ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 75, 2015-12-14 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ב' בטבת תשע"ו, 14 בדצמבר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 217) (הפחתת שיעור מס חברות), התשע"ו–2015; הצעת חוק החברות (תיקון מס' 27) (ביטול האפשרות להנפיק או להקצות ניירות ערך למוכ"ז), התשע"ו–2015; הצעת חוק החברות (תיקון מס' 28), התשע"ו–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2324/20 וכלה בהצעת חוק פ/2356/20 – הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – תקציב ביטחון חמש-שנתי), מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, מנואל טרכטנברג, מרדכי יוגב, מיקי לוי, אלעזר שטרן, איתן ברושי, חיים ילין, איתן כבל, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, קסניה סבטלובה, יואל חסון ועליזה לביא; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס לגמלאים על תשלומי פנסיה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת סופה לנדבר, אביגדור ליברמן, עודד פורר, רוברט אילטוב וחמד עמאר; הצעת חוק התניית תמיכות במחקר ופיתוח ובהשקעות הון בעמידה בחוקי העבודה (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – דמי קיום למשרתים בשירות סדיר), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת ענת ברקו, טלי פלוסקוב, רוברט אילטוב, סופה לנדבר, אילן גילאון, מאיר כהן, אלעזר שטרן, יעקב מרגי, איל בן ראובן, איתן ברושי, אלי אלאלוף, אורן אסף חזן, מנחם אליעזר מוזס, יואב קיש, אורלי לוי אבקסיס, בצלאל סמוטריץ, דוד ביטן, נורית קורן, אברהם נגוסה, אבי דיכטר, מכלוף מיקי זוהר, איתן כבל, מרב מיכאלי ונחמן שי; הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים (תיקון – הוספת נציגי סטודנטים למועצת ההנדסאים והטכנאים המוסמכים), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת אלי אלאלוף, יעקב מרגי, מירב בן ארי, איציק שמולי, נחמן שי, יחיאל חיליק בר, יוסי יונה, עאידה תומא סלימאן, מרב מיכאלי וזוהיר בהלול; הצעת חוק העונשין (תיקון – הוספת עילות לעבירות הסתה ופשע שנאה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות) (תיקון – מזונות שלא החלו לפעול לגבייתם), התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת יואב בן צור; הצעת חוק קיצור תקופת הצינון לבכירי מערכת הביטחון (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת איל בן ראובן; הצעת חוק פרסום הודעות בעיתונים בשפה הרוסית והאנגלית, התשע"ו–2015,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, אביגדור ליברמן, עודד פורר, סופה לנדבר, חמד עמאר ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכרה בפגיעה מינית בעבודה כפגיעה בעבודה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק ערבות למשכנתאות (תיקון – ערבות מדינה לדירה יחידה), התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – ביטול החוק והוראות מעבר), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת סופה לנדבר, עודד פורר, רוברט אילטוב, אביגדור ליברמן וחמד עמאר; הצעת חוק אוויר נקי (תיקון – העדפת כלי רכב ידידותיים לסביבה בגופים ציבוריים), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק השתתפות המדינה בתקצוב מעונות-יום, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת רויטל סויד, יצחק הרצוג, דוד אמסלם, דוד ביטן, יואב בן צור, מכלוף מיקי זוהר, יואב קיש, נאוה בוקר, אורן אסף חזן, חיים ילין, מיקי לוי, איתן כבל, אראל מרגלית, יואל רזבוזוב, יחיאל חיליק בר, איילת נחמיאס ורבין, זוהיר בהלול ואיתן ברושי; הצעת חוק הגנה על עיתונאים במילוי תפקידם (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לתיקון פקודת החברות (קדימות שכר עבודה וגמול תעסוקה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק שיקים ללא כיסוי (תיקון – מניעת הגבלת חשבון בעת שירות מילואים), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת עודד פורר, אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, שרן השכל, חיים ילין, טלי פלוסקוב, ענת ברקו ויואל חסון; הצעת חוק איסור נהיגה ברכב בחוף הים (תיקון – סמכות בית-המשפט לאסור שימוש ברכב ששימש לנסיעה בחוף), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס במכירת תרופות מאריכות חיים שאינן כלולות בסל הבריאות),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון – קנס מוגדל בשל כלב משוטט שאינו מסורס או מעוקר), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, שרן השכל, איתן כבל, יוסי יונה, איציק שמולי, איל בן ראובן ומירב בן ארי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פיצוי על איחור טכנאי בעת התקנה או הסרה של טובין), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, אורן אסף חזן, מירב בן ארי, עפר שלח, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, דב חנין, יואל חסון, איציק שמולי, עמר בר-לב, חיים ילין, איילת נחמיאס ורבין, תמר זנדברג, מיכל בירן ומיקי לוי; הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – תשלום מזונות ילדים לזוכה שיש לו הכנסה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, יפעת שאשא ביטון, אלי כהן, טלי פלוסקוב, בצלאל סמוטריץ, רועי פולקמן, שרן השכל, עאידה תומא סלימאן, מיכל רוזין, תמר זנדברג, עליזה לביא ואיציק שמולי; הצעת חוק למניעת מפגעים (תיקון – איסור שימוש במערכת כריזה בבתי-תפילה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב, מכלוף מיקי זוהר, נורית קורן, אברהם נגוסה, מירב בן ארי, שולי מועלם-רפאלי ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בשל אשפוז פג), התשע"ו–2015, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק סדרי השלטון והמשפט (ביטול החלת המשפט, השיפוט והמינהל) (תיקון – יום משאל עם – יום שבתון), התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – מתן עדיפות לאימוץ בתוך המשפחה), התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – מתן הודעה על זכאות לפיקדון והארכת תקופת מימוש הפיקדון), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת ענת ברקו, נחמן שי, איתן כבל, מירב בן ארי, אלי כהן, קסניה סבטלובה, אלי אלאלוף, שולי מועלם-רפאלי, יעל גרמן, יצחק וקנין, מיכל רוזין,

ירדנה מלר-הורוביץ: תמר זנדברג, עליזה לביא, איל בן ראובן, מיכל בירן, איילת נחמיאס ורבין, מנואל טרכטנברג, איציק שמולי, עמר בר-לב, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, דוד ביטן, יואב קיש, מכלוף מיקי זוהר, מיכאל אורן, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, מנחם אליעזר מוזס, רועי פולקמן, זאב בנימין בגין, רחל עזריה, עודד פורר, חמד עמאר, יעקב מרגי ורוברט אילטוב; הצעת חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל (תיקון – אות מנטרל, סיוע בדיור, הנחה ברכישת תרופות למנטרל נזקק והוראות נוספות), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, אביגדור ליברמן, עודד פורר, סופה לנדבר, חמד עמאר ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק פיצוי עסקים קטנים בשל אירועי איבה מתמשכים, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת עודד פורר, אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, רוברט אילטוב, חמד עמאר, חיים ילין, טלי פלוסקוב, ענת ברקו ויואל חסון; הצעת חוק השבת, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן ורחל עזריה; הצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות (תיקון – ודאות תקציבית), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת יצחק וקנין, אורי מקלב, דב חנין, יחיאל חיליק בר, מאיר כהן, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, טלי פלוסקוב, מיכל בירן, נחמן שי, משה גפני, אלי אלאלוף, יצחק הרצוג, קארין אלהרר, איתן כבל, ציפי לבני, יעקב מרגי, מנחם אליעזר מוזס, אחמד טיבי, איימן עודה, שלי יחימוביץ, טלב אבו עראר, יואל רזבוזוב, אילן גילאון, בצלאל סמוטריץ, עמיר פרץ, עמר בר-לב, דוד ביטן, עליזה לביא, מיכל רוזין, איילת נחמיאס ורבין, עבד אל חכים חאג' יחיא, סופה לנדבר, קסניה סבטלובה, יעל גרמן, איתן ברושי, חיים ילין, יואל חסון, רוברט אילטוב, חמד עמאר, ג'מאל זחאלקה, איל בן ראובן, שולי מועלם-רפאלי, עיסאווי פריג', זוהיר בהלול, מרב מיכאלי, אראל מרגלית, אורן אסף חזן, אורלי לוי אבקסיס, נאוה בוקר, נורית קורן, עאידה תומא סלימאן, עבדאללה אבו מערוף, אוסאמה סעדי, באסל גטאס, אלעזר שטרן, יוסף ג'בארין, מסעוד גנאים,

ירדנה מלר-הורוביץ: יואב בן צור, עודד פורר ורויטל סויד; הצעת חוק לעידוד תרומות מזון, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת רויטל סויד, דוד אמסלם, יעקב מרגי, איתן כבל, אראל מרגלית, איציק שמולי, יואל חסון, יחיאל חיליק בר, איתן ברושי, זוהיר בהלול, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, ויוסי יונה; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הארכת משך האור הירוק ברמזור להולכי רגל בקרבת בתי-ספר ובתי-אבות), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת נחמן שי, אלי כהן, יצחק וקנין, רועי פולקמן, יפעת שאשא ביטון, רחל עזריה, זוהיר בהלול, יואל חסון, מנואל טרכטנברג, יעקב פרי, מסעוד גנאים, מנחם אליעזר מוזס, טלי פלוסקוב, עמיר פרץ, מאיר כהן, יעל גרמן, רוברט אילטוב, קסניה סבטלובה, רויטל סויד, אבי דיכטר, אברהם נגוסה, שרן השכל, נאוה בוקר, מכלוף מיקי זוהר, יואב קיש, אילן גילאון, ישראל אייכלר, אורן אסף חזן, עבדאללה אבו מערוף, חמד עמאר, עודד פורר, איל בן ראובן, מיקי לוי, תמר זנדברג, יחיאל חיליק בר, סתיו שפיר, איילת נחמיאס ורבין, אראל מרגלית, אלעזר שטרן, איציק שמולי, עפר שלח, מירב בן ארי, שולי מועלם-רפאלי, מרב מיכאלי, עאידה תומא סלימאן, אוסאמה סעדי, באסל גטאס, יוסף ג'בארין, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, אלי אלאלוף, יעקב מרגי, דב חנין, ענת ברקו, יוסי יונה, עיסאווי פריג', חיים ילין, קארין אלהרר, אחמד טיבי, מיכל רוזין, ניסן סלומינסקי, חנין זועבי, זהבה גלאון, איתן כבל, נורית קורן, איימן עודה, טלב אבו עראר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא ואורי מקלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעת שר התיירות חבר הכנסת יריב לוין על מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת נאוה בוקר בנושא: הצלת מלון "הנסיכה" באילת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת יואל חסון, עליזה לביא וענת ברקו בנושא: ביטול פרויקט בגרות ללוחמים בצה"ל.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלון ממשלת נתניהו ביחסי חוץ והפקרתה את ביטחון הפנים;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלת ישראל ממשיכה להיכשל בהבטחת ביטחון אישי לאזרחיה

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה בהצעות היא מטעם המחנה הציוני: כישלון ממשלת נתניהו ביחסי חוץ והפקרתה את ביטחון הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו השר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, קודם כול צריך להגיד, לצערי, שוב היה פיגוע בירושלים.

יואל חסון: הפיגועים הפכו להיות חלק משגרת חיינו.

יואל חסון: אני לא יודע אם גם בזמן הנאום הזה לא יהיה, חס ושלום, עוד פיגוע.

יואל חסון: צריך בזמן הזה, כמובן, להשתתף – כולנו – באיחולי החלמה לפצועים ולקוות שבאמת המציאות הזאת, שהפכה, כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, לשגרה תפסיק להיות שגרה, אדוני שר הביטחון, בממשלה שאתם מובילים.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, הים הוא אותו ים, והאי-אמון בממשלה זהו עוד אי-אמון.

יואל חסון: אין חדש תחת השמש, אין חדש תחת הפערים החברתיים, אין חדש תחת כרסום יסודות הביטחון האישי של כל אזרחי המדינה.

יואל חסון: עבר עוד חודש מאז האי-אמון הקודם שלנו, ולא קרה דבר; לא ניצחנו את ה"חמאס", לא התנענו יוזמה מדינית, לא העברנו משאבים מהתנחלויות מבודדות ליישובי הנגב והגליל, לא פתרנו את השסע העדתי בישראל – להפך, רק הגברנו אותו וחיזקנו אותו – ולא יצרנו תקווה, אלא רק הגברנו את הפחד.

יואל חסון: לכן, אדוני היושב-ראש, אין בכוונתי להשחית מילים על תיאור הסיבות מדוע הממשלה הזאת צריכה לעבור מן העולם, משום שלעתים הצעות האי-אמון האלה, חברי חברי הכנסת, נתפסות על-ידי האנשים הצופים בבית כמאבקים פוליטיים פנימיים שמנותקים מהיום-יום הקשה של אזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: לכן, חברי חברי הכנסת, אקדיש את הזמן שלנו כדי לדבר אל לב הציבור הישראלי, זה שאנחנו פוגשים יום-יום במסע שלנו ברחבי מדינת ישראל; אלה שהצביעו לנו ואלה שלא.

יואל חסון: הציבור הישראלי הורגל למציאות מסוימת.

יואל חסון: מה שנחשב היום גזירת גורל, דרך ללא מוצא, היה פעם מציאות אחרת.

יואל חסון: הדרך היחידה להגיע ללב הציבור הישראלי היא לעורר אותו מייאושו ולהזכיר לו מה היה פעם ולאן מדינת ישראל צריכה באמת לצעוד.

יואל חסון: אזרחי ישראל, לפני כמה שנים – לא הרבה – חיינו במציאות הנהגתית אחרת.

יואל חסון: היום זה כמעט נשמע בדיוני, אבל פעם לא הייתה פה מנהיגות היסטרית שמונהגת על-ידי פחדים.

יואל חסון: לפני כמה שנים – לא הרבה – היה פה עם שחי בישראל שהייתה בטוחה בעצמה, שגם לא החרימו אותה בעולם, ויחד עם זאת לא נכנסה לפניקה מכל בקבוק שהוסר ממדפים.

יואל חסון: האו"ם היה שְמוּם, אבל הביטחון בדרך שלנו גבר עליו.

יואל חסון: צדקנו וידענו שאנחנו צודקים; לא פחדנו כל כך ממה שיגידו עלינו.

יואל חסון: היו ימים, חברי חברי הכנסת, שבהם שרי חוץ – כשעוד היו שרי חוץ – פשוט פגשו מנהיגים בעולם, כל העולם, ולא היינו צריכים לחטט בוויקיפדיה כדי להיזכר, אדוני השר, שיש נשיא לגבון.

יואל חסון: המפגשים עם המנהיגים היו המובן מאליו ולא היוצא מן הכלל.

יואל חסון: ראש הממשלה לא היה צריך ללחוץ ידיים בשולי ועידת אקלים כדי שנשיא המדינה המארחת יסכים להיפגש אתו, כי היו ימים שפשוט מרוב שדיברנו עם העולם לא היה לנו זמן לספר כמה אנחנו פופולריים.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, ידענו אבדות, ידענו שכול, וידענו מנהיגים שהלכו לפגוש משפחות שכולות.

יואל חסון: אבל פעם המשפחות האלה פגשו מנהיגים – פגשו מנהיגים – היום הן פוגשות מנחמים.

יואל חסון: אני זוכר – וגם אתה זוכר, אדוני היושב-ראש – איך משפחת זר ישבה מול אריק שרון וצעקה עליו את קורבנה, כי היא ביקשה דין-וחשבון.

יואל חסון: והיא עשתה את זה כי היא ידעה, גם מתוך שיברון לבה, שהמנחם הוא גם מנהיג, והוא לא רק כתף ניחומים.

יואל חסון: היום למשפחות השכולות אין ציפיות, אין נחמות.

יואל חסון: מנהיגי הממשלה מגיעים אליהם כמנחמים בין שווים ולא כבעלי אחריות.

יואל חסון: ובין לבין היו גם מעשים.

יואל חסון: לא רק מעשים, חלילה, אלא אפילו הבטחות בחירות ולקיחת אחריות.

יואל חסון: ראש הממשלה אהוד ברק הבטיח שייסוג מלבנון, ועשה זאת; חטף אש וביקורת, אבל עשה.

יואל חסון: שרון נלחם בטרור ויצא למבצע "חומת מגן" בלי תופים של פרשנים ובלי ספרים שלמים של סטטוסים בפייסבוק כמה לא יקום ולא יהיה.

יואל חסון: הוא פשוט קם והיה.

יואל חסון: אבל יש תחום אחד שבו אזרחי ישראל נהנים משפע של היצע.

יואל חסון: אין ספק שזאת הממשלה שבה התעצמה כמות האיומים על מדינת ישראל.

יואל חסון: מנהיגי ישראל יכולים לייצא לעולם כמויות עצומות של פחד וייאוש לכל דורש ובכל גודל: "דאעש", איראן, סייבר, סעיף 52 במתווה הגז, הפלג הצפוני, חרמות, גבולות, סכינים, מספריים, אבנים וגם מילים.

יואל חסון: כל איום לא בא כדי להיפתר, אלא כדי להישאר, כי הכול נועד לשמר את התחושה שהעולם נגדנו, ובייאוש ננוחם.

יואל חסון: פעם הייתה פה ממשלה שנועדה לפתור דברים, ולא להגיד "אמרנו לכם".

יואל חסון: ואומרים כל המצדדים, אדוני השר, בממשלה הזאת – הנה, טוב – תראו את הגרפים, את הסרטונים, את האחוזים והמצגות.

יואל חסון: הממשלה שלנו אומרת: לכו לפייסבוק, תראו, קיבלנו אלפי לייקים על זה שסיפרנו לכולם שטוב, וזה קצת מוזר, כי כל תינוק יודע שכשטוב אז פשוט טוב, לכולם, ולא צריך להתאמץ ולהזיע כל כך כדי להסביר שכל כך טוב.

יואל חסון: באמצע שנות ה-50 ריגש את הארץ הקטנה שלנו מאורע משמח במיוחד: נפט – כן, אדוני היושב-ראש, נפט פרץ משדה הנפט חלץ.

יואל חסון: פוטנציאל עתק של – אז – 450 מיליון דולר, מפוטנציאל של 19 מיליון חביות.

יואל חסון: ומדוע שמחה כל הארץ – אומנם היה מדובר אז בעושר עצום, אבל עדיין, מדוע שמחה כל הארץ?

יואל חסון: מפני שכל העם ידע, חברי הכנסת, לא רק שהתגלה טוב, אלא שיהיה לכולם ממנו, ובשווה.

יואל חסון: אף אחד לא חשש שבתוך לילה תוקם בשטח אסדה שתחלק את הנפט בין אלה שמגיע להם ובין אלה שלא.

יואל חסון: דיברתי על מה היה פעם, אבל מה שמעניין אותנו, במחנה הציוני, זה מה שהיום.

יואל חסון: ומה שקורה היום הוא שבישראל שולטת ממשלה שמוחזקת על-ידי המתנחלים, אבל למעשה לא נבחרה על-ידיהם.

יואל חסון: בלי ששמנו לב, ראש הממשלה של ישראל שינה את השלטון של ישראל לשיטה אזורית, אבל הבעיה היא שזה של אזור אחד ושל מגזר אחד.

יואל חסון: ולא שאני חושב שלילד בהתנחלות, מבודדת ככל שתהיה, לא מגיע חינוך טוב, אבל זה לא אומר שלא מגיע חינוך טוב גם לילד מהנגב, מהגליל, מירושלים ומהמגזר הערבי.

יואל חסון: בממשלה של נתניהו יש שר חינוך של ההתנחלויות, ולא שר חינוך לישראל; ושר חקלאות של ההתנחלויות, ושר רווחה בהתנחלויות, אבל אין להם באמת מנדט, כי מי שבאמת בחר בהם, מי שבחר בכם, אדוני השר ארדן, זה מצביעים שקיוו שתטפלו בהם; מצביעים שקיוו שתטפלו בהם בביטחון, בכלכלה, ברווחה.

יואל חסון: אבל זה כבר לא מטופל, כי במקום לטפל בביטחון, הממשלה הזאת עוסקת בביטחון העצמי שלה, שנבנה מדי יום על חורבן הביטחון האישי של כל אחד מאזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: השבוע קרה דבר מדהים – המציאות נשכה את נתניהו, כאשר הוא גילה לתדהמתו את הבעיות שעומדות לפתחם, אדוני היושב-ראש, של כלבים שמובלים להסגר.

יואל חסון: איזה מזל שמדי פעם על דלתו של נתניהו דופקת המציאות – המציאות הלא-מפולטרת – והוא נאלץ לגלות מה עובר על בני עמו באמצעות כלבתו קאיה.

יואל חסון: בכנסת הראשונה שלי הקמתי את השדולה לבעלי-חיים.

יואל חסון: חוקקתי חוקים למען זכויות בעלי-חיים ונגד התעללות בהם.

יואל חסון: חברי כנסת רבים בכנסת הזאת זועקים מדי יום את זכויות בעלי-החיים, והנה, יום אחד, התמזל מזלם של המחוקקים ושל הכלבים, שכלבתו של ראש הממשלה נשכה אורחים באירוע.

יואל חסון: היש דבר יותר מנותק מזה?

יואל חסון: אולי הגיע הזמן שנתניהו יארח אזרחים עניים, קשישים, פצועי פיגועי איבה שמחכים לזכויותיהם שנים אחרי הפיגוע, כדי שהוא ידע איזה סבל הם עוברים?

יואל חסון: כמה הניתוק הזה יכול להיות גדול?

יואל חסון: מדינה שלמה פשוט צריכה לחכות שמשהו מהחיים הפשוטים של האזרחים יקרה לנתניהו, כדי שהוא יפעל לשנות את זה.

יואל חסון: מיליוני ישראלים מחכים שמשהו מהחיים שלהם יקרה גם לנתניהו ובביתו, אולי אז הם יזכו להתבשר שתקום רפורמה בשמם.

יואל חסון: ולסיום, תזכורת קטנה לראש הממשלה.

יואל חסון: בכל הכבוד לנשיכה פה ונשיכה שם, השלטון בישראל הוא שלטון דמוקרטי, פרלמנטרי, ומציאות משנים בהצבעות בכנסת, ולא בהינף סטטוס או בלורית.

יואל חסון: ולכן, במאמר מוסגר, אני בהחלט חייב להגיד שאני ממש מחכה לראות מתי תזרח השמש על חוק קאיה בפרלמנט הזה, ונתניהו יקיים את מה שכל כך התרגש בפייסבוק להבטיח – טיפ, חברי חברי הכנסת: אל תעצרו את נשימתכם.

יואל חסון: ולכן, אני רוצה לסיים את דברי ולפנות לאנשים שנאבקים על העמדות שלנו ברשת, ברחובות, בכיכרות ובאולמות – ויש רבים כאלה; מדובר באנשים שדואגים לגורל המדינה ומבטאים מדי יום את תסכולם על המצב הקיים, וזוכים למטר קללות ונאצות בעמודי הפייסבוק של רבים, גם אצל השרים בממשלה הזאת, ואף אחד לא מוחק אותם.

יואל חסון: רציתי להגיד לכם: אל תוותרו, תמשיכו.

יואל חסון: אל תיתנו לאווירת סתימת הפיות להכניע אתכם.

יואל חסון: אנחנו התקווה.

יואל חסון: יש לנו אמון מלא בדרך שלנו, ולכן אנחנו מקיימים שיח חוצה מדינה גם בימים אלו, ועוד יבוא היום, עוד יבוא היום, חברי חברי הכנסת, אני מבטיח, שהממשלה הזאת תהיה היסטוריה, ואז כולנו יחד, גם אלה שלא הצביעו לה, נוכל סוף-סוף לעשות מהלכים היסטוריים.

יואל חסון: אבל כדי שזה יקרה, הממשלה הלא-טובה הזאת, שהיא לא טובה גם לאנשים שהצביעו לה, חייבת לחלוף מן העולם.

יואל חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן להשיב בשם הממשלה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את ידידי חבר הכנסת יואל חסון מנמק את הצעת האי-אמון של המחנה הציוני בממשלה, והאמת, אין לי טענות, סך הכול זה תפקידה של סיעת אופוזיציה.

גלעד ארדן: אני זוכר ימים שחבר הכנסת חסון כיהן כיושב-ראש צעירי הליכוד וראש בית"ר.

גלעד ארדן: מאז כנראה הוא שינה מאוד את עמדותיו לגבי מה גורם לטרור ומה הן ההגדרות של ייאוש או תקווה, אבל בסדר, תפקידה של האופוזיציה זה לנסות לשכנע את הציבור שרע כאן ולייאש אותו.

גלעד ארדן: לצער חבר הכנסת חסון וחבריו במחנה הציוני, הציבור כבר שנים לא מבוטלות לא משתכנע מטיעוני סרק ריקים מתוכן, אלא באמת מחפש את העובדות, והעובדות הן כמובן אחרות לגמרי מהדרך שבה – דרך אגב, חבר הכנסת חסון לא ניסה בכלל להתמודד עם עובדות, אלא רק אמר אמירות כותרתיות; הוא לא התייחס לשאלה או לעובדה שרק בשבוע האחרון הממשלה העלתה והשקיעה מאות-מיליוני שקלים – בצדק, והלוואי שנוכל לעשות את זה עוד ועוד בהמשך – בהעברות הקצבאות של הקשישים.

גלעד ארדן: בשבוע שעבר הממשלה הודיעה על העלאה משמעותית, הרביעית בשנים האחרונות, של שכר חיילי החובה, שעלה בשנים האחרונות ב-130%, ואני יכול למנות כאן עוד ועוד החלטות: שכר השוטרים, שכר הנגדים בצה"ל ובמשטרה.

גלעד ארדן: אני לא עושה את ההבחנה מי הצביע לנו, מי לא הצביע לנו, כממשלה אנחנו צריכים לתת שירות שוויוני לכל אזרחי מדינת ישראל, כך אנחנו פועלים, ואני חושב שהתוצאות בקלפי מדברות בעד עצמן.

גלעד ארדן: האמירה הכי, אולי, ריקה מתוכן ששמעתי כאן, מעל הדוכן, קודם, שחבר הכנסת חסון אמר שאפילו תינוק, אם משהו טוב, אז הוא מזהה שהוא טוב, לא צריך להסביר לו שהוא טוב.

גלעד ארדן: אז אני אגיד לך משהו, חבר הכנסת חסון.

גלעד ארדן: תינוקות לא מנהלים את המדינה, והציבור הוא לא תינוק.

גלעד ארדן: הציבור מבין מה שתינוק, שהעולם שלו מחולק – אני מכיר את זה טוב עכשיו – מחולק הרבה יותר דיכוטומית.

גלעד ארדן: הציבור מבין שהמציאות קצת יותר מורכבת מהצרכים של תינוק, ומה לעשות, הוא מסתכל גם על מה שקורה בעולם; אולי התינוק לא מתעדכן במה שקורה בפריז, הוא לא מכיר את "דאעש", הוא לא מכיר את תהליך האסלאמיזציה של המזרח התיכון, ולכן טוב מאוד שבמדינת ישראל אנשים הם לא תינוקות, אלא הם מגיעים לגיל 18 ומעלה, ואז הם הולכים להצביע.

גלעד ארדן: ולכן, אולי אתה תצליח לעבוד על תינוקות, אבל על אזרחי מדינת ישראל יהיה לך הרבה יותר קשה; הם מבינים מתי טוב, ומתי טוב באופן יחסי, ומתי טוב באופן יחסי למה שאפשר להשיג, כי מה לעשות, אנחנו לא חיים כאן לבד, ואנחנו זוכרים היטב גם ימים שבהם היה תהליך מדיני, שכולנו חפצים בו, אבל גם כשהיה תהליך מדיני, זה לא שלא היה כאן טרור והיה כאן שקט מופתי.

גלעד ארדן: ההפך, בימים שהיה תהליך מדיני היה יותר טרור, היו יותר פיגועים והיו יותר נפגעים.

גלעד ארדן: למה?

גלעד ארדן: כי הסבירו לנו שזה מחיר השלום, כי אז ארגוני הטרור – המטרה שלהם היא לעצור את תהליך השלום, כי הרי ארגוני הטרור, בשונה – כן, בשונה – מ"פתח" או הרשות הפלסטינית, הם לא רוצים להגיע להשלמה ופיוס עם מדינת ישראל.

גלעד ארדן: אז טרור יש כאן כבר למעלה מ-100 שנה, אין שום קשר אם יש תהליך מדיני או אין תהליך מדיני, וכל ההבדלים בעשורים האחרונים – לצערי, דרך אגב – מתמצים או בהיקף הוויתורים שהשמאל מוכן להציע או בדרכים שבהן נלחמים בטרור הזה.

גלעד ארדן: וכל פעם יש לנו טרור אחר.

גלעד ארדן: הפעם, כידוע, אנחנו חווים פה גל טרור שהתחיל בערך בערב ראש השנה, במותו המצער, הריגתו המצערת, של אלכסנדר לבלוביץ, זיכרונו לברכה.

גלעד ארדן: זה קרה, דרך אגב, לא על רקע תהליך מדיני כן או לא, זה קרה על רקע ההסתה השקרית שהרשות הפלסטינית ואבו מאזן – זה שאתם כל כך מותחים עלינו ביקורת, בארץ ובעולם, על כך שאין אתו משא-ומתן – על רקע זה שהרשות הפלסטינית השתתפה בגל ההסתה שהובילה התנועה האסלאמית, כאילו יש איזו סכנה להר-הבית ומישהו רוצה להרוס אותו ולבנות מייד את בית-המקדש.

גלעד ארדן: זה פשוט לובה על-ידי ההנהגה הפלסטינית ועל-ידי ארגונים קיצוניים נוספים, ולמעשה, זה בעיקר מה שהחל את גל הטרור, שלצערנו גם היום ראינו את תוצאותיו בפיגוע הדריסה – ואולי זה המקום גם לשלוח איחולי החלמה לכל הפצועים בפיגוע הזה ולשבח שוב את אזרחי מדינת ישראל, שפעם אחר פעם מוכיחים ערנות ומהירות תגובה, וגם מסירות כמובן, בניסיון להציל חיים, ויחד עם כוחות הביטחון מסכלים הרבה מאוד, כמעט פעם אחר פעם, את הפיגועים הרצחניים הללו שהפלסטינים מנסים לבצע כאן.

גלעד ארדן: האירועים האחרונים מאופיינים, כידוע, בפח"ע וגם בהפרות סדר; אין פה איזה מאפיין ברור, או יד מכוונת שניתן להצביע אך ורק עליה.

גלעד ארדן: האירועים האלו מתבצעים גם בירושלים, גם ביהודה ושומרון; היו לנו גם במקומות אחרים, מיעוט האירועים, והמאפיין העיקרי הוא מחבל או מחבלת בודדים ברוב המקרים, במתווה של פיגועי דקירה.

גלעד ארדן: אבל היו לנו גם פיגועי ירי, והיום ראינו גם את פיגוע הדריסה.

גלעד ארדן: אני חושב שבחודשים האחרונים – ושוב, כל פעם כוחות הביטחון, צה"ל, שב"כ, משטרת ישראל, נדרשים לבצע התאמות אל מול סוג הטרור שהפלסטינים יוזמים.

גלעד ארדן: אני חושב שגם הפעם הממשלה גיבתה ובעצם נתנה לדרגים המקצועיים, לכוחות הביטחון, להציע, ליזום, והתפקיד שלנו זה לתת את הגיבוי המלא לכל הצעדים הביטחוניים שכוחות הביטחון מציעים לנו.

גלעד ארדן: זה בדיוק מה שקרה בחודשים האחרונים, מלבד יוזמות שבאו גם מהממשלה ומהכנסת, ולא קרו כאן שנים רבות, אם ההסדרה של הוראות הפתיחה באש, כך שהן ייתנו מענה גם לטרור האבנים ובקבוקי התבערה, אם העלאת כוחות רבים לירושלים, כניסה שלהם לשכונות ולכפרים הערביים במזרח-ירושלים, ואם ייזום של "כתרים נושמים" בכניסות וביציאות של שכונות שמהן יצאו מרבית המפגעים.

