבה לא יעמדו באותם הסטנדרטים שרשויות שלטוניות בעלות סמכויות שלטוניות דומות מחויבות להם, כמו הגינות, סבירות, שוויון, שקיפות, חופש מידע, איסור ניגוד עניינים, כללי אתיקה, כללי השירות הציבורי לעובדי החטיבה ועוד.

יעל גרמן: אז מה הסיבה שהחוק נמנע מלציין במפורש שהחטיבה תפעל על-פי חוק חובת המכרזים, שהחטיבה לוקחת על עצמה את חוק חופש המידע, נקודה?

יעל גרמן: למה מתפתלים?

יעל גרמן: למה אומרים שחוק חופש המידע חל רק על עסקאות?

יעל גרמן: מה על השאר?

יעל גרמן: למה חוק חובת המכרזים חל רק במקרים מסוימים ולא ככלל?

יעל גרמן: למה מתעלמים מהמלצות של משנה ליועץ משפטי לממשלה?

יעל גרמן: בחוות הדעת מתריע היועץ המשפטי – ואני אומרת שזו חוות הדעת של היועץ המשפטי לממשלה כי עורכת-הדין דינה זילבר, המשנה, פעלה מטעמו ועל דעתו ובאישורו ובידיעתו, ולכן זו חוות הדעת על היועץ המשפטי לממשלה.

אוסאמה סעדי: לא, זה כתוב בעמוד הראשון – –

יעל גרמן: כן.

אוסאמה סעדי: – – שזה על דעתו.

אוסאמה סעדי: שחוות הדעת היא על דעתו של היועץ המשפטי לממשלה.

יעל גרמן: אכן כך.

יעל גרמן: היועץ המשפטי לממשלה מתריע כי מנגנון העברת הכספים, שדיברנו עליו – אשר להזכירכם, עומד על יותר מחצי מיליארד שקל – נעשה "שלא בכפוף להתקשרויות קונקרטיות בין המדינה לחטיבה"; ומפני שהחטיבה לא התקשרה מאז 2000, כפי שהיא הייתה צריכה, הנספחים, עולה קושי של ממש לקבל ממנה מידע על כל פעולותיה ועל השימוש שנעשה בכספי הציבור.

יעל גרמן: ואם לא די בכך, הרי שכל אלה מתעצמים לכדי חשש אמיתי למינהל לא תקין לנוכח העובדה שהחטיבה לוקחת את הכספים האלה ומעניקה תמיכות ומחלקת משאבים לפי ראות עיניה.

יעל גרמן: בכלל, לא ברור מדוע גוף שאמור להיות גוף ביצוע מעביר כספי תמיכות ומחלק משאבים, וכל זאת, נזכור, שלא בהתאם לכללי המינהל התקין של שוויון, שקיפות, סבירות.

יעל גרמן: ייתכן בהחלט כי חלק מהכספים מגיעים דווקא למטרות ציבוריות טובות, יכול להיות בהחלט, אני לא יודעת; אבל אם אנחנו לא רואים את זה, ואין שקיפות ואנחנו לא יודעים לאן הלך כל כסף ולאיזו מטרה, הרי שיש בזה משהו קלוקל.

יעל גרמן: לבסוף, קובעת חוות הדעת של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה כי הממשלה חייבת להפסיק לאלתר את ההתקשרות עם החטיבה וחייבת להחזיר לעצמה, לממשלה, את כל הסמכויות שהיא האצילה שלא כדין.

יעל גרמן: על רקע חוות הדעת הזו באה למעשה הצעת החוק שלפנינו.

יעל גרמן: המשנה ליועץ המשפטי לממשלה נתנה לנו הנחיות מדויקות מה למעשה היה צריך להיות בהצעת חוק תקינה, שלא היינו באים כלפיה בטענות בכלל.

יעל גרמן: ואני רוצה לספר – אתם יודעים; לאלה שלא יודעים – שאנחנו הנחנו עקרונות להצעת חוק על-פי העקרונות ועל-פי חוות הדעת של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.

יעל גרמן: קבענו שם שהממשלה צריכה לקבוע כיצד היא תטיל על החטיבה להתיישבות משימות; שהממשלה תחליט על כל משימה שתוטל על החטיבה וגם תתקצב אותה בהתאם; שהחטיבה תהיה מוסמכת לבצע את המשימות רק על-פי החלטת ממשלה, רק לאחר אישור תקציבי בהתאם; שהחטיבה תהיה נתונה לביקורת מדינה – למרות שאמרו לנו שהיא נתונה, ואני לא יודעת, אם היא נתונה, למה אי-אפשר שיהיה כתוב שהיא תהיה נתונה לביקורת המדינה; שעובדי החטיבה יהיו כפופים לכללי המשפט הציבורי, החלים על כל עובדי המדינה; שהחטיבה תהיה, כאמור, כפופה לחוק חופש המידע; שהחטיבה תהיה, כאמור, כפופה לחוק חובת המכרזים.

יעל גרמן: כל כך פשוט, כל כך אלמנטרי, כל כך נכון.

יעל גרמן: אבל במקום להחזיר את המשילות לממשלה, לנקות את החטיבה מהחשדות שעלו כלפיה ולתת לאור השמש ולכללי המינהל התקין להיות חלק מהפעילות שלה, באה הממשלה ומבקשת להעביר הצעת חוק שמתוך גבהות לב, זלזול מופגן באנשי החוק, ומבחינתי עריצות שלטונית, מתעלמת מכל מה שנכתב ונאמר; הצעת חוק שמתפתלת, כפי שאמרתי, סביב החובה להחיל את חוק חופש המידע; שמחילה רק חלק מחוק חובת המכרזים ומתחמקת כמו מאש מהטלת חובת שקיפות ומינהל תקין, תוך כדי כך שהיא נותנת לחטיבה הכשר בחוק להעביר כספי ציבור ללא ביקורת.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: למה הממשלה מתעקשת להשאיר את החטיבה מחוץ לאור השמש הציבורית?

יעל גרמן: למה מתעקשים בחוק שהחטיבה לא תפעל על-פי כללי המינהל התקין והשוויון?

יעל גרמן: מדוע הממשלה בכלל מקדמת את החוק הזה?

יעל גרמן: במקום לנצל את ההזדמנות שהביאה חוות הדעת של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה ולחוקק הצעת חוק שבאמת מסדירה את הפעילות כדת וכדין, במקום זאת היא ממשיכה את הדרך הקלוקלת ומאפשרת לחטיבה להוות צינור להעברת כספים פוליטיים לצרכים סקטוריאליים.

יעל גרמן: הצעת החוק קובעת כי המדינה תוכל להאציל סמכויות שלטוניות לחטיבה, אבל לא מפרטת את הסדרי הפיקוח והבקרה.

יעל גרמן: הצעת החוק לא מחילה על החטיבה את חובת המינהל התקין והשקיפות, כפי שציינה נציגת משרד המשפטים.

יעל גרמן: הצעת החוק לא עושה שום דבר ממה שאנשי החוק המליצו.

יעל גרמן: במקרים אחרים, דרך אגב, שהמדינה העבירה סמכויות שלטוניות לגופים חיצוניים, אנחנו רואים שכן נקבעו בחוק מנגנוני בקרה.

יעל גרמן: כך, לדוגמה, חוק המועצה להשכלה גבוהה, שמקים תאגיד נפרד מהממשלה ומעניק לו סמכויות שלטוניות, בצד הענקת הסמכויות השלטוניות הוא גם קובע מנגנוני בקרה מסודרים של פיקוח שלטוני.

יעל גרמן: כך גם בחוק זיכרון השואה והגבורה.

יעל גרמן: הצעת החוק שלפנינו לא קובעת, כאמור, כי החטיבה תעמוד לביקורת המדינה.

יעל גרמן: ואני חוזרת: היא לא קובעת כי עובדי החטיבה יהיו כפופים לכללים החלים על השירות הציבורי; היא לא קובעת כי חוק חובת המכרזים יחול באופן מלא על החטיבה; היא לא מחילה על החטיבה באופן מלא את חוק חופש המידע; היא לא מחייבת את החטיבה בכללי המינהל התקין.

יעל גרמן: ההצעה מעבירה סמכויות שלטוניות ללא קביעת כל מנגנון פיקוח.

יעל גרמן: יש בכך שיא של זלזול בעקרונות החוק והמינהל התקין.

יעל גרמן: יש בכך שיא של זלזול בכל גורמי החוק שעמדו והתריעו ואמרו וביקשו וסירבו ואמרו שאין זה תקין.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, השר, חברי וחברותי, כל הדברים שציינתי הם לא דעות אישיות, הם לא חוות דעת שלי, אלו דברים שנאמרו כאמור ונזעקו על-ידי כל הגורמים האמונים על המינהל התקין; על-ידי כל הגורמים, כל שומרי הסף שמתפקידם לשמור על הדמוקרטיה.

יעל גרמן: לאורך כל תהליך החקיקה התריעו כל המנגנונים מפני הצעת החוק כפי שהיא ומהליך החקיקה הדורסני.

יעל גרמן: לאחר פרסום חוות הדעת של המשנה ליועץ המשפטי הורה ראש הממשלה להקים ועדת מנכ"לים.

יעל גרמן: אבל, כמו שאנחנו יודעים, עוד בטרם סיימה ועדת המנכ"לים לדון בנושא, אישרה ועדת השרים לענייני חקיקה את הצעת החוק.

יעל גרמן: כבר בוועדת השרים לענייני חקיקה התנגד היועץ המשפטי לממשלה להצעת החוק וקבע שהיא אינה קובעת את מנגנוני הפיקוח.

יעל גרמן: בשלב הזה התערב גם מבקר המדינה, שקבע שיש כאן חשש לכשל חמור בסדרי משילות.

יעל גרמן: במהלך הדיונים בוועדת החוקה התריעו היועצים המשפטיים השונים שוב ושוב בנוגע לבעייתיות של הצעת החוק הזו.

יעל גרמן: היועץ המשפטי לוועדת החוקה ציין שיש לכתוב במפורש מהן החובות שיחולו.

יעל גרמן: גם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה דינה זילבר התריעה שוב בפני הוועדה על הבעייתיות.

יעל גרמן: נציגת משרד המשפטים ציינה שההסדר המוצע לא רק סותר את הדין המינהלי והציבורי אלא עשוי ליצור פתח להשחתה ציבורית.

יעל גרמן: היועץ המשפטי לממשלה, מבקר המדינה, היועץ המשפטי לוועדת החוקה, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, נציגת משרד המשפטים – כולם מתריעים מפני ההצעה כפי שהיא.

יעל גרמן: אבל מי הם כל גורמי החוק לעומת הממשלה?

יעל גרמן: מי הם כל גורמי החוק לעומת חברי הכנסת של הקואליציה?

יעל גרמן: מילים כמו שלטון החוק, שקיפות, סבירות, שוויוניות, מינהל תקין, נופלות כאילו היו חסרות כל חשיבות; נופלות על אוזן ערלה.

יעל גרמן: ואני רוצה לומר לכם שוב, כפי שאמרתי: אני לא מאשימה את בצלאל סמוטריץ, ואפילו לא את החטיבה להתיישבות יהודית, וגם לא את הבית היהודי; אני מאשימה את הממשלה.

יעל גרמן: ושלא יבואו ויאמרו לי: אין ברירה, לא נפיל את הקואליציה בגלל זה.

יעל גרמן: ושלא יבואו ויאמרו לי: אנחנו מצביעים מתוך בחילה.

יעל גרמן: ושלא יבואו ויאמרו לי: אנחנו בסך הכול בקואליציה ושומרים על משמעת קואליציונית.

יעל גרמן: לא, חברים, עוד מימי טקיטוס נקבע שמי ששותק אחראי באותה מידה כמו מי שעושה את העוול.

יעל גרמן: אתם שותקים, חברי בקואליציה – לכל הכיסאות הריקים האלה, ואני מקווה שחלק רואים את זה.

יעל גרמן: חברי הקואליציה צריכים לדעת שבהצבעתם היום הם נותנים יד לכרסום עקרונות המשילות והמינהל התקין במדינת ישראל, אבל הם עושים עוד דבר-מה, שאולי הם לא מודעים לו: הם כורים במו ידם את הבור שבו הם ייפלו.

סתיו שפיר: חבל שאין פה אף אחד.

יעל גרמן: ועל כך נכתב בתהילים ז', 16–17: "בור כרה ויחפרהו, ויפל בשחת יפעל; ישוב עמלו בראשו ועל קדקדו חמסו ירד".

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת גרמן.

יואל חסון: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

יואל חסון: נא לשים לב, אנשי יש עתיד, 20 דקות ולא 40 דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני נקרע היום.

חיים ילין: מי שלא מבין, אז אני אסביר את זה יותר בפשטות: אני אוהב את החטיבה להתיישבות ואני בעד החטיבה להתיישבות, אבל אני נגד החוק.

חיים ילין: אני בעד החטיבה להתיישבות, כי הם גורם ביצועי העוזר, תומך במועצות האזוריות ובהתיישבות.

חיים ילין: אני בעדם, כי יש שם עובדים מדהימים, שעובדים סביב השעון לבצע את המשימה שלהם.

חיים ילין: ואני בעד החטיבה כי הם יעילים הרבה יותר מאשר כל גורם בשלטון המקומי.

חיים ילין: אני אספר לכם עכשיו סיפור אמיתי.

חיים ילין: בתוכנית 2017 של ממשלת ישראל אני נלחמתי כדי שמי שיבצע את התשתיות בעוטף-עזה יהיה החטיבה להתיישבות.

חיים ילין: ולא הסכימו.

חיים ילין: הגעתי עד מנכ"ל משרד ראש הממשלה וראש הממשלה בדרישה שהחטיבה תבצע את העבודות.

חיים ילין: כבר אז היה מתח בין משרד ראש הממשלה לבין החטיבה להתיישבות.

חיים ילין: החטיבה להתיישבות הוחזקה על-ידי ישראל ביתנו ארבע שנים ברציפות, ולפני זה מפלגת העבודה.

חיים ילין: ואז אמרו לי במילים פשוטות: חיים, תתרחק כמו מאש מהדבר הזה.

חיים ילין: היתר היסטוריה.

חיים ילין: אבל אני נלחמתי.

חיים ילין: בנובמבר 2014, אחרי שהממשלה הייתה ממשלת מעבר, היה צריך להעביר כסף לחטיבה, מתוך החלטת ממשלה.

חיים ילין: העבירו 400 מיליון שקל לרח"ל ולחטיבה להתיישבות, להתחיל לטפל בקו הקדמי של עוטף-עזה.

חיים ילין: כמובן – ותקשיבו טוב לנתונים – שאם מעבירים לחטיבה להתיישבות כסף לבצע את המשימה בנובמבר 2014, אז הכסף לא יוצא, כי משלמים שוטף פלוס 60.

חיים ילין: כל הכסף יצא בינואר 2015.

חיים ילין: ולכן ב-2014 מופיע כאילו החטיבה להתיישבות לא עשתה כלום בעוטף-עזה.

חיים ילין: וזה נכון.

חיים ילין: כמה היא יכולה לעשות בחודש וחצי?

חיים ילין: כמה היא יכולה לעשות?

חיים ילין: אז כשחותכים את הנתונים במאזן ב-31 בדצמבר 2014, כולם צודקים.

חיים ילין: אבל תמיד למאזן יש ביאור, ואת הביאור אני מביא פה עכשיו.

חיים ילין: הביאור אומר שכל העבודות בוצעו ב-2015, וחסרים עוד 50 מיליון שקל.

חיים ילין: עכשיו, כל הנהלת החשבונות מול האוצר מנוהלת בצורה שונה לחלוטין.

חיים ילין: מה זאת אומרת שונה?

חיים ילין: כל מה שלא בוצע עד סוף השנה, האוצר לוקח ומחזיר בחזרה בשנת 2015.

חיים ילין: 465 מיליון שקל הם בדיוק הכספים שלא בוצעו והועברו, חלקם, לחטיבה להתיישבות.

חיים ילין: זאת האמת לאמיתה.

חיים ילין: אבל מה?

חיים ילין: אני צריך לפנות לאוצר שינתקו את הנתונים בין השוטף לבין יתרות של שנים קודמות.

חיים ילין: ואז האוצר אומר לי: אני לא מסוגל לעשות את זה, תפנה לדינה זילבר, היא צריכה לאשר לנו לעשות זאת.

חיים ילין: ואז אני פונה לדינה, והיא אומרת לי: אבל יש בעל-בית, הבעל-בית החדש הוא שר החקלאות אורי אריאל, הוא הבעל-בית, הוא צריך להנחות שניתן לפצל.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: ככה היסטורית עושים את הדברים.

חיים ילין: ואז מסתבר שעכשיו, כשהכספים מגיעים לוועדת הכספים בסעיף מסוים, מסתתרים עוד כספים שם, ואין שקיפות.

חיים ילין: אלה הנתונים וזאת האמת לגבי החטיבה להתיישבות, בלי לריב עם אף אחד, בלי להתווכח עם אף אחד, בדיוק כמו שזה.

חיים ילין: וחלק מהעבודות הן מהותיות, הן למען הביטחון של התושבים, גם בצפון וגם בדרום.

חיים ילין: זאת נקודת זכות שאני מביא לחטיבה להתיישבות.

חיים ילין: ועכשיו אני רוצה לעבור לנושא הבא: עשבים שוטים.

חיים ילין: ועכשיו, בנט, שר החינוך, אני מפנה את זה אליך ישירות.

חיים ילין: אני מקריא לך מה כתוב על הקבר של ברוך גולדשטיין: מסר נפשו למען ישראל, תורתו וארצו; נקי כפיים ובר-לבב.

חיים ילין: ועוד משהו קטן שכתוב: ערבי טוב הוא ערבי מת; כהנא חי.

חיים ילין: חברים, זה לא קרה היום.

חיים ילין: זה קרה לפני 20 שנה.

חיים ילין: מי שלא עצר את הדברים האלה שם נתקל, לאחר ההתנתקות, או הגירוש, בנוער הגבעות.

חיים ילין: ואז, כל הציונות הדתית ואמרה: לא, עשבים שוטים.

חיים ילין: עכשיו, אני אגיד לכם משהו: מי שלא טיפל בנוער הגבעות נתקל ב"תג מחיר", ומי שלא טיפל ב"תג מחיר" מקבל חתונה כמו שצילמו בערוץ 10.

חיים ילין: זו, בדיוק, הנקודה.

חיים ילין: אנחנו חקלאים ויודעים שאיפה שיש עשבים, מה קורה?

חיים ילין: שום דבר לא גדֵל, רק עשבים.

חיים ילין: הם גונבים את המים מהירק.

חיים ילין: מה אנחנו עושים בשביל שהירק יגדל, בשביל שעגבנייה, מלפפון, גזר ותפוחי-האדמה יגדלו?

חיים ילין: – מעשבים.

חיים ילין: עישוב, עבודה סיזיפית, עבודה קשה.

חיים ילין: צריך לבוא ולקחת את העשב מהשורש.

חיים ילין: שר החינוך, זה מה שאתם צריכים לעשות.

חיים ילין: לקחת את כל העשבים האלה משורש, להוקיע אותם ולתת להם חינוך מחדש, כי טעיתם בחינוך, ואתה שר החינוך.

חיים ילין: טעיתם ובגדול, וגם הרבנים טעו.

חיים ילין: אתם כבר נמצאים באנרכיה.

חיים ילין: כשאני רואה את ראשי המועצות וראשי הערים מעבר לקו הירוק במצוקה נוראית, אמיתית, אתם לא שם.

חיים ילין: אני שואל: איפה המפד"ל?

חיים ילין: לאן נעלם המפד"ל?

חיים ילין: איפה ניסן סלומינסקי?

חיים ילין: לאן הוא נעלם?

חיים ילין: איפה המפד"ל?

חיים ילין: איפה המפד"ל?

איילת נחמיאס ורבין: גם אני שואלת.

חיים ילין: איפה?

איילת נחמיאס ורבין: אני מתגעגעת אליהם.

חיים ילין: אני אומר לך שהשכנים אצלנו – עלומים, סעד, תקומה – הרסתם גם, ודרכתם על התנועה הקיבוצית הדתית.

חיים ילין: אתם טועים בגישה.

חיים ילין: הגישה של לדרוך על ההתיישבות בקו הירוק בשביל לשים רק את ההתיישבות מעבר לקו הירוק, זו טעות פטאלית.

חיים ילין: מבחינת

חיים ילין: כם, אין שלומית, אין נווה, אין בני-נצרים, אין שומריה, אין רתמים, אין לכיש, אין כלום; רק מה שמעבר לקו הירוק.

חיים ילין: אבל אם הייתם מספיק חכמים באינטליגנציה רגשית, ומחבקים את ההתיישבות בתוך הקו הירוק, הייתם במקום אחר לחלוטין.

חיים ילין: אבל הלכתם והנצחתם.

חיים ילין: ואז מופיע חוק – החוק שלכם, חוק פרטי.

חיים ילין: אמרתי לבצלאל: אל תעשה את זה.

חיים ילין: אמרתי לחטיבה להתיישבות: אל תעשו את זה.

חיים ילין: זה לא יכול להיות שאתם מעמידים את ההתיישבות בתוך מדינת ישראל, צפון ודרום, כבני-ערובה של ההתנחלות.

חיים ילין: אתם לא יכולים לעשות את זה.

חיים ילין: ואז אני מגיע לחטיבה להתיישבות ואומר להם: חברים יקרים, שימו חמישה סעיפים.

חיים ילין: תאמינו לי שישבתי ביש עתיד בפנים, וסיכמנו בתוך חדר סגור שאם ההסתייגויות עוברות אין לנו מניעה ואנחנו נתמוך בחוק, כי זה בעצם שקוף לחלוטין.

חיים ילין: הוא תחת חוק חובת המכרזים, הוא תחת ביקורת והוא תחת כל מה שאנחנו רוצים, בדיוק כמו שחברת הכנסת יעל גרמן עכשיו וכולם אמרו.

חיים ילין: אבל, לא.

חיים ילין: מופיעה המילה מכרז, אבל 1, 2, 3; שקיפות – אבל 1, 2, 3.

חיים ילין: ואני שואל: למה אתם לא מקבלים את ההסתייגויות שלנו?

חיים ילין: אלעזר שטרן שׂם שם, בשם יש עתיד, הסתייגויות.

חיים ילין: תקבלו את ההסתייגויות, ואני אצביע בעד, וכמעט כל החברים יצביעו בעד.

חיים ילין: לא תהיה סיבה למה לא.

חיים ילין: אבל הפלתם גם את ההסתייגויות.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי המטרה בסוף זה שכולנו נהיה קישוט בשביל להלבין את המאחזים.

חיים ילין: לקח לי זמן להבין את זה.

חיים ילין: אני בסך הכול תמים.

חיים ילין: מה לעשות, אני רוצה להאמין שכולם רוצים למען מדינת ישראל, לטובת מדינת ישראל.

חיים ילין: גם כשביקשתי לפחות שבחקיקה תהיה חלוקה שוויונית, גם זה לא הופיע.

חיים ילין: חלוקה שוויונית זה אומר שכל מחוז מקבל – שליש, שליש, שליש.

חיים ילין: זה לא הופיע.

חיים ילין: אז למה שנתמוך בחוק?

חיים ילין: אנחנו תומכים בחטיבה להתיישבות – צריך לדעת את זה; אנחנו לא תומכים בחוק, ויש פער אדיר.

חיים ילין: גם לא תומכים בזה שהחוק, בעצם, מובל על-ידי בצלאל בלי שיתוף, בלי שום דבר, בלי לשמוע אף אחד.

חיים ילין: אני אספר לכם, שאם הייתם רוצים שהחוק יעבור, הייתם צריכים לתת פה – יש מספיק אנשים באופוזיציה שהיו נלחמים למען החטיבה להעביר את החוק.

חיים ילין: אבל לא ככה, לא בצורה הזאת.

חיים ילין: אני לא יודע להעביר חוק ככה.

חיים ילין: אני יודע לשתף אנשים, לשמוע אנשים, להגיע לעמק השווה ולעשות משהו.

חיים ילין: אבל לא.

חיים ילין: הוא רצה לבד, באותה שיטה שמקימים את המאחז, כי אוי ואבוי אם לא נקים אותו.

חיים ילין: ואז מי צריך להיות שם?

חיים ילין: החטיבה להתיישבות.

חיים ילין: ולמה אין שקיפות שם, במאחזים?

חיים ילין: אגיד לכם למה: כי אסור לגלות שמדינת ישראל קונה קרקע, קרקע פרטית, מפלסטינים.

חיים ילין: ממתי, סליחה, הבית היהודי דואג לפלסטינים מעבר לקו הירוק?

חיים ילין: אני לא ידעתי שאתם עד כדי כך סוציאליים וחברתיים.

חיים ילין: דואגים לכל פלסטיני שמוכר את הקרקע, זה אסור.

חיים ילין: אז אם החטיבה קונה קרקעות ואתם לא רוצים, אז זה מנוגד לחוק.

חיים ילין: ממתי החטיבה קונה קרקעות?

חיים ילין: המדינה קונה קרקעות.

חיים ילין: או שיש עסקאות שאנחנו לא יודעים בין משרד הביטחון, שהוא אמון על הקרקעות באיו"ש, לבין החטיבה להתיישבות, ואנחנו לא יודעים את זה.

חיים ילין: למה שקיפות חלקית?

חיים ילין: למה חצי היריון, סליחה?

חיים ילין: מה זה הדבר הזה?

חיים ילין: לא קיים מושג כזה.

חיים ילין: אבל אתם הובלתם.

חיים ילין: כשהשרה שקד שאלה אותי מה אני אצביע, אמרתי לה שאני אצביע נגד, ואמרתי לה שעשיתם את כל הטעויות האפשריות.

חיים ילין: אתם לא מאחדים.

חיים ילין: הקול השפוי שלך, בנט, הוא קול שפוי לאחר שקיצונים צועקים.

חיים ילין: הוא נראה מרכזי, הוא נראה מחבק, אבל תבדוק טוב-טוב את הקול שלך מול כולם.

חיים ילין: המפד"ל איחדה תמיד.

