ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 76, 2015-12-15 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ג' בטבת תשע"ו, 15 בדצמבר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירת ביטחון) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ו–2015; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 16), התשע"ו–2015 – שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: המלצה של הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא: הגדלת מספר היועצים הפרלמנטריים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מפעיל את ההצבעה לצורך הרשמה לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, נא להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אני אודה לגברת תמי שמע, שעוזרת לנו עם התרגום לשפת הסימנים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לך, אנחנו מעריכים את זה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אתכבד להזמין את חבר הכנסת מאיר כהן לפתוח נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אורחים – ציון היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלויות.

מאיר כהן: ב-20 שניות אני רק רוצה לספר על סיורי בבתי-הספר ברחבי הארץ.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, המצב מחריד.

מאיר כהן: עד כמה לצד חקיקה פורייה – כמעט כל חבר כנסת מעביר חוק – בפועל המציאות היא קשה מאוד.

מאיר כהן: מספרים לי מנהלי בתי-ספר ששכבות שלמות יורדות מקומה ב' לקומה א', כי בשכבה יש ילד עם כיסא גלגלים שצריך נגישות, ובתי-ספר אין בהם מעליות והם לא נגישים.

מאיר כהן: חמור הדבר שבעתיים במגזר הערבי.

מאיר כהן: אז לפחות שביום הזה נזכיר את הדברים האלה ונתלכד, קואליציה ואופוזיציה, כדי לשפר את המצב.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, אנחנו עוד נגיע לציון היום המיוחד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקבלים כבר בברכה את אורחינו הרבים ביציע האורחים, שמשתתפים אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת נאוה בוקר.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בעקבות האסונות הרבים שהתרחשו בשבועות האחרונים, שבהם נהרגו אנשים רבים בתאונות עבודה בבניין, התקיים היום דיון בוועדה.

ג'מאל זחאלקה: בדרך כלל, בתאונות כאלה נעשית חקירת משטרה, אבל מתברר שרק באחד מכל עשרה מקרים זה מגיע לידי כתב אישום.

ג'מאל זחאלקה: ויש כאן – אם מישהו מואשם, אז הוא מואשם בגרימת מוות ברשלנות.

ג'מאל זחאלקה: ואני אומר שגרימת מוות ברשלנות היא לא רק של הקבלן ושל מנהל העבודה אלא גם של האחראים, כאשר יש בארץ רק 17 מפקחים על 13,000 אתרי בנייה.

ג'מאל זחאלקה: רק 17 מפקחים על הבטיחות ב-13,000 אתרי בנייה.

ג'מאל זחאלקה: אני שמעתי וראיתי סרטים של סופרמן, אבל גם סופרמן לא היה מספיק לעבור על אתרי הבנייה האלה פעם בשנה, כאשר פיקוח ראוי צריך להיות פעם בחודש.

ג'מאל זחאלקה: צריך לשנות את המצב הזה באופן מיידי ובאופן דרמטי.

ג'מאל זחאלקה: צריך לא 17 אלא 170 מפקחי בנייה, ואולי אפילו יותר, כדי שיהיה פיקוח נאות.

ג'מאל זחאלקה: אבל מה לעשות, כבוד היושב-ראש, שההרוגים הם אזרחים ערבים, פלסטינים ועובדים זרים.

ג'מאל זחאלקה: זה לא מעניין כל כך את הרשויות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נאוה בוקר – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת יוסי יונה.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חייבת להודות שאני עדיין נסערת מהדיון שנערך פה אתמול בערב, הדיון הקבוע סביב ארגון "שוברים שתיקה" ודומיו.

נאוה בוקר: עלו פה חברי כנסת ממרצ ואחרים, ובלי בושה היללו ושיבחו את פעילות הארגון; פשוט כך, בלי למצמץ אפילו.

נאוה בוקר: אני שואלת את חברי מרצ: תגידו, אתם לא מתביישים?

נאוה בוקר: אין בכם טיפה של הגינות?

נאוה בוקר: לתמוך בארגון שכל עיקרו הוא להכפיש את שמם של חיילי צה"ל בעולם; ארגון שממומן בכסף של ממשלות זרות; ארגון שמתיימר לתקן ולחקור לכאורה עוולות שנעשו בצה"ל אבל מפרסם את כל העדויות שלו באנונימיות ובלי שום הוכחה?

נאוה בוקר: אבל למה לכם לבדוק אם אפשר פשוט להכפיש, לשקר ולהמציא?

נאוה בוקר: פשוט תתביישו.

נאוה בוקר: טוב עשה שר הביטחון כשאסר כל שיתוף פעולה של צה"ל עם נציגי "שוברים שתיקה", כי הגיע הזמן שנפסיק את הקרקס הזה.

נאוה בוקר: לא ניתן יותר ששמם הטוב של חיילי צה"ל ייפגע.

נאוה בוקר: מספיק עם האבסורד הזה שקציני צה"ל מסתובבים בעולם עם צווי מעצר מעל ראשם.

נאוה בוקר: נמשיך להגן על שמו הטוב של צה"ל, כי אין צבא מוסרי ממנו.

נאוה בוקר: אני רוצה לברך את חיילי צה"ל ולומר להם מפה: אנחנו אוהבים אתכם.

נאוה בוקר: המשיכו לשמור על עם ישראל, ובעיקר – על עצמכם.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת בוקר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על תופעה שאני רואה אותה כתופעה מקוממת ומבישה שקורית בשוק העבודה הישראלי, שבו חברות שבידן גם חברות-בנות, עושות לעצמן איזשהו סידור מניפולטיבי שבו הן מפרקות את החברות-הבנות שלהן, וזאת כדי להעסיק את העובדים מחדש בתנאים פוגעניים.

יוסי יונה: הפעם, מי שעשה את זה בצורה מאוד מאוד בוטה וצינית היה רמי לוי, שמכונה "אביר הצרכנות".

יוסי יונה: מה שהאיש הזה עושה – האיש שהדליק משואה ונחשב למישהו שיכול לשלב השקפת עולם חברתית ודאגה לעובדי ישראל – הוא מפטר, הוא בעצם סגר את חברת-הבת שלו "ביכורי השקמה", ואז הוא רוצה להעסיק אותם מחדש בחברת-האם בתנאי העסקה פוגעניים.

יוסי יונה: אני קורא מכאן להסתדרות לנהל מאבק עיקש, נחוש, נגד התופעה המבישה הזאת ולא לאפשר את התופעה, את הפרקטיקה המבישה הזאת, שבאמצעותה אנחנו פוגעים בתנאי ההעסקה של העובדים ודוחקים אותם מתחת לקו העוני.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום עוד בית נהרס בעיר תמרה – הבית של האזרח עומאר יאסין, שבנה אותו בגלל הדוחק, בגלל הצורך לבנות לבנים שלו.

מסעוד גנאים: משרד הפנים טוען שהקרקע הזו היא של מינהל מקרקעי ישראל; הוא אומר שהקרקע הזו היא של אבותיו והבעלות היא שלו.

מסעוד גנאים: הם אומרים שהיא הופקעה והיא של המינהל.

מסעוד גנאים: הוא היה במשא-ומתן אתם.

מסעוד גנאים: הוא היה מוכן להחליף, מוכן לקנות, לכול, והם היו בהידברות.

מסעוד גנאים: היום בבוקר הרסו לו את הבית שלו.

מסעוד גנאים: אז אני שואל: מתי הממשלה תשקיע בתכנון ובנייה במקום בהריסה?

מסעוד גנאים: זה משתלם יותר, זה טוב יותר וזה צודק יותר.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ארגון "המדינה האסלאמית" מצוי כל העת בתהליכי גיוס המתמקדים בפרסום סרטוני זוועה ותעמולה קיצונית ובנוכחות משמעותית ברשתות החברתיות.

איתן ברושי: שיטות אלה פונות לקהלים צעירים הניתנים להשפעה ברחבי העולם, ומטבע הדברים אינן פוסחות גם על מדינת ישראל.

איתן ברושי: ההיקפים בשלב זה אומנם קטנים, אך הפרסומים בתקשורת מעידים על מספר לא מבוטל של אזרחים ישראלים שקיימו או מקיימים קשרים כאלה ואחרים עם הארגון, ואף יצאו את גבולות המדינה במטרה להצטרף לשורותיו.

איתן ברושי: עלינו לזכור כי על אף העובדה שהתופעה מצומצמת בשלב זה, פוטנציאל הפגיעה במדינה הוא משמעותי.

איתן ברושי: ארגוני הביון במערב מודאגים מחזרת אזרחים מקומיים, לאחר שהות בקרב הארגון, מיומנים וחדורי מוטיבציה לבצע פיגועי טרור.

איתן ברושי: לאיום זה מצטרפת גם האפשרות להעברת מידע מאזרחים ישראלים לגורמים בארגון על מתקנים ביטחוניים בארץ, ומודיעין אחר.

איתן ברושי: כל אלה הופכים ממשייים עוד יותר נוכח העדויות להימצאות "דאעש" בסיני.

איתן ברושי: פניתי השבוע ליושב-ראש הכנסת בבקשה לדון בנושא, אך לצערי הנושא נדחה.

איתן ברושי: אין לעבור על כך לסדר-היום.

איתן ברושי: עלינו להציף את הנושא ולדון בהשלכות רוחב שלו, הכוללות גם ביטויים בחברה הישראלית.

איתן ברושי: יש להיערך נכון ובזמן לכל מצב.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, אחריה – חבר הכנסת איל בן ראובן.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: אמש הוכח כי השיקולים הביטחוניים שבגינם ראש הממשלה, כשר הכלכלה, מפעיל את סעיף 52 לאישור מתווה הגז אינם אלא אמתלה, שקר וכזב.

יעל כהן-פארן: כנראה אותה מניפולציה מופעלת כלפי הציבור, בחוסר שקיפות, גם לגבי המידע הבסיסי ביותר של חישובי התמלוגים והכנסות המדינה מהגז.

יעל כהן-פארן: אני כבר למעלה משבוע מנסה להשיג ולקבל לידי את הנתונים ואת אופן החישוב של בנק ישראל ושל משרד האוצר, את טבלאות ה"אקסל" – איך הם חישבו ואיך הם תמחרו את ההכנסות שיגיעו, לפי איזה הנחות; כי המידע הזה פשוט לא גלוי, וכל יום אנחנו שומעים מספר חדש.

יעל כהן-פארן: הטבלאות האלה הן קריטיות, כי בחצי השנה האחרונה, מאז הוצג המתווה, צלל מחיר הגז בעולם בעשרות אחוזים, דבר שמטיל צל כבד על נחיצות המתווה ועל מידת האפקטיביות שלו בהבטחת תחרות, יתירות וביטחון אנרגטי לישראל, וכמובן – שאלה מאוד גדולה לגבי ההכנסות הצפויות מהגז.

יעל כהן-פארן: מכאן אני קוראת לבנק ישראל ולמשרד האוצר לחשוף את ה"אקסלים".

יעל כהן-פארן: לחשוף את ה"אקסלים", כי מגיע לנו לדעת בשביל מי אתם נאבקים; לחשוף את ה"אקסלים", כי מדובר לא בכיס שלכם אלא בכיס של ריקי מחדרה, של גאולה מתל-אביב ושל ויקי ממצפה-רמון.

יעל כהן-פארן: תחשפו את ה"אקסלים", כי המדינה עדיין לא של תשובה, ואתם את השכר שלכם עדיין לא מקבלים ממנו.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה כאן, מעל הבמה המכובדת הזאת, להעמיד במקום הנכון את כבודו ואישיותו הייחודית של נשיאנו מר ראובן ריבלין.

איל בן ראובן: ברור שהרקע למילותי הוא מסע ההסתה נגדו, מסע בלתי שפוי ומסוכן לנו כחברה ישראלית.

איל בן ראובן: אינני שייך למחנה האידיאולוגי של נשיאנו, ואני אומר לעם ישראל: מר ראובן ריבלין ממלא בצורה יוצאת דופן את ייעודו כאיש מספר אחת במדינה – בדוגמה האישית שהוא מבטא, בראייה המפוקחת וההבנה העמוקה של צרכיה של המדינה שלנו בהיותה מדינה יהודית, דמוקרטית, מוסרית, חזקה וצודקת.

איל בן ראובן: ואני אומר לכם בוודאות ובהערכה עמוקה: הנשיא איננו חרד לשלומו אלא לשלומה של החברה הישראלית.

איל בן ראובן: וכאשר בני בליעל מעזים לכתוב ולהסית נגדו בצורה שבה הם מתבטאים, עלינו להתייצב כקיר מגן כנגד תופעת ההסתה המשתוללת שפשתה בנו ולהוקיע תופעות מעין אלו כנגד הנשיא וכנגד כל אדם בחברה הישראלית.

איל בן ראובן: ואני מציע גם לנו כאן, בבית הזה, לשקול מילים ולנסות ולהוות דוגמה אישית נכונה יותר בשיח הציבורי הישראלי.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רציתי היום לדבר אתכם על שני אנשים, שמם ג'ג'או בימרו מחיפה ומרגריטה שולמן מאשקלון, וגם על הגוף הידוע שנקרא מח"ש ועל תפקודו.

קסניה סבטלובה: מה שמשותף בין שני הישראלים שהזכרתי כרגע את שמם הוא ששניהם היו קורבנות לאלימות משטרתית, ובשני המקרים מח"ש התעלמו מהתלונות שלהם וגם מהתלונות של נציגי הציבור, שלי: אני, כחברת כנסת בישראל, ביקשתי לחקור את הנסיבות של התקיפה של מרגריטה שולמן במאי השנה בעיר אשקלון, ובעצם עד עכשיו, אנחנו כבר בחודש דצמבר, עד עכשיו לא קיבלתי תשובות.

קסניה סבטלובה: מה שאנחנו יודעים, שבעצם 90% מהתיקים שמוגשים למח"ש, נסגרים מפאת מה שנקרא היעדר עניין לציבור.

קסניה סבטלובה: אני שואלת, על איזה ציבור מח"ש מדבר?

קסניה סבטלובה: על הציבור של אזרחים ישראלים ממוצא רוסי, ממוצא אתיופי, ערבים ישראלים – שהם הקורבנות המיידיים של האלימות המשטרתית, שהם אלה שמגישים את התלונות למח"ש בניסיון להגיע לאמת ולהגיע לאיזושהי תשובה בנוגע לעניינם?

קסניה סבטלובה: ומה זה הציבור הזה, שאין לו עניין?

קסניה סבטלובה: הרי הוא אותו ציבור שמגיש את התלונות האלה.

קסניה סבטלובה: כשגם נציגי הציבור מתערבים בעניין ועדיין לא מקבלים תשובות, אז אנחנו נמצאים במצב מאוד מאוד חמור.

קסניה סבטלובה: אנחנו נמצאים במצב שבו המשטרה היא התוקף ולא הגוף שאמור להגן על האזרחים והגוף שעליו אנחנו אמורים להישען כשאנחנו צריכים כל כך את העזרה של הגוף הזה.

קסניה סבטלובה: אז אני דורשת מהשר גלעד ארדן מייד לבדוק את ההתנהלות של מח"ש, להתערב בעניין הזה עכשיו, לפני שאנחנו מתמודדים עם קורבנות חדשים של האלימות המשטרתית.

קסניה סבטלובה: על רוב המקרים האלה אנחנו באמת לא שומעים, כי גם התקשורת לא כל כך משתפת פעולה.

קסניה סבטלובה: רק במקרים נדירים אנחנו כן יודעים מה קורה שם.

קסניה סבטלובה: המצב הזה פשוט לא יכול להימשך.

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים על תהליכים אחרים שהמשטרה שלנו עוברת אותם, אנחנו יודעים על ריבוי מקרים של אינוס ועבירות מין למיניהן שקורים בשורות המשטרה, אבל גם אלימות משטרתית היא בעיה חמורה מאוד, והיא בעיה שפוגעת במוסדות של הדמוקרטיה שלנו ובאמון הבסיסי שקיים בין האזרח במדינת ישראל לבין המוסדות שלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אתמול היה משחק בין "מכבי תל-אביב" ל"בני סח'נין" בסח'נין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשטרה עצרה שישה אוהדים של "מכבי תל-אביב" בגין יידוי אבנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל: האם יופעל נגדם החוק נגד יידוי אבנים או לא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו שאלה שאני כל הזמן חוזר עליה, כי יש איפה ואיפה בעניין של החוקים ויישום החוקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום בוועדת הכספים ביקשו להעביר יתרות עודפים משנת 2014 – שלושה שבועות אחרי אישור תקציב המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לי דרישות ובקשות: משרדי ממשלה אישרו למגזר הערבי פרויקטים בשיטת המצ'ינג, שבהם הרשויות המקומיות הערביות משתתפות באחוזים מסוימים מול השתתפות הממשלה, וזה בדרך כלל 75% של המדינה ו-25% של הרשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדרך כלל הרשויות הערביות לא מצליחות לגייס את ה-25%, ואז משרד הפנים לא מאשר את התקציב הבלתי-רגיל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יש לנו עודפים ויש רזרבות, למה לא לבצע את כל אותם פרויקטים שאושרו, שיש להם 75% תקציב – להשלים להם את ה-25% במקום הרשות, ואז לפחות להקל חלק מהסבל של האזרחים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש גם פרויקטים שאושרו, כמו בניית בתי-ספר, כמו בניית מבני ציבור אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האחראים על הבנייה במשרד החינוך אומרים: הייתי רוצה לבנות לפי הצרכים, ויש לי תקציב לכולם – אני לא יכול לבנות יותר מ-10% בתי-ספר במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני רוצה שהתקציבים האלה יישמרו לאותם יישובים ולא יועברו לשום מקום אחר, ולזרז את העניין של אישור תוכניות, כדי שתהיה אפשרות לבנות מבני ציבור על אדמה שהיא לצורכי ציבור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, ואחריה – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, תודה על התרגום לשפת הסימנים.

ענת ברקו: אני ממשיכה בסדרת הנאומים אודות השקרים הפלסטיניים.

ענת ברקו: כשראיינתי את אחמד יאסין ב-1996 הוא אמר לי שבעצם אין קשר בינינו לבין היהודים האמיתיים, ומבחינתם, מבחינת הפלסטינים, אין ליהודים קשר היסטורי לארץ הזאת.

ענת ברקו: קחו למשל את סאיב עריקאת – אותו אחד שלא היה מוכן לדבר – נושא ונותן בשם השלום כשדגל ישראל מתנוסס מאחוריו, בארצות-הברית בכנס האחרון, והוא גם נושא ונותן מטעם הרש"פ.

ענת ברקו: הוא גם חובב היסטוריה, והוא טען שהוא בן למשפחת כנענים; אבותיו היו ביריחו 3,000 שנה, עוד לפני שהעיר נכבשה על-ידי יהושע בן נון; והרי לכם רצף היסטורי יוצא דופן.

ענת ברקו: אבל כמובן שזה לא שינה לו שהוא בכלל בדואי ירדני משבט חוויטאת, ולא פלסטיני.

ענת ברקו: בסופו של דבר מה גרם לו להודות בכך?

ענת ברקו: היו איזשהן שמועות, ושמועות עושות נזק; מבחינתו, הדבר הכי נורא זה שיהיו שמועות שיש לו זיקה ליהדות.

ענת ברקו: ואז הוא רץ להתראיין ב"דוניא אל-וטן", ושם הוא הודה במפורש: זהו כבוד גדול עבורי להיות בדואי, ערבי וירדני.

ענת ברקו: הנקודה היא לא מוצאו האישי של עריקאת או קרבתו המשפחתית לטרוריסט – איש מנגנוני הביטחון שירה על יהודים בנשקו האישי לאחרונה, קרובו של עריקאת – אלא שהפלסטינים מחפשים באופן נואש אחר שורשים היסטוריים כדי לקעקע את הזיקה ההיסטורית העמוקה ואת הקשר המיוחד שיש ליהודים, עם ישראל, לארץ-ישראל.

ענת ברקו: והם אפילו מתעלמים לפעמים מהקוראן שלהם עצמם, שבו זיקה זו מדברת על כך שאללה הוריש לעם ישראל, לבני ישראל, את הארץ הזאת.

ענת ברקו: הזיקה היהודית היא בעייתית מבחינתם לצורך מימוש השאיפה האולטימטיבית שלהם: היעלמותם של היהודים ושל מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: ולכן הם מחפשים בנרות את אותם שורשים מומצאים כקונטרה לזיקה היהודית.

ענת ברקו: אני מסיימת, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: בניגוד אליהם, אנחנו היהודים לא צריכים לחפש אחר שורשים.

ענת ברקו: הם פה בכל פינה; הם ממשיים; הם זועקים מכל אבן, כאן בירושלים, ורק לפני כמה שבועות קיבלנו דרישת שלום מהמלך חזקיהו בדמות אותו חותם אישי שנתגלה בחפירה ארכיאולוגית למרגלות הכותל הדרומי.

ענת ברקו: אין צורך להמציא סיפורי אלף לילה ולילה.

ענת ברקו: העובדות הללו גוברות על כל שקר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, תודה, היום בדיון בוועדת הכספים על עודפי תקציב שלא בוצעו במהלך 2014 התברר לי שמונח אחר כבוד סכום של 10 מיליון ש"ח שלא נוצל עבור קבר הרשב"י במירון, המקום המתויר מספר שתיים, לאחר הכותל המערבי, ומבחינת מספר המבקרים והמתפללים – קרוב ל-2 מיליון איש.

מנחם אליעזר מוזס: הייתי אתמול באשמורת הבוקר לתפילת ותיקין של זאת חנוכה.