גלעד ארדן: הממשלה גם פעלה ותמשיך לפעול להריסת בתי מחבלים, להוצאה מחוץ לחוק של ארגונים כמו ה"מוראביטון" וה"מוראביטאת" וגם התנועה האסלאמית; וכמובן, הניטור של הרשתות החברתיות, שהן אתגר חדש שכל העולם המערבי מתמודד אתו, כי למעשה זה מכשיר הסתה ישיר שמגיע אל כל אחת ואחד, דבר שלא היה קיים בעבר וכמובן יוצר קושי חדש להגדיר מה הפרופיל של המפגע הבא ואיך אנחנו מגיעים אליו לפני שהוא מבצע את זממו.

גלעד ארדן: אז כפי שאמרתי, התפקיד שלנו, בין היתר, חוץ מליזום, זה לתת גיבוי מלא לכוחות הביטחון בפעילות שלהם לעצירת המרצחים.

גלעד ארדן: ואני חייב שוב, בהזדמנות הזאת, גם להביע צער על ההחלטה של מח"ש, ככל הנראה בגיבוי היועץ המשפטי לממשלה, לחקור את חבלן המשטרה שסיכל את הפיגוע שבו השתתפו שתי הנערות, מה שהתקשורת מכנה "פיגוע המספריים", ובפיגוע הזה נדקרו שני אזרחים.

גלעד ארדן: אני כשלעצמי לא מצליח להבין איך כל פעם מנסים לשפוט את כוחות הביטחון על החלטות של שבריר שנייה, כאילו מדובר באיזו מעבדה, וכאילו ניתן בשנייה אחת לדעת באמת את כל הסיטואציה, איזה עוד כלי נשק או חומרי נפץ נמצאים על גופם של המחבלים, והאם לגמרי אפסו כוחותיהם או שהם עדיין יכולים לדקור את מי שמתקרב אליהם.

גלעד ארדן: אני בכל מקרה מקווה שלאחר החקירה הזו – אני מקווה שהיא תסתיים במהרה והתיק הזה יסתיים.

גלעד ארדן: זאת כמובן סמכותם של מח"ש והיועץ המשפטי לממשלה, אבל אני חייב להביע את הצער שלי שבימים האלה, כשכוחות הביטחון מתמודדים עם הטרור היומיומי, אנחנו נמצאים בסיטואציה הזו.

גלעד ארדן: בתחום של יחסי החוץ – גם כאן

גלעד ארדן: נאמרו כאן אמירות ונכתבו דברים על חדלונה המוחלט – ציטוט, כן?

גלעד ארדן: – של הממשלה בזירה הבין-לאומית.

גלעד ארדן: כמובן, אף אחד מחברי האופוזיציה, אין לו את האומץ להגיד מה בדיוק הוא היה מציע או מוותר כדי לחדש את המשא-ומתן או לפתור את הסכסוך.

גלעד ארדן: ואני שם בצד את ההצעה לוועידה בין-לאומית – עוד איזשהו עגל זהב שלכאורה אמור לפתור – – –

יואל חסון: למה משא-ומתן לא יכול להתחיל בלי תנאים מוקדמים, אדוני?

יואל חסון: – – –

גלעד ארדן: אני אגלה לך סוד, יואל; זה גם כן לא לתינוקות.

גלעד ארדן: כמו ריקוד טנגו, גם משא-ומתן לשלום חייב שני צדדים.

גלעד ארדן: ראש הממשלה, ואני לא מחדש כאן שום דבר, קורא לפתיחת משא-ומתן כזה בלי תנאים מוקדמים, שבו כל צד יכול לשים על השולחן איזה נושא שהוא רוצה – אנחנו כמובן לא מתחייבים לקבל אותו – –

יואל חסון: – – –

גלעד ארדן: – – ותשאל את ראשת מפלגתך, חברת הכנסת לבני, שבוודאי תספר לך איך אבו מאזן, גם אצלה, ברח בכל דרך אפשרית מפתיחתו של משא-ומתן כזה.

גלעד ארדן: והוא כנראה יודע היטב למה הוא בורח מהמשא-ומתן הזה.

גלעד ארדן: אני יכול להבין – גם לא יכול להבין את חברי הכנסת הערבים, אבל לא חשוב – אבל אני לא מבין אתכם בהקשר הזה, כאשר אויבי ישראל שרוצים לבצע או לקדם פעולות של חרם ודה-לגיטימציה נגד מדינת ישראל, הם הרי משתמשים בסרבנות הזאת של אבו מאזן – מדוע חברים שאמורים להיות אחראים כלפי עתידה של מדינת ישראל לא מגלים את האחריות הזאת ומגבים את ראש הממשלה והממשלה ושמים את הלחץ במקום הנכון על הצד הסרבן?

גלעד ארדן: אינני מבין, אבל אני יכול לומר עוד פעם לאזרחי מדינת ישראל לא להקשיב לדברי הייאוש שבאים מהאופוזיציה.

גלעד ארדן: לישראל יש אהדה רבה ויש שותפים רבים.

גלעד ארדן: רק לפני שעה קלה הודענו על מפגש ממשלות עם יוון, עם קפריסין, עם גרמניה.

גלעד ארדן: מגיעים לכאן כל הזמן ראשי מדינות.

סתיו שפיר: – – –

יואל חסון: – – –

גלעד ארדן: ראשי מדינות רבים מביעים מחויבות להתנגדות לניסיונות החרם והדה-לגיטימציה כנגד מדינת ישראל.

גלעד ארדן: לעומת זאת, הקהילה הבין-לאומית, או חלקים בקהילה הבין-לאומית, פעם אחר פעם פועלים באופן צבוע, בסטנדרטים כפולים, אם בצורה של סימון מוצרים מיהודה ושומרון, מה שכמובן לא עושים כלפי אף אזור סכסוך אחר – הרי לא יסמנו מוצרים ממרוקו שבאים מהסהרה, ולא יסמנו ממקומות אחרים.

גלעד ארדן: ובהקשרים הללו אני חושב שאופוזיציה אחראית הייתה צריכה לגבות את הממשלה ולהצביע ולהשקיע את זמנה – אולי כך תחזירו את אמון הציבור גם בכם – הייתה צריכה להראות ולגלות אחריות ובעצם לבקר את המוסר הכפול ואת הדו-פרצופיות של אותם חלקים בקהילה הבין-לאומית שנוהגים בצורה מפלה נגד מדינת ישראל.

גלעד ארדן: לכן, לסיכום, אדוני היושב-ראש, אנחנו נמשיך לפעול בנחישות כנגד הטרור, נמשיך להרחיב את יחסיה של מדינת ישראל עם מדינות רבות בעולם, כפי שאנחנו עושים – והיחסים הכלכליים וההסכמים הכלכליים הולכים ומתרחבים – ואנחנו גם נמשיך, חבר הכנסת חסון, לקבל כאן כל שבוע החלטות שמשפרות את רווחתם ואיכות חייהם של אזרחי מדינת ישראל, כפי שעשינו רק בשבועות האחרונים כלפי הנגדים במשטרה ובצבא, כלפי חיילי החובה, כלפי הקשישים, כלפי קצבאות הילדים, ועוד ועוד פעולות שהממשלה – – –

יואל חסון: מה עם הנכים?

יואל חסון: גם לנכים באותה מידה.

גלעד ארדן: נגיע לכל החלקים באוכלוסייה שזקוקים לסיוע, בעזרת השם – –

יואל חסון: אין הרבה זמן.

יואל חסון: אין לכם הרבה זמן.

גלעד ארדן: – – ולכן אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן על תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה: מדיניות האפליה בתקציב המשמר אי-שוויון בחלוקת משאבים – הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה; מי שתשיב לו תהיה השרה לשוויון חברתי חברת הכנסת גילה גמליאל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, לפני עשר שנים בדיוק, שנת 2005, התקיים בוועדת הפנים של הכנסת דיון על יישום המלצות ועדת אור, שבין השאר דיברו על חלוקה צודקת יותר של המשאבים, על סגירת פערים ועל טיפול רציני בבעיות של הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: השופט אור, שנכח בדיון, פרס את החלטות הוועדה שבראשה עמד ונתן המלצות רבות כדי לטפל בבעיות של דיור, של השכלה, של תחבורה, של שלטון מקומי, ואמר שצריך לזה כסף ושברור שצריך להוסיף תקציבים.

ג'מאל זחאלקה: ובסוף הוא אמר: יכול להיות שהממשלה תבוא אלינו ותגיד שאין לה תקציב ושהיא לא יכולה לחרוג ממסגרת התקציב.

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר מה צריך לעשות, וזה לחלק את העוגה מחדש.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אסור לנו לקבל – הוא אמר דבר נכון; הוא גם אמר דברים לא נכונים, אבל הוא אמר דבר מאוד נכון, שאסור לקבל את משטר האפליה נגד הציבור הערבי, לקבל את האי-שוויון ואת חוסר הצדק בחלוקת המשאבים בטענה שאין כסף, כי אפילו כשאין כסף – אף שיש כסף, אבל לשיטתו של נתניהו ואחרים יגידו: אין לנו מספיק תקציב כדי לטפל בבעיות שאתם מדברים עליהן – אז הממשלה מחויבת לבוא ולחלק את התקציב מחדש.

ג'מאל זחאלקה: ואפשר לעשות את זה, וחייבים לעשות את זה, וזו דרישה צודקת מאין כמוה.

ג'מאל זחאלקה: מספיק להסתכל על דוח העוני האחרון, שלפיו 52.6% מהמשפחות הערביות מצויות מתחת לקו העוני.

ג'מאל זחאלקה: בושה וחרפה.

ג'מאל זחאלקה: מדינה שיש לה כל כך הרבה משאבים, תקציב ענק, לא חסר כסף, לא חסר תקציב; מה שקיבלנו – דרשנו ודרשנו וקיבלנו הבטחות, ומסתבר שהרבה דברים יכולים להשתנות, רק ההבטחות עומדות בעינן.

ג'מאל זחאלקה: ההבטחה להילחם בעוני הייתה מאז היה מאיר כהן שר הרווחה ומינה את הוועדה שלו, שההחלטות שלה לא מיושמות בכלל, אבל הוא ניסה לעשות משהו.

ג'מאל זחאלקה: שרי אוצר לדורותיהם, שרי חינוך לדורותיהם, כולם אמרו: אנחנו נביא את השוויון.

ג'מאל זחאלקה: יש אינפלציה במילים, ויש מיעוט של מעשים; מדברים הרבה ועושים מעט.

ג'מאל זחאלקה: הציבור הערבי היום הוא ציבור יותר משכיל.

ג'מאל זחאלקה: נשים ערביות היום באקדמיה, במוסדות להשכלה גבוהה, הן 60%, ובשוק העבודה הן רק 23%.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים לעבוד, הנשים הערביות רוצות לעבוד, הנוער רוצה לעבוד, רק שתהיה עבודה.

ג'מאל זחאלקה: ואיך רואים את זה?

ג'מאל זחאלקה: על כל משרה פנויה – עכשיו בעניין הסייעת השנייה – מלחמת עולם.

ג'מאל זחאלקה: 200 ו-300 מועמדות על כל משרה, כי אין עבודה.

ג'מאל זחאלקה: אתם אומרים לי שהממשלה לא יכולה לעשות כלום?

ג'מאל זחאלקה: היא באמת לא עושה כלום.

ג'מאל זחאלקה: מאז שנבחרנו ברשימה המשותפת אנחנו התחלנו כרשימה בעבודה רצינית ויסודית בנושא זה, בשיתוף פעולה עם ראשי המועצות המקומיות הערביות כולן, ובשיתוף פעולה עם המגזר השלישי, עם החברה האזרחית, ארגוני החברה האזרחית, ועם מומחים כלכליים ברמה מאוד גבוהה.

ג'מאל זחאלקה: אמרו לנו: תגישו לנו תוכנית.

ג'מאל זחאלקה: הכנו תוכנית, הגשנו תוכנית.

ג'מאל זחאלקה: המומחים באוצר לחשו לנו באוזן ואמרו בפומבי שמעולם לא הוצגה בפניהם תוכנית כל כך מפורטת ותוכנית כל כך מקצועית.

ג'מאל זחאלקה: תוכנית החומש דיברה על 32 מיליארד שקל – פחות מ-1% מהתקציב.

באסל גטאס: חמש שנים.

ג'מאל זחאלקה: לחמש שנים.

ג'מאל זחאלקה: לחמש שנים.

ג'מאל זחאלקה: דיון רציני בממשלה על התוכנית הזאת – לא ראינו; הבטחות עמומות לטפל בנושא ושזה יותר מדי וכו' וכו' – שמענו.

ג'מאל זחאלקה: אבל בינתיים שום דבר לא יצא אל הפועל.

ג'מאל זחאלקה: אין החלטה, אין דיון רציני, ויש התחמקות מהנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לרוב ממשיכים לקבל הבטחות, ממשיכים לשמוע "אתם צודקים", אבל אין צדק.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, לא עושים אתנו צדק, מוכרים לנו מילים.

ג'מאל זחאלקה: ומילים, גברתי היושבת-ראש, שבענו.

ג'מאל זחאלקה: למעשים ייחלנו; אל תמכרו לנו מילים.

ג'מאל זחאלקה: מחר תתקיים ישיבה של ועד ראשי המועצות – – –

גילה גמליאל: – – –

ג'מאל זחאלקה: לא תתקיים?

ג'מאל זחאלקה: נדחתה?

גילה גמליאל: ליום רביעי.

ג'מאל זחאלקה: ליום רביעי.

גילה גמליאל: בגלל האוצר.

ג'מאל זחאלקה: תתקיים ישיבה מחרתיים – –

אחמד טיבי: חבל שהיא מתקיימת.

ג'מאל זחאלקה: – – בין ראשי המועצות לבין שר האוצר.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהישיבה מיותרת כי הדברים ברורים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו שמנו אותם על השולחן, ואם יש בשלות לאיזו החלטה, בבקשה, שידברו אתנו.

ג'מאל זחאלקה: אבל – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: – עורכים ישיבה עם דף ריק.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, לא ברור בכלל אם האוצר מסכים עם התוכנית – ברור שהוא לא מסכים; מסכים עם חלקה – לא יודעים.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיה אקוטית של השלטון המקומי ביישובים הערביים; יש דרישה צודקת של בין מיליארד שקל ל-1.5 מיליארד שקל, שאומרת כ-500 מיליון למענקי איזון, 300 מיליון לתקציב פיתוח לכל היישובים הערביים, שזה גרושים; מבני ציבור, הכשרת קרקע לדיור – דרישות צודקות בהחלט, דרישות מינימום, אוויר לנשימה, ולא רואים – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת זחאלקה, זו תוספת למענקי האיזון של 500 מיליון?

ג'מאל זחאלקה: כן, כן, אבל תחשוב שזה ל-80 יישובים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אחמד טיבי: מכיוון שהנוסחה מעוותת – – –

ג'מאל זחאלקה: זה תיקונים.

ג'מאל זחאלקה: וזה, דרך אגב, כל מה שאני אומר, כל הדרישות האלה מעוגנות ומוסברות ונסמכות על עבודה רצינית של כלכלנים ותקציבאים, שבדקו את הנושא בצורה הכי מקצועית שאפשר.

ג'מאל זחאלקה: אבל השר ארדן יושב פה, אני לא יודע אם הוא זה שישיב לי, ואני אקח את תקציב משרדו – – –

אחמד טיבי: גילה.

אחמד טיבי: גילה תשיב.

ג'מאל זחאלקה: גילה, בסדר, אבל חשוב שהשר ארדן ישמע.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לחשוף משהו, שהוא לא סוד גדול, מהישיבה שהייתה לראשי הרשימה המשותפת עם ראש הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: דיברנו הרבה על הפשיעה והאלימות ביישובים הערביים.

נורית קורן: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה להביא את הדוגמה הזאת, גברתי.

אחמד טיבי: זה יהיה סיום – – –

ג'מאל זחאלקה: ראש הממשלה אמר – לא אני, ראש הממשלה – 50% מהפשיעה הם ביישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: איזה תקציב מתקציב המשטרה ומתקציב המשרד לביטחון פנים מוקצה למלחמה בפשיעה ביישובים הערביים? 5%.

נורית קורן: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר בלשון שלו: אתם מקבלים עשירית ממה שמגיע לכם.

ג'מאל זחאלקה: אם אתם מודים, תתקנו את העיוותים שאתם יוצרים במו-ידיכם.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: תשיב השרה גמליאל, השרה לשוויון חברתי.

נורית קורן: בבקשה.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, השר, חברי וחברות הכנסת, ראשית, חשוב לציין – ואני אומר את זה בכל פעם שאעלה לכאן לדוכן – שהחברה הערבית בישראל היא חלק אינטגרלי של החברה הישראלית, וככזאת, תפקידנו לדאוג לשוויון הזדמנויות מלא ושווה לכלל האזרחים במדינתנו.

גילה גמליאל: אין ספק שיש מן הצדק בטענות שעולות כאן חדשות לבקרים על פערים מאוד דרמטיים שקיימים בין יהודים לערבים בישראל, וצריך לפעול על מנת לשנות את הפער, אבל מכאן ועד לבוא ולטעון שהממשלה לא עושה כלום – אני חושבת שהמרחק הוא מרחק עצום.

גילה גמליאל: ראשית, אנחנו קידמנו בחוק ההסדרים את ההחלטה של "צוות 120 הימים", שייתן את הפלטפורמה והבמה ויסייע בצורה מקצועית, עניינית, רצינית, ממוקדת, בכל סוגיית הדיור בחברה הערבית, זה מן הצד האחד.

גילה גמליאל: מן הצד השני, אנחנו עמלים על תוכנית חומש אחת לכל החברה הבדואית בצפון, כבוד היושבת-ראש, שחשוב לציין שהמצב שם הוא בכי רע מבחינת התשתיות, המצב הקיים.

גילה גמליאל: אוכלוסייה שכן, גם תורמת למדינתנו, עמלה, הרבה מהם משרתים בצבא, ולצערי, כשאנחנו נכנסים ליישובים הבדואיים בצפון – תעודת עניות בעבורנו.

גילה גמליאל: וכנ"ל לגבי היישובים הערביים בצפון.

גילה גמליאל: היום אנחנו צריכים להבין שעלינו לבנות תוכניות על מנת לצמצם פערים, והגיע הזמן שהאינטרס הזה יהיה מובן לכולנו.

מאיר כהן: אני מבין שבדרום זה יותר טוב.

גילה גמליאל: אני מדברת על הדברים שהם כרגע תחת אחריותי.

גילה גמליאל: בדרום הושקעו מיליארדי שקלים – – –

מאיר כהן: את מדברת על היישובים – – –

גילה גמליאל: ביישובים הבדואיים בדרום הושקעו מיליארדי שקלים, רק שהכסף לא תועל בצורה נכונה וחכמה, ולא הגיע בסופו של יום, לצערנו, לאזרחים בכללותם.

גילה גמליאל: אני מדברת אתך על הבדואים בצפון, שכלל הסכומים שהגיעו אליהם הם מינוריים ביחס לאוכלוסייה שנמצאת שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גילה גמליאל: עכשיו, כשאתה מסתכל על התמונה המלאה, אתה מבין, כבוד השר לשעבר כהן, שהיום, כשאנחנו יושבים ומנסים לייצר תמונה של תוכנית שתיצור בסופו של תהליך – ומדובר בתהליך ארוך ולא תהליך שיקרה ביום – אז נגיע ליעד הזה שכשאחד מכל שלושה תלמידים ערביים נושר מהלימודים זו פגיעה בתלמיד, זו פגיעה במשפחה שלו, זו פגיעה בחברה הערבית שהוא חלק ממנה, וזו פגיעה בחברה הישראלית כולה.

גילה גמליאל: בסופו של יום, כשאני מדברת רבות, ומנסים להגיע לאיזשהו יעד שצריך לשנות, אנחנו חייבים לשנות את השיח: אין פה "הם" ו"אנחנו", אין פה שיח שבא ויוצר כל פעם מחדש שיח פופוליסטי, רדוד, שיוצר פשוט עלבון לגבי מה שקורה בהתנהלות.

גילה גמליאל: יש כאן צורך לאומי לדאוג למשאבים לצמצום פערים בחברה שלנו – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גילה גמליאל: – – וכשאנחנו מסתכלים בנתונים, אנחנו רואים אותם.

גילה גמליאל: אני כבר דאגתי – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: את חלק מהממשלה או מהאופוזיציה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גילה גמליאל: אני חושבת שהממשלה בפעם הראשונה, כשמינתה אותי לעמוד בראש משרד שהטיפול שלו הוא טיפול ממוקד גם בחברה הערבית, בצורה יסודית, ואם אנחנו כאן כולנו נאחד שורות על מנת להוביל – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה התקציב של המשרד שלך בבקשה?

גילה גמליאל: מה זה קשור?

גילה גמליאל: תוכנית החומש המדוברת לא אמורה להיות תלוית תקציב משרדי.

גילה גמליאל: זה איגום משאבים מכל המשרדים על מנת ליצור את אותם דברים שדיברנו עליהם.

גילה גמליאל: עכשיו, אפשר לבוא – ואני מבינה את התסכול, התסכול הוא תסכול מוצדק, אז אני לא באה כרגע לצאת נגד מי שמתוסכל ומציג את הדברים בצורה אמוציונלית ואימפולסיבית, וגם, איך אומרים, היו הרבה "כלאם פאד'י", היו הרבה דיבורים שבאמת לא הגיעו לידי מעשה בסופו של תהליך, ואני מבינה את עצם התחושה.

גילה גמליאל: אבל ככל שאני מסתובבת יותר, גברתי היושבת-ראש, חובתנו לבוא ולדאוג שלא יהיה מצב שביישובים הערביים אין מוסדות תרבות, אין כמעט בכלל מוסדות ספורט, אין אולמות ספורט, אין מגרשי כדורגל, אין דברים בסיסיים, שלא לדבר על תשתית בסיסית, כמו לדוגמה שאנחנו מדברות על מצב שבו אין לאנשים האפשרות והיכולת לחיות באיכות חיים טובה, ברמת חיים סבירה, ואלה דברים שאנחנו, חובתנו לטפל בהם.

גילה גמליאל: אני אומרת, יחד עם זה, שאנחנו עכשיו הולכים לבנות, ביחד עם שר האוצר משה כחלון, אנחנו הולכים לבנות תוכנית חומש – –

באסל גטאס: מה זה הולכים לבנות – – –

גילה גמליאל: – – שתיתן מענה, ובין יתר הדברים שאנחנו ניתן להם מענה, המענה – – –

באסל גטאס: – – – הוחלט עליו.

באסל גטאס: מה זה "הולכים לבנות"?

באסל גטאס: את יודעת – – –

קריאה: זה בנוי.

גילה גמליאל: כשאני אומרת "לבנות", יש הרבה תוכניות יפות – אתם יודעים, כשנכנסתי למשרד אמרתי: קודם כול אני צריכה לבנות תוכנית אסטרטגית, כמו בכל התחומים שאני מגיעה אליהם.

גילה גמליאל: ואז הגעתי לבדוק בחברה הערבית – מצאתי המון תוכניות.

גילה גמליאל: תוכניות הן לא הבעיה.

גילה גמליאל: אבל אני בחרתי הפעם הזאת לנקוט דרך אחרת: אני פניתי, והרשות – יש לנו הרשות לפיתוח החברה הערבית מבחינה כלכלית וחברתית – אני ביקשתי שיעשו עבודה יסודית ויבדקו בכל הרשויות אילו תוכניות מוכנות יש, אילו תוכניות מוכנות שאפשר להוציא אותן כבר אל הפועל.

גילה גמליאל: בדקנו את כל התוכניות, מכל הרשויות, וכאן אנחנו נתחיל לשים את הדגש בשלב הראשון.

גילה גמליאל: אבל במקום לחכות לתוכניות עתידיות, יש תוכניות מוכנות, ונקצה משאבים לבניית תוכניות חדשות עתידיות גם כן, במקביל.

גילה גמליאל: אני מאמינה שזה יהיה בפוטנציאל של התוספות, ייתן את המענה הראוי כדי לבצע זאת.

גילה גמליאל: נוסף על כך אנחנו רוצים לקדם את הוועידה שהייתה בכל שנה ומשום מה בשנה שעברה לא התבצעה, אותה ועידה לפיתוח החברה הערבית, ואנחנו נדאג שגם שם יעלו כל הנושאים שעל סדר-היום, ונוודא באורח עקבי – לראות כיצד אנחנו מבצעים את עבודתנו נאמנה, כדי שלא רק ידברו ויהיו תוכניות, אלא הן יצאו אל הפועל.

גילה גמליאל: אני חושבת שחשוב להבין, בפעם המי-יודע-כמה, שכשילד עני ביישוב ערבי, יש לזה השפעה ישירה על כל היישובים היהודיים גם כן.

גילה גמליאל: צריך לראות את התמונה הזאת כמכלול; להתחיל להבין שאנחנו כאן ואנחנו צריכים לתת לכל אזרחי מדינת ישראל שוויון מלא.

גילה גמליאל: רק כך אנחנו נצליח לצעוד יחד לעתיד טוב יותר לכולנו.

גילה גמליאל: אז אני רוצה להודות לכם על זה שהעליתם את הנושא לסדר-היום.

גילה גמליאל: אני לא חושבת שהוא צריך להיות בהצבעת אי-אמון, הוא צריך להיות בעבודה משותפת, כדי לשנות את כל התפיסה, את כל הדעות הקדומות, את כל השיח האלים והמיותר שקיים בין האזרחים שלנו.

גילה גמליאל: אז תודה רבה, כבוד היושבת-ראש, ונקווה שנבשר פה בהמשך מה הן בדיוק אותן תוכניות חומש.

גילה גמליאל: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים להצעת האי-אמון הבאה: ממשלת ישראל ממשיכה להיכשל בהבטחת ביטחון אישי לאזרחיה, של יש עתיד.

נורית קורן: ינמק את ההצעה חבר הכנסת חיים ילין.

נורית קורן: בבקשה, לרשותך עשר דקות.

נורית קורן: ישיב שר הביטחון חבר הכנסת משה יעלון.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, שר הביטחון, נראה לי שאנחנו הולכים להיפגש פה כל שבוע, אם זה יימשך ככה.

משה יעלון: – – –

חיים ילין: תפקידה הראשון והחשוב ביותר של מדינת ישראל, או של כל מדינה, זה לשמור על ביטחון אזרחיה.

חיים ילין: שגרת הטרור הנוכחי, שאזרחי ישראל נאלצים לחיות אתה, נמשכת כבר כשלושה חודשים – העכשווית – והסוף אינו נראה באופק.

חיים ילין: אנחנו עדים להידרדרות משמעותית במצב הביטחוני של אזרחי ישראל; ישראלים נדקרים ונרצחים כמעט מדי יום, וראש הממשלה והממשלה לא מצליחים לתת מענה לביטחון האישי הרעוע של האזרחים.

חיים ילין: גל הטרור של החודשים האחרונים מתחיל – צר לי – ברצח האכזרי של אלכסנדר לבלוביץ, זיכרונו לברכה, בירושלים.

חיים ילין: בחודש ספטמבר אנו חווים 223 פיגועים ונרצח אחד; בחודש אוקטובר – 620 פיגועים, 11 נרצחים; בחודש נובמבר – 326 פיגועים, עשרה נרצחים.

חיים ילין: סך הכול מדובר על 1,170 פיגועי טרור.

חיים ילין: מספר הנפגעים הוא 237, מהם 22 הרוגים ו-215 פצועים; מהם 21 פצועים באורח קשה, חמישה בינוני ו-32 קצת פחות מבינוני.

חיים ילין: ורק עכשיו, כל מי שפותח את הסלולר רואה שהיה פיגוע דריסה בכניסה לירושלים – 11 פצועים.

חיים ילין: ראש הממשלה, שמכריז בעצמו שהוא "מר ביטחון", לא מסוגל לתת ביטחון לתושבי מדינת ישראל.

חיים ילין: כוחות הביטחון מדווחים על עלייה חדה במספר הפיגועים החמורים, כולל כאלה שבהם נרצחו אזרחים ישראלים, וגם תיירים, וגם יהודים, וגם נוצרים; כל העדות, ללא הבחנה.

חיים ילין: האיום מכיוון עזה אינו פוסק, ותושבי הדרום נאלצים להמשיך לחיות בפחד ובטראומה.

חיים ילין: שר הביטחון, אתמול בשעה 20:09 שמעתי: "צבע אדום".

חיים ילין: לא משהו שמפחיד אותי.

חיים ילין: בטח לא אותי.

חיים ילין: לא משהו שאני – יוצא דופן.

חיים ילין: ממרס 2000, כשהתפוצץ הפצמ"ר הראשון בקיבוץ נחל-עוז, אנחנו 16 שנים חווים את חוויית הטרור.

חיים ילין: ואני חושב שאם יש מסר שאתה יכול להעביר לממשלת ישראל, זה שהנחישות שלנו להמשיך להחזיק בקרקע, בדיוק כמו המצפים, בדיוק כמו 11 הנקודות, בדיוק כמו כל ההתיישבות במדינת ישראל, היא אות ומופת ודוגמה למה שהממשלה יכולה ללמוד.

חיים ילין: היעדר נחישות טוטלי, והיעדר מדיניות של ממשלת ישראל כלפי הטרור, זה משהו שאני לא מצליח להבין.

חיים ילין: לא ככה גידלו אותך, בוגי, וגם לא אותי, ואנחנו יודעים בדיוק מה המשמעות של נחישות, ואיך צריך להכות את הטרור.

חיים ילין: אבל אומרים לי שזאת התקופה השקטה ביותר שיש.

חיים ילין: ואני, מה לעשות, יש לי קצת זיכרון, ואני זוכר שזה אותו משפט שאמרו לי אחרי "עמוד ענן" – "התקופה השקטה ביותר".

חיים ילין: הלכתי, נברתי בארכיון וראיתי שאחרי "עמוד ענן", במשך שנה, התפוצצו 52 רקטות.

חיים ילין: וזאת השנה השקטה שאני מדבר אליכם עליה.

חיים ילין: ולאחר "צוק איתן" התפוצצו 33 רקטות.

חיים ילין: וזאת התקופה השקטה ביותר.

חיים ילין: שר הביטחון, תגיד לי, מי זאת המדינה שמסוגלת להבליג וליישר דיונות ברצועת-עזה כשמתפוצצים טילים בתוך מדינת ישראל?

חיים ילין: איפה נראה הדבר הזה?

חיים ילין: אבל אני לא חושב שאתה אשם במצב; אני חושב שיש ראש ממשלה – והאי-אמון הוא קודם כול בראש הממשלה, ובממשלת ישראל, על היעדר נחישות, על היעדר מדיניות.

חיים ילין: ואני רוצה להזכיר לך משהו שחרות אצלי: כאשר אתה באת יחד עם ראש הממשלה, ב"צוק איתן", וראש הממשלה אמר את המשפט: אני רוצה את ה"חמאס" מוחלש, והמתווכים יהיו נציגי מצרים – כל אנשי הצבא וכל הפוליטיקאים אמרו: חיים, נפל האסימון.

חיים ילין: אצל ראש הממשלה נפל האסימון.

חיים ילין: הוא הולך לכסח להם את הצורה, והולך להושיט יד להסדר כלכלי, שיביא אופק כלכלי לתוך רצועת-עזה.

חיים ילין: מיליון ו-850,000 פלסטינים.

חיים ילין: אתה עדיין מאמין, שר הביטחון, שאפשר למיליון ו-850,000 לתת אופק עתידי רק עם פצצות טון?

חיים ילין: הרי הפצצות-טון של חיל האוויר זה כלי, זה לא מטרה.

יואב קיש: אני רק נכנס, אתה אומר – – –

חיים ילין: זה כלי.

חיים ילין: זה כלי בשביל להכניע את ה"חמאס".

חיים ילין: זה כלי בשביל להכריח אותו, בסופו של דבר, להגיע להסדר מדיני.