חיים ילין: אם יש היום, ותסתכל בכל עוטף-עזה, שיתוף פעולה בין כולם, בין המושבים הדתיים, בין הקיבוצים הדתיים, בין הקיבוצים החילוניים ובין כל ההתיישבות, זה אך ורק בגלל נועם ההליכות ובגלל יהדות שמחבקת.

חיים ילין: היום, בצפייה בסרט, כתבתי משהו שיצא לי מהלב: זה לא מי יהודי או מי לא יהודי, אלא מי בן-אדם ומי חיית אדם, והיום אנחנו ראינו בסרט חיית אדם.

חיים ילין: אבל עוד יותר מדאיג אותי שאחד מהמפלגה שלך מסוגל מחר בבוקר להוציא חקיקה בכוח, כמו שהוא מנסה בחטיבה להתיישבות, שאין טרור יהודי, שכשיהודי רוצח ערבי זה לא טרור.

חיים ילין: זה מאוד מדאיג.

חיים ילין: זה מדאיג רק בגלל סיבה אחת: מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית, וראש הממשלה תמיד גאה בזה, אבל בדרך הזאת אנחנו הולכים למשטר טוטליטרי, שהרוב מנציח תמיד איזשהו חוק שהוא ממש לא דמוקרטי.

חיים ילין: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: תודה, חבר הכנסת ילין.

יואל חסון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יואל חסון: אדוני, עומדות לרשותך 40 דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים שנוכחים, שמקשיבים, אני, למען האמת, התלבטתי איך ומה לדבר כשישבתי ושמעתי את החברים.

עיסאווי פריג': אני, כאזרח ערבי במדינת ישראל, עומד כאן וצריך להיכנס לוויכוח של יהודים.

עיסאווי פריג': אני אומר לך בכנות, אני שואל את עצמי איפה אני ומה עלי ואיפה אני צריך להיות בכל העניין הזה.

עיסאווי פריג': הקשבתי, למען האמת, לרוב הדוברים, כולל לך, אדוני היושב-ראש, ובגין היה כוכב בנאום הזה.

עיסאווי פריג': אני רוצה לקחת את הדיון למקום אחר.

עיסאווי פריג': אדוני שר החינוך יושב אתנו, ואני פשוט רוצה לעשות אתך סיעור מוחות.

עיסאווי פריג': כולנו למדנו היסטוריה וכולנו קראנו היסטוריה.

עיסאווי פריג': לפני הקמת המדינה ההסתדרות הציונית הקימה שלושה גופים לאומיים לשם הקמת מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': אני לא נכנס איפה ומה, אני רק, קצת היסטוריה, שנהיה ביחד.

עיסאווי פריג': הקימה את הסוכנות היהודית, את קרן היסוד ואת קק"ל; שלושה מוסדות לאומיים שהתחילו לעבוד, עשרות שנים, כל אחד בכיוון ומהצד שלו.

עיסאווי פריג': ב-1948 קמה המדינה וקם מוסד לאומי שבעצם הוא מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': המוסדות האלו המשיכו להתקיים עד היום הזה.

עיסאווי פריג': גם בזה אני לא רואה צורך ואני חושב שכל הדבר הזה מיותר, יש מדינה.

עיסאווי פריג': עכשיו אני רוצה לקחת אתכם להיסטוריה הזו ולנסות לשכפל אותה למה שקורה בימינו.

עיסאווי פריג': קמו שלושת המוסדות הלאומיים לפני הקמת המדינה וקמה מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': עכשיו אני שם את הדברים על השולחן.

עיסאווי פריג': התהליך שהיה, רוצים להעתיק אותו, לאותו תהליך: הקמת מוסדות לאומיים טרום הקמת מדינת יהודה.

עיסאווי פריג': ככה אני רואה את הדברים.

עיסאווי פריג': עכשיו מקימים מוסד לאומי בשם החטיבה להתיישבות, שהיא מחלקה בהסתדרות הציונית, אבל השוני שהיא תמומן מכספי משלם המסים.

עיסאווי פריג': קם מוסד לאומי ועכשיו יש לו מטרה: איך אני מכשיר את ההתיישבות בשטחים?

עיסאווי פריג': אני אגיד את זה במילים אחרות: איך אני מכשיר כל קרוון שנמצא בכל גבעה, או בשם המדיני, שאנחנו רגילים להגיד, מאחז.

עיסאווי פריג': זאת האמת.

עיסאווי פריג': אני מעריך את הבית היהודי על התפיסה האידיאולוגית שלהם.

עיסאווי פריג': הם אומרים לכם: חברים, זה אנחנו.

עיסאווי פריג': וסמוטריץ?

עיסאווי פריג': כולם סמוטריצים, אני רואה אותם, אבל לפחות סמוטריץ הוריד את המסכה.

עיסאווי פריג': אמר: זה אני, זה מה שאני חושב, ואני שם את זה על השולחן.

עיסאווי פריג': אני רוצה להוציא את החטיבה להתיישבות, שהיא תקבל ולא תיתן.

עיסאווי פריג': המטרה שלי ברורה, אני רוצה להכשיר את ההתנחלויות, להכשיר את המאחזים, להקים מדינת יהודה, ואלו המוסדות טרום הקמת המדינה.

עיסאווי פריג': אבל אני מזהיר אתכם שלא תגבר מדינת יהודה גם על מדינת ישראל בעתיד, יש היסטוריה הרי.

עיסאווי פריג': האבדון הזה שאתם לוקחים אותנו אליו, שכולנו נשלם את המחיר, זה המצב.

עיסאווי פריג': כי אם אנחנו מדברים במונחים של הכספים שמיועדים לחטיבה להתיישבות, אלו כספים קואליציוניים – בסדר, כמו החרדים, כמו כל מפלגה אחרת, כספי קואליציה והעברות למיניהן זה סיפור אחר.

עיסאווי פריג': אנחנו לא צריכים את החטיבה להתיישבות, יש לכם אלף דרכים להעביר כספים לכל מיני משרדים ולהכשיר אותם בדרכים שאתם חושבים.

עיסאווי פריג': אבל התהליך שעובר עלינו הוא תהליך מאוד מאוד מסוכן.

עיסאווי פריג': תראו, חברים, זאת השנה השלישית שאני חבר כנסת.

עיסאווי פריג': אני חייב להגיד לכם את האמת.

עיסאווי פריג': רבים – ואני שומע את זה בחוץ ושומע את זה מעוזרים פרלמנטריים, שזה פיליבסטר שאנחנו עושים.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם שזה הדיון הרציני ביותר שהתקיים בבית הזה מאז שאני חבר כנסת.

עיסאווי פריג': זה דיון מהותי וחשוב מאין כמותו.

עיסאווי פריג': דיון שמאז 1967 לא – הדברים לא הונחו על השולחן.

עיסאווי פריג': אני אומר על עצמי: לקח לי זמן לחיות בשלום עם הציונות של שולמית אלוני, יוסי שריד וזהבה גלאון.

עיסאווי פריג': חי בשלום.

עיסאווי פריג': ציונות שמקבלת את האחר, שתי מדינות לשני עמים, אני חי אתה; עכשיו מניחים על השולחן את המשיחיות ואת מדינת יהודה.

עיסאווי פריג': מניחים את זה על השולחן ומתקיים דיון על זה.

עיסאווי פריג': אל תזלזלו בדיון הזה, זה לא פיליבסטר.

עיסאווי פריג': הדיון הזה, עוד יגידו וידברו עליו רבות.

עיסאווי פריג': יראו מה כל אחד אמר ואיפה הוא אמר את זה.

עיסאווי פריג': למה אני אומר את זה?

עיסאווי פריג': היה דיון על התקציב, היו דיונים על הפלת ממשלה, היו דיונים על חוק הלאום והרבה חוקים אחרים; אבל דיון כזה, עם דוברים, כמעט כל האופוזיציה, להישאר עד שעות הבוקר ושכל אחד ישמיע את דעתו, לא היה בבית הזה.

עיסאווי פריג': זה לא סתם, זה לא בא מהאוויר.

עיסאווי פריג': הנושא כל כך חשוב שהוא מחייב התייחסות.

עיסאווי פריג': המדינה בוערת, מעגל האלימות משתולל.

עיסאווי פריג': 23 נרצחים, יותר מ-200 פצועים, בצד הפלסטיני מאות הרוגים, אין ביטחון, חיי פחד בכל פינה אצל כולם.

עיסאווי פריג': תקשיבו מה קורה.

עיסאווי פריג': זה הפך להיות שגרה.

עיסאווי פריג': שלושה חודשים של מעגל אלימות ורצח ופחד ואימה, והכול הפך להיות כאילו שגרה.

עיסאווי פריג': הבית הזה לא מתכנס לדון איך עוצרים את זה ואיך מביאים אופק חדש.

עיסאווי פריג': מתכנסים, ושכחנו מזה.

עיסאווי פריג': יאללה, בסדר, אפשר לחיות.

עיסאווי פריג': עוד עשרות קורבנות, עוד מאות הרוגים, בצד הפלסטיני, בצד הישראלי, פצועים, יאללה, נחיה את זה.

עיסאווי פריג': זה המחיר של הנחת אבן היסוד של מדינת יהודה.

עיסאווי פריג': מה לעשות, צריך לשלם מחיר, ואנחנו עכשיו משלמים את המחיר, ולא נתקפל, לא נדבר עם הפלסטינים, כי אין פרטנר.

עיסאווי פריג': אני חושב שהפרטנר אצלנו איננו, לא שם, כי החזק הוא שקובע את כללי המשחק, לא החלש.

עיסאווי פריג': הגענו למצב שכל התהליך שעובר עלינו, והדברים שחבר הכנסת סמוטריץ מוביל ועכשיו אנחנו דנים בחלק מהם, הפכו להיות נורמות.

עיסאווי פריג': למה אני מתכוון נורמות?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת סמוטריץ ורבים התייחסו לזה לגבי הטרור היהודי ומה שהיה בשרפת המשפחה בדומא, והגדירו את זה "לא טרור".

עיסאווי פריג': לא קמו עליו בבית הזה, זה כאילו עבר בשתיקה.

עיסאווי פריג': גזענות וטרור נגד ערבי עוברים בשתיקה.

עיסאווי פריג': אלה העובדות.

עיסאווי פריג': ולאן הגענו?

עיסאווי פריג': תקשיבו לאן הגענו, איך הדברים מתנהלים.

עיסאווי פריג': שר החינוך יצא ונתן גיבוי לשב"כ בסוגיית חקירת רוצחי משפחת דוואבשה.

עיסאווי פריג': אני נכנסתי לדף הפייסבוק של השר לראות מה קורה.

עיסאווי פריג': כשראיתי את התגובות שם חשכו עיני.

עיסאווי פריג': בין התגובות שרצו שם בתוך הדף – ומה השר אמר?

עיסאווי פריג': נתן גיבוי לשב"כ, זה מה שהוא אמר.

עיסאווי פריג': הוא רוצה להיות איש חוק בקטע הזה.

עיסאווי פריג': התגובות שם: יהודי לא מענה יהודי; יהודי יכול לענות ערבים-מוסלמים; יהודי יכול לענות ערבים-נוצרים; יהודי יכול לענות חתולים – כל מה שזז.

עיסאווי פריג': אבל יהודי לא יכול לענות יהודי.

עיסאווי פריג': רבים התייחסו לפני, אני לא רוצה להרחיב, אבל, חברים, אנחנו נמצאים בפני סוגיה שמחייבת כל אחד ואחד מאתנו להיות אמיתי עם עצמו וללכת עם האמת של עצמו.

עיסאווי פריג': קואליציה שמורכבת ממפלגות שונות – מחרדים, מכולנו, מהבית היהודי, מהליכוד – יש בה שוני אידיאולוגי ותפיסות עולם.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, שהייתה ראשת עיריית ערד.

עיסאווי פריג': ערד – את לא אוהבת שנשתמש במילה פריפריה, כך הבנתי.

טלי פלוסקוב: הבנת נכון.

עיסאווי פריג': ערד, שכמו ערים אחרות המרוחקות מהמרכז, והיישובים המוחלשים, והחברה הערבית והחרדית, קיבלו נתח משמעותי בדוח העוני – 1.7.

עיסאווי פריג': את, גברתי, נמצאת במפלגת כולנו.

עיסאווי פריג': באת מערד בדרום ובאת למטרה חברתית: כדי לצמצם פערים ולהרים את רמת החיים במקום שהיית.

עיסאווי פריג': יש לך שליחות.

עיסאווי פריג': נכון?

עיסאווי פריג': יפה.

טלי פלוסקוב: עד כאן נכון.

עיסאווי פריג': את רואה מול עינייך לאן המשאבים מוסטים.

עיסאווי פריג': רואה את זה מול עינייך – אם זה בצורה ישירה או בצורה עקיפה, בצורה של חטיבה להתיישבות עם הורדת מסכות, או בצורה של להחביא את זה במשרדים בכל מיני תתי-סעיפים.

עיסאווי פריג': את רואה את זה.

טלי פלוסקוב: אני רואה גם דברים אחרים.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': את רואה את זה ואת שואלת את עצמך:

עיסאווי פריג': 1.7 מיליון עניים במדינת ישראל, ואת יודעת את מצב התעסוקה ואת המצב הסוציו-אקונומי במקום שהיית ראשת עיר.

עיסאווי פריג': את צריכה לעמוד בפני מצב שאת צריכה ללחוץ על הכפתור ולאשר מיליארד שקל שהולכים למקומות שעומדים בניגוד מוחלט לתפיסה שהביאה אותך לכאן.

עיסאווי פריג': אז, בזמנו, כשאנחנו קראנו על הכנסות שהיו כאן, הייתה אידיאולוגיה; הלכתי עם מה שאני מאמין ולא ויתרתי, זה אני.

עיסאווי פריג': אבל אנחנו הגענו למצב היום, בכנסת העשרים – וראיתי סימנים ראשונים של הדבר הזה בכנסת התשע-עשרה: תמורת הכיסא, תמורת זה שאני נמצא שם, תמורת זה שאנחנו, יאללה, ביחד, אני מוכר את כל הנכסים שיש לי.

עיסאווי פריג': חוק כזה צריך להיות הרבה מעל לכל המחשבות האחרות.

עיסאווי פריג': אנחנו כאן דנים על סוגיה מהותית שיש לה השלכות עתידיות על כולנו.

עיסאווי פריג': זה לא עניין של מיליארד שקל שאני צריך לתת לחטיבה להתיישבות.

עיסאווי פריג': זה לא עניין של להעביר כספים.

עיסאווי פריג': זה עניין של להחליט אם אני מחזק את ממלכת יהודה או מחזק את הקבוצות המוחלשות; האם אני שם אבן לעוד צרות צרורות שמחכות לי בעתיד או שאני מחליט לחשוב על חברה תקינה ופחות מושחתת.

עיסאווי פריג': כל החברים שדיברו לפני הסבירו את הדברים שעומדים מאחורי החטיבה להתיישבות – אם זה שחיתות, אם זה חוסר מינהל תקין, אם זה חוסר כפיפות לשלטון, אם זה לקחת כספים ללא כפיפות לביקורת המדינה וליועץ המשפטי.

עיסאווי פריג': דיברו על כל הדברים וציינו את זה במספרים מכל הכיוונים, ושמעתם את זה.

עיסאווי פריג': אתם מבינים שהדברים האלה הולכים בניגוד לחוק, בניגוד לכל תפיסה הגיונית ובניגוד לתפיסת העולם שאתם בכולנו באתם בשמה לכאן.

עיסאווי פריג': זאת נקודה שאתם צריכים להביא בחשבון.

עיסאווי פריג': חברים, המצב שנוצר, שמפלגת תקומה על שני חבריה, השר אורי אריאל – שתיאר אותו, לטעמי, בצורה הכי נכונה חבר הכנסת שטרן, שאמר "השר המסית" – ושותפו חבר הכנסת סמוטריץ, שני נציגי תקומה בתוך הבית היהודי – אני לא רוצה להתייחס עכשיו לכולם, אני רוצה להתייחס להקצנה שצועקת לשמים – הם, עם הצחוק ועם החיוך הממזרי שיוצא מהם, קובעים את כללי המשחק ואת העתיד של כולנו.

עיסאווי פריג': קובעים את העתיד של כולנו.

עיסאווי פריג': כאן אנחנו, חברים, חייבים לעמוד ולחשוב בינינו לבין עצמנו ולקבל את ההחלטה החשובה והאידיאולוגית.

עיסאווי פריג': מדובר במדיניות.

עיסאווי פריג': צריכים להחליט: יהודה או ישראל?

עיסאווי פריג': זאת ההחלטה שמונחת כאן.

עיסאווי פריג': אתה לא יכול לדבר על שתי מדינות ובמקביל להכשיר מאחזים.

עיסאווי פריג': תחליטו מה אתם רוצים.

עיסאווי פריג': אתם לא יכולים להחזיק את הכול בידיים.

עיסאווי פריג': חברים, אני מסתפק בזה.

עיסאווי פריג': יש לי הרבה מה להגיד בהמשך.

עיסאווי פריג': אני רוצה לתת לשאר החברים לדבר.

עיסאווי פריג': אני אחלק את זמני, ואומר לכם את זה: אני כערבי – זה ויכוח בין יהודים.

עיסאווי פריג': זאת בעיה שלכם, לא שלי.

יעל גרמן: כשהממשלה מתפרקת מהסמכויות שלה, זאת בעיה שלך בדיוק כמו של כל אזרחי מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': אבל ברגע שהחטיבה להתיישבות – ואנחנו מדברים על דיון, דיון רציני מאוד מאז 1967 – – –

יעל גרמן: החוק הזה הוא התפרקות של הממשלה מסמכויות, חוסר של מינהל תקין.

עיסאווי פריג': זה כבר הפך לנורמה בממשלת נתניהו.

עיסאווי פריג': זה – אני לא יכול להיאבק בו.

עיסאווי פריג': אני לא יכול להיאבק בו.

יעל גרמן: לא, זה חוק.

עיסאווי פריג': מה לעשות, זה הפך לנורמה, וגם אצל רוב מצביעיהם זאת נורמה.

עיסאווי פריג': אני מדבר הרבה מעבר לזה: אני מדבר על המשיחיות, על ההרס שכאן מונח על השולחן.

עיסאווי פריג': אני מדבר על כסף שבא במפורש.

עיסאווי פריג': אני הולך להכשיר מאחזים; אני הולך לקבור כל פתרון מדיני עתידי – זה מה שמונח על השולחן.

עיסאווי פריג': אז אני לא מסתכל על ההעברות הכספיות.

עיסאווי פריג': השחיתות הפכה לנורמה, נכנסה לכל כיס.

עיסאווי פריג': לא הבית היהודי – גם אצל החרדים.

עיסאווי פריג': כולם.

עיסאווי פריג': נורמה.

עיסאווי פריג': והציבור צריך להחליט לגבי נורמת השחיתות, נורמה שאנחנו רואים אותה בכל מקום: רואים אותה בוועדת הכספים, בהעברות ועם הצחוקים ועם הרמת היד, ורואים אותה בחוסר הנוכחות המוחלט של חברי הקואליציה כאן.

עיסאווי פריג': אנחנו יודעים את הרמות שבאו לכאן.

עיסאווי פריג': אבל, לפי דעתי, הנושא המהותי שצריכים, אתם היהודים, לקבל בו את ההחלטה כאן: האם אתם מסתפקים בציונות שמכירה בזכותו של העם האחר להקים מדינה לידכם או לא?

עיסאווי פריג': מונחת כאן תפיסת עולם שונה בכל מיני דרכים, והשר שותף לתפיסת העולם הזאת.

עיסאווי פריג': ואתם צריכים להחליט כאן, אתם היהודים צריכים להחליט.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, ואני אומר את זה ולא מתבייש להגיד את זה.

עיסאווי פריג': אני מזהיר, ותדעו לכם, שמדינת יהודה שבדרך לא תהרוס את מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר, גם לך יש 40 דקות.

סתיו שפיר: למה אמרת את זה בכזאת אנחה?

טלי פלוסקוב: לא, דווקא אני אומרת – גם לך יש 40 דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

סתיו שפיר: כבוד היושבת-ראש, תודה לך, טוב, נפתלי בנט, שדווקא אתה יושב פה עכשיו – אומנם מאזין לאוזניות ולא מתרכז בדיון.

סתיו שפיר: אני אבקש את תשומת לבו של שר החינוך נפתלי בנט.

סתיו שפיר: אני חושבת שלנוכחות שר במליאה יש משמעות אמיתית אם הוא מקשיב לדיון, ולא אם הוא יושב עם אוזניות ומקשיב למשהו אחר.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, אנחנו מבקשים שתקשיב.

נפתלי בנט: אני שומע, אני שומע.

טלי פלוסקוב: אז כנראה שהוא שומע.

סתיו שפיר: הוא לא הצליח לשמוע את מה שאמרתי בהתחלה.

סתיו שפיר: אין שום סיכוי כזה.

סתיו שפיר: כבוד השר, אני מבקשת את תשומת לבך, ועד שאני לא אקבל אותה אני לא אמשיך לדבר.

סתיו שפיר: ואני מבקשת לשמור על הזמן שלי.

סתיו שפיר: אנחנו יכולים לעמוד פה עוד הרבה מאוד שעות.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, אתה שומע?

סתיו שפיר: הזלזול הזה מתאים למליאת הכנסת?

טלי פלוסקוב: הוא אמר לך שהוא שומע.

עיסאווי פריג': את תאתגרי אותו, סתיו.

סתיו שפיר: זה נראה לך הולם?

טלי פלוסקוב: את רוצה שהוא יסתכל?

סתיו שפיר: יושב פה שר, ולא סתם.

סתיו שפיר: לא יושב פה נציג קואליציה אחד; יושב פה שר – מלבדך, שאת היושבת-ראש – ושר שמחויב לשבת פה במליאה, והוא יושב עם אוזניות ולא מקשיב לחברי הכנסת.

סתיו שפיר: אתה יודע מה?

סתיו שפיר: אני קראתי את הגינוי שלך בימים האחרונים.

סתיו שפיר: שמעתי את האמירות המאוד-ממלכתיות שאתה שיגרת לתקשורת.

סתיו שפיר: ואתה יודע מה?

סתיו שפיר: אני לא מאמינה למילה ממה שאתה אומר בגינויים האלה.

סתיו שפיר: ואתה יודע למה?

סתיו שפיר: כי גינויים זה כל כך קל; זה רק מילים.

סתיו שפיר: אבל בסוף יש מעשים.

סתיו שפיר: אתה בורח, נפתלי בנט?

סתיו שפיר: לשר החינוך לא יאה להקשיב ואולי אפילו להשיב לטענות כאלה?

סתיו שפיר: זה לא נעים?

סתיו שפיר: אתה יודע מה המעשים האלה שיכולת לעשות במשך כל כך הרבה זמן כדי למנוע דברים כמו מה שאנחנו ראינו הלילה בחדשות – חתונת הדמים; בושה – כדי למנוע מעשים מתועבים כנגד אנשים תמימים שלא עשו שום דבר להזיק; כדי למנוע מצב שבו שוטרים מאושפזים עכשיו בבית-חולים עם שברים בעצמות בגלל חבורה של עבריינים קיצוניים שעשו הפגנה נגד השב"כ והמשטרה.

סתיו שפיר: אתה יכול לעשות דברים כדי לעצור את זה.

סתיו שפיר: יש לך אחריות לדברים האלה, ואתה בחרת שלא לעשות.

סתיו שפיר: להפך.

סתיו שפיר: בחרת לעשות בדיוק להפך.

סתיו שפיר: האשמה והאחריות למה שאנחנו רואים שקורה פה במדינה, לגל השחור שעובר על החברה הישראלית, היא בידיים שלך ושל ראש הממשלה בנימין נתניהו.

סתיו שפיר: והאמת היא שהאחריות היא בסופו של דבר היא על כולנו, כי אנחנו מממנים את זה; אנחנו משלמים כסף על פעולות "תג מחיר" מכספי המסים של כולנו.

סתיו שפיר: נפתלי, אתה יכול לשבת שם ולדבר ולנסות לעשות כאילו אתה לא מתייחס ולא מתרכז.

סתיו שפיר: האחריות שלך לשבת במליאה וכן להקשיב לדברי חברי הכנסת.

סתיו שפיר: ואני אבקש שוב מיושבת-ראש הישיבה, גברתי, ששר החינוך, שאמור לשבת פה במליאה, יהיה ממש מעורה בדיון.

סתיו שפיר: זה המינימום שניתן לעשות.

סתיו שפיר: אני לא עושה פיליבסטר.

טלי פלוסקוב: אני מבינה מה שאת אומרת.

סתיו שפיר: אני הולכת להגיד דברים שמוצמדים אחד-אחד לנתונים, ואני מבקשת שהשר ישב כאן ויקשיב, ואם הוא רוצה – גם יגיב.

טלי פלוסקוב: השר נמצא באולם וזכותו לשבת בכל מקום באולם.

סתיו שפיר: הוא לא נמצא באולם.

סתיו שפיר: הוא יושב שם בצד ומפטפט ומדבר בטלפון.

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה לחייב את השר להסתכל לך בעיניים כשאת אומרת.

סתיו שפיר: זו חוצפה, וזו חוצפה גדולה.

סתיו שפיר: אז בואו נסביר איך הדבר הזה עובד: רגע אחרי ההתנתקות מפתחים אסטרטגיה חדשה בקרב הנהגת המתנחלים.

סתיו שפיר: ועדי המתיישבים בבנימין ובשומרון מוקמים כעמותות של המועצות המקומיות.

סתיו שפיר: המנהיגים הם פעילים מרכזיים בבית היהודי ובליכוד.

סתיו שפיר: אנחנו כולנו מכירים את שמותיהם: גרשון מסיקה וקצובר וכו' וכו'.

סתיו שפיר: והם מחליטים על אסטרטגיה חדשה כדי להימנע ממצב של פינוי נוסף כמו שהיה בהתנתקות.

סתיו שפיר: אנחנו שומעים את התיאורים הקשים של אותה אסטרטגיה: המטרה היא להוריד את המדינה על הברכיים; לגרום למדינה ולשלטון החוק, לכוחות הביטחון, לפחד, ולפוליטיקאים שמקבלים החלטות – להימנע מלקבל החלטה על עוד פינוי.