מנחם אליעזר מוזס: היו אלפים, ובמשך היום – רבבות.

מנחם אליעזר מוזס: המקום משווע, בעלייה להר, לציוד ולתאורה נאותה, לספסלים, לברזייה, לשירותים נורמליים, ולא בקרוונים כפי שזה היום, ובוודאי להנגשה למוגבלים.

מנחם אליעזר מוזס: וזה אני אומר בציון יום הזכויות למוגבלים.

מנחם אליעזר מוזס: וכאן, כפי שציינתי, מונחים זה שנתיים אחר כבוד 10 מיליון ש"ח.

מנחם אליעזר מוזס: שיבחתי את הרב גפני בוועדה על כך שידאג שהכסף לא ילך לאיבוד וינוצל עוד השנה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל בכלל, אדוני היושב-ראש, צריכים להבין מה הזלזול בהתייחסות למקום: מגיע מכתב מהמשטרה שאם לא יסודר נושא האבטחה הבטיחותית במקום הזה – וזה ויכוח בין אנשי האבטחה ובין המשטרה – ייסגר האתר תוך 48 שעות בגלל הסיכון הממשי לשלום הציבור.

מנחם אליעזר מוזס: על משקל זה, אני חושב, במצב של היום צריכים לסגור הרבה מקומות, מה עוד שקמה כבר תחנת משטרה קבועה רק לפני שבוע, אחרי שבע שנים שדרשנו כאן מעל במת הכנסת לא פעם ולא פעמיים.

מנחם אליעזר מוזס: האם שמענו כבר – לסגור מקום כזה בתוך 48 שעות במכתב רסמי ממשטרת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אומנם לא הייתי במליאה, אבל אני מצטרף לדבריו של חבר הכנסת איל בן ראובן.

מיקי לוי: אני מזועזע עד עומק נשמתי מההסתה, מדברי הבלע שנכתבים ברשתות החברתיות כנגד נשיא המדינה.

מיקי לוי: בתקופה האחרונה הרף הזה עלה מדרגה, ונראה כי כולם מרשים לעצמם לגדף, לקלל ולאחל איחולים שונים למוסד הנשיאות במדינת ישראל ולנשיא המדינה הנוכחי בפרט.

מיקי לוי: נכתבים דברים נוראיים, קללות, איחולי מוות – דברים שאינני מוכן להעלות על דל שפתי.

מיקי לוי: לאן הידרדרנו?

מיקי לוי: אני שואל.

מיקי לוי: היכן טעינו?

מיקי לוי: האם טעינו בחינוך?

מיקי לוי: האם טעינו בהלכות דרך ארץ?

מיקי לוי: היכן טעינו – אנחנו, אבותינו – שאנחנו משתלחים במוסד כל כך חשוב במוסדות מדינת ישראל?

מיקי לוי: אני רוצה להביע תמיכה מלאה, אדוני, בנשיא המדינה – איש ירושלים, דמוקרט אמיתי, אדם יקר, אדם צנוע.

מיקי לוי: ואני מבקש, לפני שהמצב יידרדר, להרים דגל אדום ולהגיד לכולנו: ראו, היזהרו.

מיקי לוי: אינני רוצה לחזור למצב שבו היינו לפני 20 שנה, שראש ממשלה נרצח.

מיקי לוי: בואו נעצור את ההידרדרות לפני שיהיה מאוחר מדי.

מיקי לוי: אני קורא לראש הממשלה, לשרי הממשלה: צאו בקולכם, גנו באופן ברור והחלטי את המסע הזה כנגד נשיא מדינת ישראל.

מיקי לוי: בואו כולנו נגלה אחריות.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, היום הכנסת תקיים דיון לציון היום הבין-לאומי למען זכויות אדם עם מוגבלויות, אחד הדיונים החשובים שהכנסת מקיימת.

אחמד טיבי: אני רוצה לנצל את הדקה כדי לדבר על המספר הכולל של אנשים עם מוגבלויות במגזר הערבי.

אחמד טיבי: לפי "מאיירס-ג'וינט-מכון ברוקדייל", המרכז לחקר מוגבלויות ותעסוקת אוכלוסיות מיוחדות, המספר הוא 170,000 איש, ומתוכם כ-100,000 בעלי מוגבלות קשה.

אחמד טיבי: שיעור בעלי מוגבלות קשה בקרב כלל הערבים המבוגרים גדול פי-שלושה מאשר בקרב כלל המבוגרים היהודים – 14% לעומת 5%.

אחמד טיבי: ממוצע שנות הלימוד של ערבים עם מוגבלות עומד על 7.9 שנים, לעומת 12 שנים בקרב יהודים עם מוגבלות – שיעור גבוה של בעלי השכלה נמוכה, המובילה בהחלט להדרה בשוק העבודה ובהכרח לרמה סוציו-אקונומית נמוכה, לבדידות, לתלות, לדימוי עצמי ירוד, שמתווספים לסטיגמה כלפי אנשים בעלי מוגבלות בחברה הערבית, שממנה הם סובלים; נוסף על כך, שרשרת בעיות גישות והנגשה, בעיית נגישות השירותים על רקע מיקום ושפת דיבור, בעיית נגישות לבתי-מגורים, לסביבת מגורים, צרכים בתחום פיתוח שירותים, ייעוץ מקצועי לאדם בעל מוגבלות בנושא שימוש בשירותים ובמיצוי זכאות.

אחמד טיבי: ועל כן, הממשלה, אדוני, מוטלת עליה האחריות המלאה לתת סעד לאוכלוסייה הזאת, וגם סיוע לבני-המשפחה התומכים: פיתוח מסגרות תעסוקה מוגנת, הגברת נגישות המרפאות וסניפי המוסד לביטוח לאומי.

אחמד טיבי: הפער הגדול בבין רמת השירותים הרפואיים הניתנים לאוכלוסייה הערבית, רבותי חברי הכנסת, לאלה המוענקים לאוכלוסייה היהודית, עשוי להעלות את הסיכוי שאנשים עם בעיות רפואיות כרוניות יפתחו מוגבלויות חמורות.

אחמד טיבי: פער זה מסביר את האחוז הגבוה של בעלי מוגבלות עם נכות פיזית חמורה בקרב האוכלוסייה הזאת.

אחמד טיבי: ולסיום, מצבן של נשים ערביות, אדוני היושב-ראש, קשה עוד יותר, מאחר שלאפליה על הבסיס הלאומי מצטרף קיפוח מגדרי.

אחמד טיבי: הדבר מקשה את השתלבותן בשוק העבודה ובחיים החברתיים והקהילתיים.

אחמד טיבי: נוכחים כאן, אדוני היושב-ראש, אנשים יקרים – גם אנשים עם מוגבלויות, גם פעילים בעמותות האלה.

אחמד טיבי: מגיעה לכולם מילה טובה.

אחמד טיבי: אני גם רואה כאן את חברי עורך-דין עבאס עבאס, שהוא הרוח החיה מאחורי עמותת "אלמנארה" לאנשים עם מוגבלויות, עם אנשים מהגליל, מהמשולש.

אחמד טיבי: מגיע לכולכם, לכל אלה שנמצאים כאן, מילת הערכה והוקרה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אחרון הדוברים בנאומים בני דקה הוא חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נעבור לציון יום זכויות האדם הבין-לאומי.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מצטרף לחברי חבר הכנסת טיבי בברכות לאורחים שלנו, לעורך-דין עבאס ולכל יתר הפעילים בנושא אנשים בעלי מוגבלויות.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להצטרף לדברי חברי שהוקיעו את ההסתה נגד נשיא המדינה; עוד קו אדום אחד שנחצה בימים האחרונים, יחד עם קווים אדומים רבים נוספים, מדאיגים ומסוכנים.

דב חנין: ברגעים אלה, אדוני היושב-ראש, אנחנו סיימנו כנס שהתקיים לציון יום זכויות האדם ביוזמת חברי הכנסת בני בגין, קארין אלהרר ואנוכי, בנושא זכויות האדם בשעת חירום.

דב חנין: הכנסת היא זירה טבעית וחיונית לדיונים האלה.

דב חנין: בכנס הזה הושמעו השקפות שונות, לעתים גם מנוגדות, אבל נעשה שם דיאלוג, וזה הדבר החשוב.

דב חנין: חשוב לנהל את הדיאלוג גם כשאנחנו לא מסכימים וגם כשאנחנו חולקים, אפילו בחריפות, אחד על השני.

דב חנין: ודיאלוג כזה חסר אצלנו.

דב חנין: אנחנו מגיעים לדיונים האלה במקרים רבים מדי במצבים של מקרים קשים, שמייצרים חוקים רעים, ואז העמדות מקובעות, המחנות מגובשים, וכל אחד מנהל את המונולוג שלו.

דב חנין: אני מקווה שאנחנו נמצא את הדרך ואת האמצעים לקיים דיונים כאלה, כמו זה שהתקיים היום ביום זכויות האדם בכנסת, במקרים רבים יותר שאינם קשים, כדי להקל על עצמנו כשנגיע למקרים קשים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, זה מעבר מתאים מנאומים בני דקה לציון במליאה של יום זכויות האדם הבין-לאומי במסגרת הצעות לסדר-יום, כמקובל, כפי שכבר גם חבר הכנסת חנין וגם אנוכי אמרנו.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום זכויות האדם

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום זכויות האדם, מס' 1265, 1384, 1912, 1918, 1924, 1983, 1996 ו-2019.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לציון יום זכויות האדם הבין-לאומי ברוח ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם של האו"ם משנת 1948.

יולי יואל אדלשטיין: חכמינו אמרו "חביב אדם שנברא בצלם", והוסיפו כי חיבה יתרה נודעה לו בשל כך, שנאמר: "ויברא אלוהים את האדם בצלמו, בצלם אלוהים ברא אֹתו".

יולי יואל אדלשטיין: ערכו ומעמדו של אדם באשר הוא מקבלים משנה תוקף בכל עת שניזכר ברעיון מקראי זה, המדמה את האדם לבוראו.

יולי יואל אדלשטיין: ערך החיים וכבוד הבריות תפסו מקום של כבוד במסורת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תורת ישראל מעמידה בראש מעייניה את המוסר האנושי, את הרגישות לחיי האדם ולזכותו לקיום בכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: גם המחוקק השכיל להטמיע את זכויות האדם בספר החוקים, כאשר לפני 23 שנים הפך חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו לעיקרון מנחה.

יולי יואל אדלשטיין: עם הזמן זכה עיקרון זה גם בפסיקה למעמד מעין-חוקתי, המגן לא רק על חייו, גופו וכבודו של האדם, כמו שקבוע בו, אלא גם על זכויות הנגזרות ממנו, כמו השוויון וחופש הביטוי.

יולי יואל אדלשטיין: המושג זכויות אדם הוא אפוא כללי, אנושי, חוצה השקפות עולם, עמים ומגזרים.

יולי יואל אדלשטיין: עם זאת, לא אחת נדמה שהוא קיבל במקומותינו קונוטציה מסוימת מאוד, שעשתה לו יחסי ציבור גרועים ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: הוא אומץ בידי חלקים בציבור והפך מוטו של ארגונים המזוהים עם צד מסוים של המפה הפוליטית.

יולי יואל אדלשטיין: במקביל, הפך המושג זכויות אדם בידי חלקים אחרים בציבור שם נרדף למושג ציני בעיניהם; שם קוד או כיסוי לתפיסת עולם אוניברסלית הניצבת כביכול – אני מציין, כביכול – בניגוד לערכים פטריוטיים ולאומיים.

יולי יואל אדלשטיין: יש להצטער על זילות העיסוק בזכויות האדם ועל כך שאין הן אצלנו נחלת הכלל אלא פעמים רבות בלב המחלוקת הפוליטית.

יולי יואל אדלשטיין: חבל שחלק גדול מאתנו מסתייג מן העיסוק בזכויות אדם, כשם שצר לי מאוד על הפיכת המושג הזה לחד-צדדי.

יולי יואל אדלשטיין: הומניסט, במובנו הטהור של מושג זה, הוא כל אדם שיש בו רגישות אנושית בריאה לזולת, בלי כל קשר להשקפתו הפוליטית ולעמדתו בשאלת הסכסוך הלאומי במקומותינו.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמונע מערכי מוסר אנושי ויונק גם מערכיה ההומניים של מסורת ישראל הוא באופן טבעי רגיש לזכויות אדם, גם אם הוא דורש את טובת עמו וחרד לשלום ארצו ומדינתו.

יולי יואל אדלשטיין: אין בכך כל סתירה, ולוואי שנשתחרר מהתפיסות המקובעות הללו.

יולי יואל אדלשטיין: בימים של מתיחות גואה, של גילויי אלימות וטרור – וכן, גם של הסתה – ראוי שתצא מכאן קריאה משותפת, שאיננה שנויה במחלוקת, לדאגה לזכויות אדם של כל בני-האדם, ברוח מגילת הזכויות של האו"ם וברוח ישראל סבא ועל יסוד קריאות נביאי ישראל, שקדמו לה, כמובן, בהרבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך על הדיון החשוב שהתקיים היום בשדולה, כפי שהזכיר חבר הכנסת חנין, שארגן את זה יחד עם חברי הכנסת בגין ואלהרר, ואני מצפה לדיון, שמתחיל כרגע, ומזמין את ראשונת המציעים, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה יעלו חברי הכנסת יוסף ג'בארין וקארין אלהרר, מירב בן ארי, שלי יחימוביץ, יואב בן צור, בצלאל סמוטריץ וחמד עמאר.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אורחים יקרים, הכנסת מציינת היום את יום המאבק להגנה על זכויות האדם, שבדרך כלל מצוין ב-10 בדצמבר, ואת המאבק להגנה על אנשים עם מוגבלויות.

זהבה גלאון: אני חושבת שהשילוב של הדיונים האלה במליאה הוא ראוי.

זהבה גלאון: זה לא חוכמה – אמרת בצדק, אדוני היושב-ראש – לשמור על זכויות אדם – אני אולי מוסיפה – בעתות של שלום ופיוס.

זהבה גלאון: החוכמה היא לשמור על זכויות האדם של כל בני-האדם דווקא כשהדם רותח, כשהמציאות היא קשה.

זהבה גלאון: ואנחנו נמצאים במציאות קשה של פיגועים וטרור, מציאות קשה שאנחנו מתמודדים אתה; הייתי אומרת אפילו מציאות מדממת.

זהבה גלאון: ויש חובה לבית הזה, שפה מתקיים היום הדיון, להיות הגוף שמבצר את ההגנה על זכויות האדם, שמגן על הדמוקרטיה, שפועל להגנה על כל הקבוצות באוכלוסייה שהזכויות שלהן מופרות, ולדאוג לחוקק חוקים שייטיבו עם הקבוצות המופלות, המודרות – על בסיס אתני, יהודים וערבים, נשים וגברים, יוצאי אתיופיה, יוצאי ברית-המועצות לשעבר, משפחות עניות, אנשים עם מוגבלויות.

זהבה גלאון: אני אומרת בצער, וקשה לי לומר את זה ביום שאנחנו לכאורה צריכים להיות קצת יותר חגיגיים, אני אומרת בצער שרוח רעה מנשבת מהכנסת.

זהבה גלאון: במקום שהכנסת תהיה זו שמגינה ומבצרת את ההגנה על הדמוקרטיה ועל זכויות האדם, הכנסת, באיזשהו שטף של אקטיביזם חקיקתי, מחוקקת חוקים פוגעניים, פולשניים, חודרניים, מפלים, גזעניים, מדירים ומשתיקים.

זהבה גלאון: והדבר הזה לא מגיע רק מהכנסת, זה מגיע גם מהממשלה.

זהבה גלאון: המיעוט בכנסת צריך לקבל את העובדה שיש רוב ששולט.

זהבה גלאון: אבל הרוב צריך להגן על זכויות האדם.

זהבה גלאון: וכשהרוב משתמש בעריצות שלו, בכוח הקואליציוני שלו, כדי לקדם יוזמות חקיקה, בין על-ידי שרת המשפטים, לסמן ארגונים בחברה האזרחית, ובין על-ידי יוזמות של חברי כנסת כאן בבית הזה להקמת ועדות חקירה ולהשתקת גופים וארגונים שיש להם, מה לעשות, גם ביקורת על השלטון – כן, חברה מתוקנת צריכה להכיל גם ארגונים שיש להם ביקורת על השלטון.

זהבה גלאון: וגם כשזה לא נעים לשמוע, אסור להשתיק אותם ואסור לפגוע בחופש הביטוי שלהם ואסור לרדוף אותם ואסור להדיר אותם.

זהבה גלאון: והיום, מי שפוגע גם באזרחי ישראל הערבים ובנציגים שלהם בכנסת, גם בקבוצות מופלות, גם בארגוני החברה האזרחית, בארגונים – מה שנקרא ארגוני שמאל – זו כנסת ישראל, שחוטאת לתפקידה המקורי לפעול ברוח מגילת העצמאות, לפעול לטובת כלל הציבור ללא הבדל דת, גזע ומין, לפעול ברוח אמנת זכויות האדם שנחקקה באו"ם לאחר השואה, לאחר מוראות השואה וזוועות השואה, שבה עצרת האומות קמה והתאחדה ואמרה: אנחנו עושים או מסרטטים קו תיחום ברור בין מה שמותר למה שאסור.

זהבה גלאון: לצערי, הייתי אומרת שבשנת 2015 כנסת ישראל לא עומדת במבחן הזה.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יוסף ג'בארין; בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי הנכבדים, אני רוצה לפתוח את דברי ולברך את העושים במלאכת הקודש של הגנה על זכויות האדם, ובעיקר אני מפנה את דברי לפעילי, מנהיגי, מובילי ומתנדבי ארגוני זכויות האדם בישראל, שזה כמובן כולל את הארגונים שמגינים על זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות.

יוסף ג'בארין: אני אפתח בלהגיד להם: יישר כוח, אתם עושים עבודה מאוד חשובה, וכמובן עדיין הדרך ארוכה עד שנרגיש את השינוי המיוחל, שכולנו מקווים לממש אותו, בתחום הזה של קידום ערכי זכויות האדם, ערכי השוויון והכבוד והסובלנות וכבוד האחר.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לציין במיוחד את ידידי שהגיעו היום והשתתפו בכנסים, בעיקר הכנס על זכויות אנשים עם מוגבלויות – ידידי ועמיתי בארגון "אלמנארה", שמגן על זכויות אנשים עם מוגבלויות בעיקר בחברה הערבית, לרבות עורך-הדין עבאס עבאס, שמוביל את המערכה הזאת.

יוסף ג'בארין: לו ולשאר החברים והאורחים כאן אני שוב אומר: יישר כוח, ואני מחזק את ידיכם.

יוסף ג'בארין: חשוב לי לציין שגם ברמה התיאורטית המשפטית של ההגנה על זכויות האדם, המשפט הישראלי, לצערי, עדיין מפגר.

יוסף ג'בארין: כשאנחנו מסתכלים על מדינות אירופה, מדינות צפון-אמריקה, ואנחנו רואים עד כמה המשפט שם מפותח בהגנה החוקתית והחוקית, חקיקת זכויות אדם שמעגנת את ההגנה הראויה על זכויות האדם, אפשר רק לקנא בהם; בישראל החקיקה הראשונה בתחום הזה הייתה ב-1992, חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק-יסוד: חופש העיסוק, אבל בחקיקה הזאת רק מעטות הן הזכויות שזכו להגנה החוקתית הזאת, כאשר עד היום, בתחילת המאה ה-21, כמעט שבעה עשורים לאחר קום המדינה, זכויות מרכזיות עדיין לא זוכות להיות מעוגנות בחקיקת היסוד שלנו.

יוסף ג'בארין: אתייחס בעיקר, למשל, לזכות לשוויון, לזכות לחופש ביטוי ולהרבה מהזכויות הפוליטיות והזכויות החברתיות: הזכות לחינוך, הזכות לדיור, הזכות לתעסוקה, הזכות לבריאות – זכויות שעד היום לא זכו להיות מעוגנות באופן מפורש בחקיקה הישראלית.

יוסף ג'בארין: אני חושב שזה צו השעה של הכנסת הזו, להוביל מהלך שיביא לחקיקתו של חוק-יסוד: זכויות אדם בישראל, חוק שעדיין כנראה אינו בר-השגה.

יוסף ג'בארין: דיברה חברתי זהבה גלאון על מגמה הפוכה בכנסת ישראל – מגמה שבמקום שתלך ותחזק את ההגנה על זכויות האדם בישראל, היא רק מחריפה את הפגיעה בהן, והיינו עדים בתקופה האחרונה לשורה של חוקים כאלו.

יוסף ג'בארין: אז, כבוד היושב-ראש, יכול להיות שבאמת זה יהיה אתגר מאוד משמעותי לנסות לעגן בחקיקה פשוט זכויות אדם בסיסיות שאנחנו, לתומנו, חושבים שאכן הן מוגנות מספיק במשפט הישראלי, אבל הן לא.

יוסף ג'בארין: אני רואה שכבוד שרת המשפטים נמצאת כאן.

יוסף ג'בארין: אז פשוט, עקרונות כמו עקרון השוויון, חופש הביטוי, הזכות לחינוך, זכות לדיור, זכות לבריאות.

יוסף ג'בארין: אלה נושאים שאנחנו מדברים הרבה עליהם, גם מעל הדוכן הזה וגם בפסיקה של בית-המשפט, אבל עד היום זה לא מעוגן בחקיקת יסוד.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שגם למשרד המשפטים יהיה מה לומר בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לסיים ולומר גם שקשה לדבר על עקרונות של זכויות אדם ועל דמוקרטיה במצב שבו המדינה ממשיכה לשלול את חירותם ואת זכויותיהם של מיליוני פלסטינים בשטחים הכבושים.