חיים ילין: ואני לא מדבר על הסכם שלום.

חיים ילין: אני מדבר קודם כול על השבת האמון – האמון שם והאמון פה.

חיים ילין: אבל אין, מה לעשות.

חיים ילין: הטרור רוצה להפחיד.

חיים ילין: כולנו יודעים את זה.

חיים ילין: אנחנו, תפקידנו כאזרחים זה לעמוד איתן מול אותו טרור.

חיים ילין: אבל אנחנו גם מסתכלים על המנהיגות, על ממשלת ישראל, איך היא פועלת.

חיים ילין: אנחנו, כראשי מועצות, שר הביטחון, ידענו לספוג; לא העברנו לעולם את החשש ואת הפחדים לאזרחים, לתושבי עוטף-עזה.

חיים ילין: אוי ואבוי אם היינו עושים את זה.

חיים ילין: אבל ראש הממשלה, מה הוא יודע לעשות?

חיים ילין: לקחת את הפחד, למנף אותו כלפי התושבים.

חיים ילין: אז תן לי להגיד לך משהו: חלק מהביטחון של התושבים הוא תחושת הביטחון, ותחושת הביטחון, זה לא שייך לכמה טנקים יש, לכמה תקציב שר הביטחון מקבל ולכמה חיילים יש; תחושת הביטחון באה קודם כול מהשורשים העמוקים – מהחוסן ומהמנהיגות, ואת הדברים האלה לא קונים בכסף, אף פעם לא קונים בכסף.

חיים ילין: גם אם תקבל עוד 10 מיליארד שקל לתקציב – אולי יהיה יותר ביטחון, אבל תחושת ביטחון אי-אפשר לקנות בכסף.

חיים ילין: עוד 10 מיליארד שקל לתקציב של משרד ראש הממשלה לא יעשו אותו יותר מנהיג ולא יביאו לתחושת ביטחון יותר גדולה.

חיים ילין: ואת זה, כידוע לך, בצה"ל לומדים – אחריות לוקחים, לא מקבלים.

חיים ילין: ובקרב הזה, בקרב הזה עכשיו, היומיומי, בטרור, שוטרי מדינת ישראל לקחו אחריות, אזרחים לקחו אחריות, אבל לא הממשלה, בדיוק כמו שקרה וקורה בעוטף-עזה; המנהיגות המקומית לקחה אחריות, תושבי עוטף-עזה לקחו אחריות, תושבי המדינה לוקחים אחריות, והם מלמדים – רק – את הממשלה איך להתנהג.

חיים ילין: ודע לך ש"צבע אדום" אתמול היה לאחר הדלקת הנרות, וגם אם הטיל היה בשטח פתוח, זה 180 דופק לכל אחד שהיה שם, בארבעה יישובים לפחות.

חיים ילין: וזה ישר צוותי חוסן, ישר טיפול רפואי וישר לעובדים הסוציאליים, אותם עובדים סוציאליים שלא מקבלים מענקים, כמו השוטרים.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: זה חלק מהחוסן.

חיים ילין: תרשה לי לסיים – לפני – שחלק מהמנהיגות של מדינת ישראל, וחלק מהערבות ההדדית של מדינת ישראל, וחלק מהביטחון – נמצאים גם אצל אותם אנשים ששלחו את החיילים וצריכים לדאוג שהם יחזרו הביתה, כך אורון שאול והדר גולדין.

חיים ילין: הערה קטנה; כבוד היושבת-ראש, תרשי לי רק דקה אחת.

חיים ילין: אני רוצה להקריא לכם משהו.

חיים ילין: פשוט, השר ארדן היה לפני כן, והוא דיבר על מדיניות ועל משא-ומתן.

חיים ילין: אני רוצה להקריא לכם את עיקרי ההסכם: ישראל תיסוג מ-13% מהגדה, 12% יעברו מאזור C ל-B ו-1% מאזור C ל-A.

חיים ילין: ישראל תעביר לפלסטינים את הסמכויות הביטחוניות ב-14.2% מהגדה.

חיים ילין: הנסיגה השלישית תידון בוועדה המשותפת.

חיים ילין: חברי המועצה הלאומית הפלסטינית יבטלו את הסעיפים באמנה הקוראים להשמדת ישראל, ובטקס שייערך בעזה בעוד שישה שבועות ישתתף הנשיא קלינטון.

חיים ילין: המשטרה הפלסטינית תצומצם ב-12,000 איש.

חיים ילין: הרשות הפלסטינית תאסוף כלי נשק המוחזקים באופן לא חוקי.

חיים ילין: ישראל תשחרר 750 אסירים פלסטינים.

חיים ילין: 30 מבוקשים ייעצרו וייכלאו בשטחי הרשות, בפיקוח ה-CIA.

חיים ילין: הפלסטינים ימגרו הסתה נגד ישראל ברשות.

חיים ילין: אתם יודעים מתי זה נחתם?

טלי פלוסקוב: אדוני, נא לסיים.

חיים ילין: זה נחתם לא על-ידי בגין, לא על-ידי רבין, לא על-ידי ברק, לא על-ידי כל מי שאתם מאשימים, כבוד השר ארדן, שלא נמצא פה.

חיים ילין: זה נחתם ב-25 באוקטובר 1998, וראש הממשלה היה בנימין נתניהו.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: ישיב שר הביטחון חבר הכנסת משה יעלון.

משה יעלון: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן, אנחנו נמצאים בעיצומו של גל טרור, וגל הטרור הזה, הייתי מעדיף שיביא אותנו לאחדות, כדי להתמודד אתו, ולא לפלוגתות פוליטיות, כולל הצעות אי-אמון בנוסח ששמעתי כאן.

משה יעלון: מדובר בגל טרור שמתחיל ערב ראש השנה, למעשה בערב שבת שלפני ערב ראש השנה, כאשר אותם צעירים בהר-הבית יוצאים החוצה לתקוף את המבקרים ביום שישי בבוקר.

משה יעלון: גל טרור שמונע מהסתה – מהסתה של התנועה האסלאמית, מהסתה של ה"חמאס", לצערנו בשלב ההוא גם מהסתה של הרשות הפלסטינית, ומאז אנחנו נמצאים באותו גל טרור.

משה יעלון: גל הטרור הזה, בסופו של דבר, מתאפיין בעיקר בפיגועי בודדים, לא משום שארגוני הטרור אינם רוצים להכות בנו; אם זה היה תלוי ב"חמאס" או ב"ג'יהאד האסלאמי" או אפילו בארגונים אחרים, היינו סופגים פיגועים קשים כמו פיגועי התאבדות, פיגועי ירי מאורגנים וקטלניים.

משה יעלון: הפעילות שאנחנו נוקטים לנוכח גל הטרור הזה מונעת את יכולת הארגונים הללו לממש את זממם, גם לפני גל הטרור, ודאי בעיצומו, והתוצאה היא באמת פעילות סיכולית של שירות הביטחון הכללי, צה"ל, כוחות משמר הגבול ומשטרת ישראל, שמאז תחילת הגל עצרו כ-1,100 פלסטינים שאמורים היו או לבצע פיגועי דקירה, או לבצע פיגועי ירי, או לבצע פיגועי התאבדות.

משה יעלון: לכן לדבר על אוזלת יד נגד גל הטרור, כאשר כוחות הביטחון, באשר הם, פועלים גם בפעילות אבטחה, שמאפשרת לנוכח כל איום תגובה מהירה – בין שזה בצומת תפוח, בין שזה בירושלים או במקומות אחרים – לכן, לדבר על אוזלת יד, מה גם שהפעילות, בסופו של דבר, מביאה אומנם לזה שהטרור לא נפסק לחלוטין, אבל לדבר על אוזלת יד של הממשלה נוכח גל הטרור הזה – זו אמירה מרחיקה לכת.

משה יעלון: ברור לחלוטין שגם אם זה היה תלוי ב"חמאס" ברצועת-עזה, הוא היה יורה.

משה יעלון: ה"חמאס", מאז מבצע "צוק איתן" לא ירה ולו כדור אחד.

משה יעלון: נכון, יש ארגונים אחרים – סלפים, ג'יהאד עולמי, "דאעש", כל מיני ארגונים – שכדי לאתגר את ה"חמאס" יורים, כמו אמש.

משה יעלון: אז ה"חמאס" מתמודד, לא מתמודד, וכמובן התגובה שלנו לא מאחרת לבוא.

חיים ילין: בוא נעשה הסכם עם ה"חמאס".

משה יעלון: כפי שאתם מבינים, איננו מתכוונים להתרגל לזה, אבל אני מציע, לנוכח החלופות והאפשרויות, להסתכל נכוחה על מציאות שמלווה אותנו עוד מלפני קום המדינה; מי שלא מבין, אנחנו עדיין נמצאים במלחמת העצמאות שלנו – טרום קום המדינה, עם הקמתה, ועד הרגע הזה.

משה יעלון: אפשר להגיד שלנוכח איומים שחווינו בעבר, הצלחנו לנטרל לא מעט איומים; המלחמה בין צבאות, למשל, נובעת מזה שהכינו בהם קשות במלחמות מן הסוג הזה, נובעת מהפער העצום שצה"ל פתח אל מול הצבאות האחרים – זה לא קשור למדיניות הממשלה.

משה יעלון: גם בשנים האחרונות הניסיונות לפגוע בנו בפיגועי התאבדות קשים – חווינו את זה לפני עשור, עשור ומחצה – ירי רקטות, לא רק מרצועת-עזה, גם מלבנון – גם זה לא קשור למדיניות.

משה יעלון: האפשרות שהיינו חווים ירי מן הסוג הזה מיהודה ושומרון אילו היינו נוקטים כמה מהלכים שיש כאלה שמנסים לדחוף אותנו אליהם, אפילו לוותר על חופש הפעולה הביטחוני ביהודה ושומרון – זה לא קשור למדיניות.

משה יעלון: הרי אילו היינו מקבלים או נענים ללחץ הזה, והיה לחץ בין-לאומי, לא רק לחץ פוליטי פנימי, בנושא של חופש הפעולה שלנו ביהודה ושומרון, כבר היו נוחתות רקטות בגוש-דן, פגזי מרגמה בנמל התעופה בן-גוריון, לא מדבר על חופש הפעולה של מטוסי חיל האוויר שממריאים מרמת-דוד או נבטים – זה לא קשור למדיניות.

משה יעלון: ואפילו לנוכח המציאות שסביבנו בגבולות – אני לא הייתי מקבל את זה כמובן מאליו שגבול לבנון שקט, שגבול רמת-הגולן שקט, עם ניסיונות, בשנתיים האחרונות, של תשתיות טרור, המונעות בעיקר על-ידי איראן, "משמרות המהפכה", לפתוח חזית ברמת-הגולן.

משה יעלון: ומי כמו תושבי רמת-הגולן יודעים להעריך את זה שכשהם מסתכלים מזרחה הם שומעים את קולות הנפץ והירי, גם רואים את העשן ואת האש ואת השדות השרופים, והדיווחים על 300,000 הרוגים בצד השני ו-10 מיליון פליטים, וברמת-הגולן עוסקים בהרחבת ההתיישבות – מדיניות ממשלה כמובן; עוד 700 נחלות שאנחנו מפתחים שם, כולל פינוי מוקשים, כולל ויתור על שטחי אש כדי להרחיב את ההתיישבות – זה לא קשור למדיניות הממשלה, זה משמַים.

משה יעלון: והייתי מרחיב לאורך הגבולות גם דרומה לסיני, אזור שבו "דאעש" הכה שורשים וצבא מצרים מתמודד עם זה, והיינו בעבר מאוימים גם, כולל העיר אילת, ובכל אופן אנחנו מצליחים לשמור את הגבול הזה שקט – זה לא קשור למדיניות הממשלה.

משה יעלון: לכן אני חושב שבעת הזאת, דווקא כשגל הטרור הזה תוקף אותנו, נדרש מכולנו להתאחד.

משה יעלון: כי אני חושב שמה שעומד למבחן קודם כול בעימות מן הסוג הזה זה יכולת העמידה שלנו כחברה.

משה יעלון: כן, זה לא כוח המחץ של הצבא, כי מול פיגועי הסכינים או הדריסה או אפילו הירי ביהודה ושומרון אין מקום להפעיל את מלוא כוח המחץ – לא את חיל האוויר, לא את הטנקים, לא את הארטילריה ועוד כלים אחרים שיש לנו, אלא מה שעומד למבחן זה יכולת העמידה.

משה יעלון: ההתמודדות בשטח היא באמת להיות ערניים.

משה יעלון: זה חיילים, זה שוטרים, זה אזרחים שיכולים להיות מותקפים – צריכים מייד להגיב, לנטרל את האיום ולהשתדל לגמור אותו עם כמה שפחות פגיעות בצד שלנו.

משה יעלון: אני חושב שמהבחינה הזאת האזרחים מגלים בגרות, אחריות וגם תושייה בהתמודדות הזאת.

משה יעלון: מבחינתנו כהנהגה, בוודאי פה בבית הזה, נכון שנגלה אחדות ולא נתקוף אחד את השני לנוכח הגל הזה.

משה יעלון: כי באמת בסופו של דבר זה גל שהוא חלק ממלחמת העצמאות שלנו, למי שלא מבין.

משה יעלון: לכל מי שיש לו רעיונות: נעשה ככה, לא נעשה ככה, אפילו בתחום המדיני – – –

חיים ילין: מלחמת העצמאות הכי ארוכה בעולם.

משה יעלון: אפילו בתחום המדיני אני מציע בשלב הזה לא להשלות את עצמנו.

משה יעלון: לכן אני הייתי נצמד, גם בעת הזאת, גם לתפיסה שעליה כתב זאב ז'בוטינסקי ב-1923, תפיסת "קיר הברזל", שעליה כתב סגן עורך "דבר" – מפא"יניק – ב-24 ביוני 1936, תחילת מה שנקרא אז מאורעות – עוד לא ידעו לקרוא לזה "טרור" או "אינתיפאדה" – מאורעות 36'–39'.

משה יעלון: ומאמר המערכת בעיתון "דבר" באותו זמן היה תחת הכותרת "עד מתי" – עד מתי נצטרך להילחם?

משה יעלון: עד מתי נצטרך לחיות על חרבנו?

משה יעלון: וכן הלאה וכן הלאה.

משה יעלון: והתשובה שלו הייתה חד-משמעית וברורה אז, כתפיסת "קיר הברזל" – אז הייתה אחדות כנראה, למרות הוויכוחים הפוליטיים: עד שאחרון אויבינו יבין שאנחנו כאן לנצח – זהו, תמה המערכה.

משה יעלון: לכן אני מציע לנוכח גל הטרור הזה לא להתווכח פוליטית – להתאחד; ולכן אני דוחה את הצעת האי-אמון.

משה יעלון: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכבוד השר.

טלי פלוסקוב: חברים, אנחנו מתחילים בדיון.

טלי פלוסקוב: נציגה של המחנה הציוני, חברת הכנסת סתיו שפיר – שלוש דקות, גברתי.

סתיו שפיר: תודה רבה לך, היושבת-ראש.

חיים ילין: אפשר לעדכן את הרשימה?

סתיו שפיר: אנחנו יושבים פה בשעה שלפני שעות ספורות, כמה דקות הליכה מכאן – –

טלי פלוסקוב: מעדכנים.

טלי פלוסקוב: כן.

סתיו שפיר: – – התרחש עוד פיגוע דריסה.

סתיו שפיר: 11 פצועים, ביניהם תינוק בן שנה וחצי פצוע בינוני.

סתיו שפיר: וזה קורה כמעט כל יום: פיגוע, ניסיון לפיגוע ופחד ברחובות פשוט בלי הפסקה.

סתיו שפיר: מאז ראש השנה 22 ישראלים נרצחו בפיגועי טרור, והממשלה – על מי מנוחות.

סתיו שפיר: שקט.

סתיו שפיר: אומר שר הביטחון ואומר ראש הממשלה לאזרחי ישראל: תהיו ערניים, אנחנו מברכים אתכם על הערנות.

סתיו שפיר: כאילו מה שנשאר, הדרך להתמודד עם הטרור זה שאזרחי ישראל יהיו ערניים.

סתיו שפיר: אז באמת כל הכבוד לאזרחי ישראל הערניים.

סתיו שפיר: ממש יש לאזרחי ישראל ברירה אלא להיות ערניים כשהממשלה שלהם נרדמת, ממשלה ישנה.

סתיו שפיר: ולא ישנה מעכשיו, ישנה כבר שנים.

סתיו שפיר: פשוט ישנה לחלוטין.

סתיו שפיר: תרדמת מוחלטת.

סתיו שפיר: שום פתרונות.

סתיו שפיר: מדי פעם היא מתעוררת, קופצים שרי הממשלה, קופצים משנתם כדי לצעוק בפניקה כל מיני האשמות ולזרוק האשמות לאוויר.

סתיו שפיר: אז עכשיו הקורבן החדש הוא נשיא המדינה ראובן ריבלין, אחד הגיבורים הגדולים שנאבקים פה עדיין למען הדמוקרטיה, ועושה את זה באומץ גדול.

סתיו שפיר: ואותו מאשימים.

סתיו שפיר: עכשיו הוא אשם; אולי אם יתמודדו עם ריבלין הסורר אז ייעלם הטרור.

סתיו שפיר: וברגע אחר מאשימה הממשלה לא אחר אלא את רבין, ראש הממשלה שנרצח לפני 20 שנה.

סתיו שפיר: והוא אשם במצב הביטחוני.

סתיו שפיר: ואז הממשלה מאשימה את אוסלו, וצריך להגיד: הממשלה הזאת נמצאת בשלטון כבר 200 שנה, היא עשתה משהו כדי להתיר את ההסכמים?

סתיו שפיר: הממשלה הזאת נמצאת בשלטון שש שנים ברציפות, עשר שנים כמעט לראש הממשלה נתניהו – עשה משהו כדי לעמוד בהבטחות, בצעקות האלה שהוא צועק על הבוחרים בלי הפסקה?

סתיו שפיר: צעקתם שההתנתקות מעזה הייתה נזק ביטחוני.

סתיו שפיר: הייתה לכם הזדמנות, למה לא כבשתם את עזה?

סתיו שפיר: יצאנו לסבב אחרי סבב, יכולתם לעשות את זה.

סתיו שפיר: אתם צועקים שההתנחלויות שומרות על הביטחון של אזרחי ישראל – למה אתם לא מספחים את ההתנחלויות?

סתיו שפיר: יש לכם רוב.

סתיו שפיר: מה הבעיה?

סתיו שפיר: כי אתם יודעים שזאת טעות, כי אתם יודעים שכל הפרדיגמה הביטחונית שלכם מושתתת על טעות אחת גדולה ושאין לכם היום שום דבר להציע לאזרחי ישראל.

סתיו שפיר: תשמרו על ערנות – זאת ההצעה הגדולה.

סתיו שפיר: שמעתי את אחד השרים הבכירים בממשלה הזאת מתבטא ממש לא מזמן וקורא לגל הטרור, מגדיר אותו כחוסר נוחות זמני.

סתיו שפיר: חוסר נוחות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

סתיו שפיר: אנשים מפחדים לצאת לרחוב, וזה מבחינת הממשלה חוסר נוחות.

סתיו שפיר: הגיע הזמן לשנות כיוון.

סתיו שפיר: התנומה הזאת שתפסה הממשלה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

סתיו שפיר: – – תנומה שלא תיפתר בזה שתעשו תיקונים קוסמטיים לחקיקה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

סתיו שפיר: – – ובזה שתקראו מייד לאזרחי ישראל לשמור על ערנות – התנומה הזאת תשתנה אך ורק כשתחליטו לשנות כיוון.

סתיו שפיר: ואני רוצה להגיד רק דבר אחד אחרון, באמת בכמה שניות.

סתיו שפיר: ראש הממשלה הציג את תוכנית העבודה שלו לא מזמן, והיא נקראת "לעד נחיה על חרבנו".

סתיו שפיר: אז נכון, אנחנו חיים במזרח התיכון, וכנראה עוד עשרות שנים נספוג ונצטרך להתמודד עם אתגרים, אבל צר לי, ראש הממשלה, "לעד נחיה על חרבנו" – –

טלי פלוסקוב: תודה.

סתיו שפיר: – – זו ממש לא תוכנית עבודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

סתיו שפיר: ממש לא תוכנית עבודה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: גברתי, אני מבקשת לסיים.

סתיו שפיר: תוכנית עבודה תציע פתרונות ארוכי-טווח, היפרדות מהפלסטינים – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים, גברתי, את מדברת כבר שתי דקות מעבר לזמנך.

סתיו שפיר: זה לא שתי דקות.

סתיו שפיר: – – פתרונות שיבטיחו את עתידנו ואת ביטחוננו.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: סלחי לי, כבוד היושבת-ראש, אבל הנושא הזה הוא מסעיר – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

סתיו שפיר: – – ואני חושבת שראוי לאפשר את הדיון בו.

סתיו שפיר: והיה ראוי שחברי הקואליציה יטרחו לבוא לפה, ולא רק שר הביטחון שמגיע כדי להשיב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, עוד יום קשה, יום של פחד, יום של כאב.

דב חנין: כך, עמיתי חברי הכנסת, בדיוק כך נראה ניהול הסכסוך.

דב חנין: כך נראה ניהול הסכסוך.

דב חנין: ואנחנו מבינים יותר ויותר שסכסוך אי-אפשר לנהל, שסכסוך צריך לפתור; שאת המלחמה הזאת צריך לסיים כמה שיותר מהר, בדרך היחידה האפשרית, דרך שתבטיח צדק ועצמאות לשני העמים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, רוח רעה מאוד נושבת בארץ.

דב חנין: רוח של השתקה, הפחדה, סתימת פיות.

דב חנין: מה שהתחיל כמסע נגד מנהיגי הציבור הערבי התפתח להשתקה של אנשי אקדמיה, לציד מכשפות נגד ארגוני זכויות אדם ונגד תנועות שמאל.

דב חנין: וזה מגיע עכשיו למערכת שלמה של הכפשות חסרות רסן נגד כל איש ציבור שפשוט מעז להביע דעה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בחסות הממשלה הזאת, ממשלת ימין קיצוני, אנחנו חצינו הרבה קווים אדומים בחודשים האלה; ראו את הקווים האדומים שנחצו השבוע: נשיא המדינה העז, שומו שמים, להשתתף בוועידת "הארץ".

דב חנין: זה כבר פתח פתח למסע של קללות, השמצות והכפשות.

דב חנין: השתתפו בוועידה, אגב, אנשים רבים; זו ועידה פלורליסטית, שיש בה כוחות מימין ומשמאל, ממרכז ומהאקדמיה, וארגונים ישראליים, ואורחים שאינם ישראלים, והשתתפו שם גם אנשי "שוברים שתיקה", ארגון ששם לעצמו למטרה להתריע על פגיעות בזכויות אדם שנעשות על-ידי הצבא בשטחים.

דב חנין: זה היה מספיק כדי לדרוש מהנשיא לבטל את השתתפותו.

דב חנין: לאן הגענו?

דב חנין: אני מתבייש בכך שגם כאן, בבית הזה, היו לא מעט חברי כנסת שהצטרפו לגל העכור והפופוליסטי הזה.

דב חנין: ונכון, לא היה שם דגל ישראל על הבמה, כשדיבר הנציג הפלסטיני.

דב חנין: שומו שמים.

דב חנין: מה הנשיא עושה בוועידה כזו, שמשתתף בה נציג פלסטיני ודגל ישראל לא מתנופף על הבמה.

מאיר כהן: דגל ישראל הורד, יש הבדל.

דב חנין: דגל ישראל הושם על הבמה לפי בקשתו של הנשיא, בזמן נאומו של הנשיא.

דב חנין: זה מה שאני יודע – –

מאיר כהן: – – – הורד – – –

דב חנין: – – והוא לא היה על הבמה כשהיה הנציג הפלסטיני, שלא רצה לדבר כשיש הדגל.

דב חנין: אני גם מניח שהנשיא לא היה מוכן לדבר כשמאחוריו מתנופף הדגל הפלסטיני.

דב חנין: בכל מקרה, אז מה אומרים על הנשיא?

דב חנין: אני קורא שבפייסבוק – –

טלי פלוסקוב: אדוני, נא לסכם.

דב חנין: – – איש חסר מעצורים קורא לו כבר "הפיהרר".

דב חנין: והגדיל לעשות ערוץ 20, ערוץ המורשת, המורשת, ערוץ המורשת, שפתח בקמפיין, שימו לב – ערוץ שממומן מכספים ציבוריים וחי מזיכיון ציבורי, ומתחיל קמפיין נגד נשיא המדינה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: כך נראים הקווים האדומים שאנחנו עוברים אותם יום-יום בחסות הממשלה הרעה הזאת.

דב חנין: זו ממשלה שחייבת ללכת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת בראש, אדוני שר הביטחון, עמיתי חברי הכנסת, ביומיים האחרונים אימא של אורון שאול יצאה לתקשורת.

אלעזר שטרן: אני מציע לכולנו להתייחס בכבוד, אבל לא ליצור גל.

אלעזר שטרן: אני חושב ששתי המשפחות האלה, משפחת גולדין ומשפחת שאול, ראויות לכל הערכה על העמידה האמיצה שלהן.

אלעזר שטרן: אדוני שר הביטחון, אם יש משהו שאני יכול לשקול – מציע לשקול, בהתחשב בפרשיות השבוע – זה את הפתרונות דרך בתי-הכלא.

אלעזר שטרן: זאת אומרת – יוסף עלה לאן שעלה, אני מבין שאי-אפשר, או שיש שיקולים רחבים יותר, אני חושב שלהתחיל עם משפחות של עצורי ה"חמאס" מעזה, זה צעד שאנחנו מוכרחים ללכת בכיוון הזה; גם לקדם את החזרת הגופות, ואני מדגיש – את החזרת הגופות, וגם סוג של מחויבות שלנו דווקא כלפי ההתנהגות האצילית של המשפחות.

אלעזר שטרן: אדוני השר, אני הקשבתי קשב רב לדבריך, ואני מודה שהם מעוררי מחשבה – זאת אומרת, על הצורך באחדות פנימית נוכח הגל זה, ובאמת זה מעורר מחשבה, ואני מוכרח להגיד גם שיש בהם כמובן היגיון, והוא מדבר אלינו, אבל אני חושב שכאשר מדברים על אחדות – ואני רוצה לגלוש לנושא אחר – כשרב ראשי לישראל שנבחר בחסות ראש ממשלה, בימים של התמודדויות פנים וחוץ, מגנה או מעיר לשר אחר על ביקור – שומו שמים – במוסד קונסרבטיבי, וממשלת ישראל שותקת, אנחנו לא תורמים לאחדות העם.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, גם ראובן, כשאיבד את המנהיגות שלו, לא איבד על זה שאמר משהו לא טוב; הוא איבד על זה שהוא עמד בצד כשזרקו את אח שלו לבור.

אלעזר שטרן: ואחרי זה, "ויגש אליו יהודה" ואיפה ראובן היה – אנחנו יודעים, שם הוא איבד את המנהיגות, והיו לו סיבות טובות לא להתערב, הוא היה עסוק בשקו ובתעניתו על דברים אחרים שהוא עשה.

אלעזר שטרן: אני חושב, שכשרב ראשי לישראל שנבחר בחסות הפוליטיקה – איך אני אגיד?

אלעזר שטרן: – הכי נמוכה שיש במדינה הזאת, מעז להגיד ככה, בזמנים כאלה של התמודדות בתוך יהדות התפוצות, עם יהדות התפוצות ועליה, וממשלת ישראל שותקת, וראש ממשלת ישראל שותק, אז יותר קשה לנו לדבר על אחדות, ואני לא מוריד כהוא-זה מחשיבות הדברים שלך כאן.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, תכננתי מלכתחילה לדבר בהתייחס להצעת האי-אמון של הרשימה המשותפת, למדיניות הכלכלית ולדוח העוני, שיש לנו עליו ביום רביעי דיון 40 חתימות.

בצלאל סמוטריץ': אחר כך הייתה לי הווה אמינא, אחרי הפיגוע הקשה שהיה בצהריים, להתייחס דווקא למצב הביטחוני, ובכל זאת אני חושב שלמרות הפיגוע מן הראוי שנתייחס למצב הכלכלי ולדוח העוני, ונעביר מסר שגם האירועים הביטחוניים התכופים לא מסתירים מעינינו את הסוגיות החשובות האלה.

בצלאל סמוטריץ': יש עוני במדינת ישראל, זה לא סוד.

בצלאל סמוטריץ': יש עניים.

בצלאל סמוטריץ': יש אנשים שאין להם, יש אנשים שלא יכולים להוציא את עצמם מהמצב הזה.

בצלאל סמוטריץ': שמעתי הרבה בימים האחרונים – זה נמצא בכל מקום – יש קשישים, ויש נכים, ויש חולים, ויש ילדים.

בצלאל סמוטריץ': אין, ולא יכול להיות, ויכוח על זה שבאלה צריך לטפל, וכנראה באלה אנחנו לא מטפלים מספיק, כיוון שאם היינו מטפלים בהם מספיק – לא רוצה לומר, הם לא היו קיימים, לא יחדל אביון מן הארץ, אבל ודאי יכולנו לצמצם את התופעה הזאת יותר.

בצלאל סמוטריץ': אבל, וזה אבל גדול, יש בחברה הישראלית, ויש כנראה גם כאן, בבית-המחוקקים, הרבה מאוד אנשים שיש להם אינטרס, שעושים הון מלנפח את התופעות האלה ולהוציא אותן מפרופורציה.

בצלאל סמוטריץ': יש כאלה שחייבים להסביר לנו – זאת כבר הפכה להיות אסטרטגיה אצל מפלגות מסוימות – שהכול כאן רע, והכול כאן שחור, והכול כאן דפוק, והכול כאן מושחת, כי אחרת, איך נסביר לציבור הישראלי שצריך להחליף את השלטון?

מאיר כהן: לשרוף משפחה זה – – –?

בצלאל סמוטריץ': ואיך נסביר – – –

מאיר כהן: מה אתה עושה?

מאיר כהן: לפחות תתנצל על מה שאתה אומר.

מאיר כהן: לפחות – – – חשבנו שתתנצל.

בצלאל סמוטריץ': מאיר, מה זה קשור לעניין?

מאיר כהן: בחייך, סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': על מה אתה מדבר?

בצלאל סמוטריץ': על איזה נושא?

מאיר כהן: בכל נושא, כשאתה עולה לבמה הזאת, תתנצל על מה שאמרת.

בצלאל סמוטריץ': על מה?

מאיר כהן: על זה שלשרוף ילדים ומשפחה זה לא טרור.

מאיר כהן: תתנצל על זה.

מאיר כהן: תתנצל על זה.

בצלאל סמוטריץ': שמעת את ההקדמה שלי, חבר הכנסת כהן?

מאיר כהן: תתנצל על זה.

מאיר כהן: לא שמעתי התנצלות.

בצלאל סמוטריץ': אז אמרתי שהיו לי מחשבות לשנות את נושא – את כמה השניות שיש לי לדבר כאן ולדבר על המצב הביטחוני, ותאמין לי שיש לי הרבה מה לומר, אבל אני לא חוזר בי ממילה אחת שנאמרה או נכתבה – –

מאיר כהן: חבל מאוד, חבל מאוד.

בצלאל סמוטריץ': – – וכתבתי כמעט 2,000 מילה בשני מאמרים בעניין הזה בשבוע, אתה מוזמן לקרוא.

מאיר כהן: חבל מאוד.

מאיר כהן: זה עושה אתך לאיש הזוי ולא ראוי.

מאיר כהן: חבל מאוד.

עאידה תומא סלימאן: מעניין – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כהן – רק תוסיפי לי את הדקה הזאת, כן?

טלי פלוסקוב: אני אוסיף לך.

מאיר כהן: – – – אבל זה עושה אותך הזוי.

מאיר כהן: מי שאומר שלשרוף משפחה – – –

בצלאל סמוטריץ': אני לא אגרר, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת כהן, העניין ברור.