סתיו שפיר: יושבים שם אנשים ומתחילים להעביר מפות ולהעביר הדרכות ולהכשיר את ההתנגדות הבאה לפינוי, כולל ממש יצירה של אסטרטגיה שלמה על איך מסיתים ומתזזים את כוחות הביטחון, את צה"ל, את הצבא ואת המשטרה, כדי להעסיק אותם בזמן שבונים עוד מאחזים לא-חוקיים ומגינים על אותם מאחזים כנגד פינויים.

סתיו שפיר: אני אקריא לכם כמה מהדברים שאומרים אותם מנהיגים של ועדי מתיישבים.

סתיו שפיר: למשל, ועד המתיישבים בהנהגת בני קצובר ממליץ לחסום כניסה לבסיסים צבאיים.

סתיו שפיר: אחר כך הוא מציג שאלה לפעילים: מה הקשר לפגיעה בערבים?

סתיו שפיר: ואז הוא אומר את עמדתו: אנחנו מאמינים שגבולות המאבק רחבים.

סתיו שפיר: יו"ר ועד מתיישבי בנימין, איציק שדמי, הודיע לקראת המאבק על פינוי המאחז הבלתי-חוקי במגרון שהוא הולך לצייד את האנשים שלו לעימות מול כוחות הביטחון בקסדות ובאלות – לא נגד האויב, נגד הצבא שלנו.

סתיו שפיר: אלות נגד המשטרה.

סתיו שפיר: ואחר כך הם אומרים בריאיון, אומר אותו איציק שדמי: צריך להתייחס ליריב כאל פושע, נקודה.

סתיו שפיר: שודד שרוצה לעקור אותך מביתך ולמסור את היישוב שלך לרוצחים ולרמאים – הוא מתייחס כמובן לא לאויב; הוא מתייחס לצה"ל.

סתיו שפיר: בריאיון אחר הוא אומר: זאת הדרך הנכונה לתגובה על מה שהם עושים לנו.

סתיו שפיר: הם לקחו שיטה חדשה – באים, הורסים והולכים.

סתיו שפיר: בניגוד ליס"מניקים, שעובדים ומקבלים משכורת, אנחנו מתנדבים במאבק.

סתיו שפיר: ואני אומר שלאחר כל מעשה של הרס וחורבן תהיה תגובה חריפה בשטח.

סתיו שפיר: מה שראינו בשבוע שעבר זה פרווה.

סתיו שפיר: לכל דבר יש תג מחיר.

סתיו שפיר: והם הוגים את האידיאולוגיה המעוותת שקוראים לה "תג מחיר" ושולחים אנשים צעירים ללכת ולהתפרע, ללכת ולהסית, ללכת ולפשוע, ללכת ולהרביץ ולירוק על חיילי צה"ל, על המשטרה.

סתיו שפיר: ואז פתאום כולם נורא מתפלאים כשאותם אנשים גם הולכים ושורפים משפחה פלסטינית בחיים בביתה באמצע הלילה.

סתיו שפיר: וכולם משחררים גינויים.

סתיו שפיר: אבל מה הגינויים שלכם שווים, ראש הממשלה ושר החינוך?

סתיו שפיר: מה הגינויים האלה שווים כשמי שמממן את ועדי המתיישבים האלה זה כספי ציבור?

סתיו שפיר: הקופה הציבורית, כספי המסים של אזרחי ישראל מממנים את ההוגים של "תג מחיר".

סתיו שפיר: אז מה זה שווה, כל הגינויים שלכם?

סתיו שפיר: ומה זה שווה, כל המילים היפות, אם אתם לא עוצרים את זה?

סתיו שפיר: וזה לא רק זה.

סתיו שפיר: זה הרי ממש לא נגמר שם, וכולנו יודעים לאין זה ממשיך ולאין זה הולך: המאחזים הלא-חוקיים.

סתיו שפיר: מאיפה פתאום נפרסו להם על-פני השטח עשרות מאחזים לא חוקיים?

סתיו שפיר: איך הדבר הזה קרה?

סתיו שפיר: אני אגיד לכם איך הדבר הזה קרה, ויודע את זה היטב השר בנט, שמפחד להגיב לדיון הזה.

סתיו שפיר: זה קרה במימון מדינה.

סתיו שפיר: זה קרה באמצעות העברות נסתרות.

סתיו שפיר: בהרבה מאותם מאחזים לא חוקיים פועלים – הפלא ופלא – מוסדות חינוך לא חוקיים: אולפנות, ישיבות ומכינות קדם-צבאיות.

סתיו שפיר: הישיבה התיכונית "אהבת חיים", שהיא מאחז בפני עצמו, ממומנת ישירות על-ידי משרד החינוך של נפתלי בנט; אולפנת "גינת עדן" במאחז הבלתי-חוקי מבואות-יריחו מופעלת על-ידי עמותה שממומנת בידי משרד הרווחה; בית-המדרש של המאחז הבלתי-חוקי גבעת-אסף, שלוחה של ישיבת "מרכז הרב" בירושלים, גם היא נתמכת תקציבית על-ידי משרד החינוך מהכסף של כולנו; ישיבת "תומכי תמימים" במאחז הבלתי-חוקי במצפה-יצהר, גם שם תמיכה של משרד החינוך.

סתיו שפיר: ואני יכולה להמשיך.

סתיו שפיר: אנחנו מממנים את המקומות האלה.

סתיו שפיר: אנחנו, בכספי המסים שלנו.

סתיו שפיר: בגללכם ממשלת ישראל מממנת את המקומות שבהם גדלים אותם אנשים שאתם קוראים להם אחר כך "עשבים שוטים".

סתיו שפיר: מאיפה הם באו?

סתיו שפיר: איך יכול להיות שהם הגיעו, חבורה של קיצוניים?

סתיו שפיר: ואללה, מאיפה הם באו?

סתיו שפיר: כאילו שאתם לא יודעים.

סתיו שפיר: כאילו שאתם לא יודעים.

סתיו שפיר: כאילו שאתם לא יודעים שכשאתם הולכים ותומכים ומעודדים את אותם עבריינים פושעים, שיורקים על חיילי צה"ל, אתם מעודדים הפרת חוק גם בסוגיות אחרות.

סתיו שפיר: כשאתה, נפתלי בנט, הולך ועומד על מכולה בבית-אל, ועומד מול נוער שיורק ומרביץ לחיילי צה"ל שמנסים לפנות אותם ממבנים לא חוקיים בבית-אל, ואתה מעודד אותם ואומר להם כל הכבוד על מעשה הגבורה שלהם; וכשחברי כנסת במפלגתך הולכים ומאיימים על בית-המשפט העליון, לעלות עליו ב-9-D, לאיים על שופטי בית-משפט עליון, לאיים על נשיא המדינה, לאיים על השב"כ, לאיים על המשטרה, ואתם לא עושים כלום, אז הגינויים שלכם גם לא שווים כלום, ולא מעניין אילו מילים יפות ומרגשות אתם כותבים בפייסבוק.

סתיו שפיר: זה פשוט לא מעניין.

סתיו שפיר: כי אתם אלה ששולחים בסופו של דבר את הצעירים האלה לעבור על החוק.

סתיו שפיר: וכשאתם מקימים גוף אנרכיסטי כמו החטיבה להתיישבות, ודואגים שלגוף הזה יעברו כל כך הרבה סמכויות, כל כך הרבה זכויות, כל כך הרבה כספי ציבור, אבל לא מחילים עליו שום חובות – אנרכיה מושלמת בחסות המדינה.

סתיו שפיר: איזה מצב מעוות.

סתיו שפיר: ומה הגוף הזה עושה?

סתיו שפיר: הולך וממשיך לממן עוד בנייה לא חוקית, ועוד שורה ארוכה מאוד של עמותות שבראשן עומדים מי אם לא הפעילים של המפלגה שלכם.

סתיו שפיר: כמו הגרעין התורני ביפו, והעמותה של רחמים נסימי, פעיל מרכזי של הבית היהודי.

סתיו שפיר: ואבי וורצמן, סגן שר החינוך לשעבר, ששתי עמותות שלו ממומנות על-ידי החטיבה להתיישבות.

סתיו שפיר: או העמותה שבראשה עומד יו"ר ועדת החוקה של הבית היהודי, שגם היא מקבלת מהחטיבה חצי מיליון שקל.

סתיו שפיר: וישיבה ביפו, שמנוהלת על-ידי הרב מישיבת "עטרת כוהנים" – מטרתה החזרת רוח התורה והיהדות לכל עם ישראל שבגוש-דן – ממומנת על-ידי החטיבה להתיישבות.

סתיו שפיר: אבל אתם לא יודעים, ואתם כותבים גינויים.

סתיו שפיר: תתביישו.

סתיו שפיר: כי מה שאתם עושים פה כבר שנים ארוכות, האסטרטגיה שאתם פיתחתם היא לבנות פה מדינה בתוך מדינה.

סתיו שפיר: במדינה אחת יש כללים וחוק, שלטון ומשילות, והשכבה השנייה שבניתם במדינה המדומה היא מדינה שפורעת כל חוק, שבה החוקים מכופפים לפי מה שמתאים לכם; שבה ניתן לבנות כל מיני מנגנונים סודיים כדי להעביר כספי ציבור לממן את האינטרסים הפוליטיים הקטנים שלכם, לממן פעולות לא חוקיות כנגד המדינה.

סתיו שפיר: כמו המימון שאתם השגתם לעמותת מועצת יש"ע בתקופה שאתה, נפתלי בנט, היית היושב-ראש של העמותה הזאת, והעברתם מה שקראתם לו מענקי הקפאת בנייה – מענקים שמועברים לרשויות ביהודה ושומרון על הארנונה שהם לא יכלו לגבות על הבתים שהם לא יכלו לבנות אי-שם ב-2009, כשהייתה שם הקפאת בנייה למשך עשרה חודשים.

סתיו שפיר: והמענקים האלה של 40 מיליון שקל בשנה, בכל שנה מאז 2009 מועברים בסוד – לא לרשויות, אלא לעמותת מועצת יש"ע.

סתיו שפיר: עמותת מועצת יש"ע – הפלא ופלא, נפתלי בנט – הולכת ומממנת את ועדי המתיישבים שהוגים אחר כך את "תג מחיר".

סתיו שפיר: ואז אנחנו מתפלאים ואתם מגנים.

סתיו שפיר: וכולם אומרים: וואו, איזה יופי, הם הצליחו להיות ממלכתיים לרגע, כל הכבוד.

סתיו שפיר: לא כל הכבוד, כי אתם מרמים רק את עצמכם.

סתיו שפיר: השקר הזה נחשף, והוא נחשף מזמן.

סתיו שפיר: ולא יכול להיות שבזמן שאתם בפועל פשוט גונבים כספי מדינה למטרותיכם הפוליטיות, תכריחו גם אותנו להשתתף בביזיון הזה של "תג מחיר".

סתיו שפיר: לא יכול להיות שאתם תכריחו גם אותנו שמשהו מאתנו, שהכסף שלנו – שבזמן שאזרחי ישראל יושבים ועובדים במשרד, או הולכים לאוניברסיטה, ויודעים שהם משלמים מסים למדינה כדי שהיא תדאג לשיפור איכות החיים שלהם, למעשה הם מממנים בעקיפין פעולות מתועבות כמו פעולות "תג מחיר".

סתיו שפיר: זה לא ייתכן, וזה חייב להיפסק.

סתיו שפיר: תפסיקו עם הגינויים המיותרים האלה, תתחילו לעשות משהו.

באסל גטאס: לא רק שזה לא ייפסק, זה יהיה כשר.

סתיו שפיר: אתם מעמידים את מדינת ישראל בסכנה.

סתיו שפיר: כבר כל כך הרבה זמן שמדינת ישראל פשוט עומדת בסכנה.

סתיו שפיר: שרוח אפלה מרחפת על-פני כל מה שקורה פה בחסות הפעולות המכוערות האלה.

סתיו שפיר: ואני פשוט לא מצליחה להבין לאן אתם חושבים שזה הולך.

סתיו שפיר: לאן אתם חושבים שזה יגיע?

סתיו שפיר: מה אתם חושבים שיקרה אם תמשיכו ליצור כל מיני גופים מעוותים כאלה שמעבירים כספי ציבור לפעולות לא חוקיות, שמייצרים מדיניות ממשלה הפוכה למה שהממשלה באמת מצהירה עליה, שבונים דור של עבריינים שמוכנים לירוק על חיילי צה"ל כדי לממש את המטרות הפוליטיות שלכם?

סתיו שפיר: לאיפה אתם חושבים שאתם לוקחים אותנו?

סתיו שפיר: זאת המדינה שאתם רוצים?

סתיו שפיר: מדינה שבה יש חבורה של חוגגים בחתונה שתוקעים סכין בדמותו של תינוק שנשרף למוות?

סתיו שפיר: זאת המדינה?

סתיו שפיר: יש לנו מדינה כל כך יפה, כל כך טובה, שיכולה להיות כל כך הרבה יותר.

סתיו שפיר: מדינה עם כזו רוח נפלאה של יצירה ושל אומץ, ושל יכולת להגשים חלומות, ושל יכולת לעשות יותר טוב, ושל רצון אמיתי וכן לתיקון עולם.

סתיו שפיר: ותראו למה אתם הופכים אותה.

סתיו שפיר: תראו למה אתם הופכים אותנו – חברה משוסעת ושונאת, אנשים שמפחדים לצאת מהבית מפחד מהטרור, ומפחדים להביע את דעתם מפחד מהסתה.

סתיו שפיר: אנשים שרואים איך השופטים שלהם, השוטרים שלהם והחיילים שלהם מופקרים להסתה הזאת.

סתיו שפיר: איך נשיא המדינה שלהם מופקר להסתה הזאת.

סתיו שפיר: איך ראש הממשלה שלהם מסוגל רק לעמוד ולהסית; להגיד להם, במקרה הטוב, תגידו תודה שאתם בחיים ותשתקו, אני דואג לחיים עצמם.

סתיו שפיר: זאת המדינה שאתם רוצים?

סתיו שפיר: אתם לא חושבים שאנחנו מסוגלים להיות הרבה יותר מזה?

סתיו שפיר: ויודעים מה?

סתיו שפיר: יש רגעים, כמו לילה כזה של הצבעות, שאנחנו יודעים שבסוף חברי הכנסת של הקואליציה, שבכלל לא טורחים להיות נוכחים, יבואו ויצביעו בעד, וינסו להשפיל מבט ולא להתייחס, ולהגיד שהם עושים את זה עם בחילה, וכו' וכו'.

סתיו שפיר: אבל ההצבעות האלה הן הצבעות שבאמת מסכנות את המדינה; הצבעות שבאמת יוצרות כאוס ואנרכיה מוחלטת ומשרתות אינטרסים פוליטיים איומים ונוראיים, שמובילים אותנו, חד-משמעית, לאבדון.

סתיו שפיר: אז יש רגעים כאלה שאנחנו מרגישים תסכול אדיר.

סתיו שפיר: אבל האמת היא שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו את התסכול הזה, כי יש לנו הרבה יותר מדי מה להפסיד; שהשנים האלה והמעשים שאנחנו נעשה כאן הם מעשים שיכריעו לאן המדינה הזאת תלך.

סתיו שפיר: והמדינה שלנו יקרה לנו מאוד.

סתיו שפיר: אנחנו לא יכולים לאפשר לה ללכת בדרך שלכם, שמובילה אותה אל הכלום; אל מדינה שתהיה לא יהודית ולא דמוקרטית, מדינה שתהיה חשוכה, ללא ערכים ליברליים, בלי סולידריות, בלי שותפות, בלי ערבות הדדית.

סתיו שפיר: לשם אתם מובילים אותנו.

סתיו שפיר: אנחנו לא יכולים לתת לזה לקרות.

סתיו שפיר: אנחנו נילחם בזה יום-יום, דקה-דקה, עד שננצח אתכם.

סתיו שפיר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, השר, חברי, אני מתחיל במשהו דווקא יפה וטוב, שהיום ומחר אנחנו חוגגים את חג המולד וגם את יום ההולדת של הנביא מוחמד, שנופלים באותו יום.

באסל גטאס: זה קורה רק לעתים רחוקות.

באסל גטאס: על-פי המקורות זה קורה פעם ב-457 שנים.

באסל גטאס: הפעם האחרונה שזה קרה הייתה לפני לפחות 450 שנה, 50 ומשהו שנה.

באסל גטאס: 4 מיליארד אנשים חוגגים את הולדתם של שני הנביאים שהשפיעו על האנושות ועל חיי האנושות אולי יותר מכל אחד אחר.

באסל גטאס: ודווקא בערב כזה, שאמור להיות ערב של השראה, של שמחה, של מסר של שלום, של אחווה, אנחנו נשארים בשעות הלילה הקטנות כדי לדבר על חוק שבא בעצם – וצריך להגיד את האמת משני הצדדים של האולם הזה – בא להעצים ולהאדיר את יהודיות המדינה על חשבון הצד הדמוקרטי שבה.

באסל גטאס: אין לזה שום פירוש אחר.

באסל גטאס: זוהי המדינה היהודית לנגד עינינו.

באסל גטאס: אומנם אנחנו לא היינו צריכים את החוק הזה, וגם לא את חוק הלאום, שוודאי באיזשהו שלב תביא אותו הממשלה הרעה הזו, כדי לדעת ולהתמודד עם המדינה היהודית.

באסל גטאס: אנחנו לא היינו צריכים את החוק הזה כדי להגיד בפה מלא שקו ברור קושר את מה שקורה כאן הערב עם אותה חתונת דמים שכולם מגנים היום.

באסל גטאס: מי שתמך והזין את מפעל ההתנחלויות מראשיתו עד היום לא יכול לרחוץ את הידיים שלו ממה שקרה וקורה בימים אלה – אם זה מהטרור היהודי שהשתולל, וימשיך להשתולל כנראה, ואם זה בחתונה שבה נראים פראי אדם, ניאו-נאצים ממש – צריך להגיד את זה: הם ניאו-נאצים שצמחו באותה ביצה שניזונה במשך עשרות שנים מכל ממשלות ישראל.

באסל גטאס: והלילה, אם יחוקק החוק הזה, יוכשר המשך ההזנה של אותה ביצה שהצמיחה ותמשיך להצמיח את אותם חוגים של ניאו-נאצים, שהם – אי-אפשר להגיד שהם עשבים שוטים.

באסל גטאס: הם לא עשבים שוטים, הם כל הגינה הזו, אם אפשר להגיד עליה גינה; אמרתי ביצה, תיאור יותר טוב.

באסל גטאס: וחשבתי לתומי: למה כל הדוברים, בעיקר הדוברים הראשונים, התנפלו על הבית היהודי?

באסל גטאס: זה לא חוק של הבית היהודי, זה לא אותו חוק שהביא סמוטריץ בכלל; זה חוק שהביאה הקואליציה.

באסל גטאס: אז למה מתנפלים?

באסל גטאס: קל לתקוף את בנט או קל לתקוף את הבית היהודי?

באסל גטאס: למה לא תוקפים את כחלון?

באסל גטאס: למה לא תוקפים את הליכוד?

באסל גטאס: למה לא תוקפים את המפלגות הדתיות החרדיות?

באסל גטאס: מה יש להם לתמוך בחוק כזה?

באסל גטאס: וחשבתי, ושאלתי כמה חברים, האם זה היה חלק מההסכם הקואליציוני?

באסל גטאס: בממשלה הקודמת, את כל הצרות שהיו בהסכמים הקואליציוניים ידענו מראש וציפינו שיביאו.

באסל גטאס: וכרכו את עניין המשילות עם עניין השוויון בנטל ולא יודע מה.

באסל גטאס: ידענו.

באסל גטאס: אין לי תשובה.

באסל גטאס: עד עכשיו אין לי תשובה.

באסל גטאס: אבל כנראה לא היה חלק – – –

סתיו שפיר: ההסכם כלל בקשה של הבית היהודי להמשיך לתקצב את החטיבה להתיישבות.

באסל גטאס: כן, אבל לא לחוקק בחוק.

סתיו שפיר: ואז בזמן התקציב הם הוסיפו הסכם – – –

באסל גטאס: כן.

באסל גטאס: אז מה שקורה בממשלה הזו – זו ממשלה עם הסכמים קואליציוניים מתגלגלים, שקורים כל יום.

באסל גטאס: כל אימת שסמוטריץ לא בא לו להצביע בוועדת הכספים, עושים הסכם קואליציוני חדש – אדוני השר, אני מבקש שתסיר את האוזניות, באמת.

באסל גטאס: מצדי שתחזור לשבת שם, גם טוב, אבל זה באמת מפריע שאתה יושב מולי עם אוזנייה באוזן.

נפתלי בנט: אני שומע.

באסל גטאס: גם לא.

באסל גטאס: אתה לא נוהג כרגע, שיהיה מותר לך על-פי חוק.

באסל גטאס: ושם טמונה הבעיה, שם שורש הרע.

באסל גטאס: זו ממשלה של 61, שכל אחד מחזיק, סליחה על הביטוי, בביצים של השני, כמו שהיה גם בממשלה הקודמת, ואז כל אחד יכול להכתיב עוד הסכם קואליציוני כל יום.

באסל גטאס: ואולי יש פעלתן יתר ששמו חבר כנסת פלוני מהבית היהודי, אבל הפעם זה לא עניין של העברת כספים – תעביר לי ואעביר לך – זוהי חקיקה.

באסל גטאס: לחקיקה הולכים – במקום ליישם את ההמלצות של היועץ המשפטי של הדרגים המקצועיים ביותר, שדרשו מהממשלה ללכת ולפרק את החטיבה להתיישבות, עושים בדיוק ההפך.

באסל גטאס: בחקיקה עושים בדיוק את ההפך.

באסל גטאס: ואתם יודעים מה?

באסל גטאס: כשאמר עיסאווי שזו בעיה של היהודים, אתם תפתרו את זה – אפשר על זה להגיד עוד הרבה דברים.

יעל גרמן: זה ממש לא נכון.

באסל גטאס: אפשר להגיד – את יודעת מה?

באסל גטאס: פעם אמרתי את זה לינון מגל שהיה פה פעם.

באסל גטאס: זוכרים שהיה פה חבר כנסת בשם ינון מגל?

באסל גטאס: אמרתי לו: אנחנו סומכים עליכם, ואנחנו סומכים על הסמוטריצים, אם ימשיכו לנהל ולהוביל – מה טוב.

באסל גטאס: זה יתדרדר ויביא לעוד ועוד ועוד נקודות שבהן ישראל תחשוף את פניה האמיתיות, העולם יחשוף את הפנים האמיתיות.

באסל גטאס: זה הרבה יותר טוב לנו מאשר מציאות כזאת עם פנים יותר יפות, שציפי לבני פעם הייתה אחראית על הייפוי שלהן, פעם שמעון פרס היה אחראי.

באסל גטאס: כאן אלה הפנים האמיתיות.

באסל גטאס: אלה הפנים האמיתיות.

באסל גטאס: ורבותי, אי-אפשר פה ללכת בין הטיפות.

באסל גטאס: זוהי ברירת המחדל של הכיבוש.

באסל גטאס: ועוד משהו, זוהי ברירת המחדל של המדינה היהודית.

באסל גטאס: מי שממשיך וימשיך להגיד: מדינה יהודית ודמוקרטית – הוא לא יודע מה הוא סח.

באסל גטאס: אי-אפשר לקיים את שני הדברים, אי-אפשר, לא בתוך הקו הירוק ולא בשטחים הכבושים.

באסל גטאס: אם זו לא תהיה מדינה אמיתית דמוקרטית לכל האזרחים, שבה כל אזרח שווה – זה המצב, זוהי ברירת המחדל.

באסל גטאס: ברירת המחדל שתביא מצדנו – עוד פעם אני חוזר לעניין הזה, אולי אני לא רוצה להשתמש במשפט: ככל שזה יותר רע יהיה יותר טוב, על מנת לא להביא אנשים לקשור את זה להקשר היסטורי מסוים, אבל אין לנו, אנחנו הנציגים של העם הערבי הפלסטיני שנשאר במולדתו וקיבל את האזרחות במדינת ישראל שקמה על חורבות המולדת שלו, ונאבקים במאבק דמוקרטי אמיתי – דמוקרטי אמיתי.

באסל גטאס: אתם יכולים להמשיך להאשים אותנו בקיצוניות; אתם יכולים להמשיך להשחיר את כל מה שאנחנו עושים.

באסל גטאס: אנחנו נאבקים על זכויות אדם; אנחנו נאבקים למען צדק חברתי ואנושי; אנחנו נאבקים למען ערכים אוניברסליים – כן – ואנחנו נאבקים גם על הזכויות של העם שלנו.

באסל גטאס: כן, אנחנו נאבקים למען חירות וחופש של העם הערבי הפלסטיני.

באסל גטאס: כן, אנחנו נאבקים על הזכויות הקולקטיביות שלנו, גם בתוך מדינת ישראל.

באסל גטאס: ותבינו דבר אחד, כשאנחנו אומרים "מדינת כל אזרחיה", וכשאנחנו אומרים "זכויות קולקטיביות למיעוט הערבי הפלסטיני בתוך מדינת ישראל" – תפנימו מה עומד מאחורי זה.

באסל גטאס: עומדת מאחורי זה הכרה – הכרה במדינת ישראל, שלנו, ואין הכרה במדינת ישראל כל עוד לא תקום מדינה ערבית פלסטינית, שהרי היסוד החוקי הבין-לאומי להקמת ישראל היה כרוך בהקמת אותה מדינה.

באסל גטאס: אז מה יותר טוב מזה?

באסל גטאס: אנחנו אומרים, אנחנו רוצים להיות אזרחים במדינה, אבל לא נקבל מעמד של אזרחים סוג ב'.

באסל גטאס: המדינה היהודית אומרת: אתם אזרחים סוג ב'.

באסל גטאס: לעולם, לעולם לא נקבל את זה.

באסל גטאס: לעולם בן-חורין לא יקבל מעמד של אזרח סוג ב'.

באסל גטאס: תוכלו לכפות עלינו את המעמד הזה.

באסל גטאס: המדינה היהודית מנציחה יום-יום את המצב הזה; מצבנו כזרים במולדתנו, מעמדנו הוא כפולשים לאדמה שלנו; מעמדנו כזרים לנוף, ל-public space, מה שנקרא; מעמדנו אפילו כאויבים.