יוסף ג'בארין: העיקרון הראשון בכל האמנות המרכזיות בתחום זכויות האדם זה העיקרון שיש לכבד את זכותם של עמים להגדרה עצמית, זכותו של כל עם להגדרה עצמית.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לקוות שפוליטיקאים ישכילו להבין שפשוט דמוקרטיה וזכויות אדם לא יכולות לדור בכפיפה אחת עם כיבוש ועם שליטה בעם אחר, ולכן הגיע הזמן גם לחשוב על דמוקרטיה ישראלית אמיתית בתחום גבולות 48' ומדינה פלסטינית עצמאית בגבולות 67'.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, בראשית הדברים אני רוצה להודות על קיומו של היום הזה, ובמיוחד לחברי חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת בני בגין וחבר הכנסת יוסף ג'בארין, שהיו שותפים, ובאמת ביחד הרמנו את היום הזה, שהוא יום משמעותי.

קארין אלהרר: אני רוצה לומר את הדבר שהוא מתבקש, אבל הוא לא תמיד מובן: זכויות אדם הן לא נחלת צד אחד בפוליטיקה; זכויות אדם חוצות מפלגות וחוצות סקטורים.

קארין אלהרר: לכולם מגיעות זכויות אדם.

קארין אלהרר: מדינת ישראל קמה מהמקום שבו לא היו זכויות אדם, והגענו למדינה, והמדינה צריכה לשמור על זכויותיהם של כל אזרחיה במידה שווה.

קארין אלהרר: כמדינה שמכירה מקרוב – אומרים עלינו שאנחנו חיים בשכונה משוגעת – מדינה שמכירה מקרוב עתות משבר ומכירה הרבה יותר מדי שנים שעת חירום, באמת תמיד ההכרה בזכויות האדם נמדדת – או היכולת שלנו להימדד ככאלה שמכירים בזכויות אדם ומוקירים זכויות אדם – נמדדת תמיד במתי כואב לנו, מתי זה פחות נוח לתת או להקנות את אותן זכויות בסיסיות.

קארין אלהרר: המקום שלנו, גם כנסת ישראל ובוודאי גם בתי-המשפט, שגם להם יש חלק משמעותי מאוד בהכרה בזכויות אדם ובשמירת האיזונים והבלמים, שלא פעם ולא פעמיים הם חסרים, הוא חשוב מאוד.

קארין אלהרר: זה מתחיל בדיונים מהסוג הזה, זה נמשך בדיונים בוועדות, ומתקיימים דיונים לא רק ביום הספציפי הזה אלא גם דיונים, למשל, על חוק הטרור.

קארין אלהרר: זה חוק, אבל עדיין צריך שיהיו בו איזונים ובלמים שמחד מגינים על ביטחון המדינה, שהוא ערך חשוב לא פחות, ומצד שני באמת מכירים בזכויות של אזרחים ואזרחיות.

קארין אלהרר: אני רוצה לנצל את היום הזה ואת הדיון הזה ולהגיד שזכויות אדם זה גם חופש הביטוי.

קארין אלהרר: התייחסו לזה קודם כמה חברי כנסת בנאומים בני דקה.

קארין אלהרר: זכויות אדם זה גם ללכת ולנאום בתפקיד ייצוגי במקומות שהם אולי פחות נוחים ופחות נעימים, ואני מדברת על הנשיא הנבחר, הנשיא שהוא מקור הגאווה שלנו, רובי ריבלין, וזה לא עניין של עמדה פוליטית.

קארין אלהרר: הוא הלך למקום שהרבה פחות נוח לדבר בו.

קארין אלהרר: הוא הלך למקום שהיה ברור שיבקרו אותו על כך, אבל הוא אמר את מה שהוא אמר, וזו שמירה על חופש הביטוי.

קארין אלהרר: אני דוחה מכול וכול את האמירות כנגדו, את ההסתה הפרועה שמתחוללת כנגדו.

קארין אלהרר: אפשר לנהל ויכוח אידיאולוגי, אבל כחלק מזכויות אדם צריך לעשות את זה בצורה תרבותית, טובה ונכונה.

קארין אלהרר: אני רוצה לקוות שבחלוף השנים ימעט הצורך בדיונים מהסוג הזה כי זכויות אדם יהיו חלק מהדנ"א שלנו, ממי שאנחנו; לא יצטרכו להיות כל כך הרבה דיבורים בנושא, זה יהיה בחיי המעשה.

קארין אלהרר: כשמדברים על זכויות, זה כדי להגיד את המובן מאליו כמעט.

קארין אלהרר: כמובן, אומר חברי היקר, חבר הכנסת אילן גילאון:

קארין אלהרר: אין חוק שאפשר לאכוף כדי שבני-האדם יהיו טובים יותר, אבל בינתיים כן יש דיונים נוקבים שהחברה הישראלית צריכה לעבור ולברר עם עצמה, עד איפה זכויות האדם שבה מגיעות.

קארין אלהרר: אני רוצה להודות שוב ליושב-ראש הכנסת על היום הזה ולאחל המשך דיון נעים.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת אלהרר.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חברת הכנסת יחימוביץ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, ראשית, גם אני רוצה להודות לחברתי חברת הכנסת קארין אלהרר, לחבר הכנסת דב חנין, לחבר הכנסת בני בגין ולחבר הכנסת אילן גילאון על קיום היום החשוב הזה.

מירב בן ארי: היום זכיתי, בפעם הראשונה שלי בכנסת, לנהל כל היום ישיבות ועדות.

מירב בן ארי: כבר ניהלתי בעבר ועדות אחרות – ועדה פעם אחת – אבל הפעם באמת כל היום ניהלתי, שלוש ישיבות של ועדת החינוך וישיבה של הוועדה לביקורת המדינה, ובכל הוועדות האלה עסקנו בנושא זכויות האדם.

מירב בן ארי: אז זכיתי שדווקא ביום כזה יש נושא מרכזי.

מירב בן ארי: אני גם רוצה להודות לחברת הכנסת קארין אלהרר וחבר הכנסת יעקב מרגי – ונאחל לו איחולי החלמה – על האמון שנתנו בי להוביל את הוועדות האלה ולעסוק בנושאים חשובים כאלה.

מירב בן ארי: בוועדת החינוך עסקנו בנושא של זכויות תלמידים בעלי מוגבלויות.

מירב בן ארי: ראינו כמה משרד החינוך באמת נרתם לנושא הזה.

מירב בן ארי: כמובן, יש עוד דרך ארוכה ועוד הרבה עבודה, אבל הכיוון וההשקעה – גם בכספים, של קרוב לחצי מיליארד שקלים בנושא של ילדים עם מוגבלויות.

מירב בן ארי: בנוסף, בוועדת הביקורת עסקנו בנושא של מעצרים מינהליים, שבהחלט עוסקים מדי יום בחיי אדם.

מירב בן ארי: אני מאוד מקווה שבאמצעות הדיונים בוועדות גם נצליח לקדם את הנושאים החשובים האלה.

מירב בן ארי: אבל אני דווקא רוצה, בזמן שנותר לי, לדבר על זכות אחרת, הזכות לדיור, שמבחינתי – היא זכות שאני מטפלת בה גם בתור יושבת-ראש ועדת המשנה לצעירים וצעירות חסרי בית.

מירב בן ארי: הזכות לדיור היא זכות המעוגנת באמנות בין-לאומיות שונות של האו"ם.

מירב בן ארי: סעיף כ"ה של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם קובע כי כל אדם בעולם זכאי לרמת חיים, לבריאות, לרווחה, לרבות שיכון.

מירב בן ארי: סעיף 11 באמנה הבין-לאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות קובע כי מדינות שהן צד באמנה הזאת, וביניהן גם מדינת ישראל, מכירות בזכות של אדם לרמת חיים נאותה, לרבות דיור נאות ושיפור מתמיד בתנאי קיומו.

מירב בן ארי: גם סעיף 27 באמנה בדבר זכויות הילד, גם סעיף זה קובע כי כל ילד בעולם – ובמדינת ישראל, החתומה על אמנה זו – יזכה לרמת חיים ההולמת את התפתחותו, והמדינות החברות באמנה ינקטו צעדים נאותים לסייע להורים ולאחראים לילד לממש זכות זו באשר לתזונה, ביגוד ודיור.

מירב בן ארי: הזכות לדיור מובנת בכל האמנות הבין-לאומיות, ומדינת ישראל חתומה על כל האמנות.

מירב בן ארי: למרות זאת, הרבה ילדים, ובעיקר צעירים, נותרים חסרי בית במדינת ישראל.

מירב בן ארי: אם פעם דיברנו על עשרות ילדים, היום זה כבר מגיע למאות צעירים.

מירב בן ארי: אני שמחה שהכנסת, לראשונה בחייה, החליטה להקים ועדת משנה לצעירים וצעירות חסרי בית והחליטה להבין שבאמת הזכות לדיור היא זכות בסיסית במדינה, וזו בעצם המטרה.

מירב בן ארי: אני חייבת לציין נתון.

מירב בן ארי: בשנים האחרונות, ובעיקר לפי מה שאנחנו רואים הרבה בטלוויזיה – יש תופעה בשנים האחרונות של עקירה של תושבים מבתיהם.

מירב בן ארי: לפי נתונים שהגיעו לידי, בסוף המאה ה-20 יש בעולם קרוב ל-100 מיליון אנשים חסרי בית.

מירב בן ארי: זה מספר מדאיג, ומה שבעיני מדאיג ביותר זה שישנם הרבה ישראלים שבמקביל גם נכפה עליהם פינוי כפוי מבתיהם.

מירב בן ארי: מדינת ישראל מצטרפת לאותו דוח שהגישה מועצת הפליטים בנורבגיה, לעניין הזה של עקירה של משפחות מבתיהן.

מירב בן ארי: באמת, זה לא קשור לעניין של ימין ושמאל וזה לא קשור לעניינים שבטח החברים – גם שמעתי את חבר הכנסת ג'בארין מדבר על עניין של כיבוש.

מירב בן ארי: אני מדברת על ישראלים, ערבים ויהודים, שגרים במדינת ישראל ונעקרים מביתם.

מירב בן ארי: אני שמחה שהשר של המפלגה שלי, שר השיכון, החליט לעצור את התופעה שאנשים נפלטים מביתם בדיור הציבורי בשל החלטה של פקידי ממשלה, והחליט לבחון כל מקרה לגופו, בעיקר בנושא של הדיור הציבורי.

מירב בן ארי: לסיכום אני רוצה לומר: ועדת המשנה לצעירים וצעירות חסרי בית במדינת ישראל רואה את הזכות לדיור כזכות בסיסית.

מירב בן ארי: אני מאוד מקווה שגם השרה תתייחס לדברים האלה, תתייחס לזה שבשנים האחרונות מאות צעירים נמצאים במדינת ישראל ללא קורת גג, והפתרונות שישנם עדיין אינם מספקים.

מירב בן ארי: אני מאוד מקווה שהוועדה תראה את זה לנגד עיניה.

מירב בן ארי: המטרה שלי בסופו של דבר היא למצוא פתרון הולם לחסרי בית צעירים במדינת ישראל.

מירב בן ארי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת בן ארי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת יואב בן צור.

יחיאל חיליק בר: אם לא יהיה, אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לעתים קרובות מדי זכויות אדם הן זכויותיו של האדם הפריבילגי, ולא של האחר.

שלי יחימוביץ': הזכות לקבל ייצוג משפטי נאות היא לפעמים זכותו של מי שיש לו כסף לשלם עבור ייצוג משפטי; הזכות לקבל טיפול רפואי – אם כי בישראל מערכת הבריאות שלנו עדיין עומדת על רגליה היטב – היא בדרך כלל זכות עודפת למי שיש לו כסף לקנות טיפול רפואי יותר טוב, וככל שהרפואה מופרטת כך זה גדל; הזכות לקנות בזול היא לעתים קרובות על חשבון זכותו של האדם העובד, שלפעמים עובד בתנאי עבדות ממש בסדנאות יזע; זכות הקניין היא מטבע הדברים זכותו של מי שיש לו קניין.

שלי יחימוביץ': וגם הזכות לקורת גג, שהיא באמת זכותו של כל אדם עלי אדמות, שאנחנו כל כך מזדהים אתה ועושים הכול כדי שהיא אכן תינתן לכל בני-האדם באשר הם – בשיח הזה אנחנו שוכחים קבוצה אחת קטנה ושולית: אלה שבונים לנו את הבתים, אלה ששמים לבנה על לבנה, עם מלט בין הלבנים, עומדים על פיגומים ובונים את הבתים שלנו.

שלי יחימוביץ': להם אין זכויות; אין להם אפילו את הזכות לחיות.

שלי יחימוביץ': אני מקשרת כאן בהמשך ישיר לדיון כאוב ביותר שהיה היום בוועדת העבודה והרווחה ובו דובר על תאונות עבודה בענף הבניין.

שלי יחימוביץ': זה נשמע שם נורא נורא יובשני, אבל האם אתם יודעים שרק השנה, רק השנה, נהרגו באתרי בנייה 26 בני-אדם, שזה יותר מההרוגים בגל הטרור הקשה הנוכחי?

שלי יחימוביץ': האם מישהו יודע את שמותיהם?

שלי יחימוביץ': האם מישהו שמע עליהם?

שלי יחימוביץ': האם מישהו שמר על חייהם?

שלי יחימוביץ': מספר ההרוגים בבניינים שנבנים במדינת ישראל הוא תמיד תמיד יותר מ-50% מכלל כל תאונות העבודה במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': אבל אלה אנשים שאין להם זכויות.

שלי יחימוביץ': ולמה אין להם זכויות?

שלי יחימוביץ': כי מדובר בדרך כלל בהרוגים שהם או פועלים פלסטינים או סינים או ערביי ישראל, ואם הם יהודים, הם או עולים חדשים או מזרחים.

שלי יחימוביץ': זה כואב להגיד את המדרג הזה של זכויות אדם, אבל זה מדרג זכויות האדם.

שלי יחימוביץ': כי לו 26 ההרוגים בתאונות הבנייה במדינת ישראל, אלה שבונים לנו את הבתים ומממשים את הזכות שלנו לקורת גג, היו 26 יהודים ישראלים אשכנזים ממעמד הביניים, היינו שומעים על כל אחד מהם וקוראים עליהם בעמוד הראשון בתקשורת.

שלי יחימוביץ': מה קורה כשנהרג פועל בניין, אתם יודעים?

שלי יחימוביץ': מה צריך לקרות?

שלי יחימוביץ': כמובן, צריך להגיע אמבולנס, וצריכה להגיע משטרה, ואתר הבנייה צריך להיסגר לאלתר, כי הרי מישהו גרם לזה שהוא ימות, שחייו יהיו כל כך זולים, איזושהי רשלנות מאוד מאוד כבדה, שלפעמים גם כתב אישום בצדה; גם אין כתבי אישום – זה סיפור אחר.

שלי יחימוביץ': מגיעה המשטרה, לוקחת את הפרטים, מגיע אמבולנס, מפנה את הגופה, והאתר חוזר לעבוד כאילו לא קרה דבר.

שלי יחימוביץ': ציפור לא צייצה, כלום לא קרה, הכול חוזר לקדמותו.

שלי יחימוביץ': זה מבטא את היחס שיש לנו לבני-האדם שעובדים במקומות האלה.

שלי יחימוביץ': והפקח של משרד הכלכלה, שמגיע כדי לבדוק אם באמת צריך להגיש כתבי אישום על רשלנות ומה קרה שם, הוא לא מגיע עם רכב עם צ'קלקה לאזור האירוע החמור שקרה, אלא באוטובוס, כי לא משלמים לו דמי נסיעה, ושכר היסוד שלו הוא 3,100 שקלים לחודש.

שלי יחימוביץ': זו גם דוגמה ליחס שאנחנו נותנים לחקירת מקרי המוות האלה, שלא לדבר על ההמונים שנשארים נכים ופצועים אחרי מוות באתרי הבנייה.

שלי יחימוביץ': לפני עשר שנים חיפשתי דירה ומצאתי אחת ממש מושלמת ברחוב יוסף הנשיא בתל-אביב.

שלי יחימוביץ': אבל ידעתי שחצי שנה קודם נהרג שם פועל בניין ולא הייתי מסוגלת לקנות את הדירה הזאת, פשוט לא הייתי מסוגלת.

שלי יחימוביץ': הייתי בטוחה, או משוכנעת, או חששתי שהדם של הפועל ההרוג יזעק אלי מקירות הבית.

שלי יחימוביץ': והגיע הזמן – אנחנו בעידן השיימינג, הגיע הזמן לשיימינג, מעבר לחקיקה מקיפה ועמוקה שאנחנו לוקחים על עצמנו עכשיו; לשיימינג של קבלנים שלא חסים על חיי אדם כי חייהם זולים, ויותר זול לא לנקוט את אמצעי הבטיחות שנדרשים על-פי חוק.

שלי יחימוביץ': וגם, שמי שקונה דירה בבניין ידע שאנשים נתנו את דמם על הבניין הזה.

שלי יחימוביץ': יכול להיות שהחשיפה ואור השמש, כדרכם של אלה, שהם כל כך טובים ומועילים, יובילו גם לזה שפחות אנשים חפים מפשע, חלשים ומעונים וחסרי זכויות ימותו על מזבח בניית הבתים שלנו.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחברת הכנסת יחימוביץ.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בן צור – נוכח?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, ולאחריו, אם יהיה פה – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ב-2009 נאמתי נאום על זכויות האדם ודיברתי על הדברים שחסרים במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: הלכתי ובדקתי את הנאום, אמרתי: אולי השתנה משהו.

חמד עמאר: תאמינו לי, אני יכול לקחת את אותו נאום ולנאום אותו עכשיו, שום דבר לא השתנה.

חמד עמאר: אני חושב שהזכות הבסיסית של האדם היא מגורים.

חמד עמאר: את זה כמעט אין לנו במגזר הדרוזי, כי תוכניות מתאר ותוכניות מפורטות לא מאושרות יותר מ-30 שנה.

חמד עמאר: חשמל – ואני אתן לכם דוגמה של שכונה שאני מכיר ואני מטפל בה שנים רבות, בשפרעם, איפה שאני גר, שכונת אבו-שאח.

חמד עמאר: היא נבנתה לפני 40 שנה.

חמד עמאר: עד היום השכונה הזאת לא מאושרת.

חמד עמאר: אין לה לא תוכנית מתאר, לא תוכנית מפורטת.

חמד עמאר: בשביל להיכנס לאותה שכונה אתה צריך אוטו 4X4, כי אין כביש אחד, לא יכולים לסלול שם, כי העירייה לא תעשה את זה כל עוד אין תוכנית מתאר ואין תוכנית מפורטת.

חמד עמאר: הדוגמה הזו קיימת בכל היישובים הדרוזיים.

חמד עמאר: רוב היישובים הדרוזיים – בשביל לנסוע אתה צריך ג'יפ, 4X4.

חמד עמאר: אותה שכונה, כמו הרבה בתים במגזר הדרוזי – לא מחוברת לחשמל, בגלל טופס 4.

חמד עמאר: הרי כל מי שאין לו רישיון בנייה לא יכול לקבל טופס 4.

חמד עמאר: לכן השכונה הזו לא מחוברת לחשמל, ואלפי בתים כאלה לא מחוברים לחשמל.

חמד עמאר: לפני שלושה חודשים, ואני אזכיר את זה תמיד, היה טקס בדאלית-אלכרמל עם שר האוצר, לחיבור בית לחשמל, ונאמר שם: תוך שבועיים מתחילים לחבר, מצאנו פתרון לבתים שלא מחוברים לחשמל.

חמד עמאר: עברו שלושה חודשים – אפילו בית אחד לא חובר.

חמד עמאר: ואותו בית היה מחובר לחשמל, אבל בטופס 2.

חמד עמאר: אבל נעשה טקס שם וחתכו סרט.

חמד עמאר: בשנת 2015 חתכו סרט על חיבור לחשמל של בית שהיה מחובר לחשמל.

חמד עמאר: אני אתן לכם דוגמה מדאלית-אלכרמל.

חמד עמאר: 70% מהיישוב לא מחובר למערכת הביוב; דאלית-אלכרמל של שנת 2015, ואנחנו יכולים להגיד, עוד כמה ימים, 2016.

חמד עמאר: 70% מהיישוב לא מחובר למערכת הביוב.

חמד עמאר: והדוגמה שאני נתתי, של שכונת אבו-שאח בשפר

חמד עמאר: עם – גם שכונת אבו-שאח לא מחוברת לביוב, ואנחנו יכולים לעבור בהרבה הרבה יישובים שגם בהם אותה בעיה.

חמד עמאר: והנקודה של תעסוקה, במיוחד תעסוקת נשים.

חמד עמאר: כמעט אין יישוב אחד במגזר הדרוזי עם אזור תעשייה.

חמד עמאר: להגיד: השכלה – אחוז ההשכלה של הנשים הדרוזיות יותר גבוה אפילו משל הגברים הדרוזים, בהרבה.

חמד עמאר: היום הסטודנטים שלומדים – 70% הם נשים, 30% גברים.

חמד עמאר: לכן, הנושא של השכלה לא מהווה בעיה.