טלי פלוסקוב: העניין ברור.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תנו בבקשה לסמוטריץ – – –

בצלאל סמוטריץ': אני, ברשותך, גברתי היושבת-ראש, לא אגרר למקום הזה, כיוון שתכננתי לייעד את הדברים האלה שלי לנושא אחר.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכן בשמחה, מאיר כהן, לדבר אתך, ולדבר בבמות אחרות – – –

מאיר כהן: אל תדבר אתי – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה מכיר אותי היטב כמי שלא חוסך את לשונו.

טלי פלוסקוב: אני מוסיפה לך, אבל בנושא שדיברת.

בצלאל סמוטריץ': אני חוזר לעניין עצמו.

בצלאל סמוטריץ': יש מפלגות, כולל מפלגתך שלך, חבר הכנסת כהן, שעושות הון פוליטי – –

מאיר כהן: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – מלנסות ולשכנע את הציבור הישראלי שרע במדינת ישראל, אחרת איך תסבירו לנו למה צריך להחליף את השלטון?

מאיר כהן: תתבייש.

מאיר כהן: תתנצל על מה שאמרת, הזוי שכמוך.

מאיר כהן: איך אתה מעז?

בצלאל סמוטריץ': אחרת איך תסבירו לנו למה צריך להקים מדינה פלסטינית?

בצלאל סמוטריץ': הרי המצב הכלכלי פה דפוק, ויש כאן עוני מטורף, והכול כאן נורא ואיום, ובכול אשמות ההתנחלויות.

בצלאל סמוטריץ': זה הבעיה.

בצלאל סמוטריץ': ומי שמנפח את התופעות האלה פוגע, גברתי היושבת-ראש – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, אני מבקשת להפסיק.

בצלאל סמוטריץ': – – ביכולת שלנו לטפל בהן.

בצלאל סמוטריץ': מי שרוצה להצליח לטפל בעוני האמיתי שקיים בחברה הישראלית צריך לדעת להתמקד בו, ולא לנפח את התופעה.

בצלאל סמוטריץ': כשאתם רוצים לנגח את הממשלה ובדרך לזה נאחזים בנתונים מופרכים – אתם יודעים, אתה יודע הכי טוב, כמי שהיה שר הרווחה, שהנתונים האלה בדוח הזה של הביטוח הלאומי מופרכים.

מאיר כהן: הנתונים האלה מדויקים.

בצלאל סמוטריץ': אין כל ילד שלישי במדינת ישראל שהוא עני.

מאיר כהן: הנתונים האלה מדויקים – הכי מדויקים.

בצלאל סמוטריץ': נכון, נכון.

בצלאל סמוטריץ': ולכן אתה לא הצלחת כשר הרווחה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': ולכן אתה גם לא תצליח לטפל בבעיה הזאת של העוני, כי מי שמנפח תופעות לא יכול לטפל בהן.

בצלאל סמוטריץ': יש עוני חריף במדינת ישראל וצריך לטפל בו, אבל כדי לטפל בו – – –

מאיר כהן: כל עוד יש אנשים כמוך בפרלמנט הישראלי, שמרשים לעצמם לעשות את מה שאתה עושה, לא נצליח בכלום.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

מאיר כהן: אין לנו תוקף מוסרי להצליח בשום דבר, בגלל אנשים כמוך.

בצלאל סמוטריץ': אי-אפשר לדבר?

בצלאל סמוטריץ': כדי שנצליח לטפל בעוני הזה – – –

מאיר כהן: ואתה יודע שאני לא מפריע לאף אחד לדבר, אבל לך זאת חובה להפריע.

בצלאל סמוטריץ': תראה שוב, חבר הכנסת כהן, איך אתה גורר את הכול.

בצלאל סמוטריץ': תבין שלחברה הישראלית יש עוד נושאים שמעניינים אותה חוץ מהנושאים האלה; תבינו שיש עוד נושאים שמעניינים, תתחילו לטפל במה שמציק באמת לחברה הישראלית, ולא רק בנושא המדיני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סמוטריץ, אני מבקשת לסכם את הדיון.

בצלאל סמוטריץ': חוץ מהסכסוך היהודי–ערבי יש עוד נושאים מעניינים.

מאיר כהן: אין יותר מפחיד מאנשים כמוך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אתה מאיים יותר מכל דבר על החברה הישראלית.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, אתה סגן יושב-ראש הכנסת, אל תכריח אותי להוציא אותך מהאולם, לא נעים לי.

מאיר כהן: סליחה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': סיכומו של עניין, גברתי, במשפט אחרון – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, סיכומך.

בצלאל סמוטריץ': סיכומו של עניין, יש עוני במדינת ישראל, וכולנו חייבים לעשות הרבה יותר כדי לטפל בו, אבל אסור לנו בשום פנים ואופן לשחק לידי מי שרוצה לייצר כאן איזה מין תמונה קודרת ושחורה כאילו הכול רע.

בצלאל סמוטריץ': מדינת ישראל היא מקום טוב לחיות בו, המקום הכי טוב שיש לחיות בו.

בצלאל סמוטריץ': באמת נהדר כאן, ורק מתוך המבט האופטימי הזה יש לנו סיכוי, בעזרת השם, לתקן גם את מה שצריך לתקן, גם בפערים החברתיים ובעוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עודד פורר, ואחריו – חבר הכנסת אליעזר מנחם מוזס.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, שלוש דקות שלך.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: חברים, אני חייב לומר שבשבועות האחרונים חברי ואני מסתובבים הרבה ברחבי הארץ, לא רק בירושלים, גם בדרום, גם בצפון, ובכל מקום שאנחנו הולכים, התחושה שמתקבלת – מאוד מפריע הצעקות שם בצד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נגוסה, זה מפריע לנו.

טלי פלוסקוב: אני מצטערת להפריע לכם, אבל זה מפריע לנו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

עודד פורר: ובכל מקום שאנחנו הולכים התחושה היא פשוט אותה תחושה של אובדן הדרך, אותה תחושה שאין לממשלה הזאת כיוון.

עודד פורר: הממשלה הזאת, בעיני, מדומה לאיזו ספינה שמפליגה, והיא כבר בקושי מפליגה כי יש חורים בתחתית והמים נכנסים, אבל הקברניט עסוק בצביעת הסיפון, הוא לא עסוק בהוצאת המים, לסתום את החורים, לאפשר לספינה להמשיך להפליג, לא – אנחנו צובעים את הסיפון.

עודד פורר: מה אנחנו עושים?

עודד פורר: נחלק מיליארדים בתקציב, כל מיני כספים ייחודיים כאלה או אחרים, ננסה לסגור חור פה, כזה שייראה יפה, נצבע את זה בצבעים יפים – עוסקים בכול, חוץ מבמה שחשוב, ומבטיחים לכולם ולא מקיימים שום דבר.

עודד פורר: אבל מעבר לעובדה שמפקירים את כולם ומפקירים את ציבור העצמאים להתמודד עם בעיות הביטחון שמשליכות באופן מיידי על העסקים שלהם, אני חושב שדווקא צריך לדבר על המצב הביטחוני, כי כשהים סוער והמים עולים וחודרים, צריך לקבל החלטות, והקברניט צריך להחליט מה עושים, וצריך לטפל דווקא בסתימת החורים ובהוצאת המים ולא בדברים האחרים.

עודד פורר: לצערי, הממשלה הזאת טומנת את ראשה בחול נוכח המצב הביטחוני באופן הולך ומתמשך.

עודד פורר: נותנים לדברים להתפתח, מטאטאים אותם מתחת לשטיח, מחזיקים חזק, רק שלא יתפרץ.

עודד פורר: בהקשר הזה אני דווקא רוצה להתרכז במשהו שקרה לא רחוק מכאן, עבר בשקט בחדשות בשבוע האחרון.

עודד פורר: הרי אנחנו יודעים מה קורה ברצועת-עזה ומה עברנו שם רק לפני קצת יותר משנה, ולכולם ברור שה"חמאס" ממשיך ומתעצם ברצועת-עזה, חופר את המנהרות ועוסק בהתעצמות צבאית.

עודד פורר: אבל שיא השיאים נגלה לעינינו דווקא בשבוע שעבר, כשפורסם שמפקד "המדינה האסלאמית" בסיני, שאדי אל-מניעי, הגיע לרצועת-עזה במטרה להיוועד עם ראשי הזרוע צבאית של ה"חמאס" על הרחבת שיתוף הפעולה ביניהם.

עודד פורר: מה המפתיע בעניין?

עודד פורר: הכול כמובן דרך מנהרות ההברחה בין עזה למצרים.

עודד פורר: מנהיגי ה"חמאס" לא הלכו לסיני כדי להיוועד אתו – הוא בא מסיני לרצועת-עזה כדי להיוועד אתם.

עודד פורר: למה?

עודד פורר: כי בעזה מרגישים בטוחים; כי ברצועת-עזה גם מנהיג "המדינה האסלאמית" בסיני, או התנועה הזאת, יכול להגיע.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עודד פורר: לא, הפריעו לי שם איזה חצי דקה, אז תיתני לי אותה.

טלי פלוסקוב: כבר הוספתי, אבל בסדר, עוד חצי דקה.

עודד פורר: מנהיג "המדינה האסלאמית" בסיני מגיע דווקא לעזה כדי להיוועד עם ראשי ה"חמאס".

עודד פורר: העובדה שהם מרגישים בטוחים בעזה והעובדה שממשלת ישראל ממשיכה לאפשר למה שקורה בעזה להתפתח יבואו אלינו בעוצמה הרבה יותר חזקה והרבה יותר קשה.

עודד פורר: צריך לזכור שאותו אל-מניעי גם אחראי לרציחתם של תשעה ישראלים בכביש 12, וההתנהלות הזאת של ממשלת ישראל, שטומנת את ראשה בחול, מסכנת בסופו של דבר את כולנו.

עודד פורר: אני קורא לכם לתמוך בהצעות האי-אמון.

עודד פורר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עודד פורר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אליעזר מנחם מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: לא רשום אצלי נכון, אדוני סגן מזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: מנחם אליעזר מוזס, ורשום אצלי אליעזר מנחם מוזס.

טלי פלוסקוב: נא לתקן.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקבל את ההתנצלות, ואני לא אפנה לוועדת האתיקה, מבטיח לך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מנחם אליעזר מוזס: והמבין יבין.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, שלוש דקות.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה.

מנחם אליעזר מוזס: יום קשה לנו, 12 פצועים במצבים שונים בגשר המיתרים בירושלים.

מנחם אליעזר מוזס: לא פשוט כל מה שקורה כאן, צריכים באמת ישועה ובמהרה.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לדבר דווקא על הנושא של משבר הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: כבר לפני שבע שנים אני זיהיתי את משבר הדיור, והייתי הראשון שהקים שדולה למשבר הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: ראש מטה הדיור במשרד האוצר – ואני מצטט – אומר: עד סוף 2016 נשווק 70,000 יחידות דיור.

מנחם אליעזר מוזס: אנו נמצאים כעת בשיא הבנייה המתוכננת של 97,000 יחידות דיור, כמעט 100,000.

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי: מה עם צורכי הציבור החרדי המתגורר במחסנים ובתת-תנאים?

מנחם אליעזר מוזס: שמעתי תשובה משר הבינוי והשיכון כאן, על במת הכנסת, שהציבור יקבל 436 יחידות דיור ברמת-שלמה בירושלים, 219 יחידות באחיסמך, 538 בהר-יונה, כאשר הוא בעצמו אומר ש-20% מהדיור צריך הציבור החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי היא: מדוע לא מגיע לנו בראש-העין, שבונים בה 14,000 יחידות דיור?

מנחם אליעזר מוזס: באור-יהודה?

מנחם אליעזר מוזס: באשקלון?

מנחם אליעזר מוזס: בקריית-גת – 7,000 יחידות?

מנחם אליעזר מוזס: בכל הערים האלה?

מנחם אליעזר מוזס: ולהפך, אומר כאן שר הבינוי והשיכון, שבבית-שמש – ש"שם העתיד שלכם" – אז מ-8,000 יחידות דיור אנחנו רוצים לתכנן 4,000 יחידות דיור לציבור הכללי.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא נכנס עכשיו לסוגיה אם זה נכון, אם זה ראוי, אבל אני בא ואומר: ההדרה הזאת של חרדים, על-ידי ראשי ערים שבונים גורדי שחקים שהציבור החרדי לא יכול להתגורר במקומות האלה – לא יכול להיות שזה יהיה חד-סטרי מול הציבור החרדי, שזקוק לעשרות-אלפי יחידות דיור.

מנחם אליעזר מוזס: לפני כשבוע כל המדינה הייתה כמרקחה כאשר פורסם על סרטון של "באמונה", שהיה נראה שם שמדירים אנשים יוצאי עדות המזרח – ובצדק, ובצדק, לא צריך להיות דבר כזה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל, אותו צדק צריך גם להיות לגבי הציבור החרדי, שמגיע לו גם כן את האי-הדרה הזאת, של ראשי ערים שעושים את כל המאמצים ובונים את כל סוגי הבנייה, רק שלא יתאימו לציבור החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: הדבר הזה לא יכול להיות באיפה ואיפה, ואני דורש כאן באמת לקבל תמונה מפורטת איפה אתם חושבים ליישב את ה-20% של הציבור החרדי, שזקוק ל-20% ממתנת הדיור הציבורי הכללי.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אחרון הדוברים.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן השר יסכם.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברים, היום, בשעה טובה, אחרי סדרת דיונים בוועדת הכלכלה, נתקבלה פחות או יותר ההחלטה – לדעתנו באי-חוקיות השימוש בסעיף 52.

עיסאווי פריג': במהלך הדיונים, חברים, התקיימו 11 ישיבות ועוד ישיבה.

עיסאווי פריג': 11 הישיבות, הוזמנו אליהן כל אנשי המקצוע מכל הקשת הפוליטית, כולל השיא עם ראש הממשלה, שהיה באמצע השבוע האחרון.

עיסאווי פריג': וביומיים האחרונים התקיימה הישיבה ה-12, שהוגדרה ישיבה סודית, בין חברי ועדת הכלכלה.

עיסאווי פריג': ביררתי את הנושא עם יושב-ראש הוועדה, ואכן, הישיבה הסודית התקיימה מטעמי סיווג ביטחוני.

עיסאווי פריג': הוזמנו אליה רק ארבעה חברי כנסת מתוך חברי ועדת הכלכלה, בטענה של סיווג ביטחוני – הסיווג הביטחוני הזה, שרודף אותנו בכל מקום ומקום ומקשה עלינו להתבטא ולהגיד מה שאנחנו חושבים.

עיסאווי פריג': לטעמי, חברים, כחבר ועדת הכלכלה שנבצר ממנו להשתתף בדיון עם הסיווג הביטחוני, אני חושב שזה סעיף השתקה בדומה למערכת ההשתקה שממשלת ישראל ומדיניות ראש הממשלה מובילות.

עיסאווי פריג': מערכת ההשתקה הזו – שר הביטחון ביומיים-שלושה האחרונים התחיל לקחת את זה צעד אחד קדימה, ולא מתאים לו "שוברים שתיקה", צריך להשתיק אותם.

עיסאווי פריג': הם עושים שם רע, והם עושים לא טוב למערכת.

עיסאווי פריג': אנשים – השתקה, וכל מי שחושב אחרת, כל מי שמסוגל לשמור על המוסר ועל הערכיות של המעשה – בעיניכם הוא פסול.

עיסאווי פריג': אז, אדוני ראש הממשלה, הראי שנמצא ב"שוברים שתיקה" – ואתה מנסה לשבור אותם ולהשתיק אותם – אתה טועה טעות חמורה; והדמוקרטיה המקרטעת, שמכל כיוון וכיוון אתם מנסים להוביל, תביא רק אסון.

עיסאווי פריג': ברשותך, גברתי היושבת-ראש, עוד מילה.

טלי פלוסקוב: מילה, ומסכמים.

עיסאווי פריג': אני שמעתי את חבר הכנסת סמוטריץ.

עיסאווי פריג': הוא מתעקש לקבל כמה תארים – התחיל עם "התליין החובב"; סמוטריץ ומלחמתו בארגוני זכויות האדם.

עיסאווי פריג': ועכשיו סמוטריץ אומר: התארים האלה לא מספקים אותי, אני צריך תואר יותר חזק.

עיסאווי פריג': אז אני החלטתי להיות המגן של הטרוריסטים היהודים.

עיסאווי פריג': אני המגן שלכם.

עיסאווי פריג': אני המגן.

עיסאווי פריג': וחבר הכנסת סמוטריץ קבע: מותר לשרוף ילדים ערבים, זה לא טרור.

עיסאווי פריג': הוא קבע, והוא לא חוזר בו.

עיסאווי פריג': זאת בושה, ועל דברים כאלה, אדוני ראש הממשלה, לממשלה עצמה אסור לעבור לסדר-היום.

עיסאווי פריג': חבר כנסת שמעודד שרפת ילדים בגלל שייכותם האתנית הוא בעיני נותן רוח גבית לטרור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר סילבן שלום לסכם את הדיון בשם הממשלה, ואז נצביע על כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמענו כאן רבות על הקיפוח שממשלת ישראל מפעילה כלפי המגזר הערבי בחלוקת משאבים.

סילבן שלום: אני, לפחות בחלקה שאני מתעסק בה, יכול לומר לך, אדוני היושב-ראש, שיש קיפוח של הסקטור היהודי.

סילבן שלום: מה זאת אומרת?

סילבן שלום: אנחנו, בשנה הזאת – הרי יש נוסחה של מענק האיזון, מודל מענק האיזון: כל היישובים הלא-יהודיים מקבלים 100% מענק איזון.

סילבן שלום: 100%, לא אגורה אחת פחות.

סילבן שלום: היהודים, לעומת זאת, רק 84%.

סילבן שלום: אז מי המקופח כאן, תגידו?

סילבן שלום: אף אחד.

סילבן שלום: לכן, האמירה הזאת שלפיה לא מחלקים את המשאבים אינה נכונה, ואינה נכונה בלשון המעטה.

סילבן שלום: אנחנו מאפשרים גם – למרות שהם מקבלים 100% – גם מענק שר וגם ברזרבה לפיתוח וגם בכל שאר הדברים, אבל בשנה הזאת זה מה שקורה.

סילבן שלום: כשהייתי השר לפיתוח הנגב והגליל, לא היה יישוב אחד לא יהודי שלא קיבל תמיכה מהמשרד.

סילבן שלום: אפילו לא אחד.

סילבן שלום: יבוא יישוב אחד ויגיד שלא קיבל – אני לא נמצא פה יותר.

סילבן שלום: אחד.

סילבן שלום: גם דימונה קיבלה, גם אשכול קיבלה, גם עכו קיבלה – לא, כפר-קאסם לא היה ב"נגב גליל", אבל הוא מקבל עכשיו.

סילבן שלום: הוא מקבל עכשיו.

סילבן שלום: לכן, לבוא ולטעון את הטענה הזאת – צר לי, אין לה שום אחיזה ושום בסיס.

סילבן שלום: אני לא יכול לדבר על הכול באופן כללי, כי במשרדים אחרים אני לא יודע מה קורה, אבל אני יכול לדבר על המשרד שאני אמון עליו, שנותן את השירותים לרשויות המקומיות, והן נותנות שירותים לאזרחים.

סילבן שלום: הן נותנות שירותים בתחום של חינוך, בתחום של רווחה, בתחום של תשתיות, בתחום של שיפור פני העיר, בתחום של נוער, בתחום של קשישים – כל הדברים האלה ניתנים בנפש חפצה.

סילבן שלום: זה לא על חשבון הסקטור היהודי, אלא זה בגלל העובדה שאנחנו הצלחנו לקבל תוספת משמעותית.

סילבן שלום: בשנה הזאת הצלחנו להגיע למענקי איזון של 3 מיליארד ו-100 מיליון שקלים.

סילבן שלום: סכום ללא תקדים.

סילבן שלום: ללא תקדים.

סילבן שלום: חצינו את קו 3 המיליארדים, ובסופו של דבר הכספים האלה באים לכל אחד מהאזרחים, באים לטובת האזרחים כולם.

סילבן שלום: לכן, השנה מענק האיזון יהיה הרבה יותר גדול, וכמו שאמרתי – ברשויות המקומיות הלא-יהודיות זה יהיה בצורה הרבה הרבה יותר משמעותית מאשר היה בעבר.

סילבן שלום: עשינו זאת גם בוועדות גבולות, גם בדברים אחרים.

סילבן שלום: אני יכול להגיד לכם שההליכה לקראת התושבים היא גם בהגדלת מענקי האיזון, וגם ביחס ל-2016 אני החלטתי שלא תהיה העלאה בארנונה.

סילבן שלום: לא נעלה ארנונה ב-2016, כך שהאזרחים לא יצטרכו לשלם יותר מכיסם בשנה הזאת.

סילבן שלום: ב-2016 אין גידול בארנונה, וזה דבר חשוב מאוד, שטוב לדעת אותו.

סילבן שלום: לכן, מדיניות האפליה איננה.

סילבן שלום: לגבי נושא החוץ – כישלון ממשלת נתניהו ביחסי חוץ.

סילבן שלום: אני יכול לומר לכם, אני חזרתי בסוף-השבוע מוועידת הים התיכון ברומא.

סילבן שלום: כולם עמדו בתור להיפגש, כולם; משר החוץ של רוסיה, לשר החוץ של איטליה, לשרי חוץ נוספים.

סילבן שלום: נציגים מכל העולם עמדו בתור להיפגש עם הנציגים הישראלים, מתוך רצון להיות בקשר עם הממשלה הישראלית.

סילבן שלום: ושם שמעתי את סאיב עריקאת, שמדבר לפני, ואומר שהוא בעד שתי מדינות לשני עמים בגבולות 67'.

זאב בנימין בגין: הוא לא אמר "שני עמים", הוא אמר – – –

סילבן שלום: לא לשני עמים, כמובן.

סילבן שלום: Two-state solution, כמובן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

סילבן שלום: שתי מדינות בלבד, חבר הכנסת בני בגין.

סילבן שלום: אבל אמרתי לו: אני מבקש ממך – –

ענת ברקו: – – –

סילבן שלום: – – לא להגיד את זה ברומא; להגיד את זה ברמאללה, להגיד את זה בשכם, להגיד את זה בג'נין, בחברון, שם תגיד את הדברים האלה, לא פה, באירופה, או בוועידת "הארץ" שהייתה עכשיו בניו-יורק.

סילבן שלום: תגיד את הדברים האלה אצלך, בטלוויזיה שלך, ברדיו שלך, בספרים שלך, ספרי הלימוד.

סילבן שלום: לא לדבר באירופה בצד אחד; ובצד השני – – –

עיסאווי פריג': – – –

סילבן שלום: עיסאווי, אתה יודע מה היה לפני שבועיים וחצי – אני אומר את זה גם לך, זוהיר, שניכם נמצאים במפלגות לא ערביות – לפני שבועיים וחצי, שלושה שבועות, בשיא הסכינאות, אולי חודש, מראים בטלוויזיה הפלסטינית – מראיינת שני ילדים קטנים בני חמש – –

עיסאווי פריג': אנחנו נגד זה, מה לעשות.

סילבן שלום: – – ושואלת את אחד מהם: מחמוד, מה אתה רוצה להיות כשתהיה גדול?

עיסאווי פריג': זה לא – – –

סילבן שלום: מה הוא עונה לה?

סילבן שלום: לא שהיד, כמו שכולם חושבים.

עיסאווי פריג': כבוד השר – – –

סילבן שלום: הוא יותר חכם.

סילבן שלום: הוא אומר לה: אני רוצה להיות מוהנדס.

סילבן שלום: למה מוהנדס?

סילבן שלום: למה מהנדס?

סילבן שלום: כי אז אם אני אהיה מהנדס אני אדע לבנות פצצה שתהרוג את כל היהודים בעולם.

חנין זועבי: – – –

עיסאווי פריג': לא, לא.

סילבן שלום: למה לו להיות שהיד?

סילבן שלום: שהיד הוא מתאבד.

סילבן שלום: ככה הוא רק הורג את היהודים.

עיסאווי פריג': לא, זה לא נכון.

סילבן שלום: לא נכון?

סילבן שלום: בן חמש, במו-עיני ראיתי את זה.

סילבן שלום: כל שרי הקבינט – אני רוצה להגיד לך עוד דבר: בטלוויזיה הממלכתית הפלסטינית, בימים אלה, אף אחד לא מוכן לגנות.

עיסאווי פריג': גינינו, גינינו.

סילבן שלום: לא אתה, אתה ישראלי, מה אתה?

עיסאווי פריג': – – – כל הכנסת.

חנין זועבי: אלה שכתבו על הקיר בעזה, מה כתבו על הקיר בעזה?

סילבן שלום: זה לא רשמי, זה לא ממלכתי.

חנין זועבי: כתבו על הקיר בעזה – – –

סילבן שלום: זה הבדל גדול, חברת הכנסת זועבי, זה עניין אחר לחלוטין.

חנין זועבי: – – –

סילבן שלום: אם היו כותבים בנצרת אזרחים, זה היה דומה לזה, אבל לא הרשות הפלסטינית.

סילבן שלום: אם הייתה עושה את זה ממשלת ישראל, זה היה אחרת.

סילבן שלום: את יודעת – –

חנין זועבי: – – –

סילבן שלום: – – שהרשות הפלסטינית משלמת 40 מיליון שקל – אני לא זוכר אם זה כל חודש או כל שנה, אני חושב שזה כל שנה – לאסירים הפלסטינים?

סילבן שלום: 40 מיליון שקל לשנה לאותם רוצחים – –

חנין זועבי: – – – הרגו את אבא שלו.

סילבן שלום: – – ולאותם מרצחים שעשו את זה.

סילבן שלום: זה דבר שלא ייעשה.

חנין זועבי: – – –

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, הדברים האלה נעשים כאשר מדברים על רצון לשלום.

סילבן שלום: אנחנו נמשיך ונשאף להגביר את הביטחון, להגיע לשלום, אבל שלום שיהיה שלום אמיתי.

סילבן שלום: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר סילבן שלום.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים – נא לשבת, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סלומינסקי, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת צחי הנגבי, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משולם נהרי, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נכבד במליאה את שני חברינו שהלכו בתקופה האחרונה לעולמם: חבר הכנסת משה עמאר, שכיהן כחבר הכנסת התשיעית, וחבר הכנסת יוסי שריד, שכיהן בלא פחות מתשע כנסות.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מחברי הכנסת לקום לזכרם.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרם של המנוחים.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לא מכבר הלך לעולמו חבר הכנסת לשעבר משה עמאר, והוא בן 93.

יולי יואל אדלשטיין: משה עמאר כיהן בכנסת התשיעית, בשנים 1977–1981, באותן שנים הזכורות כשנות המהפך הפוליטי.

יולי יואל אדלשטיין: עמאר, שהיה עורך-דין במקצועו, היה חבר במפלגת מפ"ם, ושימש מזכיר ויושב-ראש סניף חיפה של התנועה.

יולי יואל אדלשטיין: בכנסת כיהן כחבר בסיעת המערך, והיה חבר בוועדות החוקה, חוק ומשפט ובוועדת הפנים ואיכות הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנים אחדות זכה לאות "יקיר חיפה" על פעילותו הציבורית, ובכלל זה על פעילותו כראש העדה הספרדית בחיפה.

יולי יואל אדלשטיין: אני שולח, בשם הכנסת וחבריה, תנחומים לבני משפחתו, למכריו ולמוקיריו.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של חבר הכנסת לשעבר משה עמאר ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מעלים גם את זכרו של חברנו חבר הכנסת לשעבר והשר לשעבר יוסי שריד, שהלך לעולמו לא מכבר – המשפחה סיימה לשבת שבעה עליו רק ביום שישי, והוא בן 75.

יולי יואל אדלשטיין: יוסי שריד היה מן הפרלמנטרים הבולטים בדור האחרון, ממעצבי דמותו של מחנה השמאל בישראל ומדובריו הבולטים; יש שיאמרו שהיה אולי הרהוט שבהם.

יולי יואל אדלשטיין: הוא החל את דרכו כאן בכנסת ב-1974 בסיעת המערך, ולימים היה ממנהיגי סיעת מרצ על גלגוליה, וכמובן יושב-ראש התנועה.

יולי יואל אדלשטיין: בין היתר כיהן כשר לאיכות הסביבה וכשר החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: היה חבר בלא-פחות מתשע כנסות, מן השמינית עד זו השש-עשרה, תקופה המשתרעת על פני יותר מ-30 שנים.

יולי יואל אדלשטיין: לאורך כל התקופה כמעט היה חבר בוועדת החוץ והביטחון, וכמובן בוועדות נוספות, ובכולן השמיע ברמה את קולו הייחודי.

יולי יואל אדלשטיין: דומני כי יוסי שריד ייזכר בעיקר כאיש עקרונות, חריף, נבון וחד לשון, והעברית המשובחת שבפיו, שמצאה את ביטויה בשלל פעילויותיו, בשידורי הרדיו, בספריו ובשיריו, הייתה מופת והשראה לרבים.

יולי יואל אדלשטיין: שריד היה בכל מאודו אכפתי ומעורב מאוד במתרחש בהוויה הישראלית והטביע חותם עמוק על החיים הציבוריים בישראל במשך תקופה משמעותית, כמעט נצח במונחי זמננו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה ויישאר מופת ליושר אינטלקטואלי.

יולי יואל אדלשטיין: גם בני פלוגתא שלו, והיו לו רבים כאלה, ידעו היטב כי לפניהם אדם משכיל, רחב אופקים, איש אשכולות שדבריו דברי טעם שיש להאזין להם.

יולי יואל אדלשטיין: שריד היה בנשמתו איש העט והמילה: סופר ומשורר, פובליציסט חד וחריף.

יולי יואל אדלשטיין: לאחרונה סגר מעגל ושב לשדר ברדיו, הפעם ב"גלי צה"ל", בדומה לעיסוק שבו החל בצעירותו כקריין ב"קול ישראל".

יולי יואל אדלשטיין: אני שולח תנחומים למשפחתו – לאלמנתו דורית, לילדים ולמוקיריו הרבים.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלון ממשלת נתניהו ביחסי חוץ והפקרתה את ביטחון הפנים;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלת ישראל ממשיכה להיכשל בהבטחת ביטחון אישי לאזרחיה

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם המחנה הציוני: כישלון הממשלה ביחסי חוץ והפקרתה את ביטחון הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד האי-אמון, נגד – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 52 נמנעים – 7 הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 38 בעד, 52 נגד, שבעה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם הרשימה המשותפת: מדיניות האפליה בתקציב המשמר אי-שוויון בחלוקת משאבים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 52 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 43, נגד – 52, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הצעת האי-אמון מטעם יש עתיד: ממשלת ישראל ממשיכה להיכשל בהבטחת ביטחון אישי לאזרחיה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 52 נמנעים – 4 הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 38, נגד – 52, ארבעה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנמשיך בסדר-היום, ברצוני לקדם בברכה את חברי משלחת הפורום למנהיגות אוסטרליה–ישראל–בריטניה.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) Welcome to the Knesset.

יולי יואל אדלשטיין: חברי המשלחת נפגשו היום עם חברי כנסת רבים, ובהם אני, במסגרת כינוס מיוחד שהוכן לכבודם בשיתוף הכנסת והעמותה לחילופי תרבות אוסטרליה–ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: במשלחת משתתפים חברי פרלמנט רבים מאוסטרליה ומבריטניה.

יולי יואל אדלשטיין: אנו שמחים על ביקור המשלחת בכנסת ומקווים להמשך שיתוף הפעולה.

יולי יואל אדלשטיין: Welcome again.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה מטעם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יואב קיש.