באסל גטאס: אבל אנחנו לא נקבל את זה.

באסל גטאס: זכותנו האלמנטרית להיאבק להיות בני-אדם חופשיים, שווים, במדינה שקיבלנו את אזרחותה.

באסל גטאס: מה יותר בסיסי?

באסל גטאס: מה יותר דמוקרטי?

באסל גטאס: מה יותר – אפשר להגדיר אותו כמאבק לא אלים, כמאבק אזרחי?

באסל גטאס: ובאותו זמן אנחנו נאבקים על הזהות שלנו, על השייכות שלנו, על השפה שלנו, על השורשים שלנו, על הקשר שלנו למולדת.

באסל גטאס: כשאמר ביבי נתניהו: אם לא טוב להם, שילכו לפלסטין – אחרי הרצח של ח'יר חמדאן בכפר-כנא – אני עליתי לכאן ואמרתי לו: אדוני ראש הממשלה, אנחנו נמצאים בפלסטין; ואני רוצה להרגיש: זאת המולדת שלי, וזאת פלסטין, גם אם קמה על חלק ממנה מסגרת פוליטית חדשה ששמה ישראל, שאני אזרח בה היום.

באסל גטאס: לא תוכלו לקחת מאתנו את הדבר הזה; לא תוכלו לקחת מאתנו את הדגל.

באסל גטאס: אולי זאת הזדמנות – יש לי כמה דקות להסביר לכם מה זה הדגל.

באסל גטאס: ואם כבר בדגלים עסקינן, אני חוזר גם לאותו משפט טיפשי, שקרי, שאמר נתניהו כאן, כשהאשים אותנו ואמר: בל"ד הקומוניסטים – אם זה מצביע על משהו, לא יודע, על טיפשות פוליטית, על בורות; בל"ד הקומוניסטים הולכים בהפגנות כששובל של דגלי "דאעש" מאחוריהם.

באסל גטאס: הוא עד היום לא התנצל על זה.

באסל גטאס: ואנחנו לא נשתוק לו.

באסל גטאס: אנחנו נרדוף אותו עד שהוא יתנצל על אותו שקר גס, הסתה נגדנו.

באסל גטאס: אבל הדגל הפלסטיני, רבותי, שייך לתרבות שלנו, להווי שלנו, לאתוס – האתוס הלאומי.

באסל גטאס: האם יש עם בעולם המודרני – עמים, אתם יודעים, לאומים, התחילו להתגבש בצורה הלאומית המודרנית במאה ה-18.

באסל גטאס: חלק מההתגבשות הזאת היה כל מיני סמלים – אם זה בשירה, אם זה בצבעים.

באסל גטאס: האומה הערבית – את שומעת, יעל?

באסל גטאס: – האומה הערבית – הדגל של פלסטין היום הוא לא דגל של הפלסטינים; זה דגל שאומץ על-ידי אומות ערב.

באסל גטאס: ואם את רואה מסביבנו, בהרבה מהדגלים של המדינות יש אותם מרכיבים של הדגל הפלסטיני, עם תוספות.

באסל גטאס: הפלסטינים לקחו את הדגל המקורי, שמורכב מארבעה צבעים.

באסל גטאס: יש על זה סיפור יפה, וגם שיר – שיר מפורסם, מעמודי התווך, מה-masterpieces של השירה הערבית, של משורר שאמר אותו בזמן שהטטרים פלשו לבגדאד וכבשו אותה, בשביל להמריץ ולהפיח רוח של קרב ושל עוצמה בקרב הערבים, האומה הערבית.

עיסאווי פריג': מונגולים.

באסל גטאס: טטרים.

עיסאווי פריג': מונגולים.

טלי פלוסקוב: זה אותו הדבר.

באסל גטאס: אז זה הדגל.

באסל גטאס: כשאני מרים את הדגל – את מרימה אותו כסמל, את מרימה אותו כהזדהות, כחלק מהאתוס, כפי שאמרתי; לא כהתרסה נגד המדינה שבה אני חי.

באסל גטאס: אם את רואה באירופה הרבה עמים שחיים – בספרד, בבלגיה, קולקטיבים לאומיים – יש להם דגלים שלהם, ומרימים אותם, והמדינה מעודדת אותם להרים אותם.

באסל גטאס: בארצות-הברית עד היום מדינות הדרום – עד היום מדינות הדרום מרימות בפרלמנטים שלהן דגלים של הדרום מלפני מלחמת האזרחים.

באסל גטאס: אף אחד לא עושה מזה עניין.

באסל גטאס: שוב, אני חוזר ואומר, המאבק שלנו – אנחנו נאבקים על המדינה, כדי שתהיה מדינת כל אזרחיה, תהיה מדינה לכולם.

באסל גטאס: זהו פרויקט דמוקרטי ליהודים ולערבים.

באסל גטאס: אנחנו רוצים הפרדת דת ומדינה, אנחנו רוצים מדינה חילונית אזרחית שווה, לכולם.

באסל גטאס: זה גם לך, גם לכם.

באסל גטאס: זה לא בשביל הערבים בעיקר.

באסל גטאס: הרוב היהודי הקיים, של 80% ומשהו, במדינת כל אזרחיה זה לא ישתנה בהחלטה.

באסל גטאס: אין לנו פרויקט דמוגרפי, שהערבים יתחילו להרביץ ילדים.

באסל גטאס: רואים דווקא שהכיוון הוא הפוך – יש ירידה בילודה אצל הערבים; אצל כל הערבים, על כל העדות, בכל האזורים.

באסל גטאס: אין לנו פרויקט להפוך את הרוב היהודי בתוך גבולות מדינת ישראל.

באסל גטאס: אנחנו רוצים בתוך גבולות מדינת ישראל, שעושה שלום עם העם הערבי הפלסטיני, או מתקיים בגבולות של המולדת שלנו, עוד מדינה עצמאית, שבה העם הערבי הפלסטיני יגדיר את עצמו – בתוך אותה מדינה אני רוצה להיות אזרח שווה.

באסל גטאס: אני רוצה מדינה אזרחית, אני לא רוצה לגרש אף יהודי.

באסל גטאס: אין לנו השיח הזה של שנאה, של לאומיות, של הדרה של האחר.

באסל גטאס: אנחנו הקורבנות של השיח הלאומי, הפאשיסטי, הפנאטי, המשיחי.

באסל גטאס: אנחנו הקורבנות של הלאומיות היהודית.

באסל גטאס: יש לנו שיח דמוקרטי, שיח של ערכים, שיח של זכויות, ואם אנחנו מתנגדים היום לחוק הזה, שמנציח ומעצים בעצם את המדינה היהודית, את המוסדות הציוניים, ימשיך לעוד ועוד ועוד הרבה שנים, גברתי היושבת-ראש, להגיד – מה החוק הזה אומר?

באסל גטאס: זה אומר שמדינת ישראל עדיין מתנהגת כתנועה, מלפני הקמת המדינה.

באסל גטאס: מדינת ישראל לא הפנימה שהיא כבר מדינה, שצריכה להתנהג במוסדות של מדינה, ולכן יש לה את הסוכנות היהודית, ויש לה תוכניות לייבא יהודים, ולעודד יהודים ולבנות ליהודים.

באסל גטאס: אני רוצה בסיפור האנושי והאישי שהיה בשבוע שעבר בתמרה – שוב לחזור לעניין הזה, כי אני רואה קשר עמוק בין הצדדים.

באסל גטאס: זה לא רק בגדה המערבית.

באסל גטאס: גנבת הקרקעות והבנייה ליהודים על חשבון הערבים, זה גם אצלנו.

באסל גטאס: הערבים עדיין נתפסים כאן, בתוך היישובים שלהם – אתם יודעים מה, במשטר האפרטהייד השנוא, שכל העולם עמד נגדו, השחורים, בתוך היישובים שלהם, בנו איך שהם רצו.

באסל גטאס: לא הייתה בעיה של אדמות, זה ההבדל.

באסל גטאס: כי הכיבוש הישראלי הוא לא רק כיבוש קולוניאלי רגיל, הוא כיבוש התנחלותי – settler colonialism.

באסל גטאס: ו-settler colonialism לא רק בגדה המערבית; הפרויקט ממשיך עדיין בתוך הקו הירוק.

באסל גטאס: לבוא להרוס בית בתוך שכונה בתמרה, על אדמה ירושה – גם אם המדינה אומרת שחלק ממנה שלה – זו התנהגות אלימה של מדינה כלפי אזרחיה.

באסל גטאס: זה אומר שאתם מתייחסים אלינו עדיין כאויבים, כפולשים.

באסל גטאס: ואולי – ובזה אני מסיים – אני צריך לסיים?

באסל גטאס: יש לי עוד 17 דקות, אבל אני אסיים תוך דקה.

ניסן סלומינסקי: תמשיך עד יום שישי.

באסל גטאס: אני, אין לי בעיה.

באסל גטאס: אני יכול לחגוג כריסטמס גם כאן.

באסל גטאס: הרגשתי, ואני אומר את זה מפה, שבהתנהגות של המשטרה וכוחות הביטחון בתמרה בשבוע שעבר הייתה רוח חדשה, שאני לא יכול להסביר אותה.

באסל גטאס: תוך חצי דקה אני מסיים, ד"ר טיבי.

אחמד טיבי: אתה אומר דברים – – –

באסל גטאס: הייתה רוח מפקד.

באסל גטאס: מישהו רצה להעביר מסר ל-1.5 מיליון ערבים, שהמפכ"ל החדש, סגן ראש השב"כ, יש לו שיטה אחרת; הוא לא מוכן לטפל בבעיה כזו, של בית שיש לו צו הריסה – אבל יש מאות; בתמרה לבד יש מאות צווים כאלה, לבתים בתוך תמרה.

באסל גטאס: מה, יהרסו 500–600 בתים?

באסל גטאס: אני מכאן אומר למפכ"ל: זו כניסה לא מבורכת שלך לתפקידך החדש, ואם אתה חושב שאנחנו מפחדים, ונפחד מצורת התנהגות כזו, אז טעות בידך.

באסל גטאס: תחזור קצת להיסטוריה, תלמד מה היה מיום האדמה ועד היום.

באסל גטאס: אנחנו, כפי שאמרתי, מתנגדים לחוק הזה, ונמשיך להתנגד.

באסל גטאס: אנחנו נשאף ונפעל שהמדינה הזאת סוף-סוף תהיה מדינה נורמלית, מדינה לכל האזרחים, מדינה שוויונית, שבה כל אזרח שווה ומרגיש שהוא שווה, ואנחנו גם נפעל שהזכויות הקולקטיביות שלנו כמיעוט לאומי יוכרו.

באסל גטאס: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותי הערים כאן, במליאה, ו-258 הצופים בבית.

יעל גרמן: 258?

טלי פלוסקוב: מעניין איך הגעת למספר הזה.

אחמד טיבי: כתוב: talking about it – 258.

ניסן סלומינסקי: לפי הספירה שלי זה 130, מהם 115 לא מסכימים לדעתך.

ניסן סלומינסקי: זה מה שיש לי כרגע.

אחמד טיבי: לא מסכימים לדעתי עוד לפני שפתחתי את הפה, אתה אומר.

ניסן סלומינסקי: יודעים, אלא אם כן תפתיע אותנו.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: אני רוצה לפתוח בברכות לחג.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אני רוצה למסור את מיטב הברכות והאיחולים לבני עמנו הנוצרים הערבים במולדת ובעולם לרגל חג המולד.

אחמד טיבי: חג שמח.

אחמד טיבי: בשנה זו חל יום הולדתו של האדון ישו הנוצרי יחד עם יום הולדתו של אדון הבריות, שליח האל, תפילת האל עליו וברכתו לשלום.

אחמד טיבי: זאת, בחלוף 457 שנים.

אחמד טיבי: זוהי הזדמנות לאחל חג מולד שמח וגם שנה אזרחית מבורכת לכל המוסלמים.

אחמד טיבי: מי ייתן ובשנה הבאה במועד זה תדע כל האומה הערבית והמוסלמית אושר, מזל, הצלחה, טוב, שפע וחירות, אם ירצה האל.

אחמד טיבי: ) בירכתי – במקרה, אחרי 457 שנים, חג המולד של הנוצרים הגיע יחד עם הולדתו של הנביא מוחמד, ולכן בירכתי הן את הנוצרים והן את המוסלמים.

אחמד טיבי: מחר באסל, למשל, חוגג את חג המולד, ועבד אל חכים, עיסאווי ואני חוגגים את הולדתו של הנביא מוחמד.

מיקי לוי: גם עאידה.

אחמד טיבי: נכון, כן, נכון, אתה צודק, אבל אני מדבר על אלה שקראתי להם "רבותי הערים"; וכל שאר החברים נמצאים כאן בבניין.

ניסן סלומינסקי: גם אוסאמה הגיע.

אחמד טיבי: אוסאמה הוא ער תמידי.

אחמד טיבי: הוא ער תמידי.

אחמד טיבי: גם אוסאמה חוגג אתנו (אומר בערבית: את יום הולדת הנביא מוחמד.

אחמד טיבי: חג שמח.

אחמד טיבי: היום היה לך נאום ראוי לציון שנסב על הצעת החוק של ברקו בנושא בתי המשפט הצבאיים.

אחמד טיבי: יישר כוח.

אחמד טיבי: ) אני כבר שנים רבות חולם להקים אוניברסיטה ביישוב ערבי – בגליל, במשולש.

אחמד טיבי: אני חושב שלא רק שזה דבר לגיטימי, אלא זה צורך; צורך של האזרחים וצורך של המדינה, אגב.

אחמד טיבי: אבל בשלב זה במשך השנים יש discrepancy בין עמדת הקולקטיב הערבי, האזרחים הערבים, לבין עמדת הממסד – ממשלות ישראל לדורותיהן, שמסרבות להכיר בצורך הזה, להקים אוניברסיטה בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': דווקא – – –

אחמד טיבי: חכה (בערבית: אם כך חכה, חכה, עיסאווי.

אחמד טיבי: הבצל שלך כבר שרוף.

אחמד טיבי: חכה.

אחמד טיבי: )

מיקי לוי: – – –

אחמד טיבי: הרי לא בכדי פתחתי בזה.

אחמד טיבי: אני רוצה לנצל את העובדה ששר החינוך נפתלי בנט כאן.

באסל גטאס: לכבודך הוא הוציא את האוזנייה.

אחמד טיבי: מה הצורך הזה?

אחמד טיבי: יש שני דברים שאני לא רק חולם עליהם, אלא פעלתי, מאז שאני בכנסת, אדוני השר: הקמת עיר ערבית חדשה והקמת אוניברסיטה ביישוב ערבי גדול, נצרת או כל יישוב אחר.

אחמד טיבי: אוניברסיטה שגם ערבית יכולה להיות שפת לימוד בה, וגם עברית, היא לא תהיה רק לסטודנטים ערבים, היא לא תמנע מסטודנטים יהודים להיכנס בשעריה.

אחמד טיבי: אוניברסיטה היא אוניברסיטה לכולם, בכל מדינה, כך היא אמורה להיות.

אחמד טיבי: כאשר יש עיר ערבית זה מקור קרינה של התחדשות.

אחמד טיבי: לא יעלה על הדעת שמאז 1948, אחרי שהתרסקה ורוסקה החברה הערבית פלסטינית, ב-1948, נהרסו יותר מ-500 יישובים – מישהו לא חושב שצריך להקים יישובים חדשים?

אחמד טיבי: הרי במערכת יושבים אנשים שמכירים את הצרכים, את המספרים.

אחמד טיבי: זה לא רק שעיר חדשה היא מקום למגורים חדשים כדי לפתור בעיות שיכון, אלא מקור קרינה של התחדשות תרבותית ומודרנית.

אחמד טיבי: במקביל חשבתי, ואני חושב – כך גם כולנו – על האוניברסיטה, אדוני השר.

אחמד טיבי: יכול להיות שהבעיה היא מימון.

אחמד טיבי: לכן אני מסתובב בכל העולם, מבקש למצוא אנשים שיתרמו לרעיון של הקמת אוניברסיטה.

אחמד טיבי: כאשר ממשלות ישראל מסרבות לאשר את הקמת האוניברסיטה, נדמה לי שהבעיה היא לא המימון.

אחמד טיבי: חוששים, אמרה השרה לבנת לשעבר; היא חושבת שזה יהיה מקום של תסיסה, או התססה.

אחמד טיבי: גם אחרים אמרו אותו דבר.

אחמד טיבי: רבים שקיבלו את ההחלטה כך חושבים, אבל לא אומרים.

אחמד טיבי: מה יותר סביר, כאשר תקום אוניברסיטה כזאת – שזה יהיה מקום שבו סטודנטים ילמדו כאן, בארץ, ולא יצאו לא לארמניה, לא למולדובה, לא לאירופה, לא למקומות אחרים, אלא פה ילמדו, בבית.

אחמד טיבי: יהיו מרצים גם ערבים, גם יהודים, גם אמריקנים, גם דנים.

אחמד טיבי: מכוני מחקר, היי-טק.

אחמד טיבי: זה צורך חברתי – אני כמעט אומר: אבולוציוני – של כל חברה.

אחמד טיבי: ואז אפשר להקים בתוכה אולי בית-חולים אוניברסיטאי, או אפשר לצרף אליה איזה בית-חולים, לפתח גם את בית-החולים, שיהיה בית-חולים אקדמי אוניברסיטאי.

אחמד טיבי: הרבה דברים ישתדרגו בסביבה הזאת.

אחמד טיבי: וראה זה פלא, המדינה מקימה המון יישובים, משני עברי הקו הירוק, אבל רק ליהודים.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: הצורך הזה קיים.

אחמד טיבי: יש גם ריבוי טבעי; יש גם זוגות צעירים, אדוני השר, שבשל חוסר התפתחות היישובים הערביים, והמצור – (בערבית: מצור.

אחמד טיבי: אתייחס לזה בהמשך.

אחמד טיבי: ) – נתייחס למצור בהמשך, הם נאלצים או בוחרים ללכת ליישוב יהודי שכן – כרמיאל, עפולה, נצרת-עילית.

אחמד טיבי: עכשיו 30% כמעט מתושבי נצרת-עילית הם ערבים.

אחמד טיבי: נכון, זאת איכות חיים טובה יותר, מבחינת תחבורה ציבורית, תשתיות, מרווח חיים שונה גם לילדים; סיכויי תעסוקה טובים יותר, מקומות תעסוקה – גם אוניברסיטה היא מקום כזה.

אחמד טיבי: אין.

אחמד טיבי: יש בארץ, אדוני השר, 85 מרכזים אקדמיים, 30 מהם הם סמינרים למורים, שמלמדים ערבית, היסטוריה, עברית, ובסוף נותנים תעודת הוראה.

אחמד טיבי: רוב המכללות – סליחה, כל המכללות ביישובים הערביים הן כאלה, והן מייצרות בוגרים עם תעודות הוראה, רבים מהם מובטלים עד עצם היום הזה, אחרי שנים רבות מסיום הלימודים.

אחמד טיבי: נשאר 55.

אחמד טיבי: מה-55 יש שמונה אוניברסיטאות, אדוני השר.

אחמד טיבי: נשארו 47 מכללות אקדמיות עצמאיות.

אחמד טיבי: אין בהן אפילו מכללה אקדמית אחת ביישוב ערבי.

אחמד טיבי: שמעתי השבוע את החלטתו של השר נפתלי בנט.

אחמד טיבי: לא אמרתי את דעתי בפומבי, כי עדיין לא התעמקתי – לא שמענו ממך הסברים, וחשוב שנשמע ממך הסברים, במה מדובר.

אחמד טיבי: האם זאת מכללה עצמאית?

אחמד טיבי: האם זאת מכללה שאתה תחייב שתהיה מסונפת לאוניברסיטה משמונה הקיימות כך שהיא תהיה ת"פ של אוניברסיטה קיימת, ולא משהו עצמאי?

אחמד טיבי: למרות זאת, אחרי המספרים שאמרתי, זאת החלטה בכיוון הנכון.

אחמד טיבי: זאת החלטה נכונה.

אחמד טיבי: היא לא מספקת, היא לא החלום שלי, לא החלום של חברי, לא החלום של הבת שלי, ששאלה אותי רק לפני שבועיים, למה אין אוניברסיטה אצלנו, וכל החברים שלי יוצאים ללמוד בחוץ-לארץ?

אחמד טיבי: שאלה במקום.

אחמד טיבי: הבטחתי לה שאמשיך לנסות לפעול להקים אוניברסיטה כזאת.

אחמד טיבי: מה גם שאתה יודע, אדוני השר, שאקדמאים וחוקרים ערבים מעולים, מצוינים – יש לנו.

אחמד טיבי: חלקם הם חלק מהסגל האוניברסיטאי בכלל המדינה, בישראל; חלקם בחוץ-לארץ – בג'ורג'טאון, ב-UCLA, בבוסטון – –

באסל גטאס: MIT, הרווארד.

אחמד טיבי: – – הרווארד, סטנפורד.

אחמד טיבי: אני, כשאני יוצא לארצות-הברית, או ללונדון, אוקספורד, ופוגש את האנשים האלה, אני מתמלא גאווה.

אחמד טיבי: לא הגיע הזמן שתהיה להם חממה כאן?

אחמד טיבי: עכשיו, תדעו לכם, אני מאלה שרוצים שיותר מרצים וחוקרים ערבים ישתלבו גם באוניברסיטה העברית, גם בחיפה, גם בתל-אביב, גם בבאר-שבע.

אחמד טיבי: אני לא בעד סגרגציה, אלא – בנושאים האלה אני בעד אינטגרציה.

אחמד טיבי: אבל אינטגרציה יכולה להיות כשתהיה אוניברסיטה גם בנצרת, שיעבדו בה גם – הפוך: מרצים יהודים, אבל היא תהיה ביישוב ערבי.

אחמד טיבי: זה המקום לחשוב מחוץ לקופסה המסורתית, איך הממסד מתייחס אל הקולקטיב הערבי.

אחמד טיבי: איך הממסד מתייחס לקולקטיב הערבי?

אחמד טיבי: בחשש; סכנת התססה, סכנת הסתה, אולי ילמדו שם את מחמוד דרוויש פתאום.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: טוב, במה אנו יכולים לדפדף זולת במחמוד דרוויש?

אחמד טיבי: קרוב לוודאי שנלְמד את מחמוד דרוויש, סמיח אל-קאסם.

אחמד טיבי: אנו מוכנים ורוצים ללמוד את ביאליק וטשרניחובסקי.

אחמד טיבי: לא למדנו אותם כשהיינו קטנים?) למדנו גם את ביאליק, גם את טשרניחובסקי, "ביער בחדרה", "אל הציפור", "צפרירים" – כל זה למדנו.

אחמד טיבי: לא לימדו אותנו במקביל – לימדו את ביאליק, לא לימדו אותנו את מחמוד דרוויש או את סמיח אלקאסם.

אחמד טיבי: את זה עשינו לבד.

אחמד טיבי: אני, עכשיו, חיכיתי לנאום שלי, כל הזמן אני קורא בספרו של חברי המנוח מחמוד דרוויש (בערבית: "מצב מצור"), נהנה בכל פעם מחדש; פעם חמישית או שישית שאני קורא אותו.

אחמד טיבי: אני רוצה שהתלמידים ילמדו אותו גם בבתי-הספר, באופן רשמי.

אחמד טיבי: אנחנו נשמח לשמוע הסבר, ורוצים לשמוע הסבר, מהשר בנט, על ההחלטה שלו על המכללה, על האופק, מה הוא רואה כעתידה של המכללה הזאת, מי יקים אותה, מי ינהל אותה, מי ישתלב בה – –

באסל גטאס: החטיבה להתיישבות.

אחמד טיבי: – – ואיך היא תתוקצב.

עיסאווי פריג': ברשותך, דווקא כשזה בא מהבית היהודי, בתקופת השר, אני, אישית, הופתעתי.

עיסאווי פריג': מגיעה בשלב הראשון מילה טובה.

עיסאווי פריג': אני אומר את זה, שישמע.

עיסאווי פריג': אני אומר: צעד בכיוון הנכון.

אחמד טיבי: אתה חוזר בדיוק על הדברים שאני אמרתי, אם כן.

עיסאווי פריג': עזוב את המחלוקת המדינית.

עיסאווי פריג': זו סוגיה אחרת.

עיסאווי פריג': בסוגיה הזאת – – –

יעל גרמן: לפני פחות משעה עמדת כאן ודיברת לגמרי אחרת.

יעל גרמן: אתה צריך לקבל החלטה.

עיסאווי פריג': מה, באיזה עניין, על האוניברסיטה?

יעל גרמן: לא.

עיסאווי פריג': על משהו אחר?

עיסאווי פריג': מדינית יש לי מחלוקת.

יעל גרמן: נו?

עיסאווי פריג': נו, אבל על האוניברסיטה אין מחלוקת.

יעל גרמן: גם על הבית היהודי וגם על נפתלי בנט דיברת אחרת.

עיסאווי פריג': אני, על האוניברסיטה, אין לי מחלוקת.

יעל גרמן: – – – אם יש לך עקרונות, אז אל תסכים שיקנו אותך באוניברסיטה.

אחמד טיבי: מה שרואים משם לא רואים מכאן.

אחמד טיבי: עכשיו, לכן אמרתי שאוניברסיטה היא זכות שלא מתממשת, היא נמנעת מאתנו, פעם אחר פעם.

אחמד טיבי: היא זכות טבעית, אלמנטרית.

אחמד טיבי: מה היה קורה אם השר בנט היה מכריז על הקמת אוניברסיטה – מה היה קורה?

אחמד טיבי: מה היה קורה?

אחמד טיבי: מדינת ישראל, שהיא מדינה חזקה, הייתה מתמוטטת?

אחמד טיבי: יש בעיה אם אחד המרצים היה מלמד את מחמוד דרוויש או את הנרטיב הפלסטיני, למשל?

אחמד טיבי: או, היה ויכוח על התנועה הלאומית הפלסטינית מול הציונות – מה היה קורה?

אחמד טיבי: זה דווקא בריא.

אחמד טיבי: מחקר השוואתי, אפשר?

אחמד טיבי: בכל מקום, בכל מכון מחקר.