חמד עמאר: אבל חוסר באזורי תעשייה, חוסר בתחבורה ציבורית לאותה בחורה צעירה, שתוכל לנסוע מהיישוב חורפיש לחיפה, כשהמרחק הוא כמעט שעה ורבע נסיעה לכל כיוון – גם זה לא מתאפשר.

חמד עמאר: ואני חייב לבסוף להזכיר את הנקודה של הפנסיה לעולים.

חמד עמאר: אותם אנשים שעלו למדינת ישראל לפני 15 ו-20 שנה, עבדו, השקיעו במדינת ישראל, תרמו, אבל אין להם פנסיה היום.

חמד עמאר: הם עלו בגיל 45 ובגיל 50, אבל נתנו את השנים הטובות שלהם למדינת ישראל.

חמד עמאר: אנחנו חייבים את הזכות הבסיסית הזאת לתת להם.

חמד עמאר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סמוטריץ – לא הגיע, אני מבין.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אני מזמין את סגן השר משולם נהרי לסכם בשם הממשלה את היום הזה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני מספר ימים, ב-10 בדצמבר, ציינה הקהילה הבין-לאומית את יום זכויות האדם הבין-לאומי, היום שבו נתקבלה בעצרת האו"ם בשנת 1948 ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.

משולם נהרי: בהכרזה מונומנטלית זו חזרו והכירו מדינות העולם בזכויותיהם וחירויותיהם של כל בני-האדם, מתוך הנחת היסוד כי כל בני-האדם נולדו בני-חורין ושווים בערכם ובזכויותיהם ומתוך התפיסה כי הכרה בכבודם ובזכויותיהם של בני-אנוש היא יסוד החופש, הצדק והשלום בעולם.

משולם נהרי: הזכויות הכלולות בהכרזה מבטאות, בין היתר, את רעיון ההגנה על היחיד מפני השלטון, המתגלם בזכות הגישה לערכאות, בזכות למשפט הוגן, בזכות לפרטיות, בזכות לחירות הדעה והביטוי ובזכות לחיים, לחירות ולביטחון אישי; וכן את הרעיון של ההגנה על המיעוט מפני הרוב, המתגלם בזכות לשוויון ובתוכה הזכות שלא להיות מופלה, הזכות לחירות המחשבה, המצפון והדת, ועוד כהנה וכהנה.

משולם נהרי: ההכרזה התקבלה באו"ם ביום 10 בדצמבר בשנת 1948.

משולם נהרי: באותה שנה ממש, כמה חודשים לפני כן, עם הקמתה של מדינת ישראל, נקבע בהכרזת העצמאות, כי המדינה "תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אורחיה בלי הבדל דת, גזע ומין; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות; תשמור על המקומות הקדושים של כל הדתות".

משולם נהרי: ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם והכרזת העצמאות, הורתן במשותף ולידתן במשותף, בנות אותו הגיל הן.

משולם נהרי: זכויות האדם השונות שנכללו בהכרזה קיבלו פירוט מעשי ומשפטי באמנות בין-לאומיות שנחתמו בשנים מאז נתקבלה ההכרזה.

משולם נהרי: ישראל הפגינה את מחויבותה המתמשכת לזכויות האדם כאשר בתחילת שנות ה-90 הצטרפה לאמנות זכויות האדם החשובות ביותר של האו"ם.

משולם נהרי: אמנות אלה מעניקות הגנה נרחבת בנושאים כגון זכויות הילד, שוויון זכויות לנשים, הגנה על זכויות כלכליות, זכויות חברתיות, אזרחיות ופוליטיות, הגנה נגד גזענות ואיסור עינויים.

משולם נהרי: מלבד בזירה הבין-לאומית, נתנה מדינת ישראל ביטוי להכרה בזכויות אלו במסגרת המשפט המדינתי הישראלי – במסגרת החקיקה ובייחוד במסגרת חוקי-היסוד, בפסיקת בתי-המשפט ובמסגרת המדיניות הממשלתית.

משולם נהרי: ממשלת ישראל בכללותה, ושרת משפטים בפרט, נושאים באחריות הכבדה מחד ובזכות הגדולה מאידך להמשיך ולחתור למימוש מלא של ההכרה בזכויות האדם השונות ולהמשיך ולפעול לשם הגנה עליהן.

משולם נהרי: משרד המשפטים פועל לקידום זכויות האדם בישראל, מימושן וההגנה עליהן.

משולם נהרי: כך, למשל, העבירה שרת המשפטים באחרונה בכנסת תיקון לחוק ההוצאה לפועל שמאפשר לתת פטורים לחייבים מוגבלים באמצעים שנמצאים במערכת שנים רבות ללא מוצא.

משולם נהרי: התיקון יסייע לאותם חייבים לשקם את חייהם ולהשתלב מחדש במרקם החיים הכלכליים.

משולם נהרי: בנוסף, בימים אלו המשרד לקראת סיום העבודה על תזכיר חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי, לקראת הבאתו ואישורו בוועדת שרים לענייני חקיקה.

משולם נהרי: חלק מרכזי בחוק עוסק בהליכי חדלות פירעון של יחידים ומציב כערך מרכזי את שיקומו של החייב.

משולם נהרי: השיקום מאפשר לחייב, לקרובים לו ולסביבתו – להשתקם, לחזור למעגל העבודה ולשמר את כבודו.

משולם נהרי: בנוסף, לאחרונה החלה עבודתה של הוועדה הציבורית לגיבוש אמצעים להגנה על הציבור ועל נושאי משרה בשירות הציבורי מפני פעילות ופרסומים פוגעניים, כמו גם בריונות ברשת, בראשות כבוד השופטת בדימוס הגברת עדנה ארבל.

משולם נהרי: ועדה זו מונתה על-ידי שרת המשפטים לשם בחינת אמצעים להגנה על הציבור ועל נושאי משרה בשירות הציבור מפני פעילות ופרסומים פוגעניים, לרבות ברשת האינטרנט.

משולם נהרי: מלבד בזירה המשפטית, פועל משרד המשפטים לקידומן של זכויות האדם בזירות נוספות.

משולם נהרי: כך, בחודש יוני 2015 הושק קמפיין "מונעים עבריינות נוער ברשת", שמטרתו למנוע עבריינות של בני-נוער ברשתות החברתיות, בשים לב לפגיעה בכבוד ובפרטיות, ולהעביר מסר חד וברור גם להורים, גם לילדים, שמעבר למעשה לא ראוי ולא מוסרי מדובר במעשה פלילי.

משולם נהרי: כמו כן, ממשיך משרד המשפטים בהפעלתו של קמפיין נגד גזענות ואפליה הפועל מינואר 2014.

משולם נהרי: כחלק מהקמפיין מופעל מוקד טלפוני לנפגעי אפליה וגזענות, שבו מספק האגף לסיוע משפטי של המשרד מידע על האפשרויות העומדות בפני הנפגעים.

משולם נהרי: כחלק מקמפיינים אלו עובדי משרד המשפטים העבירו שיעורים בבתי-ספר, בשיתוף משרד החינוך, להטמעת תכנים אלו.

משולם נהרי: ברי כי בתקופה שבה אנו נמצאים נראה שחשיבות ההכרה בזכויות האדם ובחתירה למימושן וההגנה עליהן מקבלת משנה תוקף.

משולם נהרי: מחד גיסא, כחלק מהמהפכים המדיניים והגיאו-פוליטיים המטלטלים את המזרח התיכון הרימו ראשן תנועות אידיאולוגיות אשר שמות לאל את זכויות האדם ואת הנחות היסוד העומדות בבסיסן.

משולם נהרי: מאידך גיסא, לראשונה מזה עשרות שנים חוות מדינות העולם החופשי, אלו אשר חרתו על דגלן את תורת זכויות האדם, אירועים ביטחוניים קשים בתוככי שטחן הריבוני.

משולם נהרי: אירועי הטרור הרצחניים שהתרחשו בצרפת, בארצות-הברית של אמריקה ובמדינות נוספות מעלים מחדש את המתח בין המחויבות לזכויות האדם השונות ובין מתחם הפעולות העומד לרשותה של מדינה ריבונית לצורכי שמירה על זכות אזרחיה לחיים ולביטחון.

משולם נהרי: למרבה הצער, גם מדינת ישראל חוותה וחווה גל אלימות וטרור בחודשים האחרונים ומתחים ולבטים דומים עולים גם בה.

משולם נהרי: אל מול שני אתגרים אלה ממשיכה מדינת ישראל בכלל וממשלת ישראל בפרט לשאת בגאון את המחויבות לפעול במסגרת ההכרה בזכויות האדם, בערכן ובחשיבותן, תוך יצירת איזון ראוי.

משולם נהרי: גם זאת, כחלק מניסיוננו רב-השנים בשמירה על זכויות האדם גם בעתות משבר וקשיים ביטחוניים ולאומיים, והכול בהתאם לדין ולחוק.

משולם נהרי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: מה אתה מציע?

יחיאל חיליק בר: מה המציעים – – –

משולם נהרי: איזה עוד הצעות יש?

יחיאל חיליק בר: מציעים להסתפק?

משולם נהרי: אני מציע להסתפק.

יחיאל חיליק בר: אתה מציע להסתפק.

יוסף ג'בארין: להעביר לוועדה, לדעתי – לאיזו?

יחיאל חיליק בר: אני רק אציין שזה כבר היה היום בלא-מעט ועדות.

יחיאל חיליק בר: מוכנים להסתפק בתשובת הממשלה?

חמד עמאר: נסתפק בתשובת השר.

שלי יחימוביץ': כן, נסתפק בתשובת השר.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו נסתפק בתשובת השר.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו, בכל זאת, לפנים משורת הדין, נשמע שתי הבעות עמדה של דקה מהצד.

יחיאל חיליק בר: הראשונה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, ולאחריה – חבר הכנסת מייקל אורן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חברת הכנסת סבטלובה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערנו, התקפות על זכויות האדם ומגיני זכויות האדם הפכו לדבר שבשגרה במדינה שלנו, ויש רבים, כמו חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, שמאמין בזכויות סלקטיביות וכנראה לא במקרה לא הגיע לאולם המליאה.

קסניה סבטלובה: היום אני רוצה להזכיר לכולכם, ולתת טעימה קטנה, איך נראים חיים בלי זכויות אדם: רכב שחור נעצר ליד הבית, אתה שומע באישון לילה את חריקת הגלגלים ויודע בדיוק מי יצא מהרכב.

קסניה סבטלובה: אנשים עם פנים חתומות ובידם צו חיפוש עם מעצר החתום על-ידי בית-משפט, שאינו אלא כלי שרת בידי השליט הכול-יכול.

קסניה סבטלובה: חיפושים נמשכים כל הלילה בשקט, ובסופו של התהליך הבן-אדם, שעוד לפני דקה היה מנהל חשוב במפעל או מפקד בכיר בצבא ובן-רגע הפך לבוגד, לאויב המדינה, מובל החוצה, ולעולם לא יחזור.

קסניה סבטלובה: במקרה לאחד מהאנשים האלה קראו קונסטנטין ולריוס והוא היה סבי.

קסניה סבטלובה: הזכות לחופש שלו, לחיים שלו, לביטוי, לתנועה, למשפט הוגן – נרמסה.

קסניה סבטלובה: כך נראתה ברית-המועצות בשנת 1937, גרמניה – ב-1939, סוריה, עיראק, ארגנטינה, צפון-קוריאה – במהלך שנים רבות.

קסניה סבטלובה: אנחנו בישראל צריכים לעשות כל מה שבידינו כדי לא להגיע למצב הזה.

קסניה סבטלובה: אין זכויות אדם סלקטיביות, יש זכויות אדם לכולם.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת סבטלובה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיכאל אורן, בבקשה.

מיכאל אורן: תודה.

מיכאל אורן: כבוד היושב-ראש, לפני כמה ימים התקשורת בישראל עסקה בהרחבה בפרשה שבה מועמד לנשיאות אמריקני בארצות-הברית – לא אזכיר את שמו – שלל את הזכות של מוסלמים להגר לארצות-הברית, וחברי כנסת מהשמאל וגם מהימין יצאו להסתייג בחריפות ואף לגנות את האמירה של המועמד הזה.

מיכאל אורן: לפני כמה ימים חבר בכיר ברשימה המשותפת, גם את שמו לא אזכיר, הוזמן להשתתף בשיחה בוועידת הנשיאים בניו-יורק, ארגון של ארגונים יהודיים, ביניהם ארגונים ציוניים שתומכים בעלייה, ואותו חבר כנסת מהרשימה המשותפת סירב להשתתף בדיון הזה בטענה שהארגונים היהודיים הללו תומכים בעלייה של יהודים.

מיכאל אורן: עצם העובדה שאנחנו יצאנו לגנות ולהסתייג מדבריו של אותו מועמד אמריקני לנשיאות לגבי הגירה של מוסלמים וזכותם של מוסלמים לעלות או להגר לארצות-הברית, ואותו חבר ברשימה המשותפת מתנגד לזכותם של יהודים לעלות למדינת ישראל – יש כאן מה לגנות, מה להסתייג, יש כאן מידה של צביעות, אם לא של גזענות.

מיכאל אורן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אורן.

יחיאל חיליק בר: הנושא הזה תם, הסתפקנו בתשובת הממשלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לנושא הרביעי בסדר-היום, והוא ציון היום הבין-לאומי למען זכויות אנשים עם מוגבלויות.

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום זכויות האנשים עם מוגבלויות.

יחיאל חיליק בר: לא תמיד אנחנו זוכרים זאת, אבל בישראל חיים למעלה מ-1.6 מיליון אנשים עם מוגבלויות מסוגים שונים, שהם לא פחות מ-20% מהאוכלוסייה.

יחיאל חיליק בר: חוסנה של חברה, של קהילה ושל קבוצה נמדד למעשה ביחס שלה לאלה מבין חבריה החלשים יותר, לאלה הזקוקים לתמיכה, לסיוע, לכבוד, להושטת היד ולפתיחת הלב והעיניים.

יחיאל חיליק בר: לא פעם נדמה שרבים מאתנו מתעלמים מסבלם ואדישים למצוקותיהם של האנשים עם מוגבלויות, לא מתוך קהות חושים או רוע לב אלא פשוט מתוך חוסר מודעות, מתוך אי-ידיעה או אי-הבנה של מה משמעות הדבר להיות נכה, כיצד הוא מסתדר בהתנהלות היומיומית בבית ומחוצה לו, מה דרוש לו כדי לתפקד באופן נאות, כיצד מרגיש אדם עיוור או כבד ראייה, כיצד מתנהלת שגרת יומו של אדם חירש או כבד שמיעה, איך הם מתגברים על המחסומים הגבוהים כל כך הניצבים בפניהם.

יחיאל חיליק בר: האתגרים העומדים לפתחם של אנשים עם מוגבלות, ואף של בני-משפחתם ושל הסובבים אותם, הם רבים וקשים מנשוא.

יחיאל חיליק בר: אלו לא רק קשיי ההתניידות או הנגישות – ולגביהם אומנם חל שיפור עם השנים, אולם הנושא רחוק מאוד מלהשביע רצון; אלו גם הקשיים לזכות בכל מה שגם לאדם בריא מהווה אתגר, אך כאן הוא קשה פי כמה וכמה: מציאת עבודה, השתלבות במסגרות לימודיות וחינוכיות, רכישת השכלה והשתלבות בכל רובדי העשייה ובשעות הפנאי והבילוי.

יחיאל חיליק בר: רבים מהאנשים עם מוגבלויות החיים אתנו סובלים עדיין מסטיגמות הסוגרות בפניהם שערים רבים.

יחיאל חיליק בר: יש דוגמאות נפלאות של אנשים שהגיעו רחוק, אפילו רחוק מאוד, למרות מוגבלות זו או אחרת.

יחיאל חיליק בר: די אם נזכיר את בנו של ראש המוסד החדש, יהונתן כהן, הסובל משיתוק מוחין המגביל מאוד את תנועותיו, אבל הדבר לא מנע ממנו לגייס את ראשו ומוחו המצטיינים ולשרת ביחידה הצה"לית המובחרת 8200.

יחיאל חיליק בר: זו דוגמה אחת מני רבות לכך שעלינו להטמיע בתודעה שלנו כי לא כל מגבלה הופכת את האדם למוגבל.

יחיאל חיליק בר: עם המסר הזה אנחנו מקווים לשפר באופן ניכר את ההבנה של יותר ויותר חלקים בציבור, אזרחים מן השורה, בעלי עסקים, ראשי מוסדות ציבור ומעסיקים: פתחו את הראש ואת הלב, התבוננו באדם שמולכם, ראו את הטוב שבו, את יכולותיו, כישוריו ושאיפותיו, ותנו לו הזדמנות להפיק מעצמו את המיטב, למענו ולמען החברה כולה.

יחיאל חיליק בר: ביום הזה אי-אפשר שלא להזכיר את הבית הזה, את כנסת ישראל, שכבר שנים רבות מעסיקה לא מעט בעלי מוגבלויות הנמנים עם עובדיה ועושים את עבודתם בהצלחה מרשימה ביותר.

יחיאל חיליק בר: אין יום שהלב לא מתרחב כאשר אנחנו רואים את האנשים הנפלאים הללו לוקחים חלק משמעותי בעשייה הדמוקרטית בעבודתם היומיומית.

יחיאל חיליק בר: יש רק לקוות כי מודל זה יהווה השראה גם למוסדות ציבור, גם למעסיקים פרטיים, ובכל מקום.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/1568/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור לסעיף הראשון: דיון מוקדם בהצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת נורית קורן וקבוצת חברי הכנסת, בתמיכת הממשלה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת קורן מוזמנת לעלות ולהציג את הצעת החוק.

יחיאל חיליק בר: עשר דקות לרשותך.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא רואה שיש לנו פה שר.

מירב בן ארי: סגן השר נהרי כאן.

יחיאל חיליק בר: יש לנו אישור של יו"ר הכנסת שסגן השר יהיה.

נורית קורן: בסדר, כבוד סגן השר.

נורית קורן: יש לנו סגן.

יחיאל חיליק בר: יש אישור מיוחד של יו"ר הכנסת שהיום סגן השר יחליף את השר.

נורית קורן: היום אנחנו מציינים בכנסת את היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: ראשית, אני רוצה לציין את חברי הכנסת אילן גילאון וקארין אלהרר, שהם חברי לשדולה לאנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: אני רוצה להחמיא להם ולומר: כל הארגון של היום הזה בוועדות – ארגון למופת.

נורית קורן: האירוע שהיה באודיטוריום, הצגת הדברים והצגת האנשים עם מוגבלות ופועלם, אנשים שעשו למען עצמם ולמען אחרים – והייתה להקה של אנשים עם מוגבלות עם ילדים בריאים, שניגנו על כלים – זה היה מדהים ומרנין.

נורית קורן: תודה רבה לך, אילן, באמת, תודה רבה לשניכם, גם לך, קארין, תודה.

נורית קורן: אני שמחה לומר שהטיפול באנשים עם מוגבלות, אנחנו מקדמים אותו בכנסת באופן שהוא חוצה מפלגות, בלי הבחנה בין ימין לשמאל, בין קואליציה לאופוזיציה.

נורית קורן: אוכלוסיית האנשים עם מוגבלות מוגדרת כקבוצת המיעוט הגדולה ביותר בעולם, והיא מונה למעלה ממיליארד בני-אדם ומהווה בין 10% ל-15% מאוכלוסיית העולם.

נורית קורן: על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, חיים כיום בישראל מעל 1.5 מיליון אנשים עם מוגבלות, שהם מעל 20% מהאוכלוסייה.

נורית קורן: כ-800,000 מאוכלוסיית האנשים עם מוגבלות הנם אנשים בגילי העבודה.

נורית קורן: לצערנו, על-פי נתוני נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, 50% מהאנשים בגילי העבודה אינם מועסקים כלל וחיים על קצבאות הנכות.

נורית קורן: אי-העסקתם של אנשים עם מוגבלות היא הפסד גדול לכולנו: ראשית, לאנשים עם מוגבלות ולבני-משפחותיהם, מבחינת רווחה כלכלית, אך בעיקר מבחינה נפשית ובמיוחד עבור האדם עם מוגבלות, יציאה לעבודה הנה מימוש עצמי, מסייעת ותורמת לשילובו בחברה, ויותר מכך – נותנת רווח עצום למעסיק.

נורית קורן: אני רוצה לספר לכם, אתמול התוודעתי לכך שיש אנשים טובים שמעסיקים אנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: סוכן ביטוח סיפר לי שהוא העסיק עובדת עם נכות של 100% והוא נוכח לדעת שהרווח היה רק שלו.

נורית קורן: לשמחתי, זה רק אחד מהמקרים הרבים שמגיעים ללשכתי, ואני שמחה לגלות את הנכונות לקליטת אנשים עם מוגבלות גם בסקטור הפרטי.

נורית קורן: סוגיה נוספת שעולה מאי-העסקתם של אנשים עם מוגבלות היא ההפסד הגדול למשק הישראלי.

נורית קורן: בנתונים של משרד הכלכלה בדוח מבקר המדינה לשנת 2014 נקבע כי המשק הישראלי מפסיד כ-5 מיליארד ש"ח כתוצאה מאי-שילובם של אנשים עם מוגבלות בעבודה, וזה לא כולל כ-20 מיליארד ש"ח שהמדינה משלמת כקצבאות בכל שנה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, לפני שאני מספרת על הצעת החוק שאני מעלה היום לקריאה טרומית, אני מבקשת לספר לכם שלפני כחודש אירחתי בכנסת את השופט העליון ריצ'רד ברנסטין, עיוור מלידה, שהגיע להיות שופט בבית-המשפט העליון במישיגן בארצות-הברית.