): שלום, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות הכנסת הבאות מטעם סיעת הבית היהודי: במקום ינון מגל שפרש מהכנסת – בוועדת החוץ והביטחון תכהן חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; בוועדת הכנסת תכהן חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ובוועדה לענייני ביקורת המדינה יכהן חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/881; "דברי הכנסת" ה-19, מושב שני, חוב' ל"ז, עמ' 12628.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין למסור הודעה על החלת דין רציפות.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, החליטה ועדת השרים לענייני חקיקה, על דעת הממשלה, להודיע במליאת הכנסת על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 12) (רישום פרטי שולח על-גבי דבר דואר רשום וציונם בהודעה), התשע"ד–2014 – הצעות חוק, הממשלה, מס' 881, מיום 21 ביולי 2014.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכבוד השר.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/951; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ט, עמ' 4611; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לחקיקה.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק הראשונה: הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 29), התשע"ו–2015, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, עשר דקות.

אלי אלאלוף: גברתי יושבת-ראש הישיבה, חברי כנסת, במסגרת חוק התקציב 2015–2016 יש כמה מהלכים לשיפור השירות של הרפואה הציבורית לעומת הרפואה הפרטית שמשתלטת בצורה זו או אחרת על חיי היום-יום שלנו.

טלי פלוסקוב: סליחה, אדוני.

טלי פלוסקוב: דקה בבקשה.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אנחנו מבקשים שקט באולם.

טלי פלוסקוב: מי שמעוניין לדבר יכול לעשות את זה מחוץ לאולם.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו מבקשים שקט.

אלי אלאלוף: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 29), התשע"ו–2015, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אלי אלאלוף: הצעת חוק זו פוצלה מהצעת חוק ההסדרים.

אלי אלאלוף: בהצעת חוק זו מוצע להסמיך את שר הבריאות, בהסכמת שר האוצר, לקבוע בתקנות כללים בעניין איסור על רופא – תקשיבו, זה מאוד חשוב.

אלי אלאלוף: זה בעיקר טוב – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, זה נורא קשה לדבר מכאן כשיש רעש כזה באולם.

אלי אלאלוף: זה במיוחד טוב לאוכלוסיות החלשות.

אלי אלאלוף: – – – איסור על רופא שטיפל במטופל במסגרת הרפואה הציבורית להמשיך את הטיפול באותו אדם במסגרת הרפואה הפרטית במוסד ציבורי, במשך תקופה של בין ארבעה לשמונה חודשים, מה שאנחנו קוראים בהמשך "תקופת הצינון".

אלי אלאלוף: מטרתה של ההוראה האמורה למנוע הסטה של מטופלים שפנו לקבלת טיפול במערכת הרפואה הציבורית לרפואה הפרטית, וזאת על-ידי איסור על הרופא שטיפל במטופל במערכת הציבורית, שהיא מרכז עניינו בדרך כלל, להמשיך את הטיפול באותו מטופל במערכת הרפואה הפרטית.

אלי אלאלוף: מהנתונים שהצטברו, ל-45% מהניתוחים אשר בוצעו במסגרת הביטוח המשלים קדם מפגש עם אותו רופא במסגרת הרפואה הציבורית.

אלי אלאלוף: כלומר, מטופל במערכת הציבורית המשיך את הטיפול במסגרת הטיפול המשלים.

אלי אלאלוף: אתם יכולים לנחש מי נהנה מהשירות הזה ואיך המערכת כולה מטפלת ומתקפלת כדי להעמיד תנאים, שאני קורא להם אפילו מושחתים, כדי שהאנשים האלה יקבלו טיפול מהיר ככל האפשר.

אלי אלאלוף: רובם המכריע של הניתוחים האלו נמצאים בטווח של עד שלושה חודשים במעבר מהטיפול הציבורי לטיפול הפרטי.

אלי אלאלוף: כלומר, הצעת החוק תחול עליהם.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שכל הדברים האלה, אני יכול להגיד, נסמכים גם על דעותיהם של שר האוצר ושר הבריאות, ואני בטוח ששל רבים מכם.

אלי אלאלוף: תכליתו של התיקון המוצע היא להבטיח כי המטופלים יקבלו את הטיפול הנדרש להם במסגרת הרפואה הציבורית הרגילה, ובכך יופחתו הוצאות משקי-הבית על שירותי בריאות פרטיים.

אלי אלאלוף: אישור הצעה זו ואישור התיקון לפקודת בריאות העם (מס' 28) – איסור תשלום ישיר לרופא עבור שירות הניתן במוסד רפואי – אשר במסגרת חוק ההסדרים, מהווים צעד נוסף במהלכים לחיזוק הרפואה הציבורית – מה שאני העזתי לקרוא "התחלת הפירוק של המנוע של הרפואה הפרטית" – והגברת יעילותה, הגדלת השוויון והורדת יוקר המחיה.

אלי אלאלוף: הוועדה קבעה כי בתקופה של שלוש שנים לאחר קבלת החוק, שר הבריאות ידווח פעמיים בשנה על יישומו של ההסדר המוצע ועל השלכותיו, בין היתר מעקב על העומסים והתורים במערכת הציבורית – מכה שחייבים להמשיך ולהתמודד אתה – ואחר הקצאת המשאבים הנדרשים לפריפריה בשל יישום החוק.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לחברי הכנסת בוועדה, שעמלו קשות כדי לקדם את החוק: לצוות הוועדה בניהולה של ענת כהן, לצוות המשפטי עם שמרית גיטלין, לאנשי משרד האוצר ואנשי משרד הבריאות על העבודה המשותפת, המאומצת והיסודית, ובתקווה שתביא לשינוי במערכת הבריאות הציבורית ולהשבחתה ולהורדת יוקר המחיה.

אלי אלאלוף: הצעה זו מוגשת ללא הסתייגויות, ואני פונה לחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אלי אלאלוף: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: אין הסתייגויות, לכן אנחנו מייד נעבור להצבעות.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אני מבקשת לשבת.

טלי פלוסקוב: כל מי שמעוניין להצביע, נא לחזור למקומכם.

טלי פלוסקוב: אנחנו נעבור כעת להצבעה – הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 29), התשע"ו–2015, קריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–2 – 72 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 72, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 73 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 29), התשע"ו–2015, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 73, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 29), התשע"ו–2015, עברה בקריאה שלישית והיא נכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/944; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' ט"ו, עמ' 3014; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 10), התשע"ו–2015.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 10), התשע"ו–2015.

יעקב מרגי: הצעת חוק זו היא מיזוג של שתי הצעות חוק: האחת, הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 13), התשע"ה–2015, שהוגשה מטעם הממשלה; השנייה, הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – החמרת ענישה בגין התעללות בבעלי-חיים), התשע"ה–2015, שהוגשה מטעם חבר הכנסת איציק שמולי וקבוצה גדולה של חברי כנסת מסיעות הבית השונות.

יעקב מרגי: אני מודה לחבר הכנסת איציק שמולי שניאות ליטול על עצמו את האחריות בוועדת משנה של ועדת החינוך, את כל סוגיית צער בעלי-חיים, והוא מחויב לזה ומסור לזה.

יעקב מרגי: חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים), התשנ"ד–1994, נחקק במטרה ליצור את המסגרת החוקית הכוללת והמקיפה להגנה על רווחת בעלי-החיים.

יעקב מרגי: תכלית החוק היא להגן על בעלי-חיים המוחזקים בידי אדם ובאחריותו ולהבטיח כי ככל שנדרשת פגיעה בבעלי-החיים, היא נעשית לתכלית אנושית ראויה ובאופן מידתי.

יעקב מרגי: הצעת החוק מבקשת לתקן כמה נושאים הנוגעים באופן יישום החוק ואכיפתו, בהתאם ללקחים שנלמדו מהניסיון שנצבר במשרד החקלאות ופיתוח הכפר, האחראי לביצוע החוק.

יעקב מרגי: נושאים אלה כוללים, בין היתר: עדכון והתאמה של הגדרות; הטלת חובה על בעלים וכן על מחזיק בעל-חיים המוגדר מי שבעל-חיים ברשותו או באחריותו, לרבות במסגרת עיסוקו, למנוע התעללות בו ולספק לו את צורכי מחייתו; שיפור ועדכון ההוראות בעניין תפיסת בעלי-חיים והתנאים להחזרתם לבעליהם או למחזיק בהם; תשלום הוצאות בשל תפיסת בעל-חיים ובשל הטיפול בו, והוראה בעניין הפעלת סמכויות לפי דינים אחרים הנוגעים בגידול; החזקה וטיפול בבעלי-חיים ובתוצרתם.

יעקב מרגי: כמו כן מוצע לתקן את סעיף התקנות ולהוסיף בו את הסמכת שר החקלאות להתקין תקנות בנושאים שונים, לרבות בעניין ייצוא, מסירה לאימוץ, אגרות, ייחוד פעולות רק למי שיש בידיו תעודה, הכשרות נדרשות לצורך ביצוע פעולות לפי החוק, חובות דיווח ותיעוד ומסירת הודעות.

יעקב מרגי: אחד התיקונים המרכזיים בהצעת החוק הוא החמרת הענישה על עבירות שנעברו בנסיבות מחמירות.

יעקב מרגי: מוצע כי מי שעובר על הוראת איסור עינוי, התאכזרות או התעללות שבסעיף 2(א) לחוק, תוך גרימת סבל חמור בכוונה, דינו מאסר ארבע שנים, במקום שלוש שנים.

יעקב מרגי: עוד נקבע בסעיף העונשין, שלעניין תאגיד שעבר עבירה לפי החוק, דינו כפל הקנס הקבוע לאותה עבירה, ונוספה בו סמכות לבית-המשפט לצוות, נוסף על כל עונש שיטיל, על הגבלת אדם מלהחזיק בעלי-חיים.

יעקב מרגי: תיקון חשוב נוסף מוצע בנושא אחריות נושאי משרה בתאגיד שעיסוקו בבעלי-חיים.

יעקב מרגי: מוצע כי נושא משרה בתאגיד כאמור יהיה חייב לפקח ולעשות ככל האפשר למניעת ביצוע עבירות מסוימות, לפי החוק, בידי התאגיד.

יעקב מרגי: מאחר שלא כל העבירות בחוק או לפי החוק היו מכוסות בסעיף זה, הכניסה הוועדה בהליך החקיקה תיקונים בנושא זה, ולתוספת המוצעת לחוק הוכנסו תקנות נוספות, שלגביהן תחול אחריות נושא משרה בתאגיד; כך, למשל, בנושא החזקת בעלי-חיים שלא לצרכים חקלאיים, החזקה של עגלי חלב ומופעים של בעלי-חיים, מאחר שבנושא תנאי ההחזקה והטיפול בבעלי-חיים בבתי-מטבחיים ובבתי-נחירה לא הותקנו עדיין תקנות, הוסיפה הוועדה סעיף להצעה, שלפיו תקנות כאמור יובאו לאישור הוועדה בתוך תשעה חודשים, ומשרד החקלאות התחייב להביא לאישור הוועדה תקנות אלה וגם תקנות כלליות בנושא החזקת עגלים, וכן להוסיפן להוראות התוספת שלגביהן קיימת אחריות נושא משרה בתאגיד.

יעקב מרגי: הוועדה מייחסת חשיבות רבה לנושא זה ותמשיך לעקוב אחריו ולפעול לתיקון החוק בעניין זה, ככל שיידרש.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לחברי הכנסת, גם בנושא החמרת הענישה – אומנם לא יצאנו כשכל תאוותנו בידנו, אבל עדיין יש תוספת, יש התקדמות, ואני מאמין שבהמשך, ככל שהמודעות תגבר והמצב של החוק הזה ילך וישתפר, מצבם של בעלי-החיים ילך וישתפר.

יעקב מרגי: אני מבקש מהכנסת להצביע בקריאה שנייה ושלישית על החוק.

יעקב מרגי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: הסתייגות ראשונה – של חבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: יש לך חמש דקות להציג לנו את ההסתייגות שלך.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, היום בבוקר ביקרתי בכלבייה העירונית בירושלים, ומדי חודש אני מבקר במתקן כזה או אחר כדי להסתכל לבעלי-החיים בעיניים.

איציק שמולי: ככה אי-אפשר לבלבל אותך עם העובדות; ככה אין לך הפריבילגיה להגיע לבית הזה ולאבד את המוטיבציה בנושא הזה.

איציק שמולי: זה מאבק קשה, וזה מאבק שלוקח ממך כל כך הרבה.

איציק שמולי: חוק הוא רגע של שיא בכנסת, ולפעמים רגע של שלמות, ואפילו של שמחה אישית.

איציק שמולי: אבל לנוכח מה שראיתי היום, וראיתי בשבועות האחרונים, אז אני אולי המחוקק הכי עצוב שתראו היום.

איציק שמולי: כן, צריך להגיד את זה – אנחנו עושים היום צעד חשוב, צעד משמעותי, בהגנה על בעלי-החיים במדינת ישראל, ואני מאמין בכל לבי שסעיפי החוק יעמדו כחומה בצורה ויפרידו בין בעלי-החיים לבין המתעללים.

איציק שמולי: אבל אתה מסתכל על התופעה, על הממדים הענקיים שהיא הגיעה אליהם, ועל מידת האכזריות שאתה מגלה כל פעם מחדש, ואתה לא יכול להתחמק מהרגעים האלה, הרגעים האלה שתופסים אותך בייאוש מוחלט.

איציק שמולי: אתם יודעים, אומרים עלי שאני אחד חברי הכנסת היותר-פעלתניים פה.

איציק שמולי: אבל אם יש משהו אחד שמוריד אותי לקרשים, זה הדבר הזה.

איציק שמולי: אני וחברת הכנסת גרמן חברים באותה קבוצת ווטסאפ, קבוצה שקוראים לה שדולת בעלי-החיים, וגם יעל וגם אני חרדים מפני דבר אחד ביום, אתם יודעים מהו?

איציק שמולי: – שהקבוצה הזאת, הווטסאפ שלה ירטוט, כי אז מגיע הרגע שאנחנו מבינים שנכשלנו פעם אחת נוספת; אנחנו מבינים שעוד רגע תגיע תמונה נוספת, דיווח נוסף מאתי אלטמן, או מ"אנונימוס", או "מצער בעלי-חיים" על עוד כלב, ועל עוד חתול, ועל עוד דבר שנוסף לסטטיסטיקה הזאת, של מסכת ההתעללות הקשה.

איציק שמולי: ואם לומר את האמת, אני כבר לא יודע אם להיות רגיש לעוולות האלה כאן בבית הזה זה יתרון או חיסרון, כי הרבה פעמים אומרים לך: תתמקד במקרו, תעזוב את האנשים שם בקצה, ותוציא רק איזה אמירה בומבסטית לתקשורת; חסרי הישע לא באים לקלפי, בטח לא אלה שהולכים על ארבע, אז מה אתם משקיעים בזה כל כך הרבה?

איציק שמולי: אבל יש משהו אחד – אני אומר לכם – שמוציא אותי משלוותי, ופשוט לוקח את כל האנרגיה שלי ומפיל אותי לקרשים, וזה הרגע הזה, שהווטסאפ של שדולת בעלי-החיים רוטט.

איציק שמולי: יש דבר אחד שהוא בלתי נסלח בעיני, וזה פגיעה בחסרי ישע, הפגיעה באלה שאתה יכול לפגוע בהם רק כי אתה יותר חזק, אם קשישים סיעודיים, אם חוסים במוסדות סגורים, ובוודאי ובוודאי בעלי-החיים.

איציק שמולי: ותופעת ההתעללות הגיעה בחברה הישראלית לממדים שהם חסרי תקדים.

איציק שמולי: רק בזמן האחרון תושב טייבה צבע חתול בצבע ורוד, ככה, בשביל הכיף, והרעיל אותו.

איציק שמולי: אז חלק פה חושבים, אה, זה בטח היה ביישוב של ערבים.

איציק שמולי: אז אני אספר לכם, שנהג יצירתי במיוחד לקח כלב בכביש 443, דחף אותו לעגלת סופר, כדי שלא ילכלך לו את האוטו, והתחיל לעלות אתו לירושלים.

איציק שמולי: אז אתם אומרים לעצמכם: זה רק באזורי הספר, נכון?

איציק שמולי: אז אני אספר לכם, שברחובות כמה נערים חצופים במיוחד פיתו גורי חתולים לצאת מהמחבוא רק כדי שהם יוכלו לשחק אתם בקליעה למטרה – הם היו המטרה, ובלוקים של בניין היו החץ.

איציק שמולי: אז אתם אומרים לעצמכם: אה, זה לא קורה בתל-אביב.

איציק שמולי: לפני כמה ימים ניצול שואה שמעניק – כל מה שהוא עושה זה להאכיל חתולים – סופג מכות רצח, כי להאכיל חתולים נהיה לפשע במדינת ישראל.

איציק שמולי: ואני יכול להמשיך עוד ועוד, תגידו לי לא, זה לא, זה פרחחים – תסכלו מה קרה בצה"ל עם יחידת העילית שלנו – –

טלי פלוסקוב: אבל הזמן תם.

איציק שמולי: אני מבקש עוד דקה אחת.

איציק שמולי: – – וארגוני בעלי-החיים יגידו לכם שזה אפילו לא מאית מהמקרים.

איציק שמולי: זה כבר לא מגיע ממקום אחד, זה בכל המדינה.

איציק שמולי: וזה לא רק בסמטאות החשוכות של העיר, זה ברחובות הכי ראשיים שלה.

איציק שמולי: וזה לא רק מקרים חריגים של מוחלשים שבאים להוציא את התסכולים שלהם, זה קורה גם אצל בני-טובים, מתוך שעמום.

איציק שמולי: הפרטים משתנים ממקרה למקרה.

איציק שמולי: מה שלא משתנה לעולם זה חוסר הצדק.

איציק שמולי: ומה שלא צודק זה לא רק הכאב והייסורים, זה בעיקר האדישות שאנחנו מפגינים כלפי התופעות האלה.

איציק שמולי: כבוד השופט חשין, זיכרונו לברכה, לוחם גדול למען זכויות בעלי-החיים, אמר: "החיה כמוה כילד – הנה תמימה, אין היא מכירה ברוע ואין היא יודעת כיצד להתמודד עמו".

איציק שמולי: סבל הוא סבל, ולא משנה אם הסובל הוא בן-אדם או בעל-חיים מסוג אחר.

איציק שמולי: ולסיום, גברתי היושבת-ראש, אנחנו מסרבים לפקוח את העיניים, משכנעים את עצמנו תמיד שבמדינת ישראל יש משהו שהוא חשוב יותר, ודחוף יותר, ובוער יותר, מגור חתולים שעקרו לו את העיניים או מכלבה שהציתו אותה.

איציק שמולי: ואם בעלי-החיים היו יכולים לדבר היום, הם היו שואלים אותנו רק שלוש שאלות: איך בבית-המשפט יוצאים בעונשים כל כך מגוחכים?

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איציק שמולי: איך בפרקליטות כל כך הרבה אנשים, התיק שלהם נסגר מחוסר עניין לציבור?

איציק שמולי: איך במשטרה יותר מדי אנשים שמתלוננים נחשבים מטרידנים?

איציק שמולי: אז יש לנו הרבה מאוד סיבות להיות פסימיים, אבל יש לנו סיבה אחת להיות אופטימיים, וזה העובדה שהבית הזה התחיל להיות מאוחד סביב סוגיית צער בעלי-חיים, ועל הצעת החוק שלי חתמו כ-80 חברי כנסת ואישרו אותה.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד רק תודה לשר החקלאות אורי אריאל, לשר להגנת הסביבה אבי גבאי, ליושב-ראש ועדת החינוך, לארגוני בעלי-החיים, שעושים עבודה נהדרת, לשותפתי להובלת השדולה יעל גרמן, ולצוות המסור שלי – יריב צור שור, אלעד גודינגר, יעל אדיב, טלי לזניק וטל גביש.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: בשל חשיבות הנושא לא יכולתי להפסיק אותך מרגע שעלית פה לבמה.

טלי פלוסקוב: הסתייגות נוספת, של קבוצת הרשימה המשותפת – יציג אותה חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: יש לך עשר דקות – גם על ההסתייגות הבאה; יחד עשר דקות, כדי שזה יהיה ברור.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת איציק שמולי, הדברים המרגשים שלך נכנסו, אני מקווה, ללב של כולנו ונשמעו בקשב רב גם אצל אותם אנשים שצופים בנו כרגע בשידור.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק שבפנינו הוא חוק חשוב.

דב חנין: זה חוק שמציע שורה ארוכה של תיקונים בחוק צער בעלי-חיים, שמטרתם להגן ולעגן בחקיקה הגנה אמיתית על בעלי-חיים מפני התעללות, מפני אכזריות, מפני רוע, מפני פגיעות.

דב חנין: התיקונים האלה הם רבים ומגוונים, הם הוצגו כאן על-ידי יושב-ראש הוועדה, אני מצטרף לדבריו, אני גם מצטרף לדברי חבר הכנסת איציק שמולי, שקדם לי, לגבי חשיבות הנושא וחשיבות הצורך לעדכן ולחדד את החקיקה שלנו שמתייחסת לסוגיית ההגנה על בעלי-החיים.

דב חנין: התעללות בבעלי-חיים היא גרימת סבל נורא ומיותר, וללא ספק, כשאנחנו בוחנים את החברה שלנו ואנחנו רואים את המקרים הרבים והנוראים של פגיעות בבעלי-חיים, אין לנו אלא להבין שהדבר הזה מבטא – הוא ביטוי נוסף של המשבר הערכי העמוק, המשבר המוסרי שהחברה שלנו נמצאת בו.

דב חנין: המשבר הזה מוביל לפגיעות בכל מיני מישורים ובכל מיני צורות, אבל האכזריות שאנחנו רואים ביחס לבעלי-חיים היא לפעמים הקשה ביותר להבנה.

דב חנין: ואני רוצה דווקא להתייחס למנגנון שיש מאחוריו רציונל, כי אליו אני מתייחס, אליו אנחנו מתייחסים, בהסתייגות שלנו.

דב חנין: יש כל מיני סוגים של התעללות בבעלי-חיים.

דב חנין: יש התעללות בבעלי-חיים מתוך רוע; דיברנו על המשבר הערכי המוסרי שבחברה שלנו.

דב חנין: אבל יש גם התעללות בבעלי-חיים שבאה מאינטרסים, מתוך תעשייה שמשתמשת בבעלי-חיים כדי להפיק מהם מוצרים.

דב חנין: בתוך התעשייה הזאת, הסבל של בעלי-החיים הוא סבל מובנה, אבל לעתים רבות גם כאן, מעבר לסבל הישיר שנוצר מזה שהופכים בעל-חיים למוצר, יש גם סבל נוסף, שהוא מין תוצאה מתגלגלת של הרוע שנמצא בתוך המערכת הזאת.

דב חנין: ואם אנחנו רוצים להתמודד עם התופעה הזאת, אנחנו חייבים לייצר את הכלים הנכונים והמדויקים שיאפשרו לנו התמודדות.

דב חנין: כמה כלים כאלה יש בחוק הזה, אבל כלי אחד חסר, וזה כלי שהוא חיוני ממדרגה ראשונה, ובכך עוסקת ההסתייגות שלנו.

דב חנין: אנחנו מבקשים, בעבירות חשובות מסוימות שנוגעות לפגיעות בבעלי-חיים, להטיל אחריות אישית גם על נושא המשרה בתאגיד.

דב חנין: הטלת האחריות על התאגיד איננה מספיקה ואיננה מספקת.

דב חנין: התאגיד תמיד יכול לגלם את הקנסות שהושתו עליו בחשבון ההוצאות ובדיווח לבעלי המניות.

דב חנין: רק מנגנון של אחריות אישית על נושא המשרה בעבירות שמתאימות לנושא הזה יוכל להבטיח לנו את התוצאה של השינוי בהתנהלותם של תאגידים ביחס לבעלי-חיים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כמה תחקירים מזעזעים אנחנו עוד צריכים לראות?

דב חנין: פעם בחברה א', ופעם בחברה ב', ופעם בחברה ג', ופעם בחברה ד'.

דב חנין: אני לא נוקב בשמות החברות רק מתוך העובדה שאני בטוח אשכח את כולן, כי אלה חברות רבות ומגוונות.

דב חנין: ובכל אחד מהתחקירים האלה מספרים לנו שהאחריות היא על הש"ג – זה אותו עובד שלא שם לב, הוא האחראי לכל הרוע שאנחנו רואים.

דב חנין: לא מנהל התאגיד, לא הדירקטוריון של התאגיד, לא נושא המשרה בתאגיד.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כל עוד התירוץ הזה יתאפשר, אנחנו לא נוכל לעשות את השינוי שאנחנו רוצים.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו הגשנו את ההסתייגות בסעיף 17ב, ובו אנחנו מציעים להוסיף את הסעיף הקטן הבא, ואני אקריא אותו כלשונו, ולאחר מכן אומַר כמה מילות הסבר: נושא משרה בתאגיד חייב לפקח ולעשות כל שניתן באופן סביר למניעת ביצוע עבירות לפי סעיפים 2(א) ו-2א1 בידי התאגיד, או בידי עובד מעובדיו במסגרת עבודתו עבור התאגיד; המפר הוראה זו, דינו קנס כאמור בסעיף 61(א)(3) לחוק העונשין; נעברה עבירה כאמור, חזקה היא כי נושא המשרה בתאגיד הפר את חובתו כאמור, אלא אם כן הוכיח כי פעל ללא רשלנות כדי למלא את חובתו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מה יש לנו כאן?

דב חנין: יש לנו כאן את הקביעה העקרונית: לנושא משרה בתאגיד יש חובה לפקח ולעשות מה שניתן באופן סביר כדי למנוע עבירות לפי חוק צער בעלי-חיים.

דב חנין: מי שמפר את החובה הזו, דינו עונש.

דב חנין: ואם נעברה עבירה של פגיעה בבעלי-חיים, החזקה עוברת אל נושא המשרה להוכיח שהוא פעל כראוי במובן זה שהוא פעל ללא רשלנות כדי למלא את חובתו.

דב חנין: הסעיף שאנחנו מציעים, עמיתי חברי הכנסת, הוא מאוד מאוד שקול, הוא מאוד מידתי.

דב חנין: אין בו הגזמה ואין בו התלהמות.

דב חנין: הוא סעיף שתפור היטב לתוך רקמת החוק הפלילי שלנו.

דב חנין: אבל הסעיף הזה הוא חיוני, כי בלעדיו, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו נישאר במצב ההפקרות שבו תאגידים פוגעים בבעלי-חיים, שבו תחקירים רודפים אחד את השני, ובו, למרבית הצער, פעם אחר פעם האחריות מתגלגלת לש"ג, נושאי המשרה יוצאים פטורים בלא כלום, ואין שינוי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, ההזדמנות, הרגע לעשות את השינוי הוא הרגע הזה.

דב חנין: האפשרות לעשות את השינוי נמצאת היום בידינו בהעברת ההסתייגות הזאת.

דב חנין: אני קורא לכל חברי הכנסת, קואליציה ואופוזיציה, להצביע בעד ההסתייגות שלנו ולהפוך את החוק הטוב הזה לחוק מצוין שיוכל לעשות באמת את השינוי ההכרחי הדרוש בנושא הגנה על בעלי-חיים מפני פגיעות.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הוועדה, האם ברצונך להתייחס להסתייגויות?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מרגי, אני פונה אליך.

יעקב מרגי: לא.

טלי פלוסקוב: שר החקלאות חבר הכנסת אורי אוריאל ביקש להתייחס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: יש לך עד חמש דקות להתייחסות.

אורי אריאל: גברתי היושבת בראש – הנהלת הקואליציה, אני אדבר פחות מחמש דקות, אם זה מעניין אתכם.

אורי אריאל: ראשית, אני מבקש להודות למשרד החקלאות, גם לייעוץ המשפטי, ל"צער בעלי-חיים" והאחרים, שהכינו את החוק הזה, והכנתו החלה כבר בקדנציה שלפנַי, ואני מודה לשר יאיר שמיר שהחל בעבודה.

אורי אריאל: אני שמח מאוד להביא את החוק לקריאה שנייה ושלישית.

אורי אריאל: כפי שנדמה לי ציין חבר הכנסת שמולי בקריאה הראשונה ואמר, הצעת החוק הזו במובנים רבים טובה יותר מהצעות החוק הפרטיות.

אורי אריאל: יחד עם זה, צירפנו גם ודאי דברים מהצעות החוק האחרות.

אורי אריאל: אני מאוד מבקש להודות לחבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, שעשה עבודה טובה, מהירה, יעילה, כדרכו, ויחד אתו לצוות הוועדה, שאני לא רואה אותם – אה, אוקיי.

אורי אריאל: אז תודה רבה לצוות הוועדה, שכרגיל עזר והכין והביא אותנו לקריאה השנייה והשלישית בשלום.

אורי אריאל: אני מתייחס במילה להסתייגות של חבר הכנסת דב חנין ואחרים, לעניין האחריות האישית של מנהל בתאגיד.

אורי אריאל: העניין הזה עלה בדיונים בינינו לבין חברי הכנסת בוועדה ומשרד המשפטים.

אורי אריאל: משרד המשפטים לא הסכים לקבל את התיקון הזה שמעלה חבר הכנסת דב חנין, ולכן אנחנו נתנגד לו בהצבעה הפעם.

אורי אריאל: יחד עם זאת, אני אומר לך, חבר הכנסת דב חנין, שאני מוכן ואף רוצה – לא רק מוכן, אלא בצורה אקטיבית – להמשיך את ההידברות בינינו, בהנחה שזה לא יעבור בפעם הזאת, כדי למצוא את הנוסח שמאפשר את זה.

אורי אריאל: אין לי מחלוקת אידיאולוגית על העניין הזה או משהו, אלא ניסיון למצוא ניסוח.

אורי אריאל: מובן שברגע שנגיע להסכמה נוכל להביא את זה לתיקון.

אורי אריאל: עוד לא נשלמו החוקים והתקנות שצריך לעשות בתחום הזה, ואני מקווה מאוד שנספיק עוד לקדם את זה.

אורי אריאל: הממשלה החליטה ביום ראשון האחרון שנושא צער בעלי-חיים יישאר במשרד החקלאות ופיתוח הכפר.

אורי אריאל: זו עבודה של שנתיים שעשה מנכ"ל משרד ראש הממשלה מר הראל לוקר, והמשיך מר גרונר, המנכ"ל הנוכחי.

אורי אריאל: זו החלטה נכונה שאומצה על-ידי הממשלה, ואנחנו נקדם את הדברים ב-2016 גם בתחום התקנות וגם בתחומים נוספים שמתחייבים הן לגבי חיות מחמד והן לגבי חיות שהן למאכל, כמו תרנגולות ופרות, וכן הלאה.

אורי אריאל: הדברים האלה יקבלו תשומת לב.

אורי אריאל: אנחנו יצאנו בקול קורא למחקר בנושא אפרוחים שהם זכרים וכיום הורגים אותם במיליונים בגלל שהם לא נותנים ביצים, ואני מקווה מאוד שנמצא בתחום המחקר תשובות איך לדעת את מין האפרוח שבביצה, ואז נוכל לחסוך את הדבר הקשה הזה, ונביא להתקדמות.

אורי אריאל: סך הכול יש בהחלט התקדמות.

אורי אריאל: אני אסיים בזה שבכוונתנו לפגוש את כל העמותות שעוסקות בנושא, כפי שעשיתי לפני כשלושה חודשים, בינואר-פברואר בשנה הקרובה.

אורי אריאל: בעוד חודשיים-שלושה ניפגש אתם לסבב נוסף כדי ללמוד מהם ולראות את שיתוף הפעולה שהולך וגובר.

אורי אריאל: תודה רבה לכל העוסקים במלאכה, תודה לחברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר החקלאות חבר הכנסת אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעות.

טלי פלוסקוב: כפי שצוין, לסעיפים 1–17 אין הסתייגויות, ולמרות זאת האופוזיציה הגישה בקשה – הממשלה מבקשת הצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: שוב, על סעיפים 1–17, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מתחילים בהצבעה שמית, גברתי מזכירת הכנסת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: דקה, רבותי.