אחמד טיבי: אחוז האקדמאים הערבים בסגל האוניברסיטאות – בסגל, עובדי הסגל – הוא 2%, כך מספר המרצים הערבים – 2.5%.

אחמד טיבי: זה מביך.

אחמד טיבי: לכן אני אומר, הגיע הזמן גם לאוניברסיטה וגם לעיר חדשה.

אחמד טיבי: אגב, אני הקמתי – מייד כשנכנסתי לכנסת, ב-1999, זה היה הדבר הראשון שהעליתי – הקמת עיר ערבית.

אחמד טיבי: ואני זוכר שיש החלטת ממשלה על הקמת עיר ערבית.

אחמד טיבי: יש החלטה.

אחמד טיבי: נדמה לי שהשר לשעבר שטרית היה קשור אליה, אבל היא לא התממשה, והיא לא תתממש בקרוב.

אחמד טיבי: מה שיש בג'דיידה–מכר זה לא משהו, לפי השקפת העולם שלי, של הקמת עיר חדשה – מרכזי התחדשות אמיתיים, אורבניים.

אחמד טיבי: עכשיו, מכאן אני רוצה לעבור למה שמתרחש כאן לאחרונה – הסטת תקציבים, העברות בכמה, מיקי, חברי לוועדת הכספים חבר הכנסת מיקי לוי?

מיקי לוי: עד היום כ-12%.

מיקי לוי: אתמול הונחו בלילה עוד 2.5 מיליארד שקל, בצהריים – עוד 100 – – – 12%, 45 מיליארד שקלים.

אחמד טיבי: לא היו בבסיס התקציב.

אחמד טיבי: תוספות.

ניסן סלומינסקי: לא לא, לא כולם.

ניסן סלומינסקי: היו גם עודפים מחויבים.

ניסן סלומינסקי: 20 מיליארד בערך עודפים מחויבים, ואחרים זה – – –

אחמד טיבי: עכשיו, יש שם גם מיליונים לחטיבה להתיישבות.

אחמד טיבי: בגלל זה אנחנו מחכים – עכשיו השעה היא 03:55, כדי להצביע על החוק הזה, חוק לחטיבה, שנדמה לי שעמיתי חבר הכנסת סעדי היטיב לתאר – את ההשלכות, את השלילה, את הבעייתיות, ואפרופו חטיבה, ותמיכה בהתנחלויות, ראיתי כמו כולכם את הסרטון של החתונה – דברים קשים; אני בטוח שחלק גדול מכם הרגישו מבוכה – –

קריאות: – – –

קריאה: לא, זעזוע.

אחמד טיבי: – – וחלק הרגישו זעזוע.

קריאה: לא.

קריאה: כולם הרגישו זעזוע.

אחמד טיבי: לשאת תמונה של ילד שנשרף ולדקור אותה בסכין?

אחמד טיבי: ובתוך חתונה, להרים ילדים עם נשק?

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: מגיעה מילה טובה לעיתונאי רועי שרון, שהביא את הסרטון הזה, אבל מתברר שחתונה דומה התרחשה לפני שנים רבות.

באסל גטאס: לפני שנתיים.

יעל גרמן: אתה מתכוון לחתונה בחברון.

אחמד טיבי: איתמר בן-גביר, החתונה של איתמר בן-גביר, אבל לא הייתה אז תמונה של ילד, כי לא היה ילד שרוף אז.

אחמד טיבי: זה ההבדל היחיד בין שתי החתונות.

אחמד טיבי: אגב, הם הציגו גם את הסרטון החדש בערוץ 10, של החתונה הישנה.

אחמד טיבי: אותם סממנים פאשיסטיים, עם תמונות של כהנא.

אחמד טיבי: התופעה הזאת קיימת; היא לא נכחדת, אלא מתרחבת.

אחמד טיבי: בצל הקיצוניות הפושה ברחוב הישראלי, כאשר הגזענות הפכה להיות "מיינסטרים", זרם מרכזי, האנשים האלה חושבים שהם אדוני הארץ, "בן קווסין", במירכאות.

אחמד טיבי: אני לא יודע מה הזעזוע או המבוכה או ההלם הזה, למה זה יביא.

אחמד טיבי: סביר להניח – לכלום.

אחמד טיבי: יהיו כמה הודעות, תהיה הצעה לדיון מהיר או הצעה דחופה בכנסת, מחר הכותרות הראשיות יהיו על זה – וזהו, לא יותר.

אחמד טיבי: עד שייחשף הדבר הנורא הבא.

אחמד טיבי: בדרך כלל חברה צריכה ראי.

אחמד טיבי: אני חושב שהסרטון הזה הציב ראי, חבר הכנסת מיקי לוי.

אחמד טיבי: אגב, יש שני מוקדי הפרעות בנאום הזה: המוקד הנורא זה כאן, הבעייתי, בצד ימין, של חברתי חברת הכנסת מרב מיכאלי, של מיכל רוזין וצוות העוזרות הנהדרות אבל המפריעות; והמוקד שם, של מיקי ועיסאווי.

אחמד טיבי: כאילו אתם, יש מצור מסביבי.

אחמד טיבי: ואפרופו מצור שדיברנו עליו בהתחלה – – –

ניסן סלומינסקי: תציין אותנו לשבח שאנחנו שומעים אותך, תגיד גם מילה טובה.

אחמד טיבי: אני חושב שזו עוד מחווה יהודית – שאתה יושב ומקשיב לי בשעה 04:00.

אחמד טיבי: מרוב מחוות – – –

באסל גטאס: אין על מי שתדבר, תסתכל.

אחמד טיבי: (בערבית: אם כן, אנחנו מדברים על מצב המצור.

אחמד טיבי: ) דיברתי על מצור.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: לפני זמן קצר קראתי בספרו של מחמוד דרוויש "מצב מצור".

אחמד טיבי: אני רוצה לקרוא.

אחמד טיבי: ) כמה נשאר לי?

אחמד טיבי: אוקיי, עוד 35 דקות.

אחמד טיבי: (קורא שירים בערבית, להלן תרגומם: אשתף אתכם במה שקראתי, שתיהנו יחד אתי ממילותיו של מחמוד דרוויש: כאן, בשיפולי הגבעות מול השקיעה / וְכַוֶּנֶת הזמן, / ליד בוסתנים ערופי צל – / מעשה אסירים, / מעשה מובטלים, / נגדל את התקווה.

אחמד טיבי: מולדת עוד מעט תפציע, / וחוכמתנו פחתה עם השנים / כי בהינו בשעון הניצחון: / אין חושב בלילנו הזרוע תותחים / בלילה אויבינו ערים / ומדליקים לנו אור / בחשכת המרתפים.

אחמד טיבי: כאן, מאז פיוטי איוב, לא חיכינו לאיש...

אחמד טיבי: כאן, אין "אני".

אחמד טיבי: / כאן יזכור אדם את עפרו.

אחמד טיבי: המצור הזה עוד יתמשך על שנלמד את אויבינו / מבחר משירת הגאהליה.

אחמד טיבי: בבוקר – שמי עופרת / בלילות – שמי תפוז.

אחמד טיבי: אך הלבבות / עמדו בצד, כפרחי-הגדר.

אחמד טיבי: במצור, החיים הם הזמן / שבין זיכרון ראשיתם / ושכחת סופם.

אחמד טיבי: החיים / החיים במילואם / החיים בחסרונם / מארחים כוכבים שכנים / נטולי זמן / ועננים מהגרים / נטולי מקום.

אחמד טיבי: / והחיים כאן / תוהים: / כיצד נשיב אליהם את החיים?

אחמד טיבי: יאמר על סף המוות: / לא נותר בי מתום לאבדו / חופשי אני לצד חירותי / והמחר שלי בידי.

אחמד טיבי: ..

אחמד טיבי: / אכנס, עוד מעט, אל חיי / איוולד חופשי, יתום, / ומאבן התכלת אותיות לשמי אבחר.

אחמד טיבי: כאן, ליד רכסי העשן, על מדרגות הבית / אין זמן לַזמן.

אחמד טיבי: / נעשה מה שעושים העולים אל אלוהים: / נשכח את הכאב.

אחמד טיבי: הכאב / הוא: שגברת הבית לא תולה כביסה / על החבל, / ומסתפקת בניקיון הדגל.

אחמד טיבי: כאן אין הקשר הומרי לשום דבר.

אחמד טיבי: / האגדות מתדפקות על דלתותינו כשצריך, אין הקשר הומרי לשום דבר.

אחמד טיבי: / כאן יש גנרל חפירות שמחפש מדינה ישֵנה / תחת חורבות טרויה העתידית.

אחמד טיבי: חיילים אומדים את המרחק בין קיום / לחידלון / דרך כוונת הטנק.

אחמד טיבי: אנחנו אומדים את המרחק בין גופנו / לבין הפצצה בחוש השישי.

אחמד טיבי: אתם העומדים במתפן – היכנסו, / שתו אתנו קפה ערבי / [אותי תרגישו שאתם אנשים כמונו].

אחמד טיבי: / צאו מהבקרים שלנו, / שנהיה בטוחים שגם אנחנו בני-אדם.

אחמד טיבי: מוצאים זמן להעביר את הזמן: / משחקים שש-בש, או מדפדפים בחדשותינו / בעיתוני האתמול הפגוע / וקוראים את ההורוסקופ: בשנת / אלפיים ושתיים תחייך המצלמה / לילידי מזל מצור.

אחמד טיבי: כשהאתמול נעצר לידי אני אומר לו: / לא להיום קבענו.

אחמד טיבי: לך עכשיו, / ותבוא מחר.

אחמד טיבי: סופר ציני אמר לי: לו ידעתי מן ההתחלה מה יהיה הסוף, / לא היה נותר בשפה שום תפקיד בשבילי.

אחמד טיבי: כל מוות / גם אם הוא צפוי / הוא מוות ראשון / מדוע אמצא / תחת כל אבן / ירח שהלך לישון.

אחמד טיבי: אני חושב, אבל בלי מסקנה: / על מה חושב זה שדומה לי, שם / בראש הגבעה, זה שלושת אלפים שנה / ברגע הזה החולף?

אחמד טיבי: / מכאיבה לי המחשבה / והזיכרון מתאושש.

אחמד טיבי: אלוהים ירחם על מחמוד דרוויש, המשורר הגדול, ההר, הסמל, שחייב להישאר סמל מעל חילוקי הדעות ומעל ההתנצחויות, בגלל שהוא מחמוד.

אחמד טיבי: כך היה וכך יישאר.

אחמד טיבי: )

יעל גרמן: אתה לא מתרגם את זה?

אחמד טיבי: אני אתמצת, תלוי כמה אני אקרא.

אחמד טיבי: (בערבית: כאן, בשיפולי הגבעות.

אחמד טיבי: ) דיברתי על אחד השירים המאוד-מוכרים של מחמוד דרוויש, "מצב מצור".

אחמד טיבי: הוא היה ברמאללה ותיאר את הרגשתו האנושית ואת יחסו אל האחר גם כשהאחר תוקף.

אחמד טיבי: ותמצית דבריו היא המשפט: תיכנסו אלינו, תשתו קפה, כדי שתיווכחו שאנחנו בני-אדם כמוכם.

אחמד טיבי: כך חשב מחמוד דרוויש, ואת המשפט הזה הוא אמר בשמי, בשמך, בשם הבת שלי, בשם תושבי כפר-קאסם, בשם תושבי טייבה, רמאללה ורבים מאוהביו, גם ביפו ובכל העולם.

עיסאווי פריג': וגם בשמי.

אחמד טיבי: גם בשמךָ, גם בשם רבים שקוראים את שיריו בעברית, שתורגמו בצורה מצוינת, ואני מאוד ממליץ לקרוא אותו.

אחמד טיבי: חבל שהוא נפטר לפני שהוא זכה למה שמגיע לו – פרס נובל לספרות.

אחמד טיבי: אם למישהו מגיע, אז למחמוד דרוויש, שהוא משורר של מולדת, של חופש, של אהבה.

אחמד טיבי: שירי האהבה שלו נוגעים ברגשות הכי אותנטיים, חמים, של כל בן-אנוש.

אחמד טיבי: כך היה מחמוד דרוויש.

אחמד טיבי: איפה האחראים?

טלי פלוסקוב: היא ביקשה לסיים.

אחמד טיבי: אה, ביקשו לסיים?

טלי פלוסקוב: כן.

אחמד טיבי: מתי?

טלי פלוסקוב: אתה רואה, אני אפילו יודעת להגיד.

עפר שלח: אחמד, אנחנו פוחדים שתגיע לטשרניחובסקי.

מיקי לוי: שמעת מה עפר אמר?

עפר שלח: אחמד, אנחנו פוחדים שתגיע לטשרניחובסקי, אז נעצור פה.

עיסאווי פריג': (בערבית: עשית זום?)

אחמד טיבי: (בערבית: עשיתי זום.

אחמד טיבי: )

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טיבי, אתה מסיים?

אחמד טיבי: אני חותר לסיום, גברתי היושבת-ראש, אבל בינתיים – – –

שולי מועלם-רפאלי: אפילו שלא היית בצבא אתה חותר לסיום.

אחמד טיבי: אני חותר לסיום – –

עפר שלח: אתה נוהר לסיום.

אחמד טיבי: – – והחתירה הזאת מורכבת משלושה דברים.

עפר שלח: אתה נוהר לסיום.

עיסאווי פריג': אתה נוהר.

שולי מועלם-רפאלי: אפילו שלא היית בצבא היא מורכבת משלושה דברים.

אחמד טיבי: אני רואה שחברים שלי מהסיעה המשותפת נוהרים לאולם; אני חושש שמא חברים שלנו באגף הזה יראו בזה נהירה מאיימת.

אחמד טיבי: אני מבקש שתגיעו אחד-אחד, לא בקבוצות.

שולי מועלם-רפאלי: ג'מאל זחאלקה לא הבין למה – – –

אחמד טיבי: לא בקבוצות.

אחמד טיבי: לכן תבקשו מג'מאל שיגיע לא עכשיו, אלא עוד מעט.

שולי מועלם-רפאלי: הוא כבר הגיע – –

עפר שלח: רק בליווי של שני יהודים, אחמד.

שולי מועלם-רפאלי: – – ושאל מה הסיכום, 04:15 או 04:30?

אחמד טיבי: ואיימן, ומי עוד?

אחמד טיבי: מסעוד.

אחמד טיבי: אחד-אחד, לא ביחד, כי נהירה יכולה להיחשב – ערבי שנוהר, ערבים שנוהרים, זה עבירה על החוק ב-2015, או בשלהי 2015, במדינת ישראל.

אחמד טיבי: שאל אותי עפר מה עם סח'נין.

אחמד טיבי: עפר שלח.

אחמד טיבי: הם החתימו מאמן חדש.

מיקי לוי: מי?

עפר שלח: יוסי אבוקסיס.

אחמד טיבי: יוסי אבוקסיס.

אחמד טיבי: אני מאחל לו הצלחה.

עיסאווי פריג': מה אמרתי לך לפני חודשיים?

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: בדיוק.

יעל גרמן: אחמד, אין לך איזה שם אמצעי שאתה רוצה לדבר עליו?

אחמד טיבי: לא, מכלוף תפוס.

אחמד טיבי: אני מאוד מקווה שהוא יצליח, כי ההצלחה שלו היא הצלחת הקבוצה.

אחמד טיבי: מדובר בקבוצה מצוינת.

אחמד טיבי: למה אני מלווה את הקבוצה תמיד, משחקי בית ומשחקי חוץ?

אחמד טיבי: בגלל הספיריט, הנשמה שיש בקבוצה הזאת, האוהדים הנפלאים.

אחמד טיבי: היא סמל.

אחמד טיבי: יש בה מסרים.

אחמד טיבי: וכשהם משחקים טוב, אני פשוט מתענג, כמו כולם.

אחמד טיבי: ושאל אותי עפר למה אני אוהב כדורגל יותר מאשר כדורסל.

אחמד טיבי: אני זוכר שכשהיינו בארצות-הברית, עפר שלח ואני, אני זוכר לו חסד נעורים מזה שנתיים – שנתיים, עפר?

עפר שלח: שנתיים, כן.

אחמד טיבי: שנתיים.

אחמד טיבי: איפה היינו?

אחמד טיבי: ב"מדיסון סקוור"?

עפר שלח: היינו ב"מדיסון סקוור גרדן".

אחמד טיבי: היינו ב"מדיסון סקוור" והיה משחק אדיר בין – – –

עיסאווי פריג': ניו-יורק.

אחמד טיבי: לא.

עפר שלח: ה"ניקס".

עיסאווי פריג': ה"ניקס".

אחמד טיבי: ה"ניקס" היו.

אחמד טיבי: ולא צריך לספר לכולם שתפסת אותי, נרדמתי איזה שתי דקות.

עפר שלח: אתה לא תספר על נפתלי, אני לא אספר על זה.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: זאת הייתה חוויה טובה.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: אנחנו מדברים 15 דקות בלבד.

עיסאווי פריג': אתה לקחת 40.

עיסאווי פריג': אנחנו מדברים רק רבע שעה.

עיסאווי פריג': )

אחמד טיבי: (אומר בערבית: ברשותך, עיסאווי.

אחמד טיבי: לא, אבל אתה נהנית מ"מצב מצור".

אחמד טיבי: ) תיכנסו אלינו, תשתו קפה ותיווכחו שאנחנו בני-אדם כמוכם; כך אמר מחמוד דרוויש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים ברשימה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח?

עפר שלח: מוותר.

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת חיליק בר – אינו נוכח; חבר הכנסת עמיר פרץ – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד על חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר בערבית: ראשית נתחיל בברכות לחג לבני עמנו שחוגגים בימים אלו את החגים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ) אני מברך את בני עמנו, (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ואומַר שמוחמד, שליח אלוהים, תפילת אלוהים עליו וברכתו לשלום, הוא האדם המכובד ביותר אצל אלוהים ובעל המעמד הרם ביותר אצלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אדון השליחים ואימאם הנביאים בעת בּוֹאָם והדרשן שלהם בעת מִפְגָּשָׁם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלוהים טיהר את מזונו ואמר: "לא תעה חברכם ולא סטה".

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא טיהר את לשונו ואמר: "ואין הוא דובר מתוך משוגת לבו".

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא טיהר את דבריו ואמר: "אין זו אלא התגלות שנגלתה".

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא טיהר את חברו ואמר: "לימד אותה נורא-הכוח".

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא טיהר את לבו ואמר: "לא כיחד הלב באשר למראֶה שראה".

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא טיהר את ראייתו ואמר: "לא סר המבט ולא חרג".

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא טיהר את סגולותיו ואמר: "וניחנת בסגולות נשגבות".

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא טיהר את ייחוסו ואמר: "הרואה אותךָ בעומדךָ בתפילה, ובעוברךָ בינות למשתחווים".

עבד אל חכים חאג' יחיא: בני עמו אמרו עליו שהוא טהור, שהרי הוא אמר: "לא שלחנוךָ כי אם להביא רחמים על שוכני העולמים", "התפללו לשלומו ובַרכו לשלום".

עבד אל חכים חאג' יחיא: "לא שלחנוךָ כי אם להביא רחמים על שוכני העולמים") – פסוק מהקוראן שאלוהים מתאר בו את הנביא מוחמד, שנשלח כדי לרחם על העולם, על כל העולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום ראינו את הסרטון של החתונה המפורסמת, חתונת הדמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראינו צעירים, נערים, שרקדו עם רובים, אקדחים, סכינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את הסכינים האלה נעצו בתוך תמונתם של בני משפחת דוואבשה אשר נשרפה, ובמיוחד התינוק עלי, בן השנה וחצי, אשר נשרף בשנתו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רצינו לשמוע את התגובות, לראות מי מדבר ומה התגובות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה שעניין אותנו זה התגובה של ראש הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וראינו את התגובה שלו באתר של העיתון "ישראל היום", שהוא לא חשוד כשמאלני ולא חשוד שהוא נגד ראש הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שהוא אמר שם, נתניהו, על הסרטון: החגיגות של נוער הגבעות – אז זאת ההגדרה של הנערים האלה, ככה מגדיר אותם ראש הממשלה, נוער הגבעות – הם מהווים סכנה לחברה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם מוכרים כנוער הגבעות, ככה תיאר אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אנחנו כבר יודעים על מה מדברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר ללמוד אותם, אפשר לדעת את השמות שלהם, אפשר להגיע אליהם ואפשר להבין מה הם ומה הם עושים ולמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל איפה העמדה המוסרית של ראש הממשלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם מסוכנים לחברה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כאילו הם לא פוגעים באנשים, לא פוגעים בבני-אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם מסוכנים לחברה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני פונה לראש הממשלה: איפה העמדה המוסרית שלך, המחייבת אותך כשאתה רואה אותם רוקדים על הדם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה צריך להוקיע אותם, להוציא אותם מחוץ לחוק, כארגוני טרור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלות המתבקשות מחתונת הטרור: האם יש להם השראה מפסקי הלכה או מ"תורת המלך", כספר שלאחרונה מתברר שהוא גם חופש הדעה, שמותר להרוג ילדים, לרצוח ילדים ערבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה ברור בספר, וזה, מתברר, גם חופש הביטוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנערים האלה, איפה קיבלו את החינוך שלהם, והאם קיבלו תמיכה ממשלתית להם ולישיבות שלהם, וכמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלה שאלתית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם יוכרזו כארגוני טרור, ואז כל מי שיתמוך בהם, ניתן לשפוט אותו לפי חוקי הטרור ולהכניס אותם לבתי סוהר ל-30 שנה, שזה החוק החדש למלחמה בטרור?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי נתן להם את הנשק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאיפה הם קיבלו את הנשק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי הם צעירים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאיזה מצבור הם קיבלו אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם יש להם גישה למצבורי נשק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך קיבלו את הרובים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאיפה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם רימוני הגז שנזרקו על המשפחה בכפר ביתילו רק אתמול הם מאותו מצבור?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם בחתונה הזאת יש קצה חוט בכיוון של מי שזרק את רימוני הגז והתכוון לרצוח עוד משפחה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשפחה הראשונה נשרפה, והשנייה – עם הגזים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם החומר הדליק אשר בו נשרפה משפחת דוואבשה מדומא הגיע מאותו מקום, מאותו מצבור נשק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם ארגון הטרור "תג מחיר" יוצא משורות נוער הגבעות הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: להזכירכם, הם התחילו בניקוב גלגלי מכוניות, אחר כך שרפתן, שרפת מסגדים, שרפת כנסיות, והכול תג מחיר ונקמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועל מה נקמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראינו פה הידיינות בכנסת, ופתאום אנחנו רואים את התגובה של סמוטריץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה הוא אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אומר שזה לא מתאים לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל את המילה טרור הוא לא הזכיר, כי כל מי שתוקף ערבים הוא לא טרוריסט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יהודי לא יכול להיות טרוריסט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אסור להעביר כסף לאנשים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ורק כדוגמה אחת, אני יכול להגיד לכם שב-2014, לבית-אל בלבד הם העבירו 51.5 מיליון שקלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סכום כזה אומר שאם נחלק אותו במספר התושבים זה משהו כמו 9,000 שקלים פר-נפש, כשאנחנו במגזר הערבי, היישובים במצב הכי טוב מגיעים ל-3,000 פר-נפש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה חוץ מתקציבי חינוך ותקציבי אבטחה וכל מיני תקציבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני אומר, שאלה אחרונה שאני שואל: לפני שהם הביאו את החוק הזה, האם מישהו ירה לראש הממשלה בין העיניים כדי להביא את החוק הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם מישהו ירה, אז לפחות שיגיש תלונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: דקה, אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת יואל רזבוזוב – אינו נוכח; חברת הכנסת שלי יחימוביץ – אינה נוכחת; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח – הוא כבר דיבר בעצם; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שחבר הכנסת אבו מערוף גם יברך לחג.

עבדאללה אבו מערוף: נכון, גם לנובי-גוד.

טלי פלוסקוב: הנה, אני כבר יודעת.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השרה, היום זה יום חג.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, מן הראוי, לא רק בגלל הפרוטוקול (אומר דברים בשפה הערבית: להלן תרגומם: אנו מברכים את כל המוסלמים בכל רחבי העולם לרגל יום הולדת הנביא מוחמד, אבל מובן שאיננו מברכים את אנשי "דאעש", שאין קשר כלשהו בינם לבין האסלאם.

עבדאללה אבו מערוף: מובן שאנו מברכים גם את כל העדות הנוצריות לרגל חג המולד ומייחלים שהשנים הבאות יהיו שנים שיהיו בהן יותר שלום, רגיעה ואנושיות.

עבדאללה אבו מערוף: ) ובהקשר הזה, בעוד כמה ימים מסתיימת שנה, ונאחל לכל מי שמתחיל שנה חדשה, מה שנקרא ברוסית נובי-גוד (מברך בשפה הרוסית), ושתהיה שנה טובה, שנה מבורכת, ושנת אושר ושלווה (מברך בשפה הרוסית).

עבדאללה אבו מערוף: קשה להבין מה אכפת לכנסת ישראל מעמדן של ההסתדרות הציונית ושל הסוכנות היהודית, ולכן הצעת החוק הזה היא לא כבוד לכנסת.

עבדאללה אבו מערוף: היא ביזיון לכנסת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה הוא חוק סחיטה פוליטית ואידיאולוגיה בזויה שנוגדת את כל יסודות הדמוקרטיה.

עבדאללה אבו מערוף: הצעת החוק אונסת את הממשלה, וכנראה הממשלה נהנית מהאונס הזה.

עבדאללה אבו מערוף: והיא, הממשלה, רוצה לאנוס את הכנסת, וכנראה חלק לא מעט מחברי הכנסת נהנים מהאונס הזה.

עבדאללה אבו מערוף: הצעת החוק הזו היא דיל מושחת, עסקה אומללה, עסקה של מאפיונרים.

עבדאללה אבו מערוף: מן הראוי שתהיה הצעת חוק לפירוק ההתנחלויות, לסיום הכיבוש הנתעב.

עבדאללה אבו מערוף: תמיד ברצוני לדבר מעל הדוכן הזה על חמשת המ"מים, ואני הראשון בכנסת הזו שהתחיל את השיח עליהם מעל הדוכן הזה.