נורית קורן: מבחינתי הוא דוגמה ומופת לכל האנשים עם מוגבלות וראיה לכך שאנשים עם מוגבלות יכולים וצריכים להיות בתפקידים בכירים ולממש את עצמם.

נורית קורן: הצעת החוק שאני מעלה היום לקריאה טרומית מהווה תיקון לחוק חובת המכרזים ונותנת עדיפות לחברות המעסיקות אנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: היא מהווה שלב נוסף בחקיקה הקיימת, ומטרתה להעניק הזדמנות הוגנת ושווה לשילובם של אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה החופשי ובחברה בכלל.

נורית קורן: הצעת החוק נועדה לתת תמריץ למעסיקים להעסיק אנשים עם מוגבלות, וזאת באמצעות מתן יתרון במכרזים לעסק המעסיק אנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: העדפה מתקנת הנה אחד האמצעים העיקריים להגשמת עקרון השוויון, שהוא עקרון-על וזכות יסוד במערכת המשפט הישראלית.

נורית קורן: אני רוצה לציין את סעיף 3 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, אשר קובע: "אין רואים כהפליה פסולה פעולה שנועדה לתקן הפליה קודמת או קיימת של אנשים עם מוגבלות או שנועדה לקדם את השוויון של אנשים עם מוגבלות".

נורית קורן: חוק חובת המכרזים הוא המקום הטבעי להטמעת תהליכים ליצירת שוויון מהותי באמצעות אפליה מתקנת, וקיימים בו סעיפים המתעדפים את תוצרת הארץ, עסקים בבעלות נשית ועוד כהנה וכהנה.

נורית קורן: הצעת החוק שאני מעלה היום מהווה המשך ישיר להצעת חוק שהגשתי יחד עם חבר הכנסת יואב קיש ואושרה בקריאה טרומית במושב הקודם, המחייבת את שילובם של אנשים עם מוגבלות, בשלב הראשון 5%, ואחר כך – סליחה, בשלב הראשון 2%, ואחר כך 5%, וחשוב – בכל גוף שבו יש 25 עובדים.

נורית קורן: הצעת החוק נועדה להיות שלב נוסף בחקיקה הקיימת, ומטרתה להעניק הזדמנות הוגנת ושווה בשילובם של אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה החופשי ובחברה בכלל.

נורית קורן: החלת עקרון האפליה המתקנת בחוק הוא ערובה לשינוי ולפתיחת השערים להעסקת אנשים עם מוגבלות ולשילובם בשוק העבודה ובחברה וליצירת חברה ערכית ושוויונית.

נורית קורן: הצעת החוק שלי היא בעצם המשך ישיר ליום שאנחנו מציינים היום, היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: אני מאוד מקווה שנוכל לשנות סדרי עולם ולהעניק משאבים רבים יותר ובכמות שתספק את הצרכים של אנשים עם מוגבלות, ונוכל להתגאות שאנחנו חברה שמאפשרת גם לאנשים עם מוגבלות להשתלב בה – גם בתעסוקה וגם בחברה.

נורית קורן: ומכאן אני קוראת לחברי הכנסת להצביע בעד הצעת החוק ולאשר אותה בקריאה טרומית.

נורית קורן: תודה.

יחיאל חיליק בר: בהחלט תודה, חברת הכנסת קורן.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/1381/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: להצעת חוק זו הוצמדה הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלויות), של חבר הכנסת איציק שמולי, שיקבל שלוש דקות להציג את הצעתו.

יחיאל חיליק בר: אתה יכול לעלות, איציק, יש לך שלוש דקות מהדוכן.

נורית קורן: לא, זה מהצד.

מירב בן ארי: אתה יכול לעלות.

איציק שמולי: לא, אבל אמרו לי – –

נורית קורן: מהצד, מהצד.

איציק שמולי: – – שלא לבזבז מכסה, אז אני אעשה את זה מפה.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: אתה יכול בהצמדה.

יחיאל חיליק בר: זה חוק מוצמד.

יחיאל חיליק בר: אתה יכול.

יחיאל חיליק בר: אלא אם כן יותר כיף לך שם.

יחיאל חיליק בר: זה לא הנמקה מהמקום.

אילן גילאון: – – –

יחיאל חיליק בר: רגע, מה, זה לוקח לו מכסה או משהו?

איציק שמולי: לא.

איציק שמולי: אז אני אעשה את זה – – –

יחיאל חיליק בר: רגע.

יחיאל חיליק בר: ואם הוא עושה את זה מהמקום, זה לא לוקח לו מכסה?

יחיאל חיליק בר: איך זה הולך?

יחיאל חיליק בר: רגע.

מירב בן ארי: אין הקלות בימים מיוחדים?

יחיאל חיליק בר: לא, אני לא רוצה על מצפוני שאני אקח לו מכסה.

יחיאל חיליק בר: ירדנה, את – – –

איציק שמולי: אני לא רוצה – – –

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: רגע.

יחיאל חיליק בר: איציק, כל הכבוד על הערנות.

יחיאל חיליק בר: איציק, אתה יודע את התקנון יותר טוב – אז בסיעה – בפעם הבאה להגיד את זה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: דקה מהמקום?

יחיאל חיליק בר: דקה מהמקום.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

דב חנין: – – –

איציק שמולי: טוב – – –

דב חנין: – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

קריאה: – – –

איציק שמולי: אני חושב שמדובר בהצעת חוק חשובה, וחברת הכנסת קורן אמרה את כל הדברים הנכונים והטובים שהצעת החוק הזאת מקדמת.

איציק שמולי: צר לי מאוד שראיתי את הצעת החוק על סדר-היום, והצעת החוק שלי מהכנסת הקודמת מקודמת ככה, באופן כזה.

איציק שמולי: ואני אומר את הדברים בכאב, וזו לא הפעם הראשונה ולא השנייה.

איציק שמולי: קל וחומר שביום המיוחד – נורית, את מזכירה שתי הצעות חוק שלי: גם הצעת החוק הזאת וגם הצעת החוק של חבר הכנסת קיש, וכאילו, אני יושב פה – –

נורית קורן: אני מתנצלת.

נורית קורן: אתה צודק.

איציק שמולי: – – וכאילו אני אוויר.

נורית קורן: אתה צודק.

איציק שמולי: וזה פשוט לא הגון.

איציק שמולי: אני עבדתי על ההצעה הזאת בכנסת הקודמת.

איציק שמולי: בכנסת הזאת החתמתי 80 חברי כנסת על ההצעה הזאת.

איציק שמולי: 80.

מיקי לוי: לא עברה.

נורית קורן: בצדק.

נורית קורן: לא ידעתי אפילו שהגשת אותה – –

מיקי לוי: לא עברה – – –

נורית קורן: – – רק עכשיו, לפני שעליתי לדוכן.

נורית קורן: מתנצלת – – –

קריאה: איציק – – –

איציק שמולי: אז אני מברך – אני מברך מאוד על הצעת החוק, ואני פחות מברך על האופן שבו זה נעשה.

קריאה: אנחנו – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אני אגיד רק לזכותך שאפילו ה"פ" שלך קודם להצעה המקורית, אבל זה בטח לא מפתיע אותך.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: אין פה שר שישיב, אבל מאחר שהממשלה – – –

מירב בן ארי: יש – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אבל הוא – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – אין לו תשובה.

קריאה: אין לו תשובה?

יחיאל חיליק בר: היה צריך להגיע השר איציק כהן ולא הגיע.

מירב בן ארי: אז מצביעים?

יחיאל חיליק בר: השר משולם, יש לך תשובה?

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה להשיב?

יחיאל חיליק בר: מאחר – לא, לא, חבר'ה, מאחר שהממשלה תומכת, אנחנו עוברים להצבעה.

קריאות: – – –

משולם נהרי: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו נצביע – מה?

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: השר, סגן השר, אתה לא יכול להשיב בלי – – – אנחנו נעבור להצבעות בנפרד על כל אחת מהצעות החוק.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עכשיו נצביע קודם כול על הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), פ/1568, של חברת הכנסת קורן.

יחיאל חיליק בר: נצביע עליה בעד ונגד.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 22 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: הצעת החוק עברה, והיא תעבור להמשך דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט, להכנה לקריאה ראשונה, כמובן.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עכשיו נעבור להצבעה על פ/1381, הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלויות), של חבר הכנסת איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 21 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: גם הצעת החוק הזאת עברה ותעבור להכנה לקריאה ראשונה בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת קורן, אני מאשר לך הערה מהצד.

נורית קורן: תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

נורית קורן: אז ככה, היום היה לי יום מאוד מאוד ארוך.

נורית קורן: ההצעה שלי, לא הייתי בטוחה שהיא תעלה בכלל, רק ביום שני ידעתי שהיא תעלה.

נורית קורן: ואני רוצה באמת להתנצל בפניך, איציק.

נורית קורן: רציתי להגיד תודות, וביקשתי מהעוזרים שלי לראות למי אני צריכה לומר תודות.

נורית קורן: ואז העוזר שלי, שהוא כבר הרבה זמן פה, אמר לי: התודות הן לא בשלב הזה, הן בשלב של הקריאה השלישית.

נורית קורן: אז לקריאה השלישית אני מבטיחה שאני אומר הרבה דברים.

נורית קורן: אנחנו עושים הרבה דברים ביחד.

נורית קורן: אתה חבר כנסת מאוד מוערך בעיני, ואני מתנצלת, ויש לך חלק בזה שאני מעבירה את זה, ואני מאוד שמחה שהצמדת את ההצעה שלך להצעה שלי.

נורית קורן: אני בכלל לא ידעתי שהחתמת עליה.

נורית קורן: מתנצלת.

נורית קורן: תודה.

איציק שמולי: – – – מתקבלת – – –

יחיאל חיליק בר: אני רושם בפרוטוקול שההתנצלות מתקבלת על-ידי חבר הכנסת שמולי – – –

איציק שמולי: והאהבה תימשך.

יחיאל חיליק בר: והאהבה תימשך.

יחיאל חיליק בר: זה רגע רומנטי במליאה.

יחיאל חיליק בר: כל הכבוד.

יחיאל חיליק בר: כל הכבוד.

יחיאל חיליק בר: מודה ועוזב ירוחם.

קריאה: יש – – – אחווה – – –

יחיאל חיליק בר: יש.

יחיאל חיליק בר: יש גם אחווה ורעות בפוליטיקה, וזה יפה מאוד, וכל הכבוד.

קריאה: – – –

קריאה: ציון היום הבין-לאומי למען זכויות אנשים עם מוגבלויות

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצעות לסדר-היום בנושא: ציון היום הבין-לאומי למען זכויות אנשים עם מוגבלויות, מס' 1498, 1871, 1913, 1984, 1987, 1988 ו-1998.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אילן גילאון.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברי הכנסת אלהרר, מסעוד גנאים, יעקב מרגי, מיכאל אורן, מיקי רוזנטל – –

מירב בן ארי: מרגי איננו – – –

יחיאל חיליק בר: מרגי – מי שלא פה אז לא.

יחיאל חיליק בר: – – שולי מועלם ועודד פורר, אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: סגן השר נהרי ישיב בשם הממשלה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, יש לך עד חמש דקות.

אילן גילאון: אדוני, תודה, כבוד סגן השר, חברי הכנסת, אני צריך שתיתן לי שש דקות, כי בדקה הראשונה אני רוצה להוציא את הקריזה שיש לי, ותאמין לי, מזל שיושב-ראש הכנסת לא נמצא כאן.

אילן גילאון: כי אני באמת רוצה לדעת מי ליהק באופן הזה את החוקים, כאילו יש הבדל בין זכויות האדם לזכויות האדם עם מוגבלויות – 1; 2.

אילן גילאון: אני מבין שאתם עושים פה אינוונטר כדי לדחוף את כל יום הזכויות באותה הזדמנות.

אילן גילאון: אז אני רוצה להגיד שהכנסת, במקרה הזה – מי שליהק את הדברים בצורה כזאת, שהסעיף הראשון זה ציון יום זכויות האדם והסעיף השני זה ציון היום הבין-לאומי למען זכויות אנשים עם מוגבלויות – זה לא מקובל, והכנסת, שהיא כנסת נגישה וטובה, ויושב-ראש הכנסת השתתף היום בכל היום הזה, וזה היה פנטסטי, משולה בעיני לפרה חולבת שנותנת חלב ובועטת בדלי, ככה זה נראה עכשיו.

אילן גילאון: לא מכובד, לא נכון, ועכשיו לעצם העניין, ואני אומר גם למה.

יחיאל חיליק בר: אני מתחיל לך מעכשיו את הזמן.

אילן גילאון: אין דבר כזה, אדוני, אנשים ואנשים עם מוגבלויות.

אילן גילאון: כל האנשים הם אנשים מוגבלים או נשאי מוגבלות או יהיו מוגבלים או הם מוגבלים לפרקים או הם יזדקנו ויהיו מוגבלים, ולכן צריך להבין את האוניברסליות של הדבר.

אילן גילאון: כל זמן שהדבר הזה לא יובן, זאת תהיה תמיד קבוצה מודרת, מטופלת מתוך חמלה והרצון הטוב של הפריץ ושל השלטון, ולא היא.

אילן גילאון: מדובר כאן בציבור – ואני רוצה להגיד לך, אדוני, יש סיכוי, מבחינה סטטיסטית, פי-מיליון להיות אדם מוגבל מאשר להיות טייקון.

אילן גילאון: אני לא יודע, בתוך עמי אני יושב, ובתור אדם חרדתי אני רוצה להיות מבוטח בתוך הביטוח הכולל הזה מבלי שמדינת ישראל תעשה שום טובה לאף אחד.

אילן גילאון: ולכן צריך להבין שלהיות מוגבל, אדוני סגן השר, זה לא סטטוס נרכש, אתה לא לומד את זה, לא באוניברסיטה, לא בישיבה, לא בבית-הספר, לא בשום מקום כזה; זה דבר שאתה יכול לקבל אותו מלעבור לא נכון את הכביש, או מלא לקבל בזמן את החיסון, או מלא לקבל מספיק חמצן בלידתך, ולכן צריך להבין שמדובר כאן בתופעה אוניברסלית לגמרי.

אילן גילאון: כל זמן שהנושא הזה לא יובן, שום דבר לא יובן, ונדמה לי שזה באמת קורה כאן.

אילן גילאון: נדמה לי שאנחנו מדברים היום על זכות אוניברסלית, על ערסול, על לערסל – לערסל מבחינת ערסל – של כל הזכויות שיש לאנשים עם מוגבלויות במדינת ישראל, כשבתוך הרעיון הזה, היוצא מן הכלל הוא הכלל היחיד שישנו כאן:

אילן גילאון: כל אדם על-פי המטריצה שלו, על-פי הדגם שלו.

אילן גילאון: זה הרעיון המרכזי.

אילן גילאון: ופעם אחת שהאדם הזה קיבל והוגדרו זכויותיו, ולא משנה מה המניע – העילה בכלל לא מעניינת פה; מה שמעניין פה זה מה מצבו האובייקטיבי של האדם מבחינת היכולת שלנו כחברה לתת לו מעלון או מעלה או רמפה – במשל אני אומר את זה – כדי שיגיע יותר רחוק ויותר מהר.

אילן גילאון: מה שהיה נפלא היום, ביום זכויות האדם הבין-לאומי בכנסת, פגשנו באודיטוריום שלושה אנשים שמתמודדים, מתמודדים כל יום עם קושי רב, באומץ רב.

אילן גילאון: תפקידנו כחברה לאפשר לכל אחד מאתנו את העלייה הזאת במעלה הנהר.

אילן גילאון: הייתי עושה פרפראזה על קורצ'אק; קורצ'אק אמר: מה הם ילדים?

אילן גילאון: ילדים הם כמו אנשים מבוגרים, רק שהם יותר קטנים, נמוכים.

אילן גילאון: מה הם אנשים מוגבלים?

אילן גילאון: הם כמו כל האנשים, רק שהם קצת יותר אטיים.

אילן גילאון: חברה נמדדת ביכולת שלה לתת להם את הטרמפולינה הזאת, שהם יכולים ממנה לצאת החוצה.

אילן גילאון: ולכן הנגישות היא הדבר, היא הכול בעצם, היא תכלית הכול, כי היא מגדירה באופן מדויק: מהו תפקידה של החברה – זה להנגיש את עצמה לפרטיה; מהו תפקידם של הפרטים – זה לגשת.

אילן גילאון: סליחה, יש לי בעיות של הפרעות קשב וריכוז, ואני תמיד מבקש את זה.

יחיאל חיליק בר: כן, כן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

אילן גילאון: לגשת – מה רציתי להגיד עכשיו?

אילן גילאון: נתקעתי.

אילן גילאון: אני אומר שזאת ההגדרה המדויקת ביותר: לאפשר לכל אחד להגיע למחוז חפצו בצורה מכובדת ועצמאית.

אילן גילאון: הטכנולוגיה עובדת לטובתנו.

אילן גילאון: היום, עם הטכנולוגיה ועם הצמיחה הנוכחית ועם המשאבים הנוכחיים, אנחנו בעצם יכולים להביא להשוואה כמעט מוחלטת בין בני-אדם מבחינת היכולות שלהם, אבל בהחלט לאפשר לכל אחד להגיע למחוז חפצו על-פי יכולותיו, בלי חסדים, בלי רחמים, בלי חמלה, בלי כלום, אלא בזכויות אוניברסליות.

אילן גילאון: לא מדובר כאן על חמלה, מדובר כאן על אוניברסליות ומדובר כאן על חלוקה, בסופו של דבר.

אילן גילאון: לפני שבועיים ניסינו להעביר כאן חקיקה שבאבחה אחת הייתה אמורה לעשות קצת צדק חלוקתי, להסביר שאין קיום לאנשים מ-2,342 שקל – לא קיום מכובד; אין קיום בכלל.

אילן גילאון: זה לא קיים, זה פיל שנמצא בחדר וכולם מתעלמים ממנו.

אילן גילאון: יש אנשים שלא קיימים, הם פשוט לא קיימים.

אילן גילאון: פעם קראו להם שקופים, עכשיו שכחו את זה, כי יש רעיון שדברים שרואים מכאן לא רואים משם.

אילן גילאון: ולכן אני רוצה לדבר אתכם היום על בניית ערסל של זכויות שיש לאנשים כתוצאה מחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שהוא בעצם הסילבוס של כל תחומי החיים בכל תחומי המוגבלויות: בפיזי, שאנחנו יותר מכירים אותו; בקוגניטיבי, שאנחנו פחות מכירים אותו אבל הוא בעיה מאוד מרכזית; ובנפשי, שהוא בכלל החצר האחורית שלנו.

אילן גילאון: הוא החצר האחורית שלנו, אדוני היושב-ראש, משום שכל אחד מאתנו הכי קרוב לסוג המוגבלות הזה, כל אחד מאתנו נמצא על הספקטרום, כל יושבי הבית הזה על הספקטרום, כל אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל על הספקטרום, ולכן האוניברסליות ביום הזה היא הדבר החשוב ביותר.

אילן גילאון: אני רוצה לאחל לכם, בדרך אל המאמץ הזה, להבין שאנחנו בתוך המשחק הזה, ולאחל לכם שתהיו אנשים נגישים, כי נגישות היא לא רמפה, היא תכונת אופי.

אילן גילאון: היא תכונת אופי אוניברסלית, שעוזרת לכל אחד, היא רעיון שאתה מנגיש את הסביבה ולא את הבן-אדם.

אילן גילאון: אתה מתאים את הסביבה לאנשים שמגיעים אליה.

אילן גילאון: ואני מאחל לכם שתהיו תמיד ולעולם מספיק חלשים כדי להרגיש את זולתכם אבל מספיק חזקים כדי לשנות את המציאות של כולנו.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אילן גילאון.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לפני זה אני רק רוצה לתבוע פה את כבוד היושב-ראש והנשיאות והמזכירות ולומר לך, אילן, שמי שהגיש את שתי ההצעות השונות – הראשונה, לציון יום זכויות האדם, של זהבה גלאון מסיעתך, ושלך – ההצעה הזאת.

יחיאל חיליק בר: הגשתם אותן – – –

אילן גילאון: – – –

יחיאל חיליק בר: אני אגיד לך, הגשתם אותן בנפרד, ומאחר שרצינו לכבד, ששתיהן יהיו בדצמבר, לפני סוף השנה, כדי שנציין אותן השנה – – –

אילן גילאון: איך?

אילן גילאון: את כל הזכויות שמו בדיון אחד – – –

יחיאל חיליק בר: אז הייתם יכולים להגיש ביחד, אבל אתם הגשתם את זה בנפרד, אילן.

אילן גילאון: אתה יודע, ברוב תמימותי לא יכולתי להבין דבר כזה.

אילן גילאון: אני לא רוצה להפריע לקארין היקרה שלי והנהדרת, אבל זה לא – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אבל יכול להיות שגם הייתם צריכים להיות מתואמים ביניכם.

יחיאל חיליק בר: מי שהגיש את זה זה אתה וזהבה, בעניין הזה.

אילן גילאון: אה, יופי, באמת.

יחיאל חיליק בר: צריך להגיד את האמת, אילן, נו באמת.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, חברי וחברותי חברות הכנסת, יום מיוחד בכנסת אנחנו מציינים היום, ומהבוקר אנחנו קיימנו דיונים ב-11 ועדות הכנסת, לרבות כנס מאוד גדול ומרשים בהובלתו של חברי חבר הכנסת גילאון; וזה הזמן להודות לו, לצוות שלו, לקסם, וגם להודות לצוות שלי, למעיין אבימאיר.