טלי פלוסקוב: מה ההחלטה, אדוני יושב-ראש הקואליציה?

צחי הנגבי: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לחזור למקומם.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו מצביעים על הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 10) בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: לסעיפים 1–17 אין הסתייגויות, לכן אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד – כנוסח הוועדה?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–17 – 79 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–17 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 79 חברי כנסת בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 1–17 עברו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: עכשיו פנייה לחבר הכנסת איציק שמולי: האם להצביע על ההסתייגות שלך?

איציק שמולי: כן.

טלי פלוסקוב: כן להצביע.

זאב בנימין בגין: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בני בגין הצביע בעד.

טלי פלוסקוב: הצבעת נגד ואתה מבקש לשנות את ההצבעה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים כרגע להצבעה על ההסתייגות של חבר הכנסת איציק שמולי – ההסתייגות הראשונה לסעיף 18.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 41 נגד – 41 נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד ההסתייגות – 41, נגד ההסתייגות – 41.

טלי פלוסקוב: מה שזה אומר – שההסתייגות לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגות הבאה, ההסתייגות השנייה לסעיף 18, של חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו מצביעים בעד או נגד ההסתייגות.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות השנייה?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 18 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 37, נגד – 41.

טלי פלוסקוב: ההסתייגות לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: ולכן אנחנו כרגע עוברים להצבעה בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה – סעיף 18 וסעיף 19.

טלי פלוסקוב: מי בעד, רבותי?

טלי פלוסקוב: נא להצביע – כנוסח הוועדה, סעיפים 18 ו-19.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 18–19 – 84 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 18–19, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 84 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 18 ו-19 אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגות השלישית, לסעיף 20.

טלי פלוסקוב: רבותי, הסתייגות של קבוצת הרשימה המשותפת – מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 20 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 37, מתנגדים – 43, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: ההסתייגות לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: ולכן אנחנו כעת עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הסעיפים 20–30, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 20–30 – 84 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 20–30, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 84 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 20–30 עברו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על כל החוק: הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 10), כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד הצעת החוק?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 84 נגד – אין נמנעים – אין חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 10), התשע"ו–2015, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 84 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 10), התשע"ו–2015, עברה בקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מרגי, אתה מבקש התייחסות.

יעקב מרגי: כן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת כבל גם ביקש דקה, כי הוא היה בין יוזמי החוק.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אדוני ראש הממשלה, זה המקום וזה הזמן להודות לשר החקלאות ופיתוח הכפר על הזריזות ועל קידום הצעת החוק; לצוות הוועדה, ממנהלת הוועדה יהודית גידלי, רבקה וידר, לאה גופר, היועצות המשפטיות של הוועדה, מירב ישראלי והמתמחה, שמכאן אני מאחל לה הצלחה והגעה לגדולות; לחברי הכנסת המחויבים לסוגיה, סוגיית צער בעלי-חיים – איציק שמולי, הבאת "פייט" שכמעט חשבתי לכנס את הוועדה שוב.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי בפתיח, התקדמנו, יש לך הזדמנות עכשיו לשפר את הצעת החוק עוד ועוד.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם ולכל התומכים בהצעה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן כבל מבקש לברך.

טלי פלוסקוב: יש לך דקה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שאתה מיוזמי החוק, אז מגיע לך.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמות פרלמנטריות, עליתי רק להגיד תודה; תודה לכל מי שעסקו במלאכה, מהשר, עבור לחברי איציק שמולי ולחברתי יעל, על העבודה שעשו כדי – – –

יעל גרמן: איציק.

איתן כבל: אז כל הקרדיט לאיציק שמולי על העבודה.

איתן כבל: זה חוק חשוב, והייתה לי זכות, אדוני השר, בקדנציה הקודמת, כל כך הרבה שנים לנסות ולהעביר אותו.

איתן כבל: כמעט הצלחנו בסוף הקדנציה הקודמת, והממשלה נפלה, ואז – אנחנו מוצאים את עצמנו כאן.

איתן כבל: אני רוצה, גברתי, רק לומר לראש הממשלה בנימין נתניהו – מעניין לעניין באותו עניין – קאיה, עם הנשיכה שלה, יש לו הזדמנות – לחבר הכנסת שמולי יש הצעת חוק, לחבר הכנסת שמולי, לחבר הכנסת דב חנין, אנחנו נדרשים – – –

אורי אריאל: אתם לא נדרשים, כי המשרד מביא בעוד שבועיים הצעת חוק.

איתן כבל: תן לי.

איתן כבל: אורי – – –

טלי פלוסקוב: הדקה שלו מסתיימת.

איתן כבל: אורי, שנייה.

איתן כבל: אני מסיים, אני רק אומר: המשרד כבר בקדנציה הקודמת התחייב, גם בעקבות הצעות חוק שהונחו, כולל שלי בזמנו, שהוא יביא תיקון להסדרת העניין.

אורי אריאל: שבועיים.

איתן כבל: שבועיים.

איתן כבל: יפה.

איתן כבל: אני מקווה שיקרו בבית של ראש הממשלה עוד דברים שיגרמו לתקן עוד נושאים בכלכלה הישראלית.

איתן כבל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל, כרגיל.

טלי פלוסקוב: רבותי, חבר הכנסת עמיר פרץ מבקש, לפרוטוקול, לרשום אותו כתומך בחוק.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/986); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 217) (הפחתת שיעור מס חברות), התשע"ו–2015, לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה, ויציג אותה סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים נעולה.

יצחק כהן: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת אילן גילאון, אני חושב שהצעת החוק הזאת היא בשורה – – –

זהבה גלאון: איזו בשורה?

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: בשורה?

אילן גילאון: בשורת איוב.

זהבה גלאון: למי הבשורה?

קריאות: – – –

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: אתה לא רוצה מנועי צמיחה?

יצחק כהן: אתה לא רוצה חוקים שהם מחוללי צמיחה, אילן?

יצחק כהן: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 217) (הפחתת שיעור מס חברות) – גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – –

אורלי לוי אבקסיס: כמה זה עולה – – –

יצחק כהן: – – פרופסור טרכטנברג, מנתוני גביית המסים בפועל מתחילת שנת הכספים 2015 – מה את אומרת?

אורלי לוי אבקסיס: כמה זה עולה?

אורלי לוי אבקסיס: כמה – – –

אילן גילאון: מיליארד שקלים.

יצחק כהן: במהלך הנאום אני אסביר לך.

אורלי לוי אבקסיס: אבל למה – – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: אנחנו רוצים צמיחה.

יצחק כהן: אנחנו רוצים צמיחה – – –

אילן גילאון: הם יעזרו לשקופים – – –

סופה לנדבר: – – –

עודד פורר: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק כהן: בטח.

יצחק כהן: רגע, את רוצה שנעלה מסים?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, רבותי – –

יצחק כהן: אתם נגד הורדת מסים?

יצחק כהן: שאני אבין.

טלי פלוסקוב: – – עלה לדוכן סגן שר האוצר, ואני עוד לא שמעתי את ההסבר שלו.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת, נא להירגע ולתת לסגן השר להציג את החוק.

יצחק כהן: אתם רוצים שנעלה מסים?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק כהן: להעלות מסים?

יצחק כהן: גברת אורלי לוי, להעלות מסים?

אורלי לוי אבקסיס: שהציבור ירגיש – – –

יצחק כהן: כן, להעלות מסים, אוי ואבוי – –

אורלי לוי אבקסיס: תורידו מסים לציבור – – –

איציק שמולי: תוריד מחוק לעידוד השקעות הון.

יצחק כהן: – – לציונות, לסוציאליזם, לאחוות העמים.

קריאה: תוריד מס על עבודה – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

יצחק כהן: פרופסור טרכטנברג, זה אצלך בבית.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת ממך להציג את החוק.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים הורדת מס במקומות הרלוונטיים – – –

יצחק כהן: זה הכי רלוונטי, תאמיני לי.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מנתוני גביית המסים בפועל מתחילת שנת הכספים 2015, לעומת התחזית לגביית מסים שהונחה בעת אישור תקציב המדינה לשנים 2015 ו-2016 בממשלה, צפוי להתקבל עודף גבייה – –

אורלי לוי אבקסיס: אז למה פגעתם בפנסיות?

יצחק כהן: – – של – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: אז למה פגעתם בפנסיות?

יצחק כהן: – – 3.8 מיליארד שקל בשנת 2015 – – –

עודד פורר: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז למה פגעתם בפנסיות?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי, את רשומה בדוברים ואת תוכלי לדבר כאן, אז נא לא להפריע לסגן השר.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

טלי פלוסקוב: אמן.

קריאות: אמן.

קריאות: – – –

מיקי לוי: אז תיקח את הכסף, תפנה אותם למקום יותר – – –

זהבה גלאון: זאת מדיניות חברתית שלכם?

זהבה גלאון: – – –

יצחק כהן: – – – צפוי להתקבל עודף גבייה של 3.8 מיליארד שקלים בשנת 2015, ושל עוד 3 מיליארד שקלים בשנת 2016.

אורלי לוי אבקסיס: אז למה פגעתם בפנסיות – – –

יצחק כהן: גברת אורלי, עודף זה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק כהן: עודף זה מאפשר להפחית את נטל המס המוטל על תושבי ישראל.

יצחק כהן: ב-1 באוקטובר 2015 הופחת שיעור מס ערך מוסף בנקודת האחוז ל-17%.

יצחק כהן: כצעד משלים מוצע להפחית גם את שיעור מס החברות החל משנת 2016.

יצחק כהן: מנתונים שבידי משרד האוצר עולה כי שיעור מס החברות הקיים, העומד על 26.5%, מהווה אחד מגורמי ההאטה של הצמיחה בישראל.

יצחק כהן: נוכח נתוני הצמיחה והגורמים המשפיעים עליה ולאור הנתונים בדבר גביית המסים, מוצע, ברשותכם, להפחית את שיעור מס החברות מ-26.5% ל-25%.

יצחק כהן: ההפחתה האמורה צפויה להגביר את כושר התחרותיות של חברות ישראליות, וכן לעודד את החברות להגביר את השקעותיהן במשק.

יצחק כהן: הפחתת שיעור מס החברות צפויה להשפיע על שיעורי הצמיחה, בעזרת השם, ולהוות גורם מרכזי בהעלאת שיעורי הצמיחה.

אורלי לוי אבקסיס: הייתם עוזרים לעסקים הקטנים והבינוניים.

יצחק כהן: לאור כל זאת – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק כהן: – – אם חברה, אם החברה – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי, קשה מאוד ככה לשמוע את החוק.

קריאה: – – –

יצחק כהן: שתתאגד כחברה.

עודד פורר: – – –

אורלי לוי אבקסיס: העסקים הקטנים – – –

יצחק כהן: אני לא שומע אותך.

עודד פורר: אתם לא נותנים.

עודד פורר: 150 מיליון שקל – – – לעצמאים – – –

אורלי לוי אבקסיס: 60,000 עסקים קטנים נסגרו.

אורלי לוי אבקסיס: למה לא עזרתם להם?

יצחק כהן: על כן, אבקש מכם לתמוך בהצעת החוק, כי פה אנחנו מורידים מסים, וזה חשוב מאוד להוריד מסים.

אורלי לוי אבקסיס: – – – איפה העסקים הקטנים – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן השר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: אנחנו מתחילים בדיון.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

זהבה גלאון: לא שכנעת, אדוני סגן השר.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, ידידי סגן השר איציק כהן, צר לי אבל אני חייב לחלוק עליך, וחילוקי הדעות הם עקרוניים.

מנואל טרכטנברג: תראו, זה לא אירוע מקרי וזה לא סתם עוד שינוי במס, בשיעור מס מסוים, אלא שבפעם הראשונה מאז 2011 נעשה ניסיון להחזיר – אחורה – את אותה תוכנית גרנדיוזית שראש הממשלה החל בה ב-2009, וזה מתווה הורדה של המסים במטרה אחת, מה שהוא קרא "להרעיב את המפלצת".

מנואל טרכטנברג: כלומר, ככל שמקטינים את המסים, ובפרט את המסים הישירים שהם הפרוגרסיביים – שהם הפרוגרסיביים – כך הממשלה תקטן, מרעיבים את הממשלה.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אנחנו הגענו בשנה החולפת לכך שמשקל הממשלה בתל"ג – בתמ"ג, סליחה – עומד על 41%.

מנואל טרכטנברג: אנחנו ב-3 נקודות האחוז מתחת לממוצע של ה-OECD, כאשר הצרכים של מדינת ישראל בתחום החברתי והביטחוני הם הרבה מעבר לממוצע ב-OECD.

מנואל טרכטנברג: ולכן, בסד שאנחנו נמצאים, אנחנו לא מצליחים לעמוד בדרישות, בצרכים שכל כך מתבקשים בתחום הבריאות, בתחום החינוך וגם בתחום הביטחון.

מנואל טרכטנברג: זו הסנונית הראשונה, בעצם השנייה.

מנואל טרכטנברג: הראשונה הייתה מייד אחרי העברת התקציב, כשהורידו את המע"מ ב-1%, עכשיו הסנונית השנייה, ולא הייתי מתפלא אם ככה בחטף – לא חלק ממשהו מוכרז, כשינוי מדיניות – אנחנו נחזור לאותו מתווה רע שראש הממשלה ניסה להמשיך בו ושעצרנו אותו רק בעקבות המחאה החברתית של 2011 בדוח הוועדה, שאומץ על-ידי הממשלה, ושם אמרנו: עד כאן, מתווה הורדת המסים בא אל קצו, והעלינו את מס החברות אכן ל-26% – 25%, ו-26% אחר כך, שמשם רוצים להוריד אותו.

מנואל טרכטנברג: בשביל מה?

מנואל טרכטנברג: רבותי, אין כיום משמעות להורדה הזאת אלא כאקט סימבולי של כניסה מחדש למתווה של הורדה – – –

יצחק כהן: – – –

מנואל טרכטנברג: לא, אבל זה חמור מאוד, איציק, מכיוון שאי-אפשר להחזיק את המקל בשני הקצוות.

מנואל טרכטנברג: אי-אפשר לבוא ולהגיד – כן, יש צרכים למדינת ישראל, אנחנו נילחם בעוני וניתן לבריאות וכו', ובו-זמנית אתה מקטין – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

מנואל טרכטנברג: – – את בסיס המס, כך שבסופו של דבר תצטרך להקטין את כל ההוצאות החברתיות – –

מיקי לוי: ב-2017 נשלם – – –

מנואל טרכטנברג: – – האלה.

מנואל טרכטנברג: אין פה יש מאין.

מנואל טרכטנברג: נטל המס, מבחינת המס הישיר במדינת ישראל, הוא יותר נמוך משמעותית מאשר בכמעט כל מדינות ה-OECD, אתה יודע את זה.

טלי פלוסקוב: תודה.

יצחק כהן: – – –

מנואל טרכטנברג: ומה אתם עושים?

מנואל טרכטנברג: מורידים את המס הישיר כדי להרעיב את המפלצת.

מנואל טרכטנברג: זו לא מפלצת, זו ממשלה שצריכה לקחת אחריות על אזרחיה – –

יצחק כהן: – – –

מנואל טרכטנברג: – – ולהוציא יותר ולא פחות, בצורה מדודה ואחראית.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

מיקי לוי: ב-2017 נשלם את זה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, גברתי.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, היה יום קשה, עם פיגוע קשה, ואני מאחלת החלמה לכל הפצועים, ובין היתר גם לתינוק בן השנה שנפצע קשה והוא כרגע מורדם ומונשם.

רויטל סויד: אני רוצה לדבר היום על תופעה שכבר חשבתי שלא תקרה יותר, והתופעה הזו היא הסתה נגד נשיא מדינת ישראל ראובן רובי ריבלין, האיש שיש רק להסתכל עליו בגאווה ובהערצה בגלל האופן שבו הוא מייצג אותנו בעולם ומשמיע עמדות דמוקרטיות, שוויוניות.

רויטל סויד: איך יכול להיות שהאיש מספר אחת, הנשיא של מדינת ישראל, זוכה לכל כך הרבה קיתונות של הסתה אך ורק בגלל שהוא משתתף בכנס שבו יש אנשים שהם חברים בארגון "שוברים שתיקה"?

רויטל סויד: ואני רוצה לומר כאן, אני אינני מקבלת את עמדתם ודעתם של ארגון "שוברים שתיקה"; חיילי צה"ל עובדים ועושים לילות כימים כדי להגן עלינו במצבים בלתי אפשריים, וארגון "שוברים שתיקה", יש לגנות אותו על הפגיעה שהוא פוגע בחיילי צה"ל ובביטחון המדינה.

זהבה גלאון: למה הוא פוגע?

זהבה גלאון: למה הוא פוגע?

רויטל סויד: אבל זו זכותם המלאה להביע את עמדתם.

רויטל סויד: ולא יכול להיות שבגלל כנס שבו ישתתפו גם נציגים של ארגון "שוברים שתיקה" וגם נשיא מדינת ישראל, באיזושהי דרך הוא יזכה להסתה כל כך בוטה כנגדו, בין היתר גם על-ידי אב שבנו חשוד באירוע של טרור יהודי, שמעז לקרוא לנשיא שלנו בגינויים שאני לא רוצה בכלל לחזור עליהם.

רויטל סויד: אז אני חושבת שדבר ראשון ולפני הכול, כשאנחנו עומדים פה במליאת הכנסת ודנים בנושאים כל כך חשובים, בנושאים כמו מס הכנסה וצער בעלי-חיים ועוד שלל חוקים חשובים שאנחנו עומדים להעביר היום, והצבעות אי-אמון, שבוודאי שהן חשובות, קודם כול בואו ניתן גיבוי לנשיא מדינת ישראל, הקול השפוי במדינה שלנו, הקול שמייצג אותנו באופן שוויוני ומראה שמדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית; האדם שנמצא היום בחוץ-לארץ, בוועידה, ונותן לנו אפשרות להיראות בעיני העולם כמדינה שוויונית ודמוקרטית, מה שלצערי הרב אנחנו הולכים ומתרחקים ממנו אט-אט בתקופה האחרונה.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: מוותרת?

טלי פלוסקוב: אז חבר הכנסת עודד פורר.

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש, יש אתנו שר?

דב חנין: כן, יש אתנו שר?

דב חנין: אז אני יכול לדבר, אני מבין, בלי הגבלה, עד שהממשלה תחזור לכנסת?

דב חנין: אז אני בכל מקרה אתחיל.

דב חנין: אנא, אל תפעילי לי את השעון כדי שאוכל גם לדבר לשר.

טלי פלוסקוב: כן, כן.

טלי פלוסקוב: אני לוקחת את זה בחשבון.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: תודה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת – רציתי להגיד גם "רבותי השרים", אבל אני לא יכול לומר את זה, אז אני אומר רק "עמיתי חברי הכנסת" – כמה ימים אחרי פרסום דוח עוני קשה וחמור במיוחד, מתפרסמים היום ממצאים שמעידים שאנחנו בתחתית, אבל ממש בתחתית, בעוד תחום אחד; אנחנו בתחתית שהיא צמרת:

דב חנין: אנחנו בצמרת המיסוי על העניים.

דב חנין: זו תחתית עגומה מאוד.

דב חנין: מדינת ישראל יודעת לשאוב מהעניים את מעט הכסף בכל הדרכים ובכל האמצעים.

דב חנין: יש הרבה מנגנונים רבי-עוצמה: מס ערך מוסף גבוה, מסי קנייה, מסים עקיפים אחרים – הרבה דרכים לשאוב מהעניים כסף.

דב חנין: והנה, באופן כמעט טבעי, הממשלה רוצה להשלים לנו את התמונה.

דב חנין: למה שנהיה רק שיאנים במסים הגבוהים שאנחנו גובים מהעניים?

דב חנין: למה שלא נהיה גם שיאנים במסים הנמוכים שאנחנו גובים מהעשירים?

דב חנין: זו מדיניותה של ממשלת נתניהו בקליפת אגוז: מקצצים לקטנים, ולגדולים מחלקים עוגות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו היא דוגמה – – –

עודד פורר: לדעתי צריכים לעצור את הדיון, גברתי היושבת-ראש, אם אין שר באולם.

טלי פלוסקוב: הנה, השר נכנס.

דב חנין: הנה, מצטרף אלינו השר.

טלי פלוסקוב: מעכשיו אני מפעילה לך שלוש דקות שלך.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני שר הפנים – –

עודד פורר: שני שרים.

דב חנין: – – אני מברך אותך.

דב חנין: אדוני שר החקלאות, גם אותך אני מברך, למרות שאני איכשהו לא מצליח לברך את הממשלה שלכם.

דב חנין: אתם מצליחים לעשות פעם אחר פעם מעשי איוולת כאלה, שאני פשוט לא יודע איך אנשים נבונים כמוכם יכולים לתת לזה יד.

דב חנין: זה פשוט לא ייתכן.

דב חנין: אתם, בזמן שמדינת ישראל יודעת להיות בפסגה של המיסוי כלפי העניים, אתם באים אלינו ומנסים להקל את נטל המס על העשירים.

דב חנין: זה מה שאתם עושים כאן.

דב חנין: יש קשר ישיר בין ההצעה הזאת, של הורדת המיסוי על החברות, לבין המנגנון של מתווה הגז.

עודד פורר: אין שר באולם.

עודד פורר: חבר הכנסת חנין, אין שר באולם.

דב חנין: אז זהו, אני שוב לא מדבר על חשבון הזמן, אני מבין.

עודד פורר: שוב אין שר במליאה, חברים.

דב חנין: זה לא רק שאין שר במליאה, אין ממשלה בישראל.

דב חנין: בימים האלה אין ממשלה בישראל, גברתי היושבת-ראש.

עודד פורר: אפשר לעצור ולחדש כשיהיו שרים.

עודד פורר: גברתי היושבת-ראש – – – התייחסות רצינית של הממשלה.

דב חנין: אין שר.

דב חנין: אין שר.

עודד פורר: שרים נכנסים ויוצאים.

זהבה גלאון: למה זה מפריע לך שאין שר?

דב חנין: לא, לא מפריע לי, רק אני עוצר את הזמן.

דב חנין: אין בעיה.

דב חנין: אני מוכן לשבת פה, לעמוד כאן על הדוכן עד הבוקר ולהסביר למה הממשלה הזו היא רעה.

דב חנין: זה בסדר גמור.

עודד פורר: פחות חשוב – – – שהיא תהיה כאן.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יש קשר ישיר בין ההורדה הזו של מס החברות לבין מתווה הגז הביזיוני שראש הממשלה נתניהו מנסה לקדם בכל הכוח ובכל האמצעים, ואנחנו עוד נדבר עליו גם בהמשך היום.

דב חנין: הקשר הוא מאוד ברור – יש כאן השקפת עולם שאומרת שהכלכלה נעה קדימה, המנועים של הכלכלה הם בעלי הון, בעלי ממון; הם אלה שלהם אנחנו חייבים את התקדמותה הכלכלית של החברה, וכל האחרים, במקרה הטוב, הם נסבלים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, שלא ינפנפו לנו כאן בדגל של העסקים הקטנים.

דב חנין: כי אין שום מניעה לעשות בישראל – כמו שאני הצעתי כבר כמה פעמים – מס חברות דיפרנציאלי; על חברות קטנות להטיל מס נמוך.

דב חנין: אין שום בעיה.

דב חנין: אם מדובר בחברה שמעסיקה בן-אדם אחד או שניים או שלושה, אין שום קושי להטיל עליו מס חברות נמוך יותר.

דב חנין: אבל ככל שאנחנו מדברים על תאגידים גדולים יותר, מס החברות צריך לעלות בצורה פרוגרסיבית.

דב חנין: המציאות אצלנו היא הפוכה: ככל שאתה חזק יותר, ככל שאתה תאגיד גדול יותר, אתה בסופו של דבר משלם פחות מס.

דב חנין: והמהלך הזה של הממשלה הוא עוד צעד בכיוון הבעייתי והפסול הזה של לשחרר את העשירים מנטל המס ולהשאיר בסופו של דבר את הנטל הגדול על כולנו, על החברה הישראלית בכללותה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: הצעת החוק הזאת אומרת – ובזה אני רוצה לסיים, גברתי היושבת-ראש – פחות כסף לבריאות, פחות כסף לפתרונות דיור, פחות כסף למערכות החינוך, פחות כסף לניצולי שואה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בפעם הבאה שתבואו ותדרשו פתרון לבעיה חברתית ויגידו לכם: מצטערים, אין כסף – תזכרו את המהלך הזה של הממשלה היום, כשהיא אמרה: יש לנו יותר מדי כסף ולכן אנחנו מוותרים לעשירים על עוד ועוד מסים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עודד פורר, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, שלוש דקות, בבקשה.

עודד פורר: חברות וחברים, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, החוק הזה שמוצע כאן הוא עוד דוגמה לכך שבמקרה הטוב לממשלה הזאת אין באמת מדיניות, או שבמקרה הרע יש לה מדיניות של לעשות רע.

עודד פורר: תראו, הרי מה קרה כאן?

עודד פורר: לפני כשבועיים הצביעה כאן הקואליציה והפילה את החוק להעלאת קצבאות הנכים.

עודד פורר: הנימוק הוא שזה עולה הרבה כסף, זה מאוד יקר, אין את תקציב המדינה.

עודד פורר: ואת זה עושים אחרי שלפני כמה שבועות הורידו את המע"מ ב-1%, מה שעלה בין 4 ל-6 מיליארד שקל למשק הישראלי.

עודד פורר: ועכשיו מורידים עוד ב-1.5% את מס החברות.

עודד פורר: הטיעון לכאורה שהממשלה באה ואומרת לנו: זה יועיל לצמיחה במשק.

עודד פורר: אבל אין לטיעון הזה רגליים.

עודד פורר: הרי מה יועיל לצמיחה במשק?

עודד פורר: יועיל לצמיחה במשק אם יעזרו לעסקים הקטנים; יועיל לצמיחה במשק אם יעזרו לחברות החדשות; יועיל לצמיחה במשק אם עצמאי שפותח עסק ידע שביום פקודה, ביום שהוא יהיה בצרה, לפחות הוא יהיה זכאי לדמי אבטלה, כמו השכירים שעבדו אצלו בעסק.

עודד פורר: אבל לגבי דמי אבטלה לעצמאים אומר שר האוצר: עד 150 מיליון שקל.

עודד פורר: למה?

עודד פורר: אין לי כסף יותר.

עודד פורר: יותר – נגבה עוד מס מהעצמאים ונעלה להם את המסים, ואז נוכל לשלם להם אחר כך, ממה שהם ישלמו יותר מהשכירים, את דמי האבטלה.

עודד פורר: יד ימין לא יודעת מה עושה יד שמאל.

עודד פורר: רק היום פורסם מחקר של מכון ון-ליר, שמצביע על כך שמ-2001 עד 2013 עשירי ישראל שילמו פחות מסים והעניים שילמו יותר מסים; העשירון התחתון שילם ב-2013 17% יותר ממה שהוא שילם ב-2001, והעשירון העליון משלם 10% פחות ממה שהוא שילם ב-2001.

עודד פורר: אז מה המדיניות?

עודד פורר: הרי גם אם תתרצו לנו את הורדת המע"מ בכך שאתם רוצים להגביר את הצמיחה, הרי הורדת המע"מ באמת זה הורדת המסים העקיפים על האזרחים, כי האחוז שמשלם העני במע"מ – הסכום הוא אותו סכום שמשלם העשיר, אבל האחוז הזה אצל העני הוא הרבה יותר.

עודד פורר: אז להורדת המע"מ אולי עוד יש היגיון, אבל מה שאתם עושים בהורדת מס החברות זה פשוט הורדת מסים לעשירים.

עודד פורר: אתם לא יכולים לאחוז את המקל בשני קצותיו; אם רציתם ללכת במתווה של הורדת המס או הורדת המע"מ, כדי להוריד את המסים העקיפים – תמשיכו, אבל אתם מורידים ב-1% את המע"מ, ואחר כך ממשיכים ועושים פעולה הפוכה, של הורדת המס הישיר דווקא לחברות שהן החברות היותר-מרוויחות במשק.

עודד פורר: רוב העצמאים ורוב אלה שגורמים לצמיחה הם החברות הקטנות, לכן – המסקנה מכל הפעולות האחרונות האלה של הממשלה היא שלממשלה הזאת פשוט אין מדיניות, וכשאין מדיניות, בסוף נופלים.

עודד פורר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עודד פורר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כולנו רואים וצופים כיצד נשיא מדינת ישראל עומד היום בפני מתקפה של איומים ממשיים, ומי שמוביל היום את קמפיין ההסתה המתוכנן הזה זה קבוצה של פורעים, ויש גם פוליטיקאים שלא אומרים מילה.

יואל חסון: לצערי, ראש הממשלה נתניהו שותק ולא אומר דבר נגד אותם אלה שמובילים נגד ריבלין מסע הסתה חמור, שאני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, יכול גם להוביל לרצח פוליטי נוסף בישראל.

יואל חסון: נתניהו חייב לשבור את השתיקה שלו, חייב להגיד מילה.

יואל חסון: רבים מאזרחי המדינה מתירים היום את דמו של נשיא המדינה, וראש הממשלה שותק בלשכתו, לא מוציא הודעות גינוי, ומתעסק בכלבים ובסירוסים.

יואל חסון: את מדורת ההסתה הזאת, שמתפתחת ונמשכת שעות וימים ברשת, נתניהו לא עוצר.

יואל חסון: ההפך, נתניהו סיפר לנו על שישה דברים שלא ראו בתקשורת שהוא עשה, שלא נשמעו בתקשורת.

יואל חסון: ומה לא שמענו בתקשורת, חברי חברי הכנסת?

יואל חסון: לא שמענו קריאה חריפה וחד-משמעית של נתניהו נגד הקריאות וההסתות על נשיא מדינת ישראל.

יואל חסון: יותר מזה, חברי חברי הכנסת, ב-10 בדצמבר נתניהו פרסם סטטוס על עודה תראבין.

יואל חסון: בתגובה כותב לו האזרח, המגיב, ישראל זינו – כותב בדף של ראש הממשלה, בסטטוס של ראש הממשלה, שמופיע עד היום באתר ראש הממשלה בפייסבוק – כותב ישראל זינו: ביבי, עכשיו תשלח למצרים את ריבלין ל-15 שנה.

יואל חסון: ואנחנו חוגגים מאז ארבעה ימים של שתיקה של נתניהו ואי-עשיית דבר בהסתה שקורית אצלו, בדף שלו, של ראש הממשלה.

יואל חסון: בהמשך הדיון, בדף של ראש הממשלה, גברתי היושבת-ראש, כותב אהרן הירשברג: זה לא נשיא, זה אשפה ששכחו לזרוק.

יואל חסון: וגם לא רק אצל ראש הממשלה, חברת הכנסת השכל, גם אצל שרי הממשלה – משתוללת שם הסתה חמורה על דפים של שרי הממשלה נגד נשיא המדינה, ואף אחד לא מוחק את זה.

יואל חסון: לדוגמה: בדף של שר הביטחון נכתב על-ידי ענבל מאמה – זה שמה כנראה: בושה וחרפה; חיילינו מחרפים את נפשם כדי שהנשיא הנאלח יוכל לישון במשכנו.

יואל חסון: ואיציק כהן אומר: הבעיה שהנשיא שלנו חבר לאותם מוציאי דיבת צה"ל רעה; ביזיון.

יואל חסון: כל ההסתה הזאת מתקיימת בדפים הפורמליים של ראש הממשלה, של השרים, והם לא אומרים מילה.

יואל חסון: מילא לא אומרים – הם לא מוחקים, הם נותנים להסתה הזאת להשתולל.

שרן השכל: – – – זה מכל הצדדים.

יואל חסון: הם נותנים להסתה הזאת נגד נשיא מדינת ישראל להשתולל.