עבדאללה אבו מערוף: לצערי הרב, רוב חברי הכנסת לא רוצים שאזרחי המדינה אכן ייהנו ממלבוש, מבריאות, מדיור בר-השגה, מחינוך טוב ומחיים ללא עוני.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה יוליד עוד פרה קדושה, שרק הורסת את הכלכלה של המדינה, ולא נותנת למדינה אפילו טיפת חלב אחת.

עבדאללה אבו מערוף: החקיקה הזו נוגדת את החוק הבין-לאומי, האומר שאסור לשנות בשטחים הכבושים מצב קיים.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה מוליד ממשלה בתוך ממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: זה חוק מעל החוק.

עבדאללה אבו מערוף: האצלת סמכויות ממשלה להסתדרות הציונית זה מעשה של מאפיה.

עבדאללה אבו מערוף: זה הרס למדינה, הרס לדמוקרטיה, הרס למשטר הקיים.

עבדאללה אבו מערוף: על ההיבטים הבלתי-חוקתיים בחוק הזה כבר דיבר חבר הכנסת חברי אוסאמה סעדי, ולכן אני לא אכנס לפרטים – בגלל כל מיני סיבות.

עבדאללה אבו מערוף: לכן אדבר על העניין האידיאולוגי, על העניין הפוליטי הנובע מהחוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: מציעי החוק אומרים, טוענים, שישנה זכות אלוהית מהשמים על כל הארץ הזו.

עבדאללה אבו מערוף: ואם זה נכון שאכן אלוהים הבטיח ונתן, אז אני מצטט את דבריו של המנוח המשורר סמיח אלקאסם: אני באלוהים כופר.

עבדאללה אבו מערוף: הרי ההיסטוריה מתעדת, וזה עובדה, שלאברהם היו שני בנים, יצחק וישמעאל, ולשניהם הוא הוריש את הארץ הזו.

עבדאללה אבו מערוף: אבל הייתה חלוקה ב-1947, ולימדו אותי שגם דגלו בדו-קיום, בשלום צודק, ושאפשר לחיות, שני עמים, בארץ אחת; אמרו שאפשר אחרת ולא צריך לחלק את המדינה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל אנשים, ציונות, ריאקציה ערבית, וגם האנגלים האימפריאליסטים רצו אחרת, והייתה הנכבה והיה הרס של יותר מ-500 כפרים בארץ הזו.

עבדאללה אבו מערוף: וזה המשיך, וממשיך וממשיך.

עבדאללה אבו מערוף: אם הדרך הנכונה היא דרכו של ברוך גולדשטיין הרוצח, אם הדרך הנכונה היא דרך של הריקוד בחתונה על דמם של בני משפחת דוואבשה ועל דמו של מוחמד אבו ח'דיר, אם זה ככה אז המצב כולו אומר דורשני.

עבדאללה אבו מערוף: מזלם של מציעי החוק שאנחנו חייבים בסביבה של ריאקציה.

עבדאללה אבו מערוף: תתארו לעצמכם שמחר או מחרתיים המשטר בסעודיה ישתנה ויהיה בכיוון מה שנקרא האביב הערבי.

עבדאללה אבו מערוף: מה יהיה המצב כאן של אי-שלום?

עבדאללה אבו מערוף: תתארו לעצמם מצב אחר בכלל במזרח התיכון.

עבדאללה אבו מערוף: הדמגוגיה שתמיד ראש הממשלה בנימין נתניהו מביא, וכל פעם הוא מוצא תורן לדמגוגיה – פעם איראן, פעם הרשימה המשותפת, פעם האזרחים הערבים – היא דמגוגיה בזויה שאין לה מקום.

עבדאללה אבו מערוף: כמה שזה יימשך, אפשר להסיט את הדעת של אנשים חלק מהאנשים חלק מהזמן; אפשר רוב הזמן להסיט את הדעת של אנשים, אבל אי-אפשר כל הזמן להסיט את הדעת של כל האנשים.

עבדאללה אבו מערוף: היום היה ביקור של נשיא אוקראינה, כאילו ידידות.

עבדאללה אבו מערוף: בהקשר הזה אנחנו מדברים על דו-קיום.

עבדאללה אבו מערוף: ואוקראינה – והנשיא של אוקראינה עכשיו – היא אחת ממשתפי הפעולה עם הנאצים שהיו אז, והוא עכשיו תומך בבנדרים ששיתפו פעולה נגד היהודים ונגד הפרטיזנים.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר לדבר שעות על גבי שעות, שעות על גבי שעות.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה פסול.

עבדאללה אבו מערוף: הכנסת חייבת להוריד אותו בכלל, חייבת לפסול אותו, וזה יהיה כבוד לכנסת שאכן החוק הזה ייפסל.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת החוקה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

אחמד טיבי: כמה זמן?

טלי פלוסקוב: הוא לא מוגבל בזמן.

אחמד טיבי: הוא בכלל לא מוגבל.

טלי פלוסקוב: אני אמרתי, הוא לא מוגבל בזמן.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אם מישהו שלא מכיר את כנסת ישראל היה מגיע לפה, הוא היה עומד נדהם.

ניסן סלומינסקי: חברתי, חברתי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מועלם, זה מפריע.

טלי פלוסקוב: האולם ריק ולכן אנחנו שומעים כל מילה, אז בבקשה.

טלי פלוסקוב: אם מישהו היה מגיע לפה ומאזין לנואמים והוא לא מכיר את כנסת ישראל, הוא היה עומד נדהם.

טלי פלוסקוב: יש כאן הצעת חוק טובה, לא טובה, אתה יכול להסכים לה, אתה יכול לא להסכים לה.

טלי פלוסקוב: מה שהעמיסו בהצעת החוק הזאת – השם ישמור וירחם.

טלי פלוסקוב: לאן הגיעו?

טלי פלוסקוב: זה באמת מדהים.

טלי פלוסקוב: אז מי שמכיר את הכנסת יודע שאולי זאת הזדמנות לכל אחד לבטא את תפיסת עולמו, אולי זאת מין דמגוגיה מסוימת שאין בה שום קשר בין כל מה שנאמר לחוק עצמו.

טלי פלוסקוב: אז אני אנסה לדבר גם על החוק עצמו, ואחר כך אני אדבר גם על עוד שניים, שלושה נושאים שהועלו פה ושווה לדבר עליהם: על בית-המשפט העליון; על מדינה לכל אזרחיה; על אברהם – האם הוא הוריש את ארץ-ישראל לשני הבנים או רק לבן אחד, לפחות לפי מה שכתוב בתורה, שזה המוצא של שנינו כרגע; כמובן, על חתונת הדמים, הדבר הנורא הזה – איך הוא נכנס לפה; אם יישאר זמן אנחנו נעשה דבר מאוד מכובד: נלמד ביחד כמה הלכות של הרמב"ם.

טלי פלוסקוב: גם זה דבר חשוב מאוד.

טלי פלוסקוב: אבל אני אתחיל – קודם כול – בנושא של החוק.

טלי פלוסקוב: צריכים לזכור: החטיבה להתיישבות, כפי שתיקנו אותי, עובדת מ-1968 וביצעה את כל תפקידיה.

טלי פלוסקוב: אם אני זוכר טוב, אז, ב-1968, עדיין היה שלטון המערך, לפחות עד 1977.

טלי פלוסקוב: אחר כך הוא עבר לליכוד ואחר כך עוד פעם למפלגת העבודה על גלגוליה.

טלי פלוסקוב: החטיבה המשיכה לעבוד.

טלי פלוסקוב: אז איפה היו כל אותם יפי הנפש שדיברו היום באיזו עוצמה, דברים שאתה לא מסוגל להבין?

טלי פלוסקוב: איפה הם היו כל הזמן כשהם היו בשלטון?

טלי פלוסקוב: איך הם נתנו לאותו יצור פרא, לאותו דבר לא מסודר, לא חוקי?

טלי פלוסקוב: מי שהיה פה הבין שזה הדבר הכי חמור בעולם.

טלי פלוסקוב: איך הם נתנו לו להסתובב?

טלי פלוסקוב: איך הם נתנו לו לפעול?

טלי פלוסקוב: איך הם נתנו לו לעשות בלי לסדר אותו בחוק, בלי לבנות משהו?

טלי פלוסקוב: איפה היה המחנ"צ?

טלי פלוסקוב: איפה הייתה מפלגת העבודה?

טלי פלוסקוב: איפה היו כל אותם יפי-נפש שדיברו כשהיו בשלטון?

טלי פלוסקוב: כן, התשובה היא פשוטה: החטיבה עבדה והכול היה בסדר, וזה יכול היה להימשך ככה הלאה.

טלי פלוסקוב: אם הם היו בשלטון, אני מניח שזה היה נמשך עוד כהנה וכהנה שנים בלי שאף אחד בכלל – – –

יואל חסון: אתה הולך להתעלל בנו, אני מבין.

ניסן סלומינסקי: לא, ממש לא.

שלי יחימוביץ': ניסן, יש לי פה את הספר שלי על כלכלה וחברה בישראל.

שלי יחימוביץ': אתה רוצה לקרוא ממנו פרקים?

ניסן סלומינסקי: קודם כול אני מדבר על החטיבה, אחר כך אדבר על הנושאים האחרים שדיברו.

נחמן שי: אם אתה רוצה ספר טלפונים, יש לי.

ניסן סלומינסקי: אם עדיין האופוזיציה לא תצליח לגייס את כל אנשיה אז אנחנו נעבור לעוד דברים, אבל אנחנו נעשה את מה שצריך.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אני שואל: איך יצור הפרא הזה שנקרא החטיבה להתיישבות, שהוא הדבר הכי גרוע בעולם לפי מה שדיברו פה – איך השאירו אותו, גם מפלגת העבודה שהייתה בשלטון כל כך הרבה שנים, ולא ניסתה להכניס אותו למסגרת חוקית, לסדר את החוק שיהיה מסודר, שיהיה בסדר?

ניסן סלומינסקי: סימן שזה לא נורא, החטיבה לא נוראה כל כך.

ניסן סלומינסקי: אולי להפך, אולי היא אפילו בסדר.

ניסן סלומינסקי: רק זה תלוי מי בשלטון.

ניסן סלומינסקי: אם מפלגת העבודה בשלטון אז החטיבה נפלאה, אבל אם הליכוד בשלטון אז החטיבה כבר לא טובה, וכל הקללות שרק אפשר – אפשר להעמיס עליה.

ניסן סלומינסקי: וגם בממשלת הליכוד החטיבה הזאת עבדה שנים.

ניסן סלומינסקי: היא עבדה באין פוצה פה ומצפצף.

ניסן סלומינסקי: אבל בכל אופן – לכן אני אומר שכל הטיעונים שנאמרו פה, אני לא רוצה להגיד עליהם צביעות, כי אני לא אוהב להשתמש במילים כאלה, אבל זה לא הוגן, לא יפה, לא מכובד.

ניסן סלומינסקי: אבל טוב, זה עניינו של כל אחד ואחד.

ניסן סלומינסקי: מה שקרה זה שהייתה התעוררות.

ניסן סלומינסקי: כפי שאמרתי, מאחר שהשלטון אצל הימין, הייתה התעוררות.

ניסן סלומינסקי: ואני מניח שמי שהתעוררה – ושוב, דעותיה, אני מניח, גם ידועות – בכל אופן מצאה פגם, פגם צודק.

ניסן סלומינסקי: היא באה ואמרה: געוואלד, רבותי, החטיבה לא מסודרת ומאורגנת מבחינת החוק.

ניסן סלומינסקי: צריכים לבנות לה מסגרת.

ניסן סלומינסקי: איפה הם היו 40 שנה?

ניסן סלומינסקי: בסדר, מה אפשר לעשות?

ניסן סלומינסקי: אז 40 שנה לא היה, אבל היא אמרה מה שאמרה.

ניסן סלומינסקי: אפשר להגיד שהימין בשלטון והימין כן מקבל את מה שהממלכה אומרת.

ניסן סלומינסקי: כן, להפתעת הכול, מה אפשר לעשות?

ניסן סלומינסקי: אז אם המשנה ליועץ המשפטי אומרת, צריכים לכבד את זה.

ניסן סלומינסקי: נכון שיש לנו חילוקי דעות.

ניסן סלומינסקי: אני מכבד את דבריה אך חולק עליה מכול וכול, אני מכבד את הדבר הנכון בדבריה – שצריך באמת לעגן את זה בחוק.

ניסן סלומינסקי: קמנו, כמו שאומרים, ולקח את היוזמה ידידי בצלאל והחליט באמת, בהתאם למה שהיא ביקשה, לנסות ולבנות את הקונסטרוקציה החוקית הנכונה למסגרת הזאת.

ניסן סלומינסקי: נכון שהחטיבה היא יצור ייחודי.

ניסן סלומינסקי: ישנם עוד כמה כאלה, אבל היא יצור ייחודי: מצד אחד הוא כפוף ופועל בהנחיית ממשלת ישראל, ומצד שני הוא זרוע של ההסתדרות הציונית, אז הוא יצור דו-ראשי.

ניסן סלומינסקי: אז תסתכלו עלי ותגידו: ואללה, אתה מהימין ממציא לנו איזה מין יצורים הזויים, אין כזה דבר.

ניסן סלומינסקי: אז תתפלאו לשמוע, בחוק יש כזה דבר, מה אפשר לעשות?

ניסן סלומינסקי: החוק מכיר בגופים דו-ראשיים שקשורים גם להסתדרות הציונית וגם לממשלת ישראל.

ניסן סלומינסקי: לאור זה נבנתה קונסטרוקציה שאני חושב שהיא קונסטרוקציה טובה מאוד, מכובדת מאוד, שמסדרת את המסגרת בצורה טובה מאוד.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיהיו כאן חברים מחברי שיחשבו שיש פגמים, שזה לא מושלם.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה בסדר.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיבוא מישהו ויגיד שפה זה לא בסדר ופה זה לא בסדר.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, אז נניח.

ניסן סלומינסקי: אבל על דעת כולם זה פי-אלף יותר טוב ממה שהיה קודם.

ניסן סלומינסקי: קודם לא היה מוסדר; קודם היה יצור פרא, מה שנקרא, והמשנה העירה על זה.

ניסן סלומינסקי: אז ביחס למה שהיה קודם, היצור הזה, לדעתי – זה 100%.

ניסן סלומינסקי: יחשוב מישהו אחר שזה 80%, אז מה?

ניסן סלומינסקי: אבל 80% זה פי-אלף יותר טוב מהאפס שהיה קודם.

ניסן סלומינסקי: אני מתפלא, אז תבואו ותתמכו:

ניסן סלומינסקי: נכון שאני לא חושב שזה טוב, אבל להצביע נגד כדי לחזור למצב, איך קראתם לזה, של החידלון, של יצור הפרא, של כל הדברים?

ניסן סלומינסקי: זה מה שאתם מעדיפים, שיהיה המצב הקודם?

ניסן סלומינסקי: למרות שהמשנה, שהיא עכשיו הכוכב, מה שנקרא, אומרת שזה לא בסדר וצריך לסדר, אז בגלל שאתה מוצא פגם כזה או פגם כזה – בגלל זה אתה נגד, כדי להחזיר את המצב ההוא?

ניסן סלומינסקי: זה מה שאומר ההיגיון?

ניסן סלומינסקי: גם ההיגיון שלכם צריך לבוא ולהגיד: יש הזדמנות לסדר את זה, 80%, בסדר, אז נצביע ואחר כך נעשה את השינויים הבאים וננסה לשנות.

ניסן סלומינסקי: להפיל את זה לגמרי ולחזור למצב התוהו שהיה קודם?

ניסן סלומינסקי: זה שכל?

ניסן סלומינסקי: זה היגיון?

ניסן סלומינסקי: זה יושר?

ניסן סלומינסקי: סימן שמאחורי כל הסיפור הזה לא עומד לא יושר ולא כלום.

ניסן סלומינסקי: יש כאן מאבק של אופוזיציה נגד קואליציה, מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: ישנם כאלה שכל נושא החטיבה הוא לצנינים בעיניהם והם לא רוצים שבכלל תהיה חטיבה.

ניסן סלומינסקי: אני מתפלא על חברי, באמת, חברים במחנ"צ.

ניסן סלומינסקי: הם שהובילו שנים אחר שנים את החטיבה.

ניסן סלומינסקי: זה מה שאתם רוצים – להצטרף לאותם אלה שרוצים לבטל לגמרי את החטיבה?

ניסן סלומינסקי: בגלל זה אתם מצביעים נגד?

יואל חסון: אנחנו מצביעים נגד כי אתה מצביע בעד.

יואל חסון: כי המוטיבציה שלך חשודה והצורה שאתם מנהלים את הכול במחשכים, לא מוכנים לשקיפות ומתנגדים לכל סעיף שיוצר שקיפות בחוק הזה.

יואל חסון: זה מחשיד והופך אותם אוטומטית לחשודים.

ניסן סלומינסקי: אדוני סגן היושב-ראש, הרי כל מה שאנחנו התעוררנו לסדר זה רק בגלל מה שהמשנה אמרה.

ניסן סלומינסקי: עד שהיא לא אמרה את דבריה, גם אנחנו היינו בשלטון וזה פעל, כמו שאתם הייתם בשלטון וזה פעל.

ניסן סלומינסקי: אז לא פעלנו בגלל מה שאתה אומר.

ניסן סלומינסקי: היא כתבה, ואמרנו: יש דברים שהיא צודקת.

ניסן סלומינסקי: למרות שאני מתנגד למה שמסתתר מאחורי זה, כי היא באמת חושבת שהחטיבה מיותרת.

ניסן סלומינסקי: אני חולק עליה, אבל מה שהיא אמרה – יש דברים צודקים.

ניסן סלומינסקי: אמרנו: בוא נסדר את זה.

ניסן סלומינסקי: אז היינו צריכים ביחד לסדר את זה, גם אם זה לא 100% כמו שאתה חושב וזה רק 80%.

ניסן סלומינסקי: אבל בטח שזה יותר טוב מאשר קודם.

ניסן סלומינסקי: התעוררנו בגלל זה, בלי מחשכים ובלי כלום; התעוררנו בגלל מה שהיא כתבה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב: אתה לא מסכים 100%, 80% כן – יותר טוב מאפס.

ניסן סלומינסקי: הייתם צריכים להצטרף אלינו.

ניסן סלומינסקי: אני מסכים עם חברי מהרשימה המשותפת שהם אולי חושבים שהחטיבה מיותרת וזה אסון, אז הם נגד.

יואל חסון: אתה יודע, אתה לא הסכמת לאף הסתייגות.

ניסן סלומינסקי: אני אגיע לחוק עצמו.

ניסן סלומינסקי: אבל גם אם לא הסכמתי לחלק מההסתייגויות – לכן אמרתי, אז זה 80%.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה 100%.

ניסן סלומינסקי: אתה חושב שבגלל שלא קיבלתי זה 80%, אבל עדיין זה פי-אלף יותר טוב מאפס.

ניסן סלומינסקי: כי מה האלטרנטיבה – שזה לא יהיה?

ניסן סלומינסקי: לחזור למצב התוהו שהיה?

ניסן סלומינסקי: השכל אומר: אתם עכשיו האופוזיציה, הנה הקואליציה הולכת אתכם, בואו נעשה את זה, 80% מבחינתך השגת, ולאט-לאט נשלים את ה-20%, או כשתהיה בשלטון תשלים, אבל מה זה להתנגד לגמרי?

ניסן סלומינסקי: אתה מצטרף לאותם אלה שלגמרי רוצים להרוס את החטיבה, וזאת לא תפיסת עולמכם.

ניסן סלומינסקי: זו לא תפיסת עולמכם בכלל.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, אני מתפלא על חברי, שגם בשמם – אני עוד מכיר אותם ממפלגת העבודה.

ניסן סלומינסקי: אתם יודעים שאנחנו ומפלגת העבודה היינו קשורים מאוד, והיה לנו בסיס, מכנה משותף גדול מאוד – גם מכנה משותף ציוני, גם מכנה משותף של ערכי ההתיישבות, בסיס משותף של מסורת.

ניסן סלומינסקי: לצערי, זה התרחק והתרחק.

ניסן סלומינסקי: לצערי אני אומר.

ניסן סלומינסקי: מפלגת העבודה הייתה מצוינת מהבחינה הזאת.

ניסן סלומינסקי: היא הקימה את החטיבה.

שלי יחימוביץ': גם אתם הייתם מצוינים פעם.

שלי יחימוביץ': השינויים הדרמטיים עברו עליכם.

ניסן סלומינסקי: אני כרגע מדבר על הצד שלך.

ניסן סלומינסקי: אני לא מדבר על זה שאתם לא בקואליציה, אני מדבר על זה שזה היה הבסיס שלכם – החטיבה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אתם גם קוראים לעצמכם בשם המחנה הציוני, מחנ"צ – בסדר, שמתם את הציוני, אז איך אתם תצטרפו לאותם אלה שרוצים לגמרי לפרק את החטיבה?

שלי יחימוביץ': אתה מפקפק בציונות שלנו?

שלי יחימוביץ': שאני אבין.

ניסן סלומינסקי: לא, אני לא מפקפק, לכן אני מתפלא.

שלי יחימוביץ': אני שואלת אם אתה מפקפק.

ניסן סלומינסקי: לא, אני לא מפקפק, ולכן אני מתפלא.

ניסן סלומינסקי: אז גם אם זה לא מושלם, אז 80% – ואללה, מה יש?

ניסן סלומינסקי: הלוואי.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אני אומר, זה נכון שהצעת החוק הזאת עברה תהליך של עיבוד, כמו שמקובל: היא מאושרת בקריאה ראשונה ועוברת לוועדה.

ניסן סלומינסקי: תפקיד הוועדה זה באמת לעבוד, לפתח, לשנות, לשפר ולהוציא משהו טוב יותר מתחת ידיה.

ניסן סלומינסקי: זה מה שקרה גם בהצעה הזאת, כולל בסיבוב האחרון, שבו הייתי ער לתביעה של חברי שלא הסתפקו בזה שאמרנו, בדיבור, שהחטיבה תהיה כפופה לחוק חובת המכרזים ותהיה גם כפופה לחוק חופש המידע, אלא אמרו: אדוני, אנחנו רוצים שיהיה "אוכתוב", שיהיה כתוב בחוק.

ניסן סלומינסקי: אמרנו: אומרים את זה, זה בפרוטוקול.

ניסן סלומינסקי: אמרו: לא – בחוק.

ניסן סלומינסקי: הלכנו סיבוב נוסף וביקשתי מחברי ואמרנו: בואו נכניס את זה בחוק.

ניסן סלומינסקי: שוב, כל אחד יגיד – אולי זה לא מושלם.

ציפי לבני: לא כל אחד.

ציפי לבני: משרד המשפטים אומר שזה חלקי.

ציפי לבני: מה זה כל אחד?

ניסן סלומינסקי: משרד המשפטים אמר על החוק הבסיסי.

ניסן סלומינסקי: מי שכתב במשרד המשפטים כנראה לא רוצה את החטיבה לגמרי, וזה בסדר, זו זכותה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, אני חולק עליה, למרות שהיא דיברה יפה.

ניסן סלומינסקי: אני חולק על כל הבסיס.

ניסן סלומינסקי: אבל הלכנו וקיבלנו את מה שהיא אמרה, וסידרנו את החוק.

ניסן סלומינסקי: הרי בגלל מה שהיא אמרה הצענו את הקונסטרוקציה, ובשלטון של כולנו היא עבדה בלי קונסטרוקציה.

ניסן סלומינסקי: אבל היא אמרה – אנחנו עשינו את זה, 80%.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, הכנסנו גם את הנושא של חובת המכרזים, גם את הנושא של חופש המידע.

ניסן סלומינסקי: אז נכון, זה לא 100%.

ניסן סלומינסקי: אבל שוב, זה הרבה יותר – זה 80%.

ניסן סלומינסקי: אז מה, נזרוק את כל ה-80% ונישאר עם האפס?

ניסן סלומינסקי: איזה שכל זה?

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, כאופוזיציה, אם אתם יכולים להשיג 80%, בואו תצטרפו, ויום אחד, איך אומרים, או כשתהיו בקואליציה, תשלימו את ה-20%, או שלאט-לאט ישנו את זה.

ניסן סלומינסקי: אבל קודם כול להשיג את זה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, המבנה של החוק, הקונסטרוקציה, הוא שהממשלה, כפי שהתבקש, מאצילה מסמכותה, או נקרא לזה, הצעת החוק מאפשרת לממשלה לאצול לחטיבה להתיישבות סמכויות בתחום ההתיישבות ובכל אותם תחומים שנמצאים בהסכם ובאמנה שבין ההסתדרות הציונית לממשלה.

ניסן סלומינסקי: שוב, כל זה כשהממשלה היא שמאצילה, ההסתדרות הציונית, שהיא הגוף המשפטי הפורמלי – החטיבה היא לא גוף משפטי עצמאי – בהסכמה של ממשלת ישראל מצד אחד וההסתדרות הציונית מצד שני, החטיבה מקבלת, והיא כגוף דו-ראשי, כמו שאמרנו בהתחלה, מבצעת את הדברים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה עוד פעם להדגיש: ההאצלה הזאת – מאחר שהממשלה מאצילה, אז ההאצלה הזאת היא על-פי החלטות ממשלה והמדיניות שהממשלה קובעת ובהתאם לכל ההסכמים שקיימים.

ניסן סלומינסקי: ואני אומר שוב, כדי להוציא מספק: ההאצלה הזאת לא הופכת את החטיבה לחלק מרשויות המדינה.

ניסן סלומינסקי: היא עדיין נשארת גוף דו-ראשי שמצד אחד מקבל הנחיות ואת ההאצלה מממשלת ישראל ומצד שני הוא גוף של ההסתדרות הציונית.

ניסן סלומינסקי: אמרתי קודם שבחוק הוא קיים, הגוף הדו-ראשי הזה, וככה היא עובדת.

ניסן סלומינסקי: וכמו שאמרתי קודם, הוספנו גם את חוק חובת המכרזים וגם את חוק חופש המידע, כדי שאפשר יהיה לקבל תמונה יותר שלמה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהצעת החוק הזאת עונה לצד השמאלי שלי, או לצד הימני – עונה ב-100%, אם אפשר להגיד, אני לא יודע, ופחות או יותר לצד הזה היא עונה ב-80%, ב-70%, אבל היא הרבה יותר ממה שהיה קודם.