קארין אלהרר: אני חושבת שזה עניין גדול להרים את הדבר הזה, ומגיעה תודה גדולה.

קארין אלהרר: אילן, אני אומרת את זה תמיד, חברי אילן, אתה באמת מורה דרך ופרטנר לעשייה הזאת.

קארין אלהרר: נכון, יצא שאנחנו עם המוגבלות ואנחנו מובילים את זה, אז יצא ככה, אבל נדמה לי – – –

אילן גילאון: אם עיוור יכול להיות שופט אז נכה יכול להיות חבר כנסת – – –

קארין אלהרר: זה נכון, זה בהחלט נכון.

קארין אלהרר: אני רוצה להודות גם לוועדות השונות שנרתמו, ליושבי-ראש הוועדות שנרתמו ליום הזה.

קארין אלהרר: אפרופו ועדות ואפרופו דיונים בוועדות, וגם בהמשך לאמירה שלך לגבי הצעת החוק החשובה – ובאמת, אני חושבת שזו הצעת חוק שהיא אבן יסוד.

קארין אלהרר: כי בסוף, אפשר לדבר על זכויות מהיום ועד מחר, אבל עם זכויות לא הולכים למכולת אם הן לא באות עם צ'ק בצד.

קארין אלהרר: ואני שמעתי – היה היום דיון בוועדת כספים בנושא תעסוקת אנשים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: אני הייתי בתחילת הדיון – ניהל את הדיון חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

קארין אלהרר: ומסתבר, נאמר לי שאחרי שיצאתי מהחדר חבר הכנסת שהיה בראשות – יושב-ראש הוועדה – סיפר לאורחים המכובדים שבפעם הבאה אין להם מה להצטרף להצעות פופוליסטיות של חברי כנסת מהאופוזיציה: אנחנו נדאג לכם, הקואליציה תדאג לכם, עזבו אתכם מהצעות חוק פופוליסטיות.

קארין אלהרר: עכשיו, אני פונה למכלוף מיקי זוהר.

קארין אלהרר: אולי הוא רוצה לנהל את המדינה, הוא מעביר חוקים – בינתיים לא ראינו שום הטבה שבאה מהצד שלו במליאה לטובת אנשים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: אני באמת מצרה על האמירות האלה; הן אמירות אומללות, ואני מאוד מקווה שיום יבוא והוא יחזור בו מהאמירות האלה.

קארין אלהרר: הצעת החוק – הפופוליסטית, כמו שהוא רואה אותה – אמורה לתת לאנשים את הזכות לא להצטרך לבחור בין תרופות לטיטולים לאוכל לחשמל.

קארין אלהרר: ולכן אני הייתי מציעה לו לשקול את המילים לפני שהוא מוציא אותן.

קארין אלהרר: באמת אמירה מאוד מאוד אומללה.

קארין אלהרר: בעבר מדינת ישראל דאגה ליצור כמה שיותר מסגרות מיוחדות, סגרגטיביות, עבור אנשים עם מוגבלויות, מתוך תפיסה – שהייתה נהוגה, דרך אגב, בעולם, אבל תפיסה שהיום היא מיושנת וארכאית – לבנות כלובי זהב כאלה לאנשים עם מוגבלויות, ושם ידאגו להם בדרך הטובה ביותר.

קארין אלהרר: אבל העולם השתנה, ולאט-לאט, לאט-לאט גם מדינת ישראל משתנה.

קארין אלהרר: אומנם אנחנו לא רואים את זה עד הסוף, לא בחינוך ולא בבריאות – אפרופו הדיון בבריאות הנפש שקיימנו הבוקר בוועדה לביקורת המדינה; וגם בזכויות שנוגעות לרווחה עדיין לא הגענו למקום של המנוחה והנחלה.

קארין אלהרר: עדיין, לצערנו, אנחנו מקיימים ימים מיוחדים שיזכירו לכנסת ישראל וגם למדינת ישראל – כי כאן מעלים נושאים לשיח הציבורי – שאנשים עם מוגבלויות הם אנשים.

קארין אלהרר: ובהזדמנות הזאת, חברי חברי הכנסת, אנחנו לא בעלי מוגבלויות, אנחנו אנשים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: אם זה היה משהו בבעלותי הייתי מוכרת את זה.

קארין אלהרר: אני לא בעלים של כלום, בסדר?

קארין אלהרר: זה קצת סמנטיקה.

קארין אלהרר: הדרך הטובה ביותר, דרך המלך, היא העלאת המודעות, וזה משהו שעדיין חסר.

קארין אלהרר: אם עדיין אנחנו נמצאים במקום של סטיגמה שבשלה אנשים עם מוגבלויות לא מועסקים ולא משולבים בשוק התעסוקה, אז זה לא בגלל שמדובר באנשים לא יצרניים, לא בגלל שמדובר באנשים שאין להם יכולות.

קארין אלהרר: מדובר באנשים שנראים שונה ומתנהגים שונה ומתניידים בצורה שונה, וזו הסיבה העיקרית לכך שהם לא משולבים בשוק התעסוקה.

קארין אלהרר: אני באמת חושבת שהדבר החשוב ביותר, האמירה הטובה ביותר שצריכה לצאת מכנסת ישראל, לא רק בימים המיוחדים אלא בכל יום בשנה – וזה כולל גם התנהגות של חברי כנסת בעניין הזה – זו ההבנה שמדובר בבני-אדם עם פוטנציאל גבוה לא פחות משל אלה שלא מאובחנים בשום דבר, וטוב יעשו כולם אם במקום לראות את מה שמפריד יראו את הדבר השווה, המחבר.

קארין אלהרר: מבחינה חוקית מדינת ישראל נמצאת במקום לא רע.

קארין אלהרר: חברי חבר הכנסת אילן גילאון עמל בוועדת המשנה על התקנות לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ואנחנו בהחלט מתקדמים.

קארין אלהרר: אנחנו לא מתקדמים במובן הזה שלא כל התקנות הגיעו לשולחן הוועדה בכלל, כי עדיין שרים לא אישרו אותן, ואנחנו לא מתקדמים ביישום.

קארין אלהרר: עדיין היישום חסר מאוד, והגיע הזמן שמדינת ישראל תקבל החלטה שיש חוק והוא לא בגדר המלצה.

קארין אלהרר: החוק הוא בגדר "כזה ראה וקדש".

קארין אלהרר: לא סתם כנסת ישראל מכלה את ימיה ולפעמים גם את לילותיה ביצירת הסדרים נורמטיביים – שלצערנו לא מיושמים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

קארין אלהרר: אני מסיימת, אדוני.

קארין אלהרר: אני באמת רוצה לקרוא לקואליציה, וכמובן גם לחברי מיקי זוהר, להפסיק לראות בנושאים הללו נושאים שהם מפלגתיים, קואליציוניים, אופוזיציוניים.

קארין אלהרר: יש אנשים עם מוגבלויות גם בקואליציה ויש אנשים עם מוגבלויות גם באופוזיציה, ואני באמת חושבת שזה לא נושא – – –

אילן גילאון: בקואליציה אין.

אילן גילאון: בקואליציה אף אחד.

קארין אלהרר: – – – זה לא נושא – – –

מיקי רוזנטל: בקואליציה יש רק אנשים מושלמים.

קארין אלהרר: ברור.

קארין אלהרר: זה באמת לא נושא שצריך להתווכח עליו בהיבט המפלגתי, זה נושא שהוא חוצה מפלגות, ורואים את זה יום-יום בעבודת הוועדות.

קארין אלהרר: אני רוצה לסיים בלייחל ליום שבו לא נזדקק ליום המיוחד הזה, יום שבו השוויון ושוויון ההזדמנויות יהיו לא רק הצהרה אלא דרך חיים, לא רק נאומים אלא מציאות וחיי מעשה, גם בתור בדואר, גם בנגישות, גם בדיור, בבריאות – בכול.

קארין אלהרר: זאת החברה שאנחנו רוצים לחיות בה, ולכך אנחנו מחויבים.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אמן.

יחיאל חיליק בר: תודה, קארין אלהרר, חברת הכנסת.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אולי תקבל בשלום ובברכה את חיילי צה"ל?

יחיאל חיליק בר: בוודאי, אבל קודם כול נזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יחיאל חיליק בר: בוודאי, אנחנו מקבלים בברכה את חיילי צה"ל, שיושבים פה אתנו באולם.

יחיאל חיליק בר: בהצלחה לכם, ברוכים הבאים לכנסת.

יחיאל חיליק בר: מאיזה יחידה – אני לא יודע.

יחיאל חיליק בר: מה זה, גולני?

מיקי לוי: גולני.

מיקי רוזנטל: מה זה, אתה לא רואה?

יחיאל חיליק בר: לא, אני רואה את התג, אבל יש שם כמה עם תג אחר, אני לא יודע.

מיקי לוי: זה תג של מודיעין אולי.

מיקי רוזנטל: גולני, גולני.

יחיאל חיליק בר: מודיעין אני רואה, גולני, בסדר.

יחיאל חיליק בר: ברוכים הבאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה תודה לכל אלה שעבדו ועמלו למען היום החשוב הזה, עם כל הדיונים והישיבות בכל הוועדות.

מסעוד גנאים: אני השתתפתי ברוב הדיונים של ועדת החינוך, ושמענו ממשרד החינוך מה הוא עושה בתקציבים שהוא מקציב למען החינוך המיוחד ולמען תלמידים עם מוגבלויות שונות, מכל הסוגים ומכל הדרגות.

מסעוד גנאים: אבל גם נוכחנו לדעת, אדוני היושב-ראש, שב"מתאר", כפי שאומרים, אין כמעט בעיות – יש תקציבים, התקציבים עולים, אבל ב"מפורטת" התברר שיש הרבה הרבה בעיות.

מסעוד גנאים: שמענו מההורים ומהתלמידים איך יש בעיות עם הנסיעות, יש בעיות עם שירותי הרווחה, עם הקצבאות.

מסעוד גנאים: ואז נוכחנו לדעת שהבעיה היא בפרקטיקה, במעשים.

מסעוד גנאים: צריך לרדת לשטח כדי לדעת באמת מה קורה עם האנשים האלה, שמתמודדים יום-יום, שיש להם ילד, שיש להם ילדה עם מוגבלות.

מסעוד גנאים: זה המבחן האמיתי.

מסעוד גנאים: ביום הזה, אדוני היושב-ראש, חשובה האמירה, משום שהיא אמירה ערכית, מוסרית, לגבי אנשים עם מוגבלות: הם חלק מאתנו, אלה אנחנו, משום שכל אחד מאתנו נולד עם מוגבלות מסוימת.

מסעוד גנאים: אבל מה שחשוב זה השילוב וההנגשה; חשוב, כפי שאמר חבר הכנסת אילן גילאון, הייתי אומר: חשובים הפיגומים.

מסעוד גנאים: הכוונה: האם אנחנו חברת פיגומים, ועושים פיגום כדי שהאיש הזה עם המוגבלות יוכל באמת לממש הפוטנציאל שלו, היכולות שלו – כי יש לו כאלה, והוא יכול להיות שותף בכל עשייה ובכל יצירה, למען החברה, למען הקהילה, אם רק ניתן לו את ההזדמנות, רק ניתן לו את ההנגשה הזו כדי שיממש את הפוטנציאל הזה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, יש רבים שיש להם האמירה הזאת, כפי שאמרתי, הערכית, המוסרית, שאנשים עם מוגבלות יש להם הזכויות – הם חלק מאתנו, צריך לקבל אותם, צריך להנגיש, צריך לשלב.

מסעוד גנאים: אבל שעת המבחן היא החשובה, ובבית הזה היו ימים כאלה, היו שעות כאלה.

מסעוד גנאים: כאשר הביאו, למשל, הצעת חוק להגדלת קצבת הנכות של אנשים עם מוגבלות, יש כאלה שנפלו במבחן והעדיפו חישובים וחשבונות פוליטיים, קואליציוניים, מפלגתיים, על חשבון האמירה הערכית, משום שבסוף, המבחן, כפי שאמרתי, הוא מבחן העשייה.

מסעוד גנאים: לגבי החברה הערבית, אדוני היושב-ראש, יש יותר מ-400,000 אנשים מוגבלים, והאחוז של האנשים המוגבלים שם, בחברה הערבית, הוא יותר גבוה קצת – 24%, לעומת 21% בחברה היהודית.

מסעוד גנאים: בחברה הערבית, לצערי הרב, עדיין אנשים עם מוגבלות סובלים מהרבה בעיות, הרבה חסמים, ובהם העניין, עדיין, של ההכרה ושל הקבלה.

מסעוד גנאים: למרות שיש עלייה במודעות הזו, יש בעיה בהנגשה ובשילוב.

מסעוד גנאים: לכן, עד היום יש מוסדות חשובים מאוד, שלמרות שיש חוק שמחייב להנגיש מוסדות ציבור, עיריות, מועצות, בנקים, ביטוח לאומי, כל הדברים האלה – למרות זה, עדיין יש מקומות שהם לא מונגשים, וצריך לאכוף את החוק שם.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, קיימים גם הרבה חסמים: למשל, קיים מחסור בנתונים ובמידע מהימן ומדויק על מצב המוגבלים בחברה הערבית; קיים גם מחסור גדול בשירותי שיקום והשמה המתאימים למוגבלים הערבים.

מסעוד גנאים: עדיין רווחת התייחסות שלילית להעסקת אנשים עם מוגבלות, כאילו זאת סוגיה משנית, או לא חשובה.

מסעוד גנאים: לצערי, היא גם לא נכללת באופן מהותי בתוכניות הפיתוח הכלכלי-חברתי בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: עדיין הדרך ארוכה.

מסעוד גנאים: זה תחום שכולנו יכולים לשלב בו ידיים, אם באמת אנחנו עומדים מאחורי האמירה המוסרית והערכית.

מסעוד גנאים: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, חבר הכנסת גנאים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיכאל אורן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת רוזנטל.

מיכאל אורן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה להחזיר אתכם לאיזה גלגול בחיים הקודמים שלי, במסגרת תפקידי כשגריר ישראל בארצות-הברית.

מיכאל אורן: השגרירים מתגוררים בבית השגריר, בית מרווח, מכובד, ושם גרו כל שגרירי ישראל בוושינגטון מאז ראשית שנות ה-60; מקום ממש ראוי.

מיכאל אורן: הוא מתקן לכל דבר של מדינת ישראל, ומשמש את המדינה כמקום אירוח לקבלות פנים חשובות: בראש השנה, ביום העצמאות, ארוחות של קבלת פנים לשרים בכירים, ראש ממשלה ואפילו נשיא המדינה.

מיכאל אורן: בכל פעם שאירחנו אירוע שכזה מצאתי את עצמי בפני מצב מביש לכל הדעות.

מיכאל אורן: בוושינגטון יש בעל טור – אדוני, אתה בטח מכיר אותו, הוא מפורסם, משפיע, ושמו הוא צ'רלס קראוטהמר.

מיכאל אורן: שמעת עליו?

יחיאל חיליק בר: שמעתי עליו.

מיכאל אורן: איש מבריק, פרו-ישראלי בצורה מובהקת.

מיכאל אורן: אך צ'רלס קראוטהמר לא יכול להשתתף בקבלת פנים בבית השגריר של ישראל בוושינגטון, כי צ'רלס קראוטהמר מגיל צעיר מרותק לכיסא גלגלים.

מיכאל אורן: כמו כן, לא יכולתי לארח את המחוקקת הדמוקרטית ממוצא אסייתי טמי דוקוורת'.

מיכאל אורן: טמי דוקוורת' אף היא מאוד מאוד פרו-ישראלית.

מיכאל אורן: היא שירתה כקצינה בצבא האמריקני במלחמה בעיראק ושם איבדה את שתי רגליה.

מיכאל אורן: טמי באה לקבלת פנים בבית השגריר, אך נאלצתי לרדת לחניון סמוך לפח הזבל לקבל אותה, משום שגם היא לא יכולה לעלות.

מיכאל אורן: שם קיבלתי אותה, ממש מתבייש.

מיכאל אורן: אז צ'רלס וטמי לא יכלו להיכנס לבית השגריר בוושינגטון כי במשך שנים רבות לא הותקנה שם נגישות לבעלי מוגבלויות, למרות שהנגישות הזאת מתחייבת על-פי חוק.

מיכאל אורן: אני התביישתי.

מיכאל אורן: אני חייב לומר, התביישתי על כך שמדינה שידעה כל כך הרבה מלחמות, שמכילה כתוצאה מכך כל כך הרבה נכים, שחייבת להפגין הכי הרבה רגישות לנושא – מדינה יהודית, שאמורה לתמוך בחלשים; מדינה יהודית, שמצווה לאכוף את הציווי "ואהבת לרעך כמוך" ואת "כל ישראל ערבים זה לזה", שלא לדבר על מדינה שביטחונה תלוי משמעותית בברית אסטרטגית בינה ובין ארצות-הברית ומדינות אחרות.

מיכאל אורן: היום הוא היום הבין-לאומי למען זכויות אנשים עם מוגבלויות.

מיכאל אורן: הגיע הזמן שנמלא את מחויבותנו ונגשים את אופיינו וננגיש כל בניין ומוסד הנתון לשירות הציבור, וקל וחומר כל בניין ממלכתי – כמו בית השגריר בוושינגטון, שהוא מתקן של מדינת ישראל לכל עניין.

מיכאל אורן: חוק כזה קיים, אך לא נאכף במלואו.

מיכאל אורן: רק 30% מהמבנים הקיימים נגישים לנכים בכיסא גלגלים.

מיכאל אורן: זה משפיע על כ-50,000 בעלי כיסא גלגלים במדינה מתוך 800,000 בעלי מוגבלויות שקיימים.

מיכאל אורן: הגיע הזמן שנתקן את העוול הזה, לא רק בבית השגריר בוושינגטון אלא בראש ובראשונה בתוך מדינת ישראל.

מיכאל אורן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת אורן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת רוזנטל יעלה, ואחריו – חברת הכנסת מועלם.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת עודד פורר.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, חברי ראש הממשלה ושגרירי האנשים עם מוגבלויות אילן גילאון וחברת הכנסת קארין אלהרר – אתם מופת עבורי במאבק למען אנשים, בני-אדם בכלל.

מיקי רוזנטל: אני נכה.

מיקי רוזנטל: בדרך כלל אני לא נוהג לדבר על עצמי מעל הדוכן הזה, מעל דוכן הכנסת, אלא על נושאים עקרוניים ועל סוגיות שמעסיקות את החברה הישראלית.

מיקי רוזנטל: אני נוהג לדבר על העוולות שהחברה הישראלית עושה והן זועקות לשמים, לעתים אני זועק את זעקתם של החלשים ושל הנפגעים והמקופחים, אבל אף פעם לא על עניין אישי.

מיקי רוזנטל: אני מרשה לעצמי לדבר על עצמי בשל היום המיוחד הזה שאנחנו מציינים היום, היום הבין-לאומי לזכויות של אנשים עם מוגבלויות, פשוט כי אין דרך יותר טובה להסביר את העניין הזה מאשר לספר את הסיפור שלי.

מיקי רוזנטל: אני מתנצל ומבקש סליחה מראש על העניין הזה.

מיקי רוזנטל: אני נכה.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, פעם קראו לי "נכה".

מיקי רוזנטל: היום כבר לא מקובל יותר לקרוא לאנשים "נכים"; אומרים: אנשים עם מוגבלויות.

מיקי רוזנטל: אני, אגב, מעדיף את הביטוי "איש עם בעיות", כי כולנו בני-אנוש ולכולנו יש בעיות.

מיקי רוזנטל: מושלמים יש רק באגדות ובפרסומות, אבל לא בחיים.

מיקי רוזנטל: לבני-אדם יש בעיות.

מיקי רוזנטל: יש כאלה שהבעיות שלהם נראות – – –

אילן גילאון: לקרוא לך איש בעייתי?

מיקי רוזנטל: איש מאוד בעייתי, כן.

מיקי רוזנטל: יש אנשים עם בעיות שרואים אותן, שהבעיות שלהם נראות והן גלויות; יש אנשים שהמוגבלות שלהם היא פנימה, אבל זה בעצם לא משנה.

מיקי רוזנטל: יש כאלה שיש להם בעיות גדולות ויש כאלה שיש להם בעיות קטנות.

מיקי רוזנטל: בני-אדם הם מוגבלים, וכדאי לזכור את זה וכך להתייחס לכל מי שנברא בצלם.

מיקי רוזנטל: הנכות שלי מקורה במחלת פוליו.

מיקי רוזנטל: הייתי זאטוט כשחליתי.

מיקי רוזנטל: במשך חודשים רבים הייתי משותק בחצי גוף.

מיקי רוזנטל: התמונה הראשונה שזכורה לי מחיי היא של הורי נושאים אותי על ידיהם, כשאני כמובן לא יכול לעמוד, בטח לא ללכת.

מיקי רוזנטל: כשחלפה המגפה נותרתי עם רגל פגומה וקצרה ב-3 ס"מ מרעותה ועם פגיעה עצבית קשה מאוד.

מיקי רוזנטל: הייתי ילד צולע.

מיקי רוזנטל: היה לי קשה ללכת, לרוץ, לשחק תופסת.

מיקי רוזנטל: כשהילדים היו משחקים כדורגל בשכונה, תמיד היו מעמידים אותי בשער.

מיקי רוזנטל: לא נעלבתי, כי רציתי לשחק כדורגל עם כולם, כמו כולם, אבל בגלל המגבלה שלי כמובן לא יכולתי להיות כמו כולם.