יואל חסון: ואני אומר לכם לסיום, חברי חברי הכנסת, כאשר קוראים לנשיא המדינה "קושר קשרים עם עוכרי ישראל", "מוריד את הדגל" ו"משתף פעולה עם אויבינו" – כל האמירות האלה הן על דפי פייסבוק של ראש הממשלה והשרים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יואל חסון: אני מסיים, גברתי.

יואל חסון: – – ואתם שותקים, הממשלה שותקת.

יואל חסון: איך יכול להיות – לסיום – שיש בעמוד פייסבוק טענה על נשיא המדינה שהוא נשיא "חמאס", וכל זה קורה בדפים הפורמליים?

יואל חסון: לסיכום, אסור לתת לדברים האלה יד.

יואל חסון: דמו של נשיא המדינה הותר, חברי חברי הכנסת.

יואל חסון: כדאי שבהקדם נשמע גינוי מפיו של ראש הממשלה על האמירות נגד נשיא המדינה, על ההסתה נגד נשיא המדינה, וראוי גם שנדע מי האנשים שעומדים מאחורי ההסתה הזאת.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי – אין שר, נדבר עד שייכנס שר.

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו דנים בהצעה – – –

טלי פלוסקוב: השר נמצא, אגב.

טלי פלוסקוב: בשורה האחרונה שם.

עיסאווי פריג': סליחה, כבוד השר.

עיסאווי פריג': אני רציתי להרוויח עוד דקה, אבל אתה גנבת לי את זה.

טלי פלוסקוב: בינתיים אתה גונב לך את הדקה.

עיסאווי פריג': כן, גנבת לי את הדקה.

מיקי רוזנטל: זה דור חדש, של שרים צנועים.

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו דנים בהצעת חוק פופוליסטית, הצעת חוק פוליטית, הצעת חוק שמהר מאוד אנחנו נביא את ההצעה הנגדית לה – הצעת חוק להורדת מס חברות, מ-26.5% ל-25% – 26%.

עיסאווי פריג': אני נגד הצעת החוק, ואני אגיד לכם למה, חברים.

עיסאווי פריג': יש מושג שמשתמשים והשתמשו בו כמעט בכל המפלגות, במיוחד מפלגות הקואליציה ומפלגת כולנו.

עיסאווי פריג': המושג הוא: מלחמה ביוקר המחיה.

עיסאווי פריג': הסוגיה הזאת רדפה אותם לאורך כל הקמפיין.

עיסאווי פריג': יביאו את הקסם, איך מורידים את יוקר המחיה; איך ניתן לאזרח הפשוט, שחי את יומיומו – שאכן סל הקניות שלו הולך לרדת.

עיסאווי פריג': מה היה לנו, חברים?

עיסאווי פריג': היה לנו הורדת מע"מ מ-18% ל-17%.

עיסאווי פריג': אני שואל: האם האזרח ומשק-הבית במדינת ישראל נהנו מה-1% הזה שבהורדת מע"מ?

עיסאווי פריג': איפה הכסף והמיליארד שבא מהורדת המס של המע"מ?

עיסאווי פריג': לא ראינו, יוקר המחיה המשיך לטפס.

עיסאווי פריג': ועכשיו באים אלינו עם ההמצאה: נמשיך להוריד מסים, נעודד רווחיות, נעודד תחרות.

עיסאווי פריג': אנחנו שוב נופלים באותו מקום.

עיסאווי פריג': שגיאה גוררת שגיאה.

עיסאווי פריג': והדבר השלישי, הזכירו לנו את חוק הבנקאות, שעכשיו בוועדת הכלכלה מתנהל הדיון על איך גם הפרטיות של הפרט – ניכנס לתוכה.

עיסאווי פריג': חוק נתוני האשראי, שאני צריך שתהיה לי מין יחידה בתוך המוסד, מידע על כל אזרח ואזרח בסוגיה אם הוא יוכל לעמוד בהחזר הלוואות או לא יכול לעמוד.

עיסאווי פריג': ומה הטייטל?

עיסאווי פריג': מה הכותרת?

עיסאווי פריג': עידוד תחרות.

עיסאווי פריג': מה הכותרת?

עיסאווי פריג': נעזור למשקי בית לקחת כסף.

עיסאווי פריג': כולו, חברים, קשקוש בלבוש.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: נא לסיים.

עיסאווי פריג': אני מסיים.

עיסאווי פריג': כל הצעות החוק האלה פוליטיות, פופוליסטיות.

עיסאווי פריג': האזרח לא ירוויח, יוקר המחיה ימשיך לטפס, ואני מזכיר לכם, אנחנו בסוף השנה עוד נעמוד כאן ונדבר.

עיסאווי פריג': הבור התקציבי שייווצר כתוצאה מאי-עמידה ביעד הגירעון 2.9 – שוב תהיה הצעת חוק, על העלאה בחזרה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: אני מודה לך, חבר הכנסת פריג'.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אני עשיתי שגיאה ואיילת צריכה לעלות.

מיקי לוי: אני מתנצל.

יואל חסון: אז חברת הכנסת נחמיאס ורבין, בבקשה.

אחמד טיבי: גם אם לא הייתה טעות, איילת היא כבוד גדול.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

יואל חסון: שלוש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך, חבר הכנסת טיבי.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הדיון בנושא הפחתת מס החברות הוא דיון מקרו מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: ב-2 בספטמבר אנחנו אישרנו – כלומר מליאת הכנסת, כמובן, ואנחנו כפופים להחלטות של רוב הבית הזה, של הקואליציה – מליאת הכנסת אישרה את תקציב המדינה.

איילת נחמיאס ורבין: לא חלפו 24 שעות, אדוני היושב-ראש, ואנחנו מתוודעים להחלטה; יוצאים שר האוצר, שאני מאוד מעריכה ויודעת שלבו נמצא במקום הנכון, וראש הממשלה ומודיעים על – 24 שעות, פחות מ-24 שעות – ומודיעים על הפחתת המע"מ ב-1% ועל הפחתת מס החברות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה שעל הפחתת המע"מ אני מייד אמרתי שזאת טעות ענקית.

איילת נחמיאס ורבין: זה 4.5 מיליארד שקלים שהמשק זקוק להם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רואים לאיזו האטה אנחנו נכנסים, ואנחנו זקוקים למשאבים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: על הפחתת מס החברות אמרתי: רגע, אם מפחיתים את מס החברות – ובמובן הזה אני הקשבתי היטב לחבר הכנסת עודד פורר – אם מפחיתים את מס החברות – מוכרחים להגיד: מס החברות בישראל אינו גבוה יותר.

איילת נחמיאס ורבין: הוא היה גבוה, הוא היה אנטי-צמיחה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא המצב היום.

יואל חסון: כמה הוא בהשוואה לעולם היום?

איילת נחמיאס ורבין: תראה, היום הוא כבר יותר נמוך, אפילו בהשוואה ל-OECD, בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו נרד ל-25% אנחנו נהיה באמת מהנמוכים.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה יודע משהו?

איילת נחמיאס ורבין: יש חברות מסוימות במשק, שלגביהן רצוי שמס החברות יהיה נמוך, כי זה יאפשר להן לבצע השקעות.

איילת נחמיאס ורבין: הבעיה היא שההפחתה הגורפת, הלינארית הזאת, מסייעת באמת רק לחברות הענק.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא נגד לסייע לחברות הענק, אני בעד לסייע לציבור הישראלי.

איילת נחמיאס ורבין: ולסייע לציבור הישראלי זה למשל להחליט שהפחתת מס החברות – ואת זה קראתי כבר בספטמבר לעשות – תיעשה בצורה דיפרנציאלית.

איילת נחמיאס ורבין: ניתן תמריצים בנגב, בגליל, בעוטף-עזה ובירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מבינים מה – מעשה טרור נפשע, כמו שהיה היום, אנחנו מבינים מה זה עושה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נהיינו כבר טולרנטיים למעשים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: תינוק נפצע בדריסה הזאת – אנחנו כבר, אתם יודעים, רואים כותרות והולכים הלאה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה עם הטרור הכלכלי?

איילת נחמיאס ורבין: המשק נכנס להאטה.

איילת נחמיאס ורבין: כן חרמות, לא חרמות, כל הסיטואציה הזאת היא סיטואציה מורכבת.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן למס החברות, להפחתה שלו, היה צריך לגשת בחרדת קודש ולהבין איפה צריך לתת באמת את התמריצים.

איילת נחמיאס ורבין: יחד עם הפחתת המע"מ אנחנו מדברים, אדוני היושב-ראש, על 5.5 מיליארד שקלים שלא יהיו יותר בתקציב המדינה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יו"ר שדולת התעשייה בכנסת, ואני מחפשת כל דרך להאיץ, להתניע, את הכלכלה הישראלית עוד ועוד.

איילת נחמיאס ורבין: אני בכלל לא בטוחה שזאת הדרך הנכונה לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן, אם רוצים להפחית את מס החברות, היה צריך לעשות את זה בשום שכל ולהגיד: רגע, איך אנחנו עושים – אגב, אני לא יודעת מי מחברי הכנסת יודע שבמקומות מסוימים בעולם מס חברות הוא על-פי גובה הרווחים של החברה.

איילת נחמיאס ורבין: דבר שנשמע מדהים, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: זה נשמע אפילו, הייתי אומרת, לא טריוויאלי.

איילת נחמיאס ורבין: אז למה לא לקחת ולנצל את הכלי הזה שעומד בידינו?

איילת נחמיאס ורבין: כי גם היום מס החברות בישראל כבר אינו גבוה, אז אם יש בידינו כלי כזה, למה לא להשתמש בו באמת לטובת החברה הישראלית, לטובת המשק הישראלי?

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת שוב, אני נמנית עם אלה שמשוכנעים ששר האוצר, לבו נמצא במקום הנכון.

איילת נחמיאס ורבין: דאגה לחברה הישראלית היא טיפול דיפרנציאלי במס החברות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, גברתי חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יואל חסון: חבר הכנסת שמולי – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אני פה.

יואל חסון: טוב שאתה פה.

יואל חסון: אנחנו שמחים שאתה פה, אדוני.

יואל חסון: אבל תסיים את השיחה, כי הזמן עובר.

יואל חסון: התחלתי את הזמן.

אחמד טיבי: אני לא יכול לקטוע.

יואל חסון: לא יכול לקטוע.

יואל חסון: אל תקטע אותו.

עיסאווי פריג': מה יש לך לדבר על מס החברות?

יואל חסון: אתה אומר מה לו ולחברוֹת ולחברוּת בכלל, אולי.

אחמד טיבי: תענה, עיסאווי.

עיסאווי פריג': אני מחכה לשמוע את תשובתך.

יואל חסון: לא קיבלת גיבוי.

יואל חסון: טיבי, לא קיבלת גיבוי.

אחמד טיבי: אני רגיל לזה מאז שאני בפוליטיקה, ובכל זאת מצבי לא רע, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: כן, אתה נראה לי מסתדר מעולה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אפרופו מס, אני אדבר על מס שפתיים.

אחמד טיבי: אני אדבר על אלה שעקרון הדמוקרטיה, שוויון, ערך חיי אדם, הטפת מוסר בגרונם.

אחמד טיבי: לפני כמה ימים חבר בקואליציה כתב ששרפת משפחת דוואבשה היא לא מעשה טרור.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סמוטריץ, חבר בבית היהודי, מפלגה בכירה בקואליציה.

אחמד טיבי: וראה זה פלא, התקשורת התייחסה אל זה בסלחנות.

אחמד טיבי: זה לא היה כותרת ראשית.

אחמד טיבי: אני מכיר מקרה אחר, של חברת הכנסת חנין זועבי, שזה תפס כותרות ראשיות, היה קמפיין.

אחמד טיבי: פתאום, כאשר חבר כנסת יהודי אומר דבר נורא ומסביר ומתרץ ואומר שזה לא מעשה טרור – הוא אומר "מעשה נורא", אבל זה לא מעשה טרור, כי טרור זה רק מה שהאויב עושה.

אחמד טיבי: אני לא זוכר מי פעם אמר, אבל היה איזה מנהיג ישראלי או שר, שאלו אותו מה זה טרור, הוא אמר: טרור זה פעילות טרור נגד יהודים.

אחמד טיבי: זאת הייתה ההגדרה.

עיסאווי פריג': אז מה זה גזענות?

יואל חסון: נגד ערבים.

אחמד טיבי: ואני תוהה, אדוני היושב-ראש, מה זה המוסר הכפול הזה?

אחמד טיבי: אגב, נדמה לי שהוא גם אמר וכתב שכאשר מצרים את צעדיהם ומתנכלים לקולקטיב, לקבוצה, ודוחקים אותם אל הפינה, מגיע פיצוץ.

אחמד טיבי: ככה הוא אמר.

אחמד טיבי: אז אני מאמץ את האמירה הזאת בשתי ידיים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אני מסכים.

אחמד טיבי: כאשר דוחקים את הפלסטינים, מתנכלים להם, זה מגיע לפיצוץ, כמו שיש בחודשים האחרונים.

אחמד טיבי: הגיע הזמן להפסיק עם המוסר הכפול הזה.

אחמד טיבי: אני לא אדרוש לא להרחיק את סמוטריץ מהכנסת, לא להסיר לו את החסינות.

אחמד טיבי: זאת הייתה דעתו – שהציבור יחליט.

אחמד טיבי: אבל כדאי שכל אלה שהתקוממו פעם במקרה דומה בעבר, כפי שהזכרתי, יביטו בראי ויראו איזה פנים לא שוויוניות, אולי עד כדי מכוערות, יש בראי.

אחמד טיבי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת טיבי.

יואל חסון: חברת הכנסת קארין אלהרר – לא נמצאת.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: כן, אני פה.

יואל חסון: בבקשה, היא פה והיא בדרך אלינו.

יואל חסון: בבקשה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי, חברי, חברי הכנסת, אני רוצה מכאן בראש ובראשונה לשלוח – החלמה מהירה לפצועים שנפצעו היום בפיגוע שהיה כאן, בכניסה לעיר ירושלים.

עליזה לביא: כששאלתי את שר הביטחון למה הוא ממשיך לקרוא לאירועים הללו גל – זה כבר מזמן לא גל, אנחנו רואים את הפיגוע היום, ולפני כמה שעות נזרקו סלעים לכיוון רכב ליד היישוב בית-אריה.

עליזה לביא: זה לא גל.

עליזה לביא: הביטחון האישי, הביטחון שלנו, כמדינה, מזמן כבר לא בטוח, וצריך להחזיר ומהר את השקט אלינו, אל כולנו.

עליזה לביא: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אחד הדברים שמטרידים אותי, בכלל, זה הנושא של תעסוקה, והמקום הזה, של באמת להביא הרבה יותר תעסוקה, אבל אי-אפשר את זה ב"זבנג וגמרנו", אי-אפשר את זה כשאין מדיניות ברורה.

עליזה לביא: ופתאום, ככה, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה.

עליזה לביא: ההורדה של מס החברות היא צעד מבורך, זה צעד חשוב, זה כיוון שהוא נכון, אבל לא בצורה כזאת, ללא שום עקביות, כמה ימים אחרי שדוח העוני מוגש ומוצג, מעט זמן אחרי שאנחנו מעבירים פה בצורה מגוחכת, מביכה, תקציב מדינה שלוקח מקבוצות מוחלשות ומעביר לקבוצות שיש להן פה נציגים שיודעים טוב מאוד לדאוג להן, ותכף תהיה פה, מחר, סאגה ברורה, בוועדת הכספים – תבואו, תבואו לשמוע איך בדיוק הדברים נעשים, בצורה מכוערת, בצורה שמחזירה אותנו אחורה.

עליזה לביא: אז כשאין עקביות ואין הבנה של איך הדברים צריכים להיעשות, הפלסטר הקטן הזה הוא לא מה שבאמת יעודד.

עליזה לביא: פעם היה פה בכנסת ישראל, אדוני היושב-ראש, תפקיד שנקרא אחראי הדורות הבאים.

עליזה לביא: אחראי הדורות הבאים היה צריך לראות איך בכל הצעת חוק, בכל חקיקה, בכל יוזמה, בכל שינוי של תקנה – מה ההשלכות העתידיות, מה המשמעות שתהיה כאן לילדים שלנו, לנכדים שלנו, של כולנו, קואליציה ואופוזיציה.

עליזה לביא: הרי אתם יודעים שיש הרבה מאוד פעמים, גם בכנסת הזאת, חברים שהיו פעם בקואליציה, פעם באופוזיציה, פעם במפלגה הזאת, פעם במפלגה אחרת.

עליזה לביא: העניין של ההשלכות של מה יהיה – זה לא קיים כאן.

עליזה לביא: אנחנו לא מסתכלים קדימה, אנחנו עסוקים בכאן ועכשיו.

עליזה לביא: ובאמת, במקום לבוא בצורה מסודרת, בצורה שתבוא ותעודד ותחזיר את ההשקעות – זה לא סוד, אדוני, שמשקיעים, גם ישראלים, לא באים ולא רוצים להשקיע בישראל, ובוחרים להשקיע מחוץ לישראל, בגלל עודף הביורוקרטיה, בגלל המיסוי, בגלל אלף ואחד כבלים.

עליזה לביא: צריך את זה לפרק, צריך את זה להראות.

עליזה לביא: ולכן באמת יזמתי יום שיעסוק בתעסוקת המחר.

עליזה לביא: אני מזמינה את כולכם לבוא ב-2 בפברואר ללמוד בצורה מסודרת, לראות איך כולנו יכולים לעשות את המקום הזה נכון יותר, טוב יותר, בהיבטים של תעסוקה.

עליזה לביא: וגם כאן, הורדת מס החברות זה צעד שהוא משמעותי, ובכיוון הנכון, אבל בואו נעשה אותו חכם, לא בצורה של פלסטר שמנסה אולי לתקן איזה משהו קטנטן.

יואל חסון: תודה.

עליזה לביא: אבל אי-אפשר בדרך הזאת, הלא-עקבית, להביא לתיקון.

עליזה לביא: ואני אומרת: בואו נתקן בצורה מושכלת.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת לביא.

יואל חסון: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חייבת להודות שאני לא מבינה את ההיגיון של האוצר, של שר האוצר, סגן השר שעלה כאן היום על הדוכן, בהפחתת שיעור מס החברות.

זהבה גלאון: בעיני זה צעד שגוי, זה צעד חסר אחריות, זה צעד פופוליסטי.

זהבה גלאון: אבל הבעיה שלי אתו – אנחנו כבר רגילים לכל מיני צעדים פופוליסטיים, גם זה לעתים יכול לעבור – הבעיה, שהצעד הזה מסייע קודם כול לתאגידים, לתאגידים הגדולים ולא לאזרחים.

זהבה גלאון: אני מציינת את זה, כי השבוע פורסמו נתוני דוח העוני, ואלה נתונים מזוויעים: 20,000 ילדים נוספו השנה למעגל העוני, גם בגלל קיצוץ קצבאות הילדים; 1,700,000 עניים במדינת ישראל, והם אלו שזקוקים ל-1.2 מיליארד השקלים שהיום האוצר מחלק לחברות ולתאגידים.

זהבה גלאון: מדובר בסדר עדיפויות לקוי; את הכסף הזה היה צריך להשקיע בהגדלת הסיוע לאוכלוסיות מוחלשות, בשיפור ובהגדלת השירותים המופרטים והמתפוררים שהמדינה אמורה לספק לאזרחים שלה.

זהבה גלאון: ובמקום זה, במקום לסייע למשפחות העניות במדינת ישראל, מחלקים מתנות חסרות היגיון לתאגידים הגדולים, לחברות החזקות והגדולות.

זהבה גלאון: עכשיו, אם המטרה של הצעד הזה הייתה לעודד את העסקים הקטנים והבינוניים – אני יכולה להבין את זה.

זהבה גלאון: אבל אם זה ככה, אז למה צריך לתת גם מתנות לתאגידים הגדולים ביותר ולהוריד את המס באופן שווה לכולם?

זהבה גלאון: אני לא מצליחה להבין את ההיגיון הזה.

זהבה גלאון: אני רוצה לעדכן את המליאה, שכבר כמה שנים אנחנו מנסים לקדם יוזמת חקיקה למס חברות פרוגרסיבי – בהרבה מאוד מדינות קיים מס חברות פרוגרסיבי.

זהבה גלאון: זה מס דיפרנציאלי, שבמסגרת שלו חברות בעלות מחזור עסקים קטן יותר משלמות מס נמוך יותר מחברות חזקות, בעשירון העליון.

זהבה גלאון: ובמסגרת הצעת החוק הזאת, שאני כל פעם מנסה לקדם והממשלה כמובן מעיפה אותה, במסגרת ההצעה שלנו, העשירון העליון של החברות – אנחנו הצענו – ישלמו 30% מס, ואפילו יותר, וחברות קטנות יותר תשלמנה 20% מס בלבד.

זהבה גלאון: ויש היגיון בדבר הזה, וזה בניגוד להצעה שמגיעה היום לכאן, לכנסת.

זהבה גלאון: זאת אומרת, בניגוד להפחתה הגורפת של מס החברות, אם ההצעה שלנו הייתה מתקבלת, שהחברות במאיון העליון תשלמנה 30% מס והחברות הקטנות יותר 20% מס, זה היה מכניס לאוצר המדינה, לקופת המדינה, כ-3 מיליארד שקלים, זה היה מעודד צמיחה, פיתוח של עסקים קטנים ובינוניים.

זהבה גלאון: אני לא מבינה את התבונה של ההצעה שמגיעה לכאן היום.

זהבה גלאון: מה גם – אמר קודם לכן חבר הכנסת טרכטנברג, בצדק – הוא הזכיר את העלאת מס החברות שבוצעה לפני כשנתיים בעקבות אימוץ המלצות ועדת טרכטנברג אחרי המחאה החברתית, והמהלך הזה הראה בצורה ברורה איך הירידה במיסוי החברות בישראל בעשור וחצי האחרונים בעצם הגדילה את הפערים, את האי-שוויון.

זהבה גלאון: ועכשיו ההצעה שנצביע עליה היא צעד גדול אחורה – גם תרחיב את הפערים והעוני, ובעיקר מתרפסת בפני החברות הגדולות.

זהבה גלאון: ואם רוצים לתת מתנה של 1.2 מיליארד שקלים, שהיום שר האוצר מחלק לחברות ולתאגידים, אפשר לקחת את הכסף הזה ולהפנות אותו למשפחות המוחלשות ולמשפחות שנמצאות מתחת לקו העוני במדינת ישראל, ולא לחזק את התאגידים והחברות הגדולות.

זהבה גלאון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת גלאון.

יואל חסון: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

יואל חסון: אחכה שתסיים.

יואל חסון: אתה מאוד ארוך; הנאום לא יהיה ארוך.

ישראל אייכלר: הבמה מדי נמוכה.

יואל חסון: כן, גם אפשרות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדברים על הפחתת שיעור מס החברות, שיעמוד על 25%, ועוד תוספות לבני-אדם שמרוויחים דיבידנדים שמקורם בחברות חוץ, שישלמו רק 25% מס חברות.

ישראל אייכלר: לכאורה זו בשורה, בוודאי לאנשים שיש להם חברות, אבל גם לכלכלה.

ישראל אייכלר: אבל זה בתנאי שגם האזרחים שאינם בעלי חברות יוכלו לחיות בארץ הזאת.

ישראל אייכלר: הייתה לי שיחה רק עכשיו, לפני כשעה, עם אחד השרים בממשלה, על הצעת חוק שדיברנו עליה הרבה, של תאגידי המים, שייתנו הנחות לאנשים שזכאים להנחה, ולא מדובר באנשים – במקרים סוציאליים נוראים, אלא שיהיו הנחות כמו שיש הנחות בכל דבר ועניין – כי המים הפכו לאחת הבעיות שמייצרות את יוקר המחיה.

ישראל אייכלר: והוא אמר לי חד-משמעית: אי-אפשר, צריך בשביל זה 300 מיליון שקל.

ישראל אייכלר: אז אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש:

ישראל אייכלר: אם צריך 300 מיליון שקל בשביל המים – בהנחה שצריך, אני לא חושב שצריך 300 מיליון שקל בשביל לתת הנחות לכל מי שאין לו בארץ הזאת הנחות במים – אז למה להוריד את המס לחברות האלה ל-25%?

ישראל אייכלר: למה, האיש ששותה מים והוא מרוויח 5,000 שקל, או אפילו 10,000 שקל, פחות זכאי ממישהו שמרוויח מיליונים?

יואל חסון: אתה מתנגד להורדה?

ישראל אייכלר: אמרתי: בבסיס אני בעד כל הורדה של מסים, אבל אם – – –

יואל חסון: אבל להורדה הזאת אתה מתנגד?

ישראל אייכלר: אני אומר:

ישראל אייכלר: כל זמן שאתה לא מאשר מים בזול, אסור לך להוריד מס לחברות.

יואל חסון: אז איך תצביע בעד?

ישראל אייכלר: על ההצבעה נדבר אחר כך, כשתהיה בקואליציה.

יואל חסון: זה נכון.

יואל חסון: הייתי בקואליציה, אני יודע על מה מדובר.

ישראל אייכלר: גם אני הייתי, הייתי גם באופוזיציה.

יואל חסון: טוב.

עודד פורר: איפה יותר טוב?

ישראל אייכלר: באופוזיציה הרבה יותר קל.

ישראל אייכלר: בכל אופן, אני רוצה לומר שהגישה הזאת, שאומרת שצריך לאפשר מצד אחד הנחות בדברים שעוזרים לגלגול השקל לתקציב המדינה, ולא צריך להתחשב בבני-אדם – זה דבר הרסני.

ישראל אייכלר: זה מביא אותי לדבר שעשה ראש הממשלה, מעשה יותר חמור מאשר העניין של המים.

ישראל אייכלר: הוא מינה אדם כיועץ כלכלי, ראש המועצה לכלכלה, אדם בשם אבי שמחון, שאמר שלגדל משפחה עם שמונה ילדים זה חטא.

ישראל אייכלר: יושבת פה חברת הכנסת אורלי לוי – היית מאמינה שאת ואני ועוד אנשים כמונו, אין לנו זכות קיום?

ישראל אייכלר: אני הבכור, אז אין לי בעיה, אבל את, נדמה לי, לא בכורה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אני התשיעית.

ישראל אייכלר: נו, את רואה, את מבינה?

ישראל אייכלר: זה לא יאומן – – –

עודד פורר: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – צריך להזדכות עליו.

ישראל אייכלר: זה נורא ואיום.

ישראל אייכלר: באמת פניתי לראש הממשלה ואמרתי שאם אדון שמחון לא יתנצל – כי הוא אמר את זה לפני חמש שנים, אז אולי הוא שינה את דעתו נגד ילדים.

ישראל אייכלר: אגב, הוא אמר שגם העולים הרוסים, שהגיעו מרוסיה – השווה אותם למסתננים האריתריאים.

עודד פורר: הוא גם אמר – – –

ישראל אייכלר: בכל אופן, זה מלמד שאתה יכול להיות כלכלן, ולא להיות מענטש, לא להיות בן-אדם.

ישראל אייכלר: אם אתה לא מבין – סליחה, אני רוצה לסיים.

ישראל אייכלר: אם אתה לא מבין שהכלכלה נועדה לשרת את בני-האדם ולא לשרת את השקל, אסור לך להיות יועץ לראש ממשלה – ממשלה חברתית שבאה לתקן ולעזור לאנשים.

חיים ילין: תעזוב את הממשלה.

ישראל אייכלר: אז כל דקה שהוא יהיה יועץ והוא לא יתנצל על זה – אני מוחה על עצם העובדה שראש הממשלה שבה אני חבר מינה בן-אדם שיכול לדבר ככה נגד ילדים.

ישראל אייכלר: זו ממש בושה וחרפה.

יואל חסון: אבל זה לא יגרום לך, לדוגמה, להצביע נגד הממשלה שמינתה את אותו יועץ.

ישראל אייכלר: אלא אם כן אתה תיכנס במקומי לקואליציה.

חיים ילין: גם לא לעזוב את הממשלה.

יואל חסון: תודה על ההצעה.

יואל חסון: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – בבקשה, גברתי.

יואל חסון: שלוש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, תראה, עלה פה קודם סגן שר האוצר איציק כהן, שיש לי הערכה גדולה מאוד אליו; הוא בא מהמפלגה שניהלה קמפיין שקראו לו "השקופים", אותן אוכלוסיות שהמדינה כביכול לא רואה ומטילה עליהן מסים; והמסים שמטילים עליהן, באופן יחסי להכנסה שלהן, הם הרבה מעבר לאחוזים שהעשירים משלמים על אותם מוצרים.

אורלי לוי אבקסיס: חלק מהקמפיין היה מע"מ אפס על מוצרי יסוד.

אורלי לוי אבקסיס: מוזר שאיכשהו הדברים האלה לא הגיעו לידי מימוש, אפילו לא בהסכמים הקואליציוניים ולא בדברים אחרים, יותר בהצהרות.

אורלי לוי אבקסיס: אז נגמרו הבחירות, ואותם אנשים אולי הפכו להיות שקופים שוב.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני טענתי שיש פה עודף תקציבי, ענה לי סגן השר: מה, את נגד הורדת מסים?

אורלי לוי אבקסיס: לא, אני אף פעם לא נגד הורדת מסים, אבל אני בעד סדרי עדיפויות שיביאו לידי ביטוי את הצדק החלוקתי, את הראייה של אותם חלשים שלא יכולים לשאת ביחד עם אותו עשיר את אותו הנטל, כי ה-x הזה הוא שונה לחלוטין בעבור אלו שנלחמים כדי להביא לא רק אוכל לילדים, אלא חינוך טוב ובריאות טובה, והדברים האלה עולים כסף.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יכולים להתעלם ולהגיד: המדינה מספקת.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה לא מספקת; אפילו חוק חינוך חינם הוא לא באמת חינם, וילדים נאלצים לוותר על אירועים חברתיים, ונאלצים לוותר על טיולים חברתיים, בגלל שההורים שלהם לא יכולים לממן את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רק לפני חודש היינו בוועדת הכספים בדיונים על התקציב, ובאו אנשי האוצר ושיקרו לוועדה במצח נחושה.

אורלי לוי אבקסיס: שיקרו לנו, כי אמרו שאין מנוס מפגיעה בחיסכון לפנסיה, בגלל שלמדינה אין כסף.

אורלי לוי אבקסיס: כשטענּו שיש פה עודף תקציבי, ובגלל שהיינו כמעט שנה שלמה ב-1 חלקי 12 התקציבים לא נוצלו, ופרויקטים שלמים גם כמעט הופסקו.

אורלי לוי אבקסיס: ותוך כדי תנועה, בגלל שדאגנו לרופאים בפריפריה ולאחרים, הלכו והחמירו את הפגיעה בחיסכון לפנסיה.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאנחנו דנים על הדיור הציבורי ומבקשים שיחזירו את אותם כ-3 מיליארד שקלים שנלקחו ברגל גסה ובניגוד להצעת החוק ולהחלטת ממשלה 746 על צביעת הכספים מהמכירות של הדיור הציבורי, ביקשנו החזרים כדי לטפל בתור הבלתי-נגמר הזה – אמרו לנו: אין כסף; רצינו לנכים – אמרו לנו: אין כסף.

אורלי לוי אבקסיס: אתה רוצה עובדים סיעודיים לאוכלוסיות כאלו ואחרות?

אורלי לוי אבקסיס: אוה, מס המעסיקים שהפילו עליהם, שאמרנו להם – המדינה תישא בחלק מהמס על אותו עובד זר, כי הנכה לא יכול להביא עוד כסף – אמרו: אין כסף.

אורלי לוי אבקסיס: ואז, בבת-אחת הורידו לך מע"מ, שאף אחד לא הרגיש, אבל עלה 4 ומשהו מיליארד שקל למשק.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא סידר את המחירים מחדש במכולת, זה לא הגיע לאנשים השקופים שהם עדיין שקופים; אף אחד לא באמת דאג שמשרד האוצר, שלקח וגנב את הקופה של הדיור הציבורי לסלילת כביש למעלה-אדומים, לשמירה במזרח-ירושלים, לשיפוץ מבני ציבור, לאלף ואחד דברים אחרים – לא רוצים להחזיר כי אין כסף, ופתאום אנחנו מגלים שיש כסף.