ניסן סלומינסקי: אז ודאי שצריכים להצטרף ולקוות שכל אחד יוכל להשלים את מה שהוא חושב שחסר במשך הזמן, אבל לא להיות נגד כמו אלה שרוצים לגמרי לבטל את החטיבה להתיישבות.

ניסן סלומינסקי: אז זה בהקשר של החטיבה להתיישבות.

ניסן סלומינסקי: תוך כדי דיבור נאמרו כאן הרבה מאוד דברים לגבי בית-המשפט העליון.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להגיב רק על חלק מהדברים, לא את כולם שמעתי.

נחמן שי: אתה רוצה את ספר הטלפונים?

ניסן סלומינסקי: לא, לא צריך, יש לי משהו יותר טוב – יש לי את הרמב"ם.

ניסן סלומינסקי: אם אני אגיע למצב שהאופוזיציה עוד לא גייסה את הכוחות שלה, אז אני אתן לכם זמן על-ידי זה שנלמד ביחד רמב"ם, הלכות סנהדרין.

ניסן סלומינסקי: אבל אני כרגע עוד נמצא בחוק, אני נמצא בחוק עם זה.

נחמן שי: אם אפשר פרשת השבוע.

נחמן שי: גם את זה יש לנו תמיד, בתור תגבורת עדכנית.

ניסן סלומינסקי: כן, אפשר גם את זה.

ניסן סלומינסקי: אבל כרגע אני נמצא עוד במסגרת החוק, במסגרת מה שדובר פה.

ניסן סלומינסקי: אז לגבי מה שדובר פה, לגבי בית-המשפט העליון, אני רוצה שוב לומר, להגיד את עמדתי האישית, אבל אני חושב שזו גם עמדת חברי, שאנחנו – זה יהיה מצחיק להגיד שאנחנו תומכים בבית-המשפט העליון, זה הרי מצחיק.

ניסן סלומינסקי: בית-המשפט העליון הוא נדבך מרכזי בדמוקרטיה.

ניסן סלומינסקי: בית-המשפט העליון חייב להיות עוצמתי וחזק, כי זאת המהות.

ניסן סלומינסקי: בלי זה, איך אומרים, הדמוקרטיה הרי מקרטעת.

ניסן סלומינסקי: לכן, אני אעשה כל מה שאני יכול כדי לחזק אותו.

ניסן סלומינסקי: דא עקא – ואני אומר את זה בגלוי – שיש לי ולחברי גם מחלוקות עם בית-המשפט העליון, בעיקר עם התקופה של הנשיא אהרן ברק, שהייתה של, מה שנקרא, אקטיביזם שיפוטי.

ניסן סלומינסקי: אני יכול לתת שלוש דוגמאות רק כדי שאני שנבין איפה נקודות המחלוקת, ואני חושב שמהלך הזמן לאט-לאט מפשיר את הנקודות האלה.

ניסן סלומינסקי: הנקודה הראשונה: מדינת ישראל קבעה שמי שמחוקק זה כנסת ישראל, שנבחרה על-ידי הציבור הרחב ומייצגת את כל המגוון כולו.

ניסן סלומינסקי: בית-המשפט העליון צריך להיות זה שעובד לפי החוקים שהמדינה מחוקקת.

ניסן סלומינסקי: ופה ראיתי שלושה מישורים שבהם יש תקלות.

ניסן סלומינסקי: פירוש ראשון, ואני אומר, בדידי הווה עובדא: נניח שאני מחוקק חוק, ואני מסביר אותו, ויש לו משמעות – לא רק כתוב בדברי ההסבר, זו המשמעות – אין שום בעיה שכשהוא יגיע לפני שופט, שופט יחליט: למרות שהמחוקק חשב כך, אני מסביר את החוק אחרת, ומאותו רגע הפירוש של החוק יכול להיות הפוך ממה שאני התכוונתי.

ניסן סלומינסקי: זה למעשה אומר שמי שמחוקק באמת זה לא כנסת ישראל אלא בית-המשפט, שלקח לעצמו חירות לתת את הפירוש כמו שהוא מבין ורוצה, למרות שזה הפוך מהפירוש שהכנסת התכוונה לו.

ניסן סלומינסקי: זאת נקודה אחת.

ניסן סלומינסקי: נקודה שנייה: בית-המשפט העליון – ואני אומר שוב, אלה נקודות שהולכות ומשתפרות עם הזמן, וודאי שנקודות אלה הן נקודות במחלוקת, אבל הן בשום פנים ואופן לא באות, חס ושלום, להחליש את כוחו של בית-המשפט.

ניסן סלומינסקי: חס ושלום.

ניסן סלומינסקי: נקודה שנייה: נניח שיש נושאים שכנסת ישראל החליטה במודע שעדיין לא איכשר דרא לקבוע פסיקה בנושא, הציבור הרחב עוד מתגבש.

ניסן סלומינסקי: יש כמה נושאים עקרוניים שהתחילו לדבר עליהם עוד בתקופה של בן-גוריון והמשיכו בזה עד ימינו, וכנסת ישראל, או המחוקק, עדיין מרגישה שבתחומים האלה אין עדיין גיבוש מספיק כדי לחוקק.

ניסן סלומינסקי: יכול בית-המשפט העליון, והוא עשה את זה, להודיע: רבותי, אם בתוך חודשיים אתם לא קובעים הלכה – סתם אני אומר חודשיים, יכול להיות חצי שנה – אני, בית-המשפט, יתכנס, יפסוק, ומאותו רגע יש פסיקה שנקבעה לא על-ידי הכנסת, אלא על-ידי בית-המשפט.

ניסן סלומינסקי: וזה נעשה; דבר שלא יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: כנסת ישראל היא המחוקק, ואם היא מרגישה שעדיין לא הגיעה העת בנושאים מסוימים, בית-המשפט לא יכול לכפות עליה או לקבוע במקומה.

ניסן סלומינסקי: וכמובן, הנושא השלישי הוא הנושא של ביטול חוקים.

ניסן סלומינסקי: כנסת ישראל לא קבעה בשום מקום שחוק-יסוד זה חוקה, ובשום מקום לא נכתב שכל חוק צריך להתיישר לפי חוק-יסוד, ועוד לפי הפירוש של השופט שמחליט שזה סותר או לא סותר.

ניסן סלומינסקי: ובגין זה לקח לו בית-המשפט גם חירות להחליט שאם חוק מסוים – הכנסת קבעה בחוקים מתי בית-המשפט יכול לבטל חוק, וזה בסדר, אם זה לא נעשה לפי הנוהל הרגיל וכו'.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אבל בית-המשפט לקח לעצמו זכות לומר שהחוק הזה, כמו שאנחנו מפרשים אותו ואת חוק-היסוד, הוא סותר, וממילא אנחנו מבטלים אותו.

ניסן סלומינסקי: א.

ניסן סלומינסקי: מי נתן לך את הסמכות לפרש אותו כך? ב.

ניסן סלומינסקי: מי נתן לך את הסמכות לבטל את החוק בגין חוק-היסוד?

ניסן סלומינסקי: זה לא חוקה, במפורש לא חוקה.

ניסן סלומינסקי: עדיין כנסת ישראל לא החליטה על חוקה, אבל בית-המשפט החליט שכן, ולפי זה הוא הולך.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב: כל זה נוצר בתקופה האקטיביסטית של הנשיא אהרן ברק, ואני מניח שזה הולך ומשתפר עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אז כך, שוב, מאחר שדיברו על בית-המשפט העליון ועלינו, שאף אחד לא ינסה להעמיס עלינו שיש אצלנו איזשהו זלזול, חס ושלום, או איזושהי התנגדות או משהו כלפי בית-המשפט העליון.

ניסן סלומינסקי: ממש לא.

ניסן סלומינסקי: אני אומר כאן שוב, ואני רואה את זה כמשימה, וחברי: צריכים לחזק כמה שיותר את בית-המשפט העליון, וכדי שלא נגיע לתופעה הזאת, מה שאנחנו צריכים לעשות זה שגם בית-המשפט העליון יהיה מורכב ממגוון רחב יותר של דעות.

זהבה גלאון: לא קשור לחטיבה להתיישבות.

ניסן סלומינסקי: כן, כאן דיברו, ואני מדבר על מה שדיברו פה.

ניסן סלומינסקי: את לא שמעת אותי.

ניסן סלומינסקי: אני אמרתי שאני מדבר על דברים שנאמרו פה.

זהבה גלאון: – – –

ניסן סלומינסקי: ופתחתי ואמרתי שנאמרו פה דברים שאין להם שום קשר לחוק, כאילו החוק הזה זה כל העולם כולו.

ניסן סלומינסקי: אז מאחר שדיברו פה, ואני צריך להגיב, אז אני אגיב.

ניסן סלומינסקי: כמו אלה שדיברו – את אומנם הצלחת במה שאני לא הצלחתי; אני ניסיתי לישון ולא הצלחתי, ואת הצלחת יפה.

ניסן סלומינסקי: אבל היו כאן אנשים שדיברו על בית-המשפט העליון.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, דיברו על זה, ודיברו, כמובן, גם בהקשרים שלנו, וכו', אז אני רק רוצה להביע את עמדתנו.

איציק שמולי: עמדתכם ברורה – עם D9.

ניסן סלומינסקי: לא – – – זה לא.

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה סתם.

ניסן סלומינסקי: אני אומר לך את עמדתי.

איציק שמולי: תגנה את זה כבר.

איציק שמולי: נשמע אותך עושה את זה.

ניסן סלומינסקי: ואני רוצה גם, איך אומרים, כאן – – –

איציק שמולי: תגיב נגד האמירה הזאת.

איציק שמולי: די עם ההתפלפלות הזאת כבר.

איציק שמולי: תראו מה היה בחתונה אתמול בלילה.

איציק שמולי: די עם זה כבר.

איציק שמולי: תהיו נחרצים – – – איך להתחיל.

ניסן סלומינסקי: עוד מעט אני אגיע לנושא של החתונה.

איציק שמולי: כל שבוע – – – ביטחון, אתה לא מוכן לגנות פעם אחת את להב"ה.

איציק שמולי: פעם אחת – – –

ניסן סלומינסקי: אם אתה מנסה לשייך את מה שהיה שם בחתונה אלינו, אז אתה מסית ומדיח, ואני לא חושב שאתה כזה.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה לקרוא לך כזה, כי אתה לא.

איציק שמולי: לא אני אמרתי לעלות עם D9 על בית-המשפט; הוא אמר.

ניסן סלומינסקי: רגע, אתה מדבר על החתונה עכשיו.

עיסאווי פריג': – – –

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להתייחס לזה, כי דיברו על זה כאן חצי מהאנשים.

ניסן סלומינסקי: אז אני אתייחס גם לזה.

ניסן סלומינסקי: אני אתייחס גם לזה.

ניסן סלומינסקי: אבל אני רוצה לספר לכם – רק כדי לסיים את הנושא של בית-המשפט העליון.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לספר לכם רק דבר – גם זהבה הייתה אז אתנו, באותה הזדמנות, אם היא זוכרת.

ניסן סלומינסקי: הייתה תקופה שנשיא בית-המשפט העליון בא להשתתף בישיבות של ועדת חוקה.

ניסן סלומינסקי: כן, היה כזה דבר, כשהוא היה צריך משהו.

ניסן סלומינסקי: אני הייתי אז חבר צעיר בוועדת חוקה.

ניסן סלומינסקי: העומס על בית-המשפט העליון אז היה עצום, ואני לתומי חשבתי שאם נגדיל את מספר השופטים העליונים, זה יקל את העומס.

ניסן סלומינסקי: שר המשפטים היה אז טומי לפיד.

ניסן סלומינסקי: עם כל חילוקי הדעות בתחומי חיינו, היינו ביחסים מאוד טובים, והצלחתי לשכנע אותו שצריכים להוסיף שני שופטים עליונים.

ניסן סלומינסקי: נכון שזה עניין של תקציב, וזה תקציב לא פשוט.

ניסן סלומינסקי: דיברנו עם שר האוצר ואישרנו תקציב לעוד שני תקנים לבית-המשפט העליון.

ניסן סלומינסקי: ובאתי אל הישיבה הזאת כולי שמח שהנה אני יכול, ואמרתי לו: הצלחנו להשיג שני תקנים.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שאת זוכרת את זה; בכל אופן, האחרים זוכרים, הייעוץ המשפטי זוכר.

ציפי לבני: אפשר לוותר עכשיו על שני התקנים האלה, לפני שאתם ממלאים אותם עוד שנה?

ניסן סלומינסקי: רק שנייה.

ניסן סלומינסקי: שנייה, רגע, אני צריך לספר עוד מה היה.

ציפי לבני: זה חיסכון טוב לציבור.

ניסן סלומינסקי: אבל מה היה – חכי.

ניסן סלומינסקי: הם לא התקבלו.

ניסן סלומינסקי: אהרן ברק מסתכל עלי ואומר: ניסן, אני לא רוצה.

ניסן סלומינסקי: הייתי בשוק.

ניסן סלומינסקי: מה הפירוש?

ניסן סלומינסקי: הצלחתי להשיג תקציב לעוד שני תקנים, והוא אומר: אני לא רוצה.

ניסן סלומינסקי: שאלתי: למה?

ניסן סלומינסקי: והוא הסביר, בלי בושה: אני חושב שלאחידות השפיטה אני צריך שיהיו שופטים באותה תפיסת עולם, וככל שאתה מגדיל יהיה לי יותר קשה למצוא שופטים שעונים על העניין, ולכן אני לא רוצה אותם.

ניסן סלומינסקי: אני זוכר את זה כמו היום – את המשפט.

ניסן סלומינסקי: בסוף, הסיכום אחרי זה היה שיוסיפו תקן אחד, אני חושב.

ניסן סלומינסקי: מה שאני רוצה להגיד – שוב, זו הייתה תפיסת עולמו של ברק, ובאמת כך הוא בנה את בית-המשפט העליון.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, גם לא היה שום מינוי, עד שופט שלום במקום הכי נידח, שלא היה על דעתו; פעם אחת היה, כשאדמונד לוי הצביע קצת שונה.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: אני אומר: זו הייתה שיטה אקטיביסטית מאוד, מרוכזת.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהיא גרמה הרבה מאוד נזק, אם כי – – –

ציפי לבני: זה היה לפני המון שנים.

ציפי לבני: כמה אפשר לבנות את כל התיאוריה עם ה-D9 בגלל – – –

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: אני גם אמרתי שזה הולך ומשתפר, אמרתי את זה בהתחלה.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אתם לא יכולים לשמוע חצי משפט וזהו.

ניסן סלומינסקי: את יודעת, כמו שמישהו נכנס לבית-הכנסת ושומע: "ועבדתם אלוהים אחרים".

ניסן סלומינסקי: אז הוא אומר: געוואלד, בבית-הכנסת אומרים: "ועבדתם אלוהים אחרים".

ניסן סלומינסקי: הוא לא שמע מה אמרו לפני כן.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שזה הולך ומשתפר, ובאמת בית-המשפט מתחיל להתמלא בשופטים עם תפיסות שונות, מכיוונים שונים.

ניסן סלומינסקי: אני באמת חושב שזה דבר חשוב מאוד וייחודי, ברוך השם, בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: חברי דיברו הרבה מאוד על הנושא של מדינה לכל אזרחיה.

עיסאווי פריג': דיברנו על מדינת חוקה לעומת מדינת – – –

ניסן סלומינסקי: אם דיברת על מדינת חוקה לעומת מדינה לכל אזרחיה, אני רוצה להגיד לך שגם זה לא וגם זה לא.

ניסן סלומינסקי: שוב, אין מה לעשות, כנסת ישראל, המחוקק, הגדיר – והגדיר את זה אחרי דיונים ארוכים – שמדינת ישראל היא מדינה גם יהודית וגם דמוקרטית, ונעשה דיון ארוך מאוד מה קודם ומה אחר כך; וקבעה כנסת ישראל, אפילו בחוק-יסוד, שמדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: כן, זו מדינת עם ישראל, מה אני יכול לעשות?

ניסן סלומינסקי: זה לא אומר שלא יכולים להיות כאן אזרחים אחרים, וצריכים לתת להם את כל הזכויות – אני חושב שגם את כל החובות, אבל צריכים לתת להם, וזה בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: אבל צריכים לדעת שזו המדינה היחידה שיש שהיא מדינת העם היהודי.

ניסן סלומינסקי: בגלל זה הגענו לפה.

ניסן סלומינסקי: זה הקושאן – זה הקושאן ששם אבא אבן באו"ם ואמר: הנה התנ"ך.

ניסן סלומינסקי: זה הקושאן שזאת מדינת העם היהודי.

ניסן סלומינסקי: והאו"ם על סמך זה הצביע – להכיר במדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: כן, שבנו הביתה, והיינו כאן – איך אומרים, ממלכת ישראל התחילה, אני חושב, 1,600 שנה לפני שהנביא מוחמד נולד, זאת אומרת, היינו כאן, אז אי-אפשר להגיד שזה לא הבית שלנו.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, המלכות – באנו עוד לפני כן, אבל מלכות ישראל התחילה.

ניסן סלומינסקי: 1,600 נדמה לי – נדמה לי שהוא נולד – – –

עיסאווי פריג': אתה רוצה לחזור למלכות ישראל.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, כנסת ישראל זה מלכות – עוד דקה אני אגיד את התפיסה הזאת, אני רק רוצה להשלים.

ניסן סלומינסקי: היינו כאן במלכות 1,600 שנה לפני שמוחמד בכלל נולד.

ניסן סלומינסקי: אז להגיד שאנחנו זרים כאן, שזה לא אנחנו – לא יודע איך אפשר לעשות כזה דבר.

ניסן סלומינסקי: נכון, גירשו אותנו וחזרנו, אין כמעט עם כזה, אבל חזרנו הביתה, ברוך השם.

ניסן סלומינסקי: עכשיו לגבי השאלה שלך.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שהתפיסה שלנו היא שהכוח, השלטון הוא ביד העם, והעם מחליט מה צורת השלטון שהוא רוצה, וכך כתוב – איך אומרים?

ניסן סלומינסקי: אם העם רוצה לקחת שלטון של מלך, אז יש שלטון של מלך; אם העם מחליט על שלטון דמוקרטי, אז שלטון דמוקרטי, כך שכל חוקי הממלכה שהיו עוברים לעם.

ניסן סלומינסקי: העם החליט שלטון דמוקרטי, אז לכנסת ישראל יש אותה עוצמה ממלכתית שיש, ואנחנו מכבדים אותה, בין שהיא לטעמי בין שלא לטעמי.

ניסן סלומינסקי: כמו שאחאב, שהיה מהמלכים הרשעים, אבל הוא היה מלך ישראל, אליהו הנביא רץ לפניו.

ניסן סלומינסקי: זה כבוד המלכות, ואת אותו כבוד אני נותן כאן לשלטון, אם זה שלטון שמוצא חן בעיני ואם שלא מוצא חן בעיני.

ניסן סלומינסקי: ואני יכול להגיד שגם בימים הקשים ביותר שהיו לי, שידיד שלי, כראש ממשלה, פינה את גוש-קטיף, מה שנקרא, הרגעים הכי קשים שהיו לי – כשהוא היה נכנס ועובר אני קמתי, ואני ממשיך לקום כשראש הממשלה נכנס, ולא משנה איזה.

ניסן סלומינסקי: זה המלכות וזה הכבוד שאנחנו נותנים, כי אנחנו מאמינים שפעם זה יהיה כמו שאני רוצה, פעם לא, אבל זו מלכות ישראל.

ניסן סלומינסקי: ככה אנחנו מאמינים, וזאת תפיסת עולמנו.

ניסן סלומינסקי: לכם אני אומר שוב: מדינת ישראל היא לא מדינה לכל אזרחיה, היא מדינת העם היהודי, והיא מדינה כמו שכנסת ישראל החליטה – מדינה יהודית ודמוקרטית, עם זכויות מלאות גם למי שלא מגדיר עצמו כיהודי.

ניסן סלומינסקי: זכויות מלאות.

ניסן סלומינסקי: צריך גם שיהיו חובות מלאות.

טלב אבו עראר: זה על הנייר, על הנייר.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: לא, תודה, זאת תפיסת עולם.

ניסן סלומינסקי: לא, תודה, אני לא עושה לך טובה ולא לא-טובה.

ניסן סלומינסקי: זו תפיסת עולמי, ואני חושב שזאת התפיסה של כנסת ישראל בזה שהיא החליטה את ההחלטה הזאת.

ניסן סלומינסקי: רק הערה לך, שאמרת שלאברהם אבינו היו שני בנים, יצחק וישמעאל וממילא ארץ-ישראל שייכת לשניהם, אז מאותו מקור שאתה יודע שלאברהם היו שני בנים, תסתכל בפסוקים שם, וכתוב שאת ישמעאל הוא שילח, וגם את כל בני הפילגשים הוא שילח, ואת הארץ הוא נתן ליצחק.

ניסן סלומינסקי: ואחר כך ליצחק היו שני בנים, וגם יצחק עשה אותו דבר.

ניסן סלומינסקי: כך שמהבחינה הזאת של הזכות לפי התורה, זה עבר – – –

קריאה: אפשר להרחיב על זה קצת?

ניסן סלומינסקי: כן, אני ארחיב, זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר שזה עבר מאברהם ליצחק ומיצחק ליעקב.

ניסן סלומינסקי: מה נעשה?

ניסן סלומינסקי: ככה זה.

נחמן שי: הגענו לפרשת השבוע, ידעתי.

ניסן סלומינסקי: אין לי בעיה, אני כאן מתייחס למה שהחברים דיברו.

נחמן שי: לא, זה שיח פתוח, זה שיח פתוח.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר, לאט-לאט, לאט-לאט.

נחמן שי: איפה אנחנו עכשיו?

נחמן שי: אנחנו במצרים?

ניסן סלומינסקי: עכשיו לנושא שדיברו עליו הרבה הרבה יותר מאשר על החוק, וזה הנושא של החתונה.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר: מי שגינה את החתונה יבורך, ואני מגנה את מה שנעשה שם כפל-כפליים ממנו.

ניסן סלומינסקי: זה דבר מטורף שאין כדוגמתו, מה שנעשה.

נחמן שי: גידולי הפרא האלה – מאיפה זה בא?

ניסן סלומינסקי: רגע, תכף אני אגיע לגידולי הפרא.

ניסן סלומינסקי: דבר מטורף שאין כדוגמתו.

ניסן סלומינסקי: אני מניח – אין לי ידיעה – אני מניח שהשב"כ הוא שצילם והעביר את זה לאותו ערוץ.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שהשב"כ, או משטרת ישראל, אני לא יודע – המשטרה או השב"כ, מי שיטפל, יש לו הצילומים, והוא יטפל כפי שצריך בכל אחד מהם על הדברים שנעשו שם: לתת לילדים נשק, לתקוע סכין.

ניסן סלומינסקי: אלה דברים נוראיים שאי-אפשר לתאר.

ניסן סלומינסקי: מי שדיבר כאן, ומשום-מה כל הזמן השליך את זה על החטיבה להתיישבות והשליך את זה כאילו על הציבור הזה, כאילו זה חלק מאתנו, כאילו זה אנחנו – איזו בושה.

ניסן סלומינסקי: איזו בושה של אותם אלה שדיברו.

ניסן סלומינסקי: איך זה מתקשר לחוק על החטיבה להתיישבות?

ניסן סלומינסקי: כאילו שזאת התוצאה של החוק לחטיבה להתיישבות, או רמיזה שרומזת כאילו עלינו.

ציפי לבני: יש קבוצה שחושבת שהשב"כ לא צריך לחקור.

ניסן סלומינסקי: חושבים שכאילו זה קשור אלינו.

ניסן סלומינסקי: איזו בושה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, זה לא קשור.

עיסאווי פריג': למי זה קשור, לשכנים?

עיסאווי פריג': למי זה קשור, לשכנים?

ניסן סלומינסקי: זה קשור אליך כמו שזה קשור אלי.

ניסן סלומינסקי: למה זה קשור אלי?

ניסן סלומינסקי: זה קשור אליך כמו שזה קשור אלי.

ניסן סלומינסקי: למה זה קשור אלי?

ניסן סלומינסקי: איך אתה מעז בכלל ומעלה על דעתך?

איילת נחמיאס ורבין: לא קשור אליך.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לשמוע אותך מזועזע.

איילת נחמיאס ורבין: לא קשור אליך.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שזה יותר מזעזוע אפילו.

ניסן סלומינסקי: זה נורא.

ניסן סלומינסקי: זה גורם נזק.

נחמן שי: אבל אתם יודעים מי הם האנשים האלה.

ניסן סלומינסקי: מי הם האנשים האלה?

ניסן סלומינסקי: תסביר לי אתה.

ניסן סלומינסקי: תגיד לי אתה מי זה האנשים האלה.

ניסן סלומינסקי: נחמן, תגיד לי אתה, מי הם האנשים האלה?

נחמן שי: הם גרים פה, הם לא ירדו מהכוכבים.

ניסן סלומינסקי: מה זה גרים פה?

נחמן שי: אתה יודע, אתה יודע מאיפה הם באים.

ניסן סלומינסקי: תסביר לי איך זה קשור אלינו.

נחמן שי: לא אמרתי שזה אתה, אבל אתם יודעים מי הם.

ניסן סלומינסקי: אני יודע מי זה?

ניסן סלומינסקי: תגיד לי, אתה מעלה על דעתך שאני יודע מי זה?

נחמן שי: לא באופן מדויק, אבל אתה יודע מאיפה הם באים.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: מאיפה אני יודע?

סתיו שפיר: מי מממן את ועדי המתיישבים שהמציאו את "תג מחיר"?

סתיו שפיר: מי מממן את זה?

ניסן סלומינסקי: מה?

סתיו שפיר: כן, בני קצובר וגרשון מסיקה.

סתיו שפיר: כל מי שהמציאו את "תג מחיר" זה ועדי המתיישבים.

סתיו שפיר: מי מממן את זה?

ניסן סלומינסקי: אמרתי לכם, אם היינו צריכים לתבוע אנשים על הסתה – מי שמנסה להשליך, זו הסתה שאין כדוגמתה.