מיקי רוזנטל: אבל היו לי חברים נהדרים שדאגו לי – הם דאגו לשתף אותי במשחק, הם דאגו למסור לי את הכדור, הם דאגו שאני אבקיע שער.

מיקי רוזנטל: לא בשביל לעשות לי טובות.

מיקי רוזנטל: זה בדיוק מה שנחוץ לאנשים עם מוגבלות – שלא יעשו להם טובות, שלא ירחמו עליהם, אלא פשוט יראו אותם כבני-אדם.

מיקי רוזנטל: זה כל הסיפור.

מיקי רוזנטל: רק תסתכלו עליהם ותראו בני-אדם, ולא אנשים עם מוגבלויות ולא שום דבר אחר.

מיקי רוזנטל: רק בני-אדם.

מיקי רוזנטל: אסור לפחד מנכים ואסור לחשוש מנכים.

מיקי רוזנטל: אסור בכלל לפחד מאנשים שונים, אלא פשוט להתייחס אל כל בני-האדם כאל בני-אדם.

אילן גילאון: פוליו זה לא מידבק?

מיקי רוזנטל: פוליו לא מידבק, כיסא גלגלים לא מידבק, מחלת נפש לא מידבקת.

מיקי רוזנטל: אין כמעט שום נכות שאני מכיר שהיא מידבקת.

מיקי רוזנטל: אין דבר כזה.

מיקי רוזנטל: יש טונות של דעות קדומות וזה הכול.

מיקי רוזנטל: רק דעות קדומות.

מיקי רוזנטל: אבל אני אחזור רגע לסיפור ילדותי, כי היו גם ילדים שהציקו לי ולעגו לי, כמו שילדים לפעמים עושים.

מיקי רוזנטל: אבל היו גם אחרים, שבזכותם ורק בזכותם אני עומד פה ומסתכל על חיי אחורה בגאווה גדולה; שבזכותם הצלחתי לדלג על רוב הבעיות שלי – לדלג, לא סתם.

מיקי רוזנטל: אני, בגלל שכף הרגל השמאלית שלי היא שונה בגודלה, נזקקתי לשני זוגות נעליים תמיד: לרגל הבריאה הייתי צריך מספר אחד, ולרגל החולה הייתי צריך מספר אחר, הרבה יותר קטן.

מיקי רוזנטל: זוג נעליים, כשאני הייתי ילד, היו מותרות.

מיקי רוזנטל: למי היה כסף לקנות עוד זוג נעליים בשביל שיתאימו?

מיקי רוזנטל: זה היה משהו בלתי אפשרי.

מיקי רוזנטל: ואני זוכר את המורה להתעמלות שלי, קראו לה דליה.

מיקי רוזנטל: היא אמרה: אצלי לא תהיה אפליה.

מיקי רוזנטל: היא לקחה את הנעליים שלי, והיא תפרה לי אותן – נעל אחת לגודל הרגל, ומילאה אותן כדי שלא אדדה בריצה, ואמרה: אתה תרוץ 800 מטר כמו כולם.

מיקי רוזנטל: בשבילי לרוץ 800 מטר זה כמו בשביל אדם רגיל לעשות מרתון בערך.

מיקי רוזנטל: ואני רצתי, ואני הגעתי אחרון, אבל הצלחתי לסיים את המירוץ.

מיקי רוזנטל: הגעתי אחרון, אבל הגעתי.

מיקי רוזנטל: ומאז אני נשבעתי שאני ארוץ קדימה.

מיקי רוזנטל: אני לא אוותר.

מיקי רוזנטל: אני זוכר שרציתי להתגייס לצבא, והצבא לא רצה לגייס אותי.

מיקי רוזנטל: אמרו לי: אתה נכה, מה אנחנו נעשה אתך?

מיקי רוזנטל: ואני עמדתי ליד השער של הקריה וחיכיתי לרמטכ"ל, אז זה היה דדו.

מיקי רוזנטל: אמרתי לו: תקשיב, אני מוכרח להיות חייל.

מיקי רוזנטל: הוא אמר לי: מה הבעיה שלך?

מיקי רוזנטל: אמרתי לו: יש לי רגל קצרה וכואבת כל הזמן.

מיקי רוזנטל: הוא הסתכל לי בעיניים, ואמר לי: יש קריטריונים, וזה.

מיקי רוזנטל: אמרתי: לא, לא, לא, עזוב אותי מהשטויות, תגיד שאני אהיה חייל.

מיקי רוזנטל: הוא אמר: אתה תהיה חייל.

מיקי רוזנטל: ונהייתי חייל.

מיקי רוזנטל: מי שמכיר אותי יודע – ומי שלא, חשוב שאגיד את זה כאן – שאני איש עם מגבלות לא מעטות, ועם כאב גדול.

מיקי רוזנטל: אני איש עם כאבים.

מיקי רוזנטל: הרבה פעמים אני נמצא אתכם אבל אני לא תמיד נמצא, כי הכאבים מעבירים אדם סביר על דעתו.

מיקי רוזנטל: אני עברתי חמישה ניתוחים בגפיים וניתוחים רבים בגב.

מיקי רוזנטל: אני נוטל הרבה מאוד תרופות כדי להתגבר על כאבי תופת שאני סובל מהם, אבל כל פעם שאני חושב לוותר, כל פעם, אני נזכר באלה שפשוט התייחסו אלי כאל אחד האדם, כמיקי.

מיקי רוזנטל: ואני נזכר במה שהבטחתי לעצמי כשהייתי ילד – שאני אף פעם לא אוותר.

מיקי רוזנטל: וכל אחד ואחד מכם יכול להבטיח עתיד טוב יותר לאדם עם בעיות אם רק יתייחס אליו כאל בן-אדם.

מיקי רוזנטל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יחיאל חיליק בר: אני מודה שזו הפעם היחידה שמישהו אי-פעם הקשה עלי אפילו להעיר לו שנגמר הזמן.

יחיאל חיליק בר: אני בהחלט שמח, וואו.

יחיאל חיליק בר: תודה על הדברים המרגשים, מיקי.

יחיאל חיליק בר: סתיו, תני לו עוד חיבוק, בשבילי גם.

אילן גילאון: בוא, אני ארוץ אליך – – –

יחיאל חיליק בר: שולי, קשה לדבר אחריו, לא מקנא בך.

יחיאל חיליק בר: תודה שוב לחבר הכנסת רוזנטל על הנאום המאוד-מאוד-מאוד מרגש הזה.

יחיאל חיליק בר: תאספי את הכוחות ותתחילי את דברייך, חברת הכנסת מועלם, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: המקום הזה, שלפעמים נראה בחוץ, ואולי בצדק, ציני ופופוליסטי וקשה, הפך בדקות האחרונות למקום טוב יותר בזכות השיתוף והאמון שנתת בנו לשאת אתך את הקצת-משא הזה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: תמיד אני זוכה, בנושאים שעליהם אנחנו מדברים עכשיו, לפרגן ולאחוז בשולי גלימתם, או מכנסיהם, של חברינו אילן וקארין, ועכשיו, ברשותך, אני מרשה לעצמי לאחוז גם בשולי גלימתך.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה בפתח דברי להודות לתמי, שמתרגמת אותנו לשפת הסימנים ומעלה את הכנסת בעוד קצת, להיות מקום טוב יותר ומונגש יותר.

שולי מועלם-רפאלי: בהסתכלות שלנו על זכויות של אנשים עם מוגבלויות אני מבקשת להמשיך ולהוביל את הגישה הפחות-מוכרת, שנקראת על-ידי אנשי המקצוע גישה ביקורתית על אנשים עם מוגבלות.

שולי מועלם-רפאלי: והם משנים את התפיסה, ומפסיקים לראות את המוגבלות כמרכז חייו של האדם.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מאמינים שהמוגבלות היא לא גורל אכזר, היא לא אסון טבע והיא גם לא נחיתות שטבועה באדם עצמו; מוגבלות היא תוצר של הבניה חברתית.

שולי מועלם-רפאלי: לכן התיקון שאנחנו רוצים להוביל הוא תיקון חברתי.

שולי מועלם-רפאלי: התיקון לא ידבר על האדם עם המוגבלות; הוא ידבר על התיקון של החברה.

שולי מועלם-רפאלי: הוא ידבר על התיקון המחשבתי והפנימי שכל אחד ואחד מאתנו צריך לעשות, ועל התיקון החקיקתי שצריך ויוצא מהבית הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אנשים עם מוגבלויות, לפי התפיסה הזאת, הם חלק מהמגוון האנושי של החברה שאנו חיים בה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מסתכלים על החברה ורואים גברים ונשים וילדים ומבוגרים, ואנשים עם מוגבלויות ואנשים בלי מוגבלויות.

שולי מועלם-רפאלי: והדבר השני שרואה התפיסה הזאת זה שכל תיקון חברתי שנעשה לא יכול להיות בלי האנשים עם המוגבלויות.

שולי מועלם-רפאלי: כפי שאמרנו כבר יותר מפעם אחת – שום דבר עלינו בלעדינו.

שולי מועלם-רפאלי: אין יותר מציאות שבה האנשים הלא-מוגבלים יגידו למוגבלים מה הם צריכים, אלא כל תיקון ייעשה יחד, ובעיקר מתוך מה שהאנשים עם המוגבלות מביאים מהחיים שלהם, מניסיון החיים שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: כל תיקון חברתי שנעשה כאן ישקף תפיסה ערכית, תפיסה שמסתכלת על אנשים עם מוגבלויות כעל חלק מהחברה, שמסתכלת עליהם כעל בני-אדם שלמים.

שולי מועלם-רפאלי: ביום הזה ובכל יום ויום במהלך השנה אנחנו מכניסים למעגל החברתי את כולם, ואנחנו עושים שינוי בשיח, בתודעה, בלב ובעיקר בעיניים של כולנו: לראות בני-אדם מלאים ולא אנשים שקופים.

שולי מועלם-רפאלי: הכול, חברים וחברות, מתחיל בחינוך.

שולי מועלם-רפאלי: והמטרה היא שילוב מלא במערכת החינוך.

שולי מועלם-רפאלי: שילוב ילדים עם מוגבלויות במערכת החינוך הוא מטרה עליונה.

שולי מועלם-רפאלי: עלינו לתפור, למצוא פתרון לכל ילד לפי צרכיו.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו חייבים לשלב אנשים עם מוגבלות בשירות הצבאי, בשירות הלאומי-אזרחי.

שולי מועלם-רפאלי: כן, להגדיל את מספר התקנים.

שולי מועלם-רפאלי: השבוע התחלנו לדון בוועדת העבודה והרווחה בחוק השירות הלאומי-אזרחי, ואחד הנושאים המרכזיים בחוק הזה יהיה הגדלת מספר התקנים לאנשים עם מוגבלויות; שילוב של אנשים עם מוגבלויות בתעסוקה, כי תעסוקה היא לא רק מקור פרנסה, היא חיים משמעותיים כחלק מחברה יצרנית; ובעיקר, חברים וחברים, לפעול במרץ ליישום חוק הנגישות, ליישם את התקנות בכל רובדי החיים בישראל.

שולי מועלם-רפאלי: התיקון הוא בראש ובראשונה בשביל כולנו, הוא לא רק בשביל האנשים עם המוגבלויות.

שולי מועלם-רפאלי: החברה שלנו, ששואפת למצוינות, צריכה לשאוף למצוינות ערכית, שבה כל אדם מביא לידי ביטוי את עצמו ומממש את היכולות האישיות שלו; מצוינות ערכית, שבה יש הזדמנות שווה לכולם להביא לידי מיצוי מרבי את האישיות שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להאיר בפניכם נקודה שאני חושבת שהיא חלק מתהליך שאנחנו מובילים אותו ונמצאים בתוכו.

יחיאל חיליק בר: במשפט סיכום.

שולי מועלם-רפאלי: ממש בשלושה משפטים, אדוני, אם תרשה לי.

שולי מועלם-רפאלי: בעקבות ההתפתחות שהייתה בשפת הסימנים בסוף המאה ה-19 התעורר דיון ער בין הפוסקים בשאלת מעמדו של אדם חירש שלמד להשתמש בשפת הסימנים.

שולי מועלם-רפאלי: הרב עזריאל הילדסהיימר, ראש בית-המדרש לרבנים בברלין, טבע משפט שאני מבקשת שכולנו ניקח מהיום הזה; הוא כתב – ביציאה שלו מחוץ לקופסה של המחשבה עד אותה תקופה – שעיקר הדבר תלוי בשאלה אם כוח השכל של החירש לקוי באופן מוחלט או שהוא נורמלי כשלעצמו, והוא כעין אוצר גנוז.

שולי מועלם-רפאלי: עד הנקודה ההיא, בעולם הסתכלו על אנשים חירשים כאילו יש להם איזה פגם שכלי ולא רק נקודה מוגבלת בשמיעה.

שולי מועלם-רפאלי: ואני חושבת שהאוצר הגנוז שנמצא בכל אחד ואחד מאתנו הוא האוצר שאנחנו חייבים ביום הזה, ובכל יום ויום, לשאוף להוציא, להאיר, ולאפשר לכל אחד להוציא בעצמו את האור הגנוז שקיים בתוכו.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אמן.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת מועלם.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עודד פורר, אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: חזרה שרת המשפטים איילת שקד.

יחיאל חיליק בר: אז היא תשיב לאחר דבריו של חבר הכנסת פורר, אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד חמש דקות.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברים, חברי הכנסת, תראו, ציון היום הבין-לאומי למען זכויות אנשים עם מוגבלויות הוא רגע קטן שאנחנו עוסקים בו בתחום הזה.

עודד פורר: אבל עבור אותה קבוצה באוכלוסייה זה לא רגע, מדובר על יום-יום.

עודד פורר: וזה היום שבו מגיעה נערה בת 18 עיוורת למסעדה עם כלב נחייה, ולא נותנים לה להיכנס למסעדה כי לא מכניסים כלבים למסעדה.

עודד פורר: וזה אותו יום שבו אדם עם כיסא גלגלים מחכה לאוטובוס, אבל מגיע אוטובוס שלא מותאם לעלייה עם כיסא גלגלים והוא לא יכול לעלות ולהשתמש בתחבורה הציבורית, כי אין נגישות.

עודד פורר: והדוגמאות הן רבות, כי זה יום-יום, וכל פעולה שנראית לנו פעולה טבעית ופשוטה הופכת לפעולה מורכבת.

עודד פורר: ולכן אני רוצה לקחת דווקא – להבהיר ליושבי הבית הזה שאני חושב שבנושא הזה אנחנו צריכים לעסוק גם יום-יום, גם אם זה לא בדיוק על סדר-היום, אבל בכל פעולה ובכל עשייה שלנו כן לעסוק בנושא הזה.

עודד פורר: כי אחד התפקידים שלנו הוא לאפשר את אותה התמודדות יומיומית כהתמודדות טבעית, ולא כאיזה אירוע חד-יומי שמציינים פעם בשנה בכנסת ודנים עליו בוועדות.

עודד פורר: ואני אומר את זה קצת בצער, כי רק היום שמענו בוועדת הכספים שיש 4 מיליארד שקל תקציב עודף, לא עודפים אלא תקציב עודף, שפשוט נשאר מ-2014, ורק אתמול אישרו כאן הורדה של 1.5% במס החברות, שזה שווה לעוד כמה מאות מיליונים אם לא מיליארדים, ורק לפני חודשיים הורידו את המע"מ ב-1%, שזה בין 4 ל-6 מיליארד שקל.

עודד פורר: אבל גם רק לפני שבועיים הכנסת הזאת דחתה הצעת חוק להעלאת קצבת הנכות, באיזושהי התגייסות חסרת תקדים של הקואליציה, עם נימוק תקציבי.

עודד פורר: חברים, צריך להסביר לממשלה, אני חושב, ששוויון עולה כסף, ואי-אפשר להצדיק אי-שוויון מנימוקים תקציביים.

עודד פורר: זה קצת מזכיר לי איזשהו סיפור שאני מספר לילדות שלי לפני השינה, על משפחה שיוצאת לטיול, והאבא לוקח את כולם לטיול במערה, ופתאום הנר כבה והם נותרים בחושך, והילדים קצת מפחדים ודואגים.

עודד פורר: ואז האבא שלהם מספר להם על הלן קלר, ועל הפיכתה בגיל צעיר מאוד לחירשת-עיוורת, ועל איך היא התמודדה והצליחה למצוא את האור בתוך החושך הזה ולהפוך לפעילת ציבור מוכרת ולגורם השראה למיליוני אנשים בעולם.

עודד פורר: ומוסר ההשכל של האבא למשפחתו, כשהם יושבים בחושך, זה שצריך להתמקד במה שיש.

עודד פורר: ואם מתמקדים במה שיש, אז היש גדל.

עודד פורר: וכך, לאט-לאט הם מתמקדים במה שיש, ובחוש המישוש ובחוש הריח, ומצליחים להוציא את עצמם לאט-לאט מהמערה החשוכה אל תוך האור.

עודד פורר: אבל בשביל להתמקד במה שיש, צריך שיהיה "יש".

עודד פורר: והמסר שהממשלה העבירה לפני שבועיים, לצערי, הוא שאין.

עודד פורר: ואני רוצה דווקא לנצל אולי את היום הזה, שיש תקווה, עם הצעת החוק שהעברנו קודם לכן, של חבר הכנסת שמולי וחברת הכנסת נורית קורן וחברי כנסת נוספים בוודאי – שהיא תהיה סנונית ראשונה לגבי השינוי הזה, ושהממשלה תעשה איזשהו שינוי ביחס לאנשים עם מוגבלויות ונתחיל לייצר הרבה יותר יש במקום אין: יש בתעסוקה, יש בשירות הלאומי והאזרחי והצבאי, כמו שאמרה חברת הכנסת שולי מועלם, יש בנגישות.

עודד פורר: שוויון עולה כסף.

עודד פורר: בואו נהיה מחויבים לשוויון הזה גם כשזה עולה לנו קצת יותר.

עודד פורר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פורר.

יחיאל חיליק בר: תשיב שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד בשם הממשלה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום אנחנו מציינים בכנסת את היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלויות.

איילת שקד: בשנת 1998 נחקק בכנסת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, אשר נועד להגן, ולקדם את הזכות לשוויון של ציבור זה.

איילת שקד: חוק השוויון מנוסח כחוק זכויות אדם במטרה להגן על כבודו וחירותו של אדם עם מוגבלות, לעגן את זכותו להשתתפות שוויונית ופעילה בחברה בכל תחומי החיים ולתת מענה הולם לצרכיו המיוחדים באופן שיאפשר לו לחיות את חייו בעצמאות תוך מיצוי מלוא יכולתו.

איילת שקד: ישנן משמעויות רבות להשתתפות שוויונית בחברה.

איילת שקד: בראש ובראשונה האפשרות לעבוד ולהתפרנס, אך לא פחות חשובות מכך גם פעולות שגרתיות יומיומיות: אפשרותו של אדם המתנייד בכיסא גלגלים לנסוע באוטובוס, אפשרותו של אדם עם מוגבלות שמיעה להבין את המתרחש בסרט, אפשרותו של אדם עם מוגבלות שכלית להתמצא במרחב הציבורי באופן עצמאי ועוד.

איילת שקד: בשנת 2012 מדינת ישראל חתמה ואשררה את אמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות, אמנה המאמצת את עקרון השוויון והשילוב של אנשים עם מוגבלויות בכל התחומים.

איילת שקד: במסגרת תפקידי כשרת המשפטים אני ממונה על נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שהוקמה במסגרת חוק השוויון, ומטרתה ליישם את הערכים וההוראות המופיעים בחוק ובאמנת האו"ם.

איילת שקד: בין היתר, פועלת הנציבות באמצעות הסברה והדרכה, נותנת מענה לפניות הציבור ומקדמת חקיקה ומדיניות ואכיפה כנגד מפרי חוק.

איילת שקד: אני רוצה לציין את הנציב שעומד בראש הנציבות – הוא עוד חודש או חודשיים, אם אני לא טועה, יסיים את תפקידו – אחיה קמארה, העושה את תפקידו בצורה יוצאת דופן.

איילת שקד: הוא בעצמו בעל מוגבלות, והוא באמת ראוי לציון ולשבח.

איילת שקד: על-פי הדוח השנתי שפורסם על-ידי הנציבות לקראת היום הבין-לאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, בישראל עדיין קיימים פערים בין אנשים עם מוגבלויות לבין שאר האוכלוסייה בכל תחומי החיים.

איילת שקד: על-פי הנתונים, רמת ההשכלה, שיעור התעסוקה ורמת השכר של אנשים עם מוגבלויות נמוכים יותר בממוצע משל אנשים ללא מוגבלויות.

איילת שקד: כמו כן עולה כי בעלי מוגבלויות נהנים פחות מחיי חברה ופנאי.

איילת שקד: במהלך השנים האחרונות חלה התקדמות משמעותית בדרך לשוויון.

איילת שקד: כך, למשל, בשנה שעברה נחתם הסכם בין הסתדרות העובדים לארגוני המעסיקים, המחיל חובת העסקת אנשים עם מוגבלות בתנאים מסוימים.

איילת שקד: לאחר מכן חתם שר הכלכלה דאז נפתלי בנט על צו הרחבה המחייב מעסיקים הן במגזר הפרטי והן במגזר הציבורי לקלוט עובדים עם מוגבלויות בחברות המעסיקות לפחות 100 עובדים.

איילת שקד: כמו כן, הממשלה קבעה בשנה שעברה חובת ייצוג של עובדים בעלי מוגבלויות במגזר הציבורי.