סתיו שפיר: לא, לא, לא.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אל תגזים.

ניסן סלומינסקי: מה זה לא להגזים?

איילת נחמיאס ורבין: זה לא הסתה מפה לשם.

איילת נחמיאס ורבין: זו לא הסתה מפה לשם.

מיכל בירן: יש רק צד אחד שמסית, וזה אתם.

ניסן סלומינסקי: למה מה שהיה שם קשור אלי ולא אלייך?

ניסן סלומינסקי: תגידי לי.

איילת נחמיאס ורבין: אה, כי אלו אנשים שמצביעים לך.

ניסן סלומינסקי: זה אנשים שלי?

איילת נחמיאס ורבין: לא שלך, של הציבור שממנו אתה מגיע.

ציפי לבני: אתה מתנגד לחקירות השב"כ – אנשים שלכם, מהמפלגה.

ניסן סלומינסקי: אני מתנגד לחקירות?

ציפי לבני: מי שהגיש את הצעת החוק של החטיבה להתיישבות מתנגד לחקירות של השב"כ.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת שבשמו הביאו את הצעת החוק אמר שאין טרור יהודי.

עיסאווי פריג': ה-D9 לא ממך?

טלי פלוסקוב: טוב, חברים, נא להירגע.

ציפי לבני: מגיש הצעת החוק של החטיבה להתיישבות, אותו אחד.

ניסן סלומינסקי: אני כן מדבר ברצינות, ואני לא רוצה לדבר בססמאות, ולכן אני רוצה שנדע: ישנם אנשים שנמצאים שם בגבעות, חלקם אולי כתוצר של – – –

עיסאווי פריג': – – –

ניסן סלומינסקי: אתה מוכן לתת לי לדבר?

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אם אתם רוצים ססמאות, תזרקו ססמאות.

שולי מועלם-רפאלי: בימין זה התלהמות – – –

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה להתלהם, כי אני מדבר ברצינות, אני מדבר מדם לבי.

נחמן שי: שלום, שולי.

נחמן שי: שולי, את יודעת מי האנשים האלה.

ניסן סלומינסקי: נחמן, אני מדבר מדם לבי, אז תן לי להביע את המילים, אתה לא שומע.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, יש קבוצה של נערים, שמדינת ישראל – אני אומר לכם שוב, אצל חלק מהם זה אולי משבר הגירוש, וחלק אחר – אני לא יודע – מדינת ישראל הייתה צריכה לקחת אחריות ולהשקיע כספים כדי לנסות לטפל ולהוציא אותם מהטירוף שלהם.

נחמן שי: אוה.

ניסן סלומינסקי: אני לא מאשים אף אחד.

ניסן סלומינסקי: אני אומר: מדינת ישראל, בכל גלגוליה – מדינת ישראל מתעלמת, לא השקיעה אגורה אחת.

עיסאווי פריג': – – –

ניסן סלומינסקי: תפסיק.

ניסן סלומינסקי: אנחנו, מכספים שניסינו להשיג, לקחנו אנשים שינסו להגיע אליהם וינסו לטפל בהם, לא מדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: מדינת ישראל הייתה צריכה לעשות את זה, כי האחריות של המדינה זה לטפל בילדים שהיו צריכים להוציא אותם, ויכול להיות שאם המדינה הייתה עושה את זה, אולי היינו יכולים להוציא חלק מהם.

איילת נחמיאס ורבין: אתם מתגאים בחינוך שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: איפה הייתם?

איילת נחמיאס ורבין: אתם מתגאים בחינוך שלכם.

ניסן סלומינסקי: איזה חינוך שלנו – זה החינוך שלנו?

ניסן סלומינסקי: את השתגעת?

איילת נחמיאס ורבין: אתם מתגאים בחינוך שאתם מייצרים.

איילת נחמיאס ורבין: איפה אתם הייתם – – –

ניסן סלומינסקי: אני אומר, אלה ילדים שאין להם את החינוך, זו הבעיה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, זה עדיין לא מאוחר, אם המדינה הייתה נכנסת והייתה מנסה להוציא – אני לא רוצה להגדיר, אבל, המדינה, כל השנים, רואה ולא משקיעה אגורה, שום דבר.

עיסאווי פריג': תשקיע בהם מהחטיבה.

עיסאווי פריג': אותו הדבר אתה אומר על הילדים הפלסטינים – – –

ניסן סלומינסקי: בסדר, יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות?

ניסן סלומינסקי: כרגע אני מדבר על הילדים האלה.

ניסן סלומינסקי: הנה, גיליתם את העניין – – –

אילן גילאון: מה אתה מקשקש.

אילן גילאון: תמשיך לומר את הנאום המשעמם הקודם.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שבעוד שעה תצטער על מה שאמרת.

ניסן סלומינסקי: אני לא תופס אדם בשעת כעסו, אבל אני אומר שוב, אני לא רוצה להאשים – – –

עיסאווי פריג': אל תיכנס למגרש הזה, כי אתה החלש בו, אין לך על מה לבכות.

ניסן סלומינסקי: אני לא מדבר על חזק וחלש, אני אומר מה האחריות – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדעת אם אתה עומד לצד חברך במפלגה שאמר שהוא תומך בשב"כ ובפעילותו – – –

ניסן סלומינסקי: באמת, את עוד פעם מנסה.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על דברים אמיתיים מתוך דם הלב.

ניסן סלומינסקי: אתם לא רוצים – לא צריך.

איילת נחמיאס ורבין: ניסן, יושב-ראש המפלגה שלך מאוים בצורה מזעזעת מהרגע שהוא הביע את תמיכתו בשב"כ.

איילת נחמיאס ורבין: אתה צריך לא לישון בלילה.

ניסן סלומינסקי: איילת, אל תדאגי לראש המפלגה שלי כרגע.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, אני מדבר כרגע כמדינה, וזה לא משנה מי השלטון.

ניסן סלומינסקי: המדינה הייתה צריכה להיכנס – ואני אומר שוב, אני מכה על חטא.

ניסן סלומינסקי: אנחנו ניסינו בכוחות דלים לנסות לעשות משהו.

ניסן סלומינסקי: חלק הצלחנו להוציא, חלק גדול לא הצלחנו – אין מרות ואין כלום – אני אומר, בכוחות, באמצעים הקטנים שיש לנו.

ניסן סלומינסקי: אבל המדינה כמדינה, אולי זה עדיין לא מאוחר, כשמדינה נכנסת בגדול עם כל העוצמות, לנסות להוציא את הילדים האלה, לעזור להם, לרפא אותם או לעשות מה שצריך.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שהכול היה נראה אחרת.

ניסן סלומינסקי: המדינה לא עושה את זה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, אנחנו מכים על חטא.

ניסן סלומינסקי: ואני אומר שוב, מה שאנחנו עושים – לא הצלחנו, אין לנו שליטה.

עיסאווי פריג': – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: – – – מה, לא נעלם.

איילת נחמיאס ורבין: נעלם, נעלם.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: אמרתי, אנחנו מנסים, באמצעים דלים – – –

איילת נחמיאס ורבין: ניסן, אתה גורם לנו להתגעגע לזבולון המר.

איילת נחמיאס ורבין: כל פעם אני אומרת לך את זה.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, אני אומר – – –

עפר שלח: ניסן, הגענו – – –

ניסן סלומינסקי: לא, עוד לא התחלתי.

ניסן סלומינסקי: הרמב"ם עוד נמצא פה, את הרמב"ם עוד לא פתחתי בינתיים.

ניסן סלומינסקי: לאט-לאט.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני צרוד כבר.

ניסן סלומינסקי: רבותי.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני רוצה שוב – רבותי, קשה לדבר ככה.

ניסן סלומינסקי: עוד פעם, אני מבקש, לפני שאני חוזר לחוק של החטיבה, אני רוצה לסגור את החלק הזה ולבקש מחברי.

ניסן סלומינסקי: מה שראינו – וואי, אי-אפשר לדבר ככה.

אראל מרגלית: באמת, אתה לא מדבר.

חיים ילין: לדמוקרטיה – – –

אראל מרגלית: איפה ההתיישבות?

אראל מרגלית: איפה החטיבה?

ניסן סלומינסקי: התחלתי בחטיבה ואני אסיים בחטיבה.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לסגור את הנושא של האירוע המזעזע ואני אומר שוב: חבר'ה, בנושא הזה אני חושב שבכל הבית הזה אין חילוקי דעות.

ניסן סלומינסקי: צריכים לעזוב רגע את חילוקי הדעות שישנם, כי לגבי זה אין חילוקי דעות.

ניסן סלומינסקי: צריך לשבת ביחד ולנסות לחשוב איך מוציאים את כל הקבוצה מכל הטירוף המטורף הזה.

איילת נחמיאס ורבין: נו, איך עושים את זה?

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע.

ניסן סלומינסקי: המדינה צריכה לשבת.

ניסן סלומינסקי: מה שאנחנו יודעים ניסינו לעשות, ואולי הוצאנו מהם 10%.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע.

ניסן סלומינסקי: אבל אני אומר: לשבת כמדינה, להפעיל את כל המשאבים, עם כל אנשי המקצוע, להיכנס ולעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: ועל זה, אני חושב, אין מחלוקת – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – עניין של שנים – – –

ניסן סלומינסקי: שנים.

ניסן סלומינסקי: אני אומר – – –

איילת נחמיאס ורבין: למה לא עשיתם שום דבר?

איילת נחמיאס ורבין: למה לא פניתם למדינה ואמרתם – – –

ניסן סלומינסקי: אני אומר, שנים המדינה לא עושה – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

ניסן סלומינסקי: איילת, אני לא מבין מה שאת אומרת.

ניסן סלומינסקי: שנים המדינה לא עושה, ואנחנו מנסים – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתם מתגאים בחינוך שאתם מייצרים – – –

איציק שמולי: תתחיל במפלגה שלך – – –

ניסן סלומינסקי: מה זה קשור לחינוך שלנו?

ניסן סלומינסקי: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

איציק שמולי: תתחיל במפלגה שלך שאומרת שזה לא טרור – – –

ניסן סלומינסקי: זה לא מהחינוך שלנו – – –

איציק שמולי: תתחיל במפלגה שלך – – –

ניסן סלומינסקי: אם הם היו מהחינוך שלנו הם לא היו מגיעים לשם.

ניסן סלומינסקי: אלה חבר'ה שלא היו בחינוך – – –

איציק שמולי: תתחיל במפלגה שלך, שלא רוצה להגיד שזה טרור.

איציק שמולי: על מה אתה מדבר?

ניסן סלומינסקי: מה לא?

ניסן סלומינסקי: אני אומר שזה לא טרור?

קריאות: – – –

איציק שמולי: – – – תשאל אותו.

איציק שמולי: תשאל אותו.

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין.

ניסן סלומינסקי: תראו, יש בעיה שאם אנחנו רוצים להמשיך לריב בינינו, אף אחד לא יטפל בהם, ובעוד חמש שנים, חס ושלום, יכול להיות עוד משהו, ואנחנו עוד פעם נדבר ונתווכח ונאשים אחד את השני.

איילת נחמיאס ורבין: – – – חמש שנים – – –

ניסן סלומינסקי: ואני אומר שוב: כל הבית הזה, המדינה כמדינה צריכה להתלכד, למצוא את הדרכים, את המשאבים, את אנשי המקצוע.

איילת נחמיאס ורבין: מה אתם מציעים לעשות בעניין בני-הזוג האלה – – – חתונה מהגיהינום – – –

ניסן סלומינסקי: אבל על זה אני מדבר.

איילת נחמיאס ורבין: מה אתם מציעים – – – בוא תגיד.

ניסן סלומינסקי: אני איש מקצוע?

ניסן סלומינסקי: אני יודע?

ניסן סלומינסקי: מה שאני יודע לעשות ניסיתי לעשות – איך אומרים?

ניסן סלומינסקי: באמצעים הדלים.

ניסן סלומינסקי: 10% הצלחנו, 90% לא הצלחנו.

ניסן סלומינסקי: אבל מדינה כמדינה – שתתחיל.

ניסן סלומינסקי: וזו אחריות שלנו, ושלא נטאטא את זה מתחת לשטיח, כי בעוד – – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא מטאטאים את זה מתחת לשטיח.

איילת נחמיאס ורבין: אתם קראתם לזה עשבים שוטים – – –

ניסן סלומינסקי: לא, אנחנו לא – – –

חיים ילין: אנחנו מדינה יהודית ודמוקרטית – – –

ניסן סלומינסקי: לא, תסלח לי.

ניסן סלומינסקי: בוא, אל תזרוק את זה לזה.

חיים ילין: – – –

ניסן סלומינסקי: אל תזרוק את זה, כי אני לא חושב שיש כאן מישהו אחד בבית שמסכים – שלא מזדעזע, ויותר מזה.

חיים ילין: אבל זה התוצאה, זה התוצאה.

ניסן סלומינסקי: לא, זה לא תוצר של שום דבר.

חיים ילין: – – –

ניסן סלומינסקי: מה זה תוצר?

ניסן סלומינסקי: טוב, נו, בסדר.

ניסן סלומינסקי: נמשיך ככה.

ניסן סלומינסקי: אף אחד לא יטפל בזה ואחר כך זה מה שיקרה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אם זה מה שאתה רוצה, בבקשה.

חיים ילין: – – – מי זה המדינה?

חיים ילין: אני?

חיים ילין: הממשלה?

חיים ילין: שר החינוך שיעביר כספים לנוער – – –

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהמדינה כמדינה צריכה לטפל בזה, ואנחנו הזנחנו את זה, ולפי מה שאני שומע פה אנחנו ממשיכים להזניח.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אז קבוצה אחת המשיכה לטפל – – –

קסניה סבטלובה: רבע מיליון צפיות – – – ב"יוטיוב".

קסניה סבטלובה: על מה אתה מדבר?

קסניה סבטלובה: רבע מיליון צפיות – – –

ניסן סלומינסקי: לא שומע – – –

קסניה סבטלובה: – – –

ניסן סלומינסקי: אני לא שומע מה שאת – – –

איילת נחמיאס ורבין: רבע מיליון ישראלים, אומרת קסניה סבטלובה, כבר צפו בסרטון הזה.

ניסן סלומינסקי: מה הם עשו?

קסניה סבטלובה: זה מאתמול, הסרט הזה?

ניסן סלומינסקי: מה הם עשו?

ניסן סלומינסקי: אני לא שומע.

איילת נחמיאס ורבין: צפו, צפו, ראו.

ניסן סלומינסקי: נו אז מה?

ניסן סלומינסקי: לא מבין מה זה קשור.

קסניה סבטלובה: – – – מי האנשים האלה – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: טוב, אני רוצה, אם כך – עכשיו, רבותי, אני רוצה – – –

יואל חסון: יאללה.

יואל חסון: ניסן, מספיק – – –

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: אני לא גמרתי, אבל אני רוצה רק – מאחר שהבאתי – – –

יולי יואל אדלשטיין: ששש.

ניסן סלומינסקי: וואו, וואו, וואו.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, מאחר שהבאתי לכאן את הרמב"ם, וחשבתי שיהיה לי יותר זמן ונוכל ללמוד ביחד קצת – – –

קסניה סבטלובה: הבנו שאתה נגד החוק, נכון?

קסניה סבטלובה: מתנגד.

קסניה סבטלובה: מתנגד אתה, נכון?

ניסן סלומינסקי: הסברתי למה, ואני אסיים בחוק, אל תדאגו.

קסניה סבטלובה: – – – מתנגד – – –

ניסן סלומינסקי: אני רוצה, אולי, כדי שלא יהיה מצב שהבאתי את הרמב"ם ואני לא פותח אותו, אז אני רוצה שנלמד אולי ביחד מ"משנה תורה" של הרמב"ם הלכות סנהדרין.

ניסן סלומינסקי: סנהדרין זה הגוף שקצת מקביל אלינו, אז בואו נראה רק כמה דברים.

ניסן סלומינסקי: ולפני שניגש להלכות של הרמב"ם – – –

קריאה: ניסן, שים לעצמך את אחד משעוני החול.

ניסן סלומינסקי: מה?

קריאה: שים לעצמך את אחד מהשעונים – – –

ניסן סלומינסקי: אתה יודע, אני חיכיתי עד שהאופוזיציה תביא את כל אנשיה, ועד שהקואליציה, שיהיה הוגן, שיהיה שוויון מה שנקרא, הוגן.

ניסן סלומינסקי: ברגע שיגידו שהכול מלא, אנחנו – – –

איילת נחמיאס ורבין: אוי, תודה רבה – – –

ניסן סלומינסקי: טוב, בכל אופן אני אקרא לפחות קטע אחד, שלא יקרה מצב שהבאתי אותו לריק, ואחר כך אני אסיים עוד פעם בחטיבה.

ניסן סלומינסקי: אז הפסוקים – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: הפסוק בתורה שממנו הרמב"ם שואב אחר כך את ההלכות שלו לגבי מי יכול להיות בסנהדרין ומה המשמעות של זה, הפסוקים בספר שמות, פרק י"ח, פסוקים כ"א עד כ"ו: "ואתה תחזה מכל העם אנשי חיל יראי ה' אנשי אמת שונאי בצע".

ניסן סלומינסקי: כלומר, הקדוש-ברוך-הוא אומר למשה: אנשים שמתאימים להיות המנהיגים צריכים לענות על ארבע תכונות: אנשי חיל, יראי ה', אנשי אמת ושונאי בצע.

ניסן סלומינסקי: ואז, ברגע שיש לך את המערכת העליונה – "ושמת עלהם שרי אלפים" – כדי שירד עד העם – "שרי אלפים שרי מאות שרי חמִשים ושרי עשרֹת".

ניסן סלומינסקי: והמטרה שלהם: "ושפטו את העם בכל עת, והיה כל הדבר הגדֹל יביאו אליך וכל הדבר הקטֹן ישפטו הם".

ניסן סלומינסקי: כמו שאנחנו, יש לנו מערכת – יש בית-משפט שלום, יש מחוזי, יש בית-המשפט העליון ויש את הכנסת המחוקקת.

ניסן סלומינסקי: "ויבחר משה אנשי חיל מכל ישראל" – שימו לב, ה' אמר לו ארבע תכונות והוא מצא כנראה אנשים שעונים רק על תכונה אחת, כלומר, גם אז, לא רק בימינו, היה קשה מאוד למצוא אנשים שעונים על כל הקריטריונים.

ניסן סלומינסקי: בבדיחה אומרים היום שאפשר למצוא אנשי אמת ויראי ה' – תמורת כסף אפשר גם למצוא כאלה אנשים.

ניסן סלומינסקי: זה בבדיחה, אבל בסך הכול אנחנו רואים שזה לא קל.

ניסן סלומינסקי: "ויִתן אותם" – אחרי שמשה מוצא אותם – "ויִתן אותם ראשים על העם שרי אלפים שרי מאות שרי חמִשים ושרי עשרֹת.

ניסן סלומינסקי: ושפטו את העם בכל עת".

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: את זה אני יודע.

ניסן סלומינסקי: טוב, אז אם כך, אני רק רוצה לסיים, שוב, בשני משפטים – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לחזור לחטיבה בשני משפטים ולומר שוב: רבותי, אחרי שתיארנו את הקונסטרוקציה של החוק, אני פונה עוד פעם לחברי ואומר: אלה שלא רוצים בכלל את החטיבה – אני מבין אותם; אלה שכן רוצים חטיבה, רק הם חושבים שהחוק הזה לקוי והוא לא 100% – הוא 80%, 70% – בואו תצטרפו אלינו לחוק, למרות שהוא לא מושלם, אבל עדיין 70% זה יותר טוב מאפס, ואת היתר נעשה בהמשך.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: אז אני פונה אליכם שתמלאו – – –

מיקי לוי: – – –

אחמד טיבי: – – –

ניסן סלומינסקי: אתה לא שמעת אותי מהתחלה.

ניסן סלומינסקי: טוב, אני רוצה רק להקריא מכתב, מכתב – – –

מאיר פרוש: – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: רציתי דווקא להקריא מכתב חתום על-ידי ראשי המועצות, שרובם הם ראשי המועצות של המחנ"צ, שקוראים – כל ראשי המועצות, שקוראים – –

מיקי לוי: – – –

ניסן סלומינסקי: – – אומרים שהם רוצים את החטיבה ושהחוק הזה טוב.

ניסן סלומינסקי: אז אם אתם רוצים, אני לא אקרא את כולו, אני רק אומר את התוכן שלו – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: טוב, אני רוצה לסכם ולומר שוועדת החוקה אישרה את החוק הזה לקריאה – – –

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: הם צועקים עלי.

ניסן סלומינסקי: חברי, ועדת החוקה אישרה את החוק הזה לקריאה שנייה ושלישית, ואני פונה לכל חברי: תחשבו שוב.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שאפשר – חוק ראוי – לאשר אותו, ואם יצטרכו תיקונים, יש אחר כך גם זמן לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: אין לנו אלא להצטער על שלא סיימת את השיעור ברמב"ם, אבל אנחנו נתחשב בנסיבות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל (תיקון מס' 2), התשע"ו–2015.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מתחילים את ההצבעות על ההסתייגויות לפני שנוכל להכריע אם החוק עבר בקריאה שנייה – עם ההסתייגויות או בלי ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה על שם החוק, לכן אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 1 של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני; חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ; חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת; ושל חברי הכנסת אלעזר שטרן ויעל גרמן.

מיכל רוזין: – – – מס' 3.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 3, לאחר שהוסרו הסתייגויות 1 ו-2.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לסעיף 1: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וחברי הכנסת אלעזר שטרן ויעל גרמן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 49, נגד – 53, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

מיכל רוזין: 4 עד 12, אז סעיף 13.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, על-פי בקשת חברת הכנסת רוזין, מסירים את ההסתייגויות 4 עד 12 ומצביעים כרגע על הסתייגות מס' 13 לסעיף 1 לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות (13) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וחברי הכנסת אלעזר שטרן ויעל גרמן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 49, נגד – 53, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 13 לא התקבלה.

מיכל רוזין: 14–15 לא.

מיכל רוזין: 16.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מסירים הסתייגויות 14 ו-15 ומצביעים על הסתייגות מס' 16 לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: זאת הסתייגות של חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסתייגות מס' 16?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות (16) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 49 בעד, 53 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 16 לא התקבלה.

מיכל רוזין: הסתייגות 20 – להצביע, על כפיפות לחוק חובת המכרזים.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת ש-17, 18 ו-19 מסירים, ועל הסתייגות מס' 20 נצביע אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 20 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 48 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות (20) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 48 בעד, 54 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 20 לא התקבלה.

מיכל רוזין: מ-21 עד 54.

יולי יואל אדלשטיין: 21, 22, 23, 24 – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – עד 34.

קריאה: 54.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יחימוביץ טעתה בהצבעה?

יולי יואל אדלשטיין: אז אני רושם בפרוטוקול שכוונתה הייתה לתמוך בהסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: כל ההסתייגויות לסעיף 1 מוסרות עד 54, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת, לסעיף 1 לא התקבלו הסתייגויות – – –

מיכל רוזין: על הסתייגות 54 להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: על 54 כן להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 54, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 52 נמנעים – 1 ההסתייגות (54) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת מרצ וחברי הכנסת אלעזר שטרן ויעל גרמן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד הסתייגות 54 – 49 קולות, נגד – 52 קולות, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 54 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: על 55 נצביע בהמשך?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אז חברי הכנסת, כרגע לסעיף 1 לא נשארו הסתייגויות, לכן אנחנו מצביעים על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 53 נגד – 48 נמנעים – 1 סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 48 נגד, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיף 1 התקבל כנוסח הוועדה ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 קיימת הסתייגות מס' 55, ואנחנו עכשיו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסתייגות מס' 55?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות (55) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, המצב הוא כזה: בעד ההסתייגות – 49 קולות, 53 קולות נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 55 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף 2 ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 53 נגד – 48 נמנעים – 1 סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד סעיף 2, כנוסח הוועדה – 53 קולות, נגד – 48 קולות, יש אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם סעיף 2 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את הכול ללא הסתייגויות בקריאה שנייה כנוסח הוועדה, ולכן אנחנו יכולים לעבור להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד החוק, כנוסח הוועדה, בקריאה שלישית?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד החוק – 53 נגד – 48 נמנעים – 1 חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל (תיקון מס' 2), התשע"ו–2015, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 53 בעד, 42 נגד, יש אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את החוק בשלוש קריאות, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יוזם החוק, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, לברך את העוסקים במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בוקר טוב חברי, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אני רק מבקש להודות באמת לשותפים הרבים מאוד בהעברת החוק החשוב הזה הבוקר – בראש ובראשונה לידידי חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, על ההכנה המקצועית של החוק; לכל הצוות המקצועי והיקר של הוועדה, ובראשו לעורך-הדין אלעזר שטרן, באמת על הליווי הגדול; ליושב-ראש המפלגה שלי ולצוותו, ליושבת-ראש הסיעה ולכל הסיעה הגדולה של הבית היהודי על גיבוי ותמיכה לאורך כל הדרך, בלעדיהם לא היינו מגיעים לשם; כמובן כמובן לתמי, המנהלת האגדית שלנו; לראש הממשלה וליושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת הנגבי, ובעצם לכל חברי הקואליציה, על לילה לבן והתמדה.

בצלאל סמוטריץ': באמת תודה רבה רבה לכולם.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בגין, חבר הכנסת פולקמן, שבסוף הדרך הכניסו תיקונים חשובים ושיפורים בראש טוב לחוק.

בצלאל סמוטריץ': וכמובן כמובן – לכל עובדי הכנסת: לירדנה ולנאזם, שהחליף אותה קודם, לעובדי המשמר והמשק, לציונה ודלית, שהחזיקו אותנו ערים עם השתייה כאן בחוץ בלילה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה רבה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בסדר-היום המקורי היה גם סעיף שאילתות לשר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, חברי הכנסת מיקי לוי וג'מאל זחאלקה הסכימו לבקשת השר לקבל את התשובות בכתב, וגם של סגן שר הביטחון – ובמקרה שלו זה נדחה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם כן, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ז בטבת התשע"ו, 28 בדצמבר 2015, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.