איילת שקד: על-פי ההחלטה, המגזר הציבורי יחויב בהעסקת עובדים עם מוגבלויות בגובה של 3% מכלל כוח-האדם במגזר, והשיעור עתיד לעלות בשנה הבאה.

איילת שקד: השר בנט כשר החינוך הקצה מיליארד שקלים להנגשה של מוסדות החינוך של משרד החינוך.

איילת שקד: משרד המשפטים, גם הוא מהווה דוגמה חיה למשרד ממשלתי הדואג לשילובם התעסוקתי של בעלי מוגבלויות.

איילת שקד: בסוף החודש יערוך המשרד כנס גיוון בתעסוקה, שמטרתו לקרוא לשילובם של בני מיעוטים ובעלי מוגבלויות במשרדי ממשלה.

איילת שקד: משרדי הממשלה צריכים להיות נותני הדוגמה המרכזיים לשילובם של בעלי מוגבלויות ומיעוטים בתעסוקה ובחברה הישראלית.

איילת שקד: אני מאמינה ומקווה שהסדרים אלו יהיו הפתיח לשינוי המיוחל בתחום התעסוקה של אנשים עם מוגבלות.

איילת שקד: לצורך קידום מטרות החוק הותקנו תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, המחייבות, בין היתר, את הנגשת המרחב הציבורי והשירותים הציבוריים – חברת הכנסת סתיו שפיר, אני זוכרת, אם אני לא טועה, בכנסת הקודמת, או שזה היה בכנסת הזאת, הייתה הצעה לסדר או דיון כאן עד כמה משרדי הממשלה באמת – זה היה בכנסת הזאת?

סתיו שפיר: הקודמת.

איילת שקד: הקודמת.

איילת שקד: אני לא זוכרת כבר.

איילת שקד: אבל אני חושבת שמאז כבר חל קצת שיפור במשרד החינוך.

איילת שקד: אני, כפי שאני חושבת שאמרתי לך אז, אני מדברת עם השרים, אנחנו שמים על זה דגש, ונעשה על זה follow-up, לראות באמת שהתקנות מתוקננות ומתקיימות.

איילת שקד: שינוי לא מתבצע בן-לילה, אך אנו נרתמים ומפעילים את כל הכלים האפשריים, מתוך הבנת החשיבות הגדולה של הזכות לנגישות של כ-1.6 מיליון אזרחים בעלי מוגבלויות.

איילת שקד: אני סבורה כי תקנות הנגישות, המיושמות באופן מדורג, יביאו לשינוי בהנגשת המרחב הציבורי כולו ויאפשרו השתתפות שוויונית בחיי היום-יום.

איילת שקד: אני מאמינה שכאשר בעלי מוגבלויות יוכלו לבלות בבתי-קולנוע, ללמוד באוניברסיטאות, לקבל שירות בכל סניף בנק ובכל משרד ממשלתי, וכיוצא בזה, הדבר ישפיע על הסרת הדעה הקדומה בקרב החברה ועל היכולת של אותם אנשים לקחת חלק שוויוני במגוון תחומי החיים.

איילת שקד: אתגרים רבים ומורכבים עוד נכונו לנו בהמשך הדרך עד שנגיע ליעד של מימוש הזכות לשוויון באופן מלא.

איילת שקד: אנו בעיצומו של תהליך שיביא לשינוי החברתי המיוחל.

איילת שקד: במשרד המשפטים אנחנו רואים לעצמנו חובה וזכות להוביל תהליך זה יחד עם שותפים רבים בשאר משרדי הממשלה, ברשויות המקומיות ובחברה האזרחית.

איילת שקד: בין יתר האתגרים העומדים לפתחנו ניצבות סוגיות רבות ומורכבות: הגברת המודעות של כלל הציבור לצורך בשוויון, הקלת השתלבותם של אנשים עם מוגבלויות בקהילה, שילוב ילדים עם מוגבלויות בבתי-ספר יחד עם כלל האוכלוסייה, הכפלת המאמצים במציאת פתרונות תעסוקה, יידוע כלל האנשים עם מוגבלויות על זכויותיהם וסיוע בכל דרך אפשרית לממשן.

איילת שקד: אני תקווה כי נמשיך לפעול למען קידום השתלבותם המלאה של אנשים בעלי מוגבלויות בחברה הישראלית, ומייחלת ליום שבו ייפסק הצורך בציון יום מיוחד זה.

איילת שקד: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אמן.

יחיאל חיליק בר: גברתי השרה, מה את מציעה?

איילת שקד: לאיזה ועדה?

יחיאל חיליק בר: את מציעה להסתפק?

יחיאל חיליק בר: ועדה?

יחיאל חיליק בר: מה?

יחיאל חיליק בר: להסתפק?

יחיאל חיליק בר: ועדה?

יחיאל חיליק בר: הם מציעים להסתפק.

יחיאל חיליק בר: זה בסדר מבחינתך?

איילת שקד: בסדר גמור.

יחיאל חיליק בר: טוב, אז אנחנו נסתפק בתשובת השרה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לשרה ולמציעות ולמציעים בראשות אילן גילאון וקארין אלהרר.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, כ/609); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 216) (פטור על הכנסה מריבית המשולמת מכספי פיצויים לעיוור או לנכה), התשע"ו–2015.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת ויושב-ראש ועדת הכספים משה גפני.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני מבין שיש רשימת דוברים.

יחיאל חיליק בר: לי אין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי שרת המשפטים, אני מתכבד להביא את הצעת החוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 216) (פטור על הכנסה מריבית המשולמת מכספי פיצויים לעיוור או לנכה), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת אורי מקלב ושלי.

משה גפני: הייתה העלאה של המס על רווחי הון ולא העלו את הפטור במקביל, את הפטור מכספי פיצויים לעיוור או לנכה.

משה גפני: אני רוצה בדקה אחת להסביר לחברי הכנסת במה מדובר.

משה גפני: יש מקרים, ופנו אלינו בכמה מקרים מהסוג הזה: ילד נפצע בתאונת דרכים, איננו יכול יותר לתפקד, והוא מקבל פיצויים.

משה גפני: ההורים שלו לוקחים את כספי הפיצויים והם מניחים את זה בתוכנית, לא חשוב במה, והילד או הילדה, אחד המקרים זה של ילדה אפילו די מוכרת – לאורך כל החיים היא חיה מהכספים האלה.

משה גפני: צריך לזכור שבמקרים מהסוג הזה פעמים רבות כשילד נהיה נכה או כשהוא נהיה עיוור, ההורים מוכרים את הדירה שלהם ומשקיעים את הכסף של הדירה, בגלל שהם יודעים שהם לא יחיו לעולם, הם משקיעים את הכסף של הדירה שלהם באיזושהי תוכנית, ומהתוכנית הזו, מפירותיה, חי הילד במשך כל חייו.

משה גפני: הוא לא יכול יותר לעבוד, הוא קיבל פיצויים מכיוון שהוא נכה לצמיתות או שהוא עיוור, והכסף הזה – מזה האנשים, אותם אנשים, חיים.

משה גפני: לא מדובר על הרבה כסף ולא מדובר על הרבה מקרים, אבל כל מקרה שעליו מדובר הוא מקרה הומני מהמדרגה הראשונה.

משה גפני: ואנחנו אמרנו: אתם העליתם את המס על רווחי הון, ויש פטור ממס עד סכום מסוים, ולא העליתם במקביל את הפטור ממס, באותם אחוזים, לעומת מה שהיה קודם כאשר המס על רווחי הון היה נמוך יותר.

משה גפני: היה ויכוח, זה הגיע לוועדת שרים לחקיקה.

משה גפני: גברתי שרת המשפטים, אתם אישרתם את זה בוועדת שרים לחקיקה, אבל שמתם הגבלות מול רשות המסים, בגלל שרשות המסים היו לה טענות וכו'.

משה גפני: אני דיברתי עם רשות המסים ורשות המסים בסופו של דבר הסכימה לחלוטין.

משה גפני: היא באה לוועדה, באו הנציגים שלה ואמרו שהם תומכים בהצעת החוק הזו.

משה גפני: זו הצעת חוק הומנית.

משה גפני: ואני, אדוני היושב-ראש – – –

קריאה: – – –

משה גפני: אה, לא חשוב – בסדר.

משה גפני: זה דווקא בסדר.

משה גפני: שני יושבי-ראש על החוק הזה – זה חשוב.

אחמד טיבי: חשוב, חשוב.

משה גפני: אני מבקש את תמיכת מליאת הכנסת בהצעת החוק הזו – בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

אחמד טיבי: הדוברת הראשונה, חברת הכנסת גלאון – לא נמצאת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חאג' יחיא – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ברושי, נמצא – מוותר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – לא נמצא.

אחמד טיבי: אני אדלג מעל חבר הכנסת אחמד טיבי כי הוא במשימה אחרת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איציק שמולי – חבר'ה, אני רוצה לדבר, שמישהו יעלה.

אחמד טיבי: נחמן שי – – –

נורית קורן: אני אחליף אותך.

אחמד טיבי: בואי.

אחמד טיבי: אראל מרגלית – לא נמצא.

אחמד טיבי: תמר זנדברג – לא נמצאת.

אחמד טיבי: באסל גטאס – לא נמצא.

אחמד טיבי: עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת.

אחמד טיבי: יעל גרמן – לא נמצאת.

אחמד טיבי: איילת נחמיאס ורבין – לא נמצאת.

אחמד טיבי: מיכל רוזין – לא נמצאת.

אחמד טיבי: רויטל סויד – – –

נורית קורן: – – – תסיים את הרשימה.

אחמד טיבי: עפר שלח – לא נמצא.

אחמד טיבי: סתיו שפיר – מוותרת.

אחמד טיבי: דב חנין, ג'מאל זחאלקה, עיסאווי פריג', קארין אלהרר, עליזה לביא, ישראל אייכלר, יואל חסון, טלב אבו עראר.

אחמד טיבי: עבדאללה אבו מערוף.

אחמד טיבי: מדובר בניהול המרתק ביותר, מה שהיה בדקה האחרונה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש והיושב-ראש שיוצא לרגע, חברי חברי הכנסת, אני מנצל את הבמה הזו, כבוד השרה, בשביל לדבר על החוק, לא רק בגלל שאני רשום ולא רק בגלל שרוב חברי הכנסת ויתרו על זכות הדיבור, ולא רק בגלל שאני תומך בחוק הזה, לא רק האנושי – אלא גם משום שחבר הכנסת גפני אמר שמס הכנסה כאילו מסתייג או לא הסכים.

עבדאללה אבו מערוף: זה משהו מזעזע.

עבדאללה אבו מערוף: איזו זכות חוקית ואנושית יש למס הכנסה, השלטון הזה, מה שנקרא – ובכלל צריך לעשות שם רפורמה רדיקלית, בכל המיסוי בישראל – להתנגד לחוק האנושי הזה.

עבדאללה אבו מערוף: יש לי כאן הרבה מה להגיד.

עבדאללה אבו מערוף: במיוחד אנשים שחסכו – ומה שהסביר גפני, הייתי מסתפק בדברים שלו.

עבדאללה אבו מערוף: אבל צריך עוד לחדד את הדברים יותר, ובאמת צריך לחשוב עוד יותר איך לעשות רפורמה רדיקלית במיסוי בישראל.

עבדאללה אבו מערוף: מה הם, יורשים של אנשים עם מוגבלות?

עבדאללה אבו מערוף: בן-אדם עיוור או נכה, הם יורשים שלו, שותפים אתו בירושה, שייקחו לו את הכסף ויעשו מיסוי על כסף שנחסך בשביל להיות – כל החיים שלהם ימים שחורים, ואולי קצת ייטיב להם החיסכון הזה, שיהיה ככה צל אור כזה קטן בחיים שלהם.

עבדאללה אבו מערוף: ובא מס הכנסה, באופן טפילי, סליחה על הביטוי, ומשתף אותם במיסוי.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, באמת זה חוק לא רק אנושי, חוק נכון, ואנחנו חייבים לעבוד ביחד ולהמשיך עוד לשפר ולשנות בכל הנהלים במס הכנסה.

עבדאללה אבו מערוף: אני הייתי רוצה שהסכום – לא רק 300,000 שקל.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר גם בלי הגבלה, אפשר להגיד שעד 500,000 שקל, שנהיה יותר הגונים.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם אין כסף, אבל בכל זאת.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אחרון הדוברים.

אחמד טיבי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

אחמד טיבי: רבותי, אני אומנם התייחסתי לנושא לפני כשעה.

אחמד טיבי: אני רוצה לדבר על נושא אחר, כואב מאוד, וזה הריסת הבית בתמרה לפני כמה שעות, ביתו של עומאר יאסין בחי אל-חמרא פי תמרה.

אחמד טיבי: אתמול התקשר אלי ראש העיר תמרה, ד"ר סוהיל דיאב, והודיע לי שיש צו מינהלי להריסת בית של משפחתו של עומאר יאסין.

אחמד טיבי: הבית כמעט במרכז הכפר.

אחמד טיבי: הם גרים שם עשרות שנים.

אחמד טיבי: כמו שאמר עומאר, זה בירושה מהאבא, מהסבא ומהסבא-רבא.

אחמד טיבי: היה צו מינהלי.

אחמד טיבי: הוא הודיע אתמול.

אחמד טיבי: מייד כשהוא הודיע לי, ד"ר סוהיל דיאב, פניתי גם לאביגדור יצחקי, שנמצא בחוץ-לארץ, גם לשר כחלון, גם לשרה גילה גמליאל וגם ללשכת המפכ"ל, כדי לנסות להגיע להסדר שימנע את ההריסה.

אחמד טיבי: אמרתי מה שאמר לי ראש העיר ואמרו לי תושבים מתמרה – שמוכנים להסדר של חילופים בקרקע ואפילו תשלום כספי, הכול, והעיקר לא להרוס.

אחמד טיבי: אני חוזר ואומר שמדובר בצו מינהלי ולא שיפוטי.

אחמד טיבי: התחלנו רק אתמול.

אחמד טיבי: אומנם זה זמן קצר, ונודע לנו על כך רק אתמול, וקוצר הזמן בעייתי, אבל התחלנו לדבר עם כל מי שנוגע בדבר, גם במשרדי הממשלה וגם במשטרה, כדי לנסות להגיע להסדר שימנע את הריסת הבית, שימנע את המחזה הנורא הזה של האבא הזקן עם הדמעות האלה, שקורעות את הלב.

אחמד טיבי: התזה של השר כחלון תמיד הייתה שלא צריך – הוא אמר לי כמה פעמים: לא צריך להרוס; צריך להגיע להסדר, מה עוד – ואני חוזר פעם שלישית – שמדובר בצו מינהלי.

אחמד טיבי: היום הגיעו מאות שוטרים לעיר תמרה, נחושים לבצע את ההריסה.

אחמד טיבי: מה כל כך – למה הם להוטים ונחושים לבצע את ההריסה בצו מינהלי דווקא היום?

אחמד טיבי: הם יודעים שהתחילו מגעים עם כל הנוגעים בדבר.

אחמד טיבי: למה לרוץ להרוס ולפגוע ככה במשפחה?

אחמד טיבי: הזכות לקורת גג היא לא זכות יסוד?

אחמד טיבי: זו זכות אלמנטרית לחיות.

אחמד טיבי: תנו לחיות לפחות.

נורית קורן: נא לסיים.

אחמד טיבי: תנו לאנשים להרגיש שהזכות הזאת ניתנת לכולם.

אחמד טיבי: דווקא בתמרה לא נותנים מספיק רישיונות בנייה.

אחמד טיבי: גם זורקים מישהו לים וגם אומרים לו: אל תירטב.

אחמד טיבי: גם לא נותנים רישיונות לבנות וגם הורסים.

אחמד טיבי: יש טענות למינהל?

אחמד טיבי: אפשר להגיע להסכם גם עם המינהל.

איציק שמולי: נכון.

אחמד טיבי: במרכז העיר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איציק, במרכז העיר.

נורית קורן: חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

אחמד טיבי: זה לא בכביש הראשי, זה בשכונת מגורים שמסביבה כולם אנשי משפחה.

אחמד טיבי: כואב, מקומם ונורא.

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי, נא לסיים.

אחמד טיבי: אני מסיים, גברתי.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: לכן, גם אני וגם חברי ניסינו אתמול – מסעוד, אתמול יחד ניסינו והתקשרנו, והיה אפשר, למרות דוחק הזמן, לבוא ולתת אפשרות.

אחמד טיבי: אני מעלה את השאלה: למה המשטרה הייתה להוטה להיכנס בכל כך הרבה כוחות לעיר תמרה ולהרוס בית במרכז היישוב?

אחמד טיבי: תענו לי על השאלה הזאת.

אחמד טיבי: תענו לזקן שהדמעות שלו קרעו את הלב של כולם.

נורית קורן: תודה.

מיקי לוי: אבל לא המשטרה הורסת – –

נורית קורן: תודה.

אחמד טיבי: – – המשטרה היא הכלי.

אחמד טיבי: יש לה שיקול דעת.

אחמד טיבי: לכן, אחד מהגורמים שפנינו אליהם זה לשכת המפכ"ל.

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אגב, לגבי מקום אחר באזור קרוב, בגבעת-זאב, המשטרה אמרה: אנחנו לא רוצים להרוס מחשש לפגיעה בסדר הציבורי.

אחמד טיבי: היא אמרה.

אחמד טיבי: יש לה שיקול דעת.

אחמד טיבי: כדי להיות יותר הגון: בקלנסואה, כאשר התערבנו – וזה לקח לנו חודשים – למשטרה הייתה עמדה יותר טובה מאשר העמדה כאן.

אחמד טיבי: העמדה כאן היא עמדה להוטה להרוס בתמרה.

אחמד טיבי: במקומות אחרים הייתה לה עמדה אחרת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: עכשיו נעבור להצבעה.

נורית קורן: רגע, אני אמתין.

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה רוצה להצביע – אז אני מפעילה הצבעה.

נורית קורן: חבר הכנסת טיבי, אתה ניגש למקומך כדי שאני אפעיל הצבעה?

נורית קורן: אתה רוצה להצביע על החוק?

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 216) (פטור על הכנסה מריבית המשולמת מכספי פיצויים לעיוור או לנכה), התשע"ו–2015, לוועדת הכספים נתקבלה.

נורית קורן: התוצאות: בעד – 19, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/607); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

נורית קורן: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 49) (מניעת עיקול מיטלטלין המשמשים לקיום תפילה), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת יואב בן צור, לקריאה ראשונה.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יואב בן צור.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: לרשותך עשר דקות.

יואב בן צור: גברתי היושבת בראש, מכובדתי השרה, חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון) למניעת עיקול מיטלטלין מבתי-תפילה.

יואב בן צור: במצב הדברים הקיים, כאשר בית-כנסת, מסגד או כנסייה חייבים, ומתנהלים נגדם הליכי הוצאה לפועל, אין מניעה כי יעוקלו מיטלטלין מן המקום, וכאשר הליך זה מתנהל יש בכך פגיעה חמורה ברגשות המתפללים ובקדושת המקום.

יואב בן צור: חרף המוצע בהצעת חוק זו, אין מניעה שאפשר יהיה לפעול נגד חייבים אלו באמצעות עיקולים בבנקים ותפיסת כספים אחרים, לטובת תשלום החוב, תוך פגיעה מינימלית בקדושת המקומות הקדושים במקום שאין בכך צורך.

יואב בן צור: הצעת החוק הזאת מבקשת להורות כי נוסף על תשמישי קדושה הפטורים מעיקול בהתאם לחוק, בבתי-כנסת, מסגדים או כנסיות לא יתאפשר עיקול מיטלטלין לטובת גביית החוב בהוצאה לפועל, כגון ריהוט, ספרים ואפילו מזגנים – דברים שבהחלט משמשים לצורך קיומה התקין של התפילה או לצורך קיומה התקין של הפעילות במקום זה.

יואב בן צור: אנחנו מבקשים שלא לאפשר את עיקולם של מיטלטלין אלו.

יואב בן צור: אין בכוונת החוק הזה לתת לאנשים איזושהי לגיטימציה לא לשלם את חובותיהם.

יואב בן צור: יש דרכים נוספים, כגון בנקים וכספים, כמו שאמרנו.

אחמד טיבי: נוספות.

יואב בן צור: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בחוק הזה.

יואב בן צור: אני רוצה להודות לשרת המשפטים, לוועדת השרים ולכל מי שבוועדת החוקה – להודות להם על העבודה, הרצון והנכונות להעביר חוק זה.

יואב בן צור: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ברושי?

איתן ברושי: לא, לא.

איתן ברושי: להצביע.

אחמד טיבי: להצביע.

אחמד טיבי: אני מקריא: חברי הכנסת טרכטנברג, מיקי לוי, נחמן שי, אראל מרגלית, תמר זנדברג, עאידה תומא סלימאן – ווינאכּ, יא עאידה?

אחמד טיבי: יעל גרמן, איילת נחמיאס, מיכל רוזין, רויטל סויד, עפר שלח, סתיו שפיר, דב חנין, ג'מאל זחאלקה, עיסאווי פריג', קארין אלהרר, עליזה לביא, ישראל אייכלר, יואל חסון, טלב אבו עראר – מוותרים.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 49) (מניעת עיקול מיטלטלין המשמשים לקיום תפילה), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 15, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את החוק לוועדת החוקה, חוק ומשפט להמשך דיון, להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: תודה רבה.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: לצערי הרב, תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ג' בטבת התשע"ו, 16 בדצמבר 2015, בשעה 11:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.