יואל חסון: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הכסף הזה תמיד הולך למי שכבר יש לו.

אורלי לוי אבקסיס: אז מה עוזר לנו שר אוצר וסגן שר אוצר שטוענים על עצמם ומעידים על עצמם שהם חברתיים?

אורלי לוי אבקסיס: חבל.

יואל חסון: תודה לך, גברתי.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

יואל חסון: סליחה, סליחה, אני מתנצל, נחמן שי נמצא פה.

יואל חסון: סליחה.

יואל חסון: נהיית שקוף לרגע, נחמן.

יואל חסון: לרגע.

קריאה: מצב רוח קרבי היה.

יואל חסון: בבקשה, שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לעסוק דווקא בסוגיה מדינית, בהזדמנות הזאת, כי התיקון הזה יעבור.

נחמן שי: אני אתמוך בו.

נחמן שי: אני רוצה לדבר על החוכמה שנעלמה מחיינו.

נחמן שי: אנחנו נוהגים לחשוב עלינו במונחים של אנשים חכמים.

נחמן שי: נשיא טורקיה, חבר בעבר של ישראל, אמר היום שנרמול היחסים עם ישראל יעשה טוב למזרח התיכון.

נחמן שי: וואו.

נחמן שי: כל מי שזוכר את ה"מרמרה", כל מי שזוכר את הימים הקשים שאחריה, כל מי שזוכר את המשא-ומתן שהתנהל לאורך השנים הללו ולא הגיע לידי מיצוי, היה צריך להיות מרוצה.

נחמן שי: נכון, הוא אמר גם שהוא מחכה לפיצוי, והוא אמר שהוא מחכה להסרת ההסגר על עזה, אבל הייתה רוח חדשה, נשבה רוח חדשה מטורקיה.

נחמן שי: עכשיו, אנחנו הרי, אמרתי, לא אידיוטים, מבינים שארדואן נקלע לאיזושהי מצוקה ביחסיו עם רוסיה.

נחמן שי: הוא מחפש פתאום איזו ברית אחרת, חדשה, אפשרות להזיז משהו במשחק הזה, בכלים האלה של המזרח התיכון, ומי שהיה צריך להגיב בשמחה זה כמובן ירושלים, המערכת המדינית.

נחמן שי: אז מה אמרו החכמים שיושבים בירושלים?

נחמן שי: אני מחפש אותם עכשיו, אם תמצאו אותם תגידו לי; מה הם אמרו, גורמים בישראל?

נחמן שי: "שלא יבלבל בשכל".

נחמן שי: זה מה שהיה להם להגיד.

נחמן שי: ואחר כך הם הסבירו: ארדואן יכול לשכוח מזה.

נחמן שי: מה, מה העניין הזה פתאום שהוא מתחיל לרדוף אחרי ישראל?

נחמן שי: אין לנו עניין, אין לנו עניין בארדואן.

נחמן שי: אז אני שואל את עצמי באמת: איפה נדדה החוכמה?

נחמן שי: מה קרה לה? היא נרדמה?

נחמן שי: היא הלכה לישון?

נחמן שי: היא עברה למקומות אחרים?

נחמן שי: התייבשה?

נחמן שי: השמש?

נחמן שי: מזג האוויר?

נחמן שי: נסחפה?

נחמן שי: מה קרה?

נחמן שי: – בגשם?

נחמן שי: – מה קרה פה?

נחמן שי: איך זה יכול להיות שהזדמנות מדינית שקורצת מאוד לישראל, שחשובה כל כך לישראל, נותנים לה לעבור – הופ – מתחת ליד.

נחמן שי: הלוא מישהו קורא את הדברים האלה גם באנקרה.

נחמן שי: מישהו אומר: אה, הישראלים האלה, הם לא באמת רוצים להגיע אתנו להסדר.

נחמן שי: הם לא באמת רוצים סוף-סוף ליישב את העניין הזה של ה"מרמרה".

נחמן שי: אולי הם אפילו נהנים מזה שיש פה קרע ביחסים, אי-אפשר לדעת את הראש של הישראלים האלה, יותר.

נחמן שי: אי-אפשר להבין אותו יותר.

נחמן שי: על זה בוכה הנביא – על זה שמדינת ישראל, מודל 2015, היא מדינה מקובעת, שמרנית, חסרת מעוף, חסרת יצירה, חסרת מקוריות, חסרת יוזמה.

נחמן שי: וכאשר הזדמנויות, במקרה הזה מדיניות, לפעמים אחרות, עולות על סדר-היום, אז הראש הזקן והעייף הזה אומר: עזבו, זה לא מעניין, זה לא חשוב, נמחק את זה.

נחמן שי: כך לא מנהלים מדינה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: חברת הכנסת סופה לנדבר, עכשיו תורך, בבקשה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אין שר?

יואל חסון: השר סילבן שלום יושב שם, בספסלים האחוריים.

יואל חסון: אמרתי לו כבר בשבוע שעבר שהם לא הולמים אותו, הספסלים האחוריים.

סילבן שלום: צריך ביטחון עצמי לשבת כאן.

יואל חסון: אין ספק, זה נכון.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בזמן שמקלים על חברות, העניים בוכים בבית, ואף אחד בממשלה לא שם לב שבעצם אנחנו עומדים מול דוח עוני, דוח חמור ביותר.

סופה לנדבר: אני הייתי יכולה להיות בעד חיסכון במסים והקלות על מסים אם הכסף כזה היה מיועד לאותם ילדים שבוכים בבית שאין להם חימום, לאותם ילדים עניים במדינת ישראל שכל החיים שלהם בפח זבל, סליחה.

סופה לנדבר: אין להם שולחן, אין תאורה, אין ספרים, אין כסף לספרים, אין כסף לתנאים מינימליים, תנאים נורמליים, אין יכולת לארוחה חמה, למזון ולעוד דברים שאנחנו צריכים לחיים.

סופה לנדבר: ילדים מסכנים.

סופה לנדבר: אני זוכרת שעמד כאן

סופה לנדבר: לפני המון – – –

יואל חסון: השר שלום, הפכת את הספסלים האחוריים למושב של המקובלים באוטובוס, מאחור, שם רועש ושמח.

יואל חסון: אתה יודע, הנהג לא מצליח להתרכז בנהיגה.

סופה לנדבר: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אנחנו היינו בוועדת העלייה והקליטה, דנו על עליית דמי השכירות שגובים היום בדיור מוגן והוסטלים של משרד השיכון, מ-8% ל-10%.

סופה לנדבר: יכול להיות ש-2% לחברות, או 1% לחברות, זה לא משמעותי, אבל לאנשים המבוגרים האלה, קשישים שחיים מקצבת זיקנה, וכל החיים שלהם נמצאים מתחת לקו העוני, זה כסף.

סופה לנדבר: אנחנו היינו צריכים ליזום את הדיון – אני יזמתי במקרה – כי האנשים האלה בוכים על 50 ש"ח.

סופה לנדבר: אתה יודע מה זה לקשיש 20 ש"ח?

סופה לנדבר: זה לקנות תרופה או לא לקנות תרופה, לקנות מזון או לא לקנות מזון.

סופה לנדבר: היום מורידים לחברות ומעלים לקשישים.

סופה לנדבר: אנחנו מדברים היום על קווים שהמדינה קבעה, על קו העוני, שבעצם לא עומד במבחן המציאות.

סופה לנדבר: הזכויות שנקבעו – לא סתם ההסתדרות מאיימת בשביתה, מפני שהיום עם שכר מינימום אי-אפשר לחיות.

סופה לנדבר: אנחנו מדברים על הורדה לעשירים, ואנחנו לא חושבים על אותם עניים שחיים בתוך החברה שלנו, שהם חלק מהחברה שלנו.

סופה לנדבר: אני יכולה להרחיב את הרשימה.

סופה לנדבר: לא פעם אחת דיברתי כאן על ניצולי השואה, שהמדינה הכניסה יד לכיס שלהם והפכו את הרנטה להכנסה, רנטה של ניצולי שואה הפכו להכנסה.

סופה לנדבר: ומה קורה עם פנסיות?

סופה לנדבר: המון אנשים, מאות אנשים, היום יוצאים לפנסיה בלי פנסיה, זאת אומרת, גיל הזהב הופך להיות גיל שמגרד בפח הזבל של המדינה.

יואל חסון: נא לסיים.

סופה לנדבר: ואני אומרת לך, אני בעד סדר עדיפות, אני בעד דגש על אנשים שחיים בחברה הזאת, שחיים במדינה הזאת, אני בעד שכסף שהמדינה יכולה לגבות היא צריכה להשקיע באותם אנשים שצריכים לחיות חיים נורמליים באותה מדינה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מאוד מאוד מודה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת אראל מרגלית.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על ההעברות התקציביות ועל העודפים שהולכים להעביר מחר בוועדת הכספים, כאחת השערוריות הגדולות בתולדות מדינת ישראל.

אראל מרגלית: תקשיבו, ותקשיבו טוב, יותר מ-20 מיליארד שקל נשארו להם עודפים משנת 2014.

אראל מרגלית: הרגע גמרנו להתקין את התקציב, על חלק מהדברים הסכמנו, על הרבה דברים לא הסכמנו, אבל היה הליך שבו ממשלה בישראל, שר אחרי שר, משרד אחרי משרד, מציג את תוכנית העבודה שלו, מתקצב אותה, מביא את זה לכנסת, מקבל את האישור, ואומר לנו מה סדרי העדיפויות והממשלה אומרת לעם מה סדר העדיפות שלה בכל נושא ונושא.

אראל מרגלית: רגע אחד אחרי שגמרנו את התקציב – וזו שערורייה שגמרנו לתקצב אותו בסוף השנה, אחורה – אומרים לנו: רגע אחד, יש 20 מיליארד, או יותר, שקל, שנשארו לנו רזרבה לבזבוז, ואנחנו רוצים להעביר את זה מחדש.

אראל מרגלית: איפה אתם חיים?

אראל מרגלית: השר שלום, יש לכם 22 מיליארד שקל נוספים?

אראל מרגלית: הייתם מביאים את זה לפני חודשיים.

אראל מרגלית: תשימו את זה בתוך התקציב – תגיד אתה שאתה רוצה למשרד הפנים עוד x, הוא יגיד שהוא רוצה למלחמה בעוני, וכך אנחנו נדע.

אראל מרגלית: בחלק נתמוך, בחלק לא נתמוך – אבל זה ניהול.

אראל מרגלית: איך יכולה להישאר בסוף שנת 2015 רזרבה ופתאום מגלים יותר מ-20 מיליארד שקל?

אראל מרגלית: איך זה יכול להיות?

אראל מרגלית: איך יכול להיות הדבר הזה, איך?

אראל מרגלית: אז אני אומר לכם עכשיו, אני אומר לכם – אתה, חבר הכנסת אלאלוף, אמרו לך שהתוכנית שלך למלחמה בעוני של 7 מיליארד שקל בארבע שנים, יש לה רק 1.8 מיליארד; לא נכון, אפשר היה לשים על זה השנה 2 מיליארד.

אראל מרגלית: היה אפשר לשים השנה גם על כל אחד מהנושאים.

אראל מרגלית: 770,000 ילדים עניים – 1.8 מיליארד.

אראל מרגלית: אזרחים עניים במדינת ישראל, ואתם מעזים להגיע ברגע האחרון עם 20 מיליארד ולהגיד: אופס, שכחתי?

אראל מרגלית: מי שמעביר פי-עשרה למחלקה להתיישבות, ומרים את היד בעד – מרים את היד נגד ילד עני.

יואל חסון: תודה.

אראל מרגלית: ומי שעושה את זה בשירותי דת, או בכל דבר אחר – אתם גונבים בלילה במקום להביא תקציב שקוף שאפשר לראות לאן הוא הולך, להתווכח עליו, להתייחס לממשלה ברצינות, להתייחס לכנסת ברצינות.

אראל מרגלית: אתם עושים צחוק ממדינת ישראל.

אראל מרגלית: אין לכם זכות להיות בשלטון, עם רמה כזאת של ניהול.

אראל מרגלית: אני מתבייש בשבילכם.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אראל מרגלית.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק כהן: לא, לא, אני מגיב.

יואל חסון: סגן השר, בבקשה, לא ראיתי אותך.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: לא, אני עובר להצבעה; אתה מתכוון לעלות, או שאתה מתכוון לדבר בטלפון?

מיקי רוזנטל: איציק, תגיד שאנחנו צודקים ותרד, פעם אחת.

יואל חסון: פעם אחת תדבר בשביל השקופים.

יואל חסון: טוב, זה הולך להיות פיליבסטר עכשיו, אדוני?

יצחק כהן: לא, ממש לא.

אחמד טיבי: איציק, פעם, באיזה דיון – – –

יצחק כהן: על יוקר המחיה יש לידידי ד"ר טיבי סיפור מדהים.

יואל חסון: תרחם עלינו.

יצחק כהן: ד"ר טיבי, בהיותו ילד, זוכר היטב מה הוא היה יכול לקנות בעשר לירות.

יצחק כהן: לימים – את יודעת מה, גברת אורלי לוי, מצנעת הפרט אני לא אספר את הסיפור.

אראל מרגלית: איפה החבאת את ה-20 מיליארד שקל, איפה?

יצחק כהן: לפני שתי דקות היה 15.

יצחק כהן: בצהריים אמרתם 12.

מיקי רוזנטל: אבל היה 13.7 בבוקר.

יצחק כהן: הנומרטור של – – –

אראל מרגלית: עכשיו אני מסתכל – – –

מיקי רוזנטל: – – –

יצחק כהן: הנומרטור של אראל מרגלית כל שלוש שעות עולה ב-3 מיליארד שקל.

אראל מרגלית: זה לא הנומרטור של אראל מרגלית, זה הנומרטור של האוצר.

יצחק כהן: בכנס של חיליק – איפה חיליק?

יצחק כהן: – בכנס של חיליק אמרת לי 12 מיליארד.

אראל מרגלית: אבל אתם – זה ככה היה – – –

יואל חסון: חבר הכנסת מרגלית.

יצחק כהן: קודם אמרתם 17 מיליארד.

אראל מרגלית: אבל אתם מעלים – – –

יצחק כהן: עכשיו אתה אומר 20 מיליארד.

אראל מרגלית: אתם מעלים את – – –

יצחק כהן: תשמע – – –

אראל מרגלית: אתם באוצר מעלים את הסכום.

יואל חסון: חבר הכנסת מרגלית, תודה רבה, הבנו.

אראל מרגלית: לא, הם לא מבינים.

יואל חסון: הבנו, תודה.

יצחק כהן: אני אמרתי – – –

יואל חסון: תודה.

אראל מרגלית: אתה מעלה את הסכום כל הזמן.

יצחק כהן: ממש לא, ממש לא.

אראל מרגלית: באוצר זה מה – אני מקבל את כל ההעברות התקציביות.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת מרגלית, דעתך נשמעה.

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי.

יצחק כהן: אורלי, לספר את כל הסוף?

יצחק כהן: לספר את כל הסיפור?

אחמד טיבי: לא, היא יודעת.

יצחק כהן: על הרואה-חשבון לספר?

קריאה: מה זה משנה?

יואל חסון: לא, אדוני, כדאי שתתייחס ברצינות לטענות שהועלו כאן.

יואל חסון: זה לא – – –

יצחק כהן: לא, אני לא יכול, אדוני היושב-ראש, שכל שלוש שעות זה עולה ב-4 מיליארד.

יואל חסון: זה לא דידי מנוסי פה.

יצחק כהן: זה התחיל ב-13 מיליארד, עלה ל-17, ל-21 מיליארד.

עודד פורר: כל פעם הממשלה מביאה סכום אחר.

יצחק כהן: עוד פעם אתה צועק.

יואל חסון: חבר הכנסת פורר, חבר הכנסת פורר.

קריאות: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת לנדבר.

יצחק כהן: אני מאוד אוהב פורלים.

יואל חסון: תודה.

יצחק כהן: על כל פנים – – –

יואל חסון: פורר, לא פורל.

יואל חסון: פורר.

יצחק כהן: אה, פורר.

יואל חסון: זה עם רי"ש בסוף.

יחיאל חיליק בר: גם אני אוהב.

יואל חסון: אתה אוהב.

יואל חסון: טוב, בבקשה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אמרתי ששמעתי בקשב רב את הנאומים של חברי האופוזיציה, ידידי מהאופוזיציה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, עמדתי נדהם.

יצחק כהן: באה לכאן ממשלה – שר אוצר שמוריד מסים, ותוקפים אותו.

קריאה: למי?

יצחק כהן: מס ערך מוסף – – –

קריאות: – – –

עודד פורר: על הגב של מי הוא מוריד מסים?

יצחק כהן: תראה, גם אופוזיציה, גם אופוזיציה, והייתי חבר אופוזיציה – – –

יואל חסון: חבר הכנסת פורר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חברת הכנסת לוי אבקסיס, אני מבקש.

יצחק כהן: אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה מר איתן כבל – מר איתן כבל.

יואל חסון: כן.

יצחק כהן: איתן כבל, דקה, אני רוצה להגיד לך משהו.

יצחק כהן: רגע, לא לא, אני הייתי מופתע, צחי, הייתי מופתע, איתן כבל, שההחלטה של ועדת הכלכלה הייתה לדחות את סעיף 52 על מתווה הגז.

איתן כבל: אתה – – –

יצחק כהן: הייתי מופתע.

יצחק כהן: אחרי כל כך הרבה דיונים מעמיקים, לדחות את – – –

מיקי רוזנטל: איציק, תפסיקו לעשות צחוק, מהממשלה הזאת – – –

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, זו אופוזיציה ראשונה מסוגה, שתוקפת ממשלה על זה שהיא מורידה מסים.

יצחק כהן: גם להוריד מסים – במקום לשבח את הממשלה – ואני הייתי באופוזיציה, אראל מרגלית; כשהממשלה עשתה דברים טובים, שיבחנו אותה.

יצחק כהן: להוריד מסים, להוריד מע"מ – – –

אראל מרגלית: זה נראה לך היום העניין?

יצחק כהן: עוד פעם הוא צועק.

יצחק כהן: עוד פעם הוא צועק.

יצחק כהן: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מיקי רוזנטל: מע"מ אפס, אני לא זוכר – – –

אראל מרגלית: אני, יש לי בעיה לשבח – – –

יצחק כהן: זה הורדת מסים.

עודד פורר: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת – חבר הכנסת פורר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: מספיק.

יצחק כהן: על כל פנים, אראל מרגלית, להוריד מס חברות זה מנוע צמיחה, ואתה יודע את זה.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי זוהר, נא לשבת.

איילת נחמיאס ורבין: לא לא, אני לא מצליחה – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, נא לשבת.

יואל חסון: לא לקום.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מצליחה – – –

אראל מרגלית: אני שואל אותך, איפה נעלמו – – – מיליארד?

יואל חסון: חבר הכנסת מרגלית, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: – – – לא בצורה הזאת.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: מספיק.

יצחק כהן: אתם מדהימים אותי.

יצחק כהן: עיסאווי, אתה מדהים אותי.

יצחק כהן: אתה מבין, אתה רואה-חשבון – –

עיסאווי פריג': איפה הכסף?

יצחק כהן: – – להוריד מסים זה רע?

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי זוהר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: נא לשבת.

יצחק כהן: להעלות קצבאות ילדים זה רע?

אראל מרגלית: – – –

יצחק כהן: 5 מיליארד שקל לקצבאות זיקנה ולפעולות חברתיות זה רע?

יצחק כהן: על מה אתה מדבר?

יצחק כהן: על מה אתה מדבר?

יצחק כהן: תודה – – –

מיכל רוזין: – – –

יצחק כהן: בבקשה?

מיכל רוזין: – – –

יצחק כהן: אני לא שומע, תקראי לרמקול.

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין, זה לא דיון בוועדת הכספים או הכלכלה.

מיכל רוזין: הוא שאל שאלה.

יואל חסון: הוא לא אמור לשמוע אותך ואת לא אמורה לצעוק עליו.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: ואתה, אל תנהל לי שיחות אם חברי הכנסת.

יצחק כהן: אני לא מנהל שיחות.

יצחק כהן: אני מנסה להסביר לחברי האופוזיציה שהם טועים.

יואל חסון: לא, אל תנהל.

יואל חסון: את זה יכולת לעשות בוועדת הכספים.

יצחק כהן: אני לא חבר ועדה.

יואל חסון: פתאום אתה קשוב לצד הזה?

יצחק כהן: אתם טועים.

עיסאווי פריג': הנה, ראש הממשלה בא.

עיסאווי פריג': תצביעו.

יואל חסון: מצוין, אז שישחררו אותנו מהפיליבסטר הזה.

יצחק כהן: לא לא, אני עומד נדהם ועומד מופתע, חברים, ויש פה כלכלנים בצד הזה, והם – – –

קריאה: נפעם?

יצחק כהן: נפעם, לא.

יצחק כהן: נדהם.

יצחק כהן: – – – והם תוקפים ממשלה, על מה?

עיסאווי פריג': חלאס.

יצחק כהן: אה?

יואל חסון: חלאס.

יצחק כהן: על זה שהיא מורידה מסים.

יצחק כהן: תתמכו בממשלה שמורידה מסים – –

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק כהן: – – תעודדו אותה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: שמית?

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה, נא לשבת.

יואל חסון: אנחנו מפעילים את ההצבעה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – 34 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 217) (הפחתת שיעור מס חברות), התשע"ו–2015, לוועדת הכספים נתקבלה.

יואל חסון: ובכן, 45 בעד, 34 נגד, נמנע אחד.

יואל חסון: אני קובע שההצעה עברה – מה קרה?

קריאות: – – –

יואל חסון: – – – עברה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: מה קרה?

מאיר פרוש: לא – – –

יואל חסון: אולי לא שמתי לב, קרה משהו?

מאיר פרוש: – – –

יואל חסון: מה עשיתי?

קריאה: כי אתה לא מחכה, אתה – – –

מיכל בירן: יואל, יש לך כאן טעות.

נחמן שי: הצבעתי בטעות במקום קסניה.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי הצביע בטעות במקום של קסניה סבטלובה, ולכן ההצבעה בטלה.

יואל חסון: מעולה.

מאיר פרוש: לא הודעת שיש הצבעה.

יואל חסון: אני הודעתי שההצבעה – אני ביקשתי מאנשים לשבת.

יואל חסון: ביקשתי – – –

קריאה: – – –

יואל חסון: לא נכון.

יואל חסון: ביקשתי מאנשים לשבת.

יואב קיש: – – – לא ראוי.

יואב קיש: לא ככה מתנהגים.

יואל חסון: חבר הכנסת קיש.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה, נא לרדת מהמדרגות.

יואל חסון: אני ביקשתי, הפרוטוקול יוכיח.

יואל חסון: חבר הכנסת קיש, אתה רוצה את האמת?

יואל חסון: הפרוטוקול יוכיח שאני ביקשתי לשבת ושאני יוצא להצבעה, ואתה לא תקרא לי ככה.

יואב קיש: – – –

יואל חסון: אתה לא תקרא לי משם בצורה כזאת, אתה שומע?

יואל חסון: מאה אחוז, תודה רבה.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מאיר פרוש: אבל, כבוד היושב-ראש – – –

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: די.

יואל חסון: לא אעשה לך את הטובה הזאת.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/983); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת – – –

קריאה: יואל – – –

יואל חסון: אתה טוב לב מדי.

יואל חסון: המשך סדר-היום: הצעת חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה), התשע"ו–2015, לקריאה ראשונה.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק – פה כתוב לי שר האוצר כחלון, אבל נראה שזה סגנו.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: היושב-ראש, אתה תודיע על ההצבעה?

מאיר פרוש: אתה תודיע על ההצבעה?

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: אתה בקריאה שנייה.

יואל חסון: אתה בקריאה שנייה.

מאיר פרוש: – – –

יואל חסון: זה לא מתחדש.

יואל חסון: לא לא, אתה על-תנאי, תשים לב.

יואל חסון: אדוני סגן שר האוצר, בבקשה.

יצחק כהן: כן, אדוני, עוד פעולה טובה, עוד פעולה מבורכת של הממשלה – הצעת חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה).

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את ההצעה לתיקון חוק התכנון והבנייה – הוראת שעה.

יצחק כהן: הצעת החוק קובעת כי יהיה אפשר להוסיף בהליך של הקלה 20% משטחי הבנייה במעמד היתר הבנייה.

יצחק כהן: נו, איפה מחיאות הכפיים, אופוזיציה?

יצחק כהן: ההצעה הזאת באה כחלק ממכלול פעולות משולבות שלכולן תכלית אחת – להביא בשורה לאזרחים: להוריד את יוקר המחיה ולמתן את מחירי הדיור.

יצחק כהן: עם כניסתו לתפקיד, שר האוצר הנחה את הצוותים המקצועיים במשרד לייצר תוכנית עבודה כוללת המתמודדת עם משבר הדיור בטווח הארוך, בטווח הבינוני ובטווח הקצר.

יצחק כהן: תוכנית העבודה מתייחסת בעיקרה להגדלת המלאי התכנוני באמצעות מוסדות התכנון ולהגדלת השיווקים והעסקאות במקרקעי ישראל באמצעות רשות מקרקעי ישראל.

יצחק כהן: הפעולות להגדלת מלאי בטווח הארוך והבינוני נעשות באמצעות קידום תוכניות בקרקע פנויה וזמינה, תוכניות בשטחים שהיו בשימוש מערכת הביטחון ויחידות ממשלתיות אחרות ותוכניות התחדשות עירונית פינוי-בינוי.

יצחק כהן: הפעולות להגדלת מלאי הדירות בטווח הבינוני-מיידי מתבצעות בשורה של צעדים לקידום מימוש של תוכניות מאושרות, כגון: האצת הקמת תשתיות תומכות; מערכת הסכמי הגג מול רשויות מקומיות; ייעול הליכי השבת הקרקע, תכנון ורישוי; חלוקת עבודה מסודרת בין גורמי התכנון; ייעול, תכנון והעצמת גורמי הייצור, ועוד.

יצחק כהן: הפעולה העיקרית להתמודדות בטווח המיידי היא תוכנית מחיר למשתכן, שכולכם מכירים אותה זה מכבר, וההצלחה שלה מדברת בעד עצמה.

מיקי רוזנטל: בטח.

מיקי רוזנטל: המחירים של הדירות ירדו כבר בחצי, לא?

מיקי רוזנטל: בכמה?

מיקי רוזנטל: ב-70%?

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: אתה איש אמת, תודה שהמחירים יורדים.

מיקי רוזנטל: בינתיים אתם רק מדברים.

מיקי רוזנטל: לא יצא עוד כלום.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: יש כבר – –

מיקי רוזנטל: המחירים עוד לא ירדו.

יצחק כהן: – – צפון, דרום, מרכז.

מיקי רוזנטל: הבטחות כמו חול, אבל המחירים בשמים.

יצחק כהן: לא, לא, לא.

מיקי רוזנטל: מה לא? כן.

יצחק כהן: אתה מכיר את זה היטב, וההצלחה של התוכנית הזאת כבר מדברת בעד עצמה.

מיקי רוזנטל: כן, בטח.

יצחק כהן: הצעת החוק שהובאה לפניכם היום – –

מיקי רוזנטל: כמו על מע"מ אפס.

יצחק כהן: – – היא חלק מהמאמץ להגדלת מלאי יחידות הדיור בטווח המיידי לתקופה קצובה, כהוראת שעה.

יצחק כהן: בחינה שערכנו מעלה כי הקלת-שבס להגדלת מספר יחידות דיור עד ל-30% אינה ממומשת בפועל.

יצחק כהן: הסיבה לכך היא שאין תמריץ ליזמים ולרשות המקומית לאשר את ההקלה ולהגדיל את מספר היחידות, שכן יחידות הדיור הנוספות באות על חשבון שטח יחידות הדיור המאושרות.

יצחק כהן: משזיהינו את החסם העיקרי, ונוכח העובדה שהגדלת מלאי יחידות הדיור בטווח המיידי הנה צורך חיוני לפתרון משבר הדיור, החלטנו להגיש הצעת חוק המאפשר לקבל שטחי בנייה נוספים לצורך הגדלת מספר יחידות הדיור.

יצחק כהן: הצעה זו המונחת לפניכם מאפשרת לראשונה במסגרת אותו הליך הוספת יחידות דיור ותוספת שטח מותר לבנייה עבורן, באופן שמייצר תמריץ ליזם להוסיף את יחידות הדיור, תוך דאגה לצורכי הרשות המקומית.

יצחק כהן: כיוון שמדובר בהליך תכנוני מסודר, עמדת הציבור נשמעת ונשקלת במסגרת מתן ההחלטה על-ידי הוועדה המקומית.

יצחק כהן: ההצעה קובעת כי תוספת אחוזי הבנייה תשמש אך ורק לצורך הגדלת מספר יחידות הדיור בבניין.

יצחק כהן: מתן ההקלה מיועד רק לבניינים בבנייה רוויה ברשות עירונית שטרם החלה בנייתם.

יצחק כהן: בהיבט החברתי נקבע שההקלה מחייבת שלפחות מחצית מיחידות הדיור שיתווספו יהיו יחידות דיור קטנות, עד 75 מטר מרובע, וכן אוסרת הקמת יחידות דיור ענקיות, מעל ל-150 מטר מרובע.

יצחק כהן: מעבר לכך, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההצעה באה במסגרת המטרות להעצמת הרשויות המקומיות ובקשת עזרתן בנטילת חלק במאמצי הממשלה, תוך מתן הסמכות והיכולת להגדיל את מלאי יחידות הדיור ככלי מינהלי מסודר ומקובל.

יצחק כהן: אני מבקש מכם, חברי חברי הכנסת, לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הרפורמות – חברי היושב-ראש אלי כהן – להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, אני מודה לך.

יואל חסון: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לייחד את הדברים שלי למסע המקרתיזם, ציד הגולגלות, נגד ארגון "שוברים שתיקה".

זהבה גלאון: היום זה הגיע לשיא – – –

מירב בן ארי: נו, באמת.

זהבה גלאון: אה, חיכיתי לך, חברת הכנסת בן ארי.

זהבה גלאון: חיכיתי מתי תקפצי.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, היום זה הגיע לשיא כששר הביטחון יעלון הצטרף לחבורת המתלהמים.

זהבה גלאון: קודם הוא שלח אותם לשדה-הקרב להילחם, וכשהם חזרו משדה-הקרב והייתה להם ביקורת כי הם ראו דברים שלא עולים בקנה אחד עם מה שחינכו אותם – – –

מירב בן ארי: – – –

זהבה גלאון: – – – אל תפריעי לי.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, לא להפריע.

יואל חסון: תודה רבה.

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: תודה רבה, שמענו.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, קל לשלוח חיילים לקרב, אבל כשחיילים וקצינים חוזרים מהקרב או משירות צבאי ומדווחים על התנהגות לא הולמת – חברה מתוקנת צריכה להתגאות בחיילים כאלה.

קריאות: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת השכל, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: נא לשבת.

עליזה לביא: – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני חושבת שההתלהמות נגד הנשיא רובי ריבלין על זה שהוא השתתף בכנס "הארץ" שהשתתפו בו חיילים מארגון "שוברים שתיקה", משקפת את העובדה שמדינת ישראל וכנסת ישראל לא מבינות מה זה דמוקרטיה – –

מירב בן ארי: – – –

זהבה גלאון: – – ושבדמוקרטיה – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מירב בן ארי: אתה לא קראת אותי לסדר בפעם הראשונה.

יואל חסון: אז פעם ראשונה.

יואל חסון: בדקתי את הערנות שלך.

יואל חסון: תודה רבה, את ערנית מדי.

יואל חסון: חברת הכנסת שאשא ביטון, אני רואה שאת מתכוונת לקריאת ביניים.

יואל חסון: תישעני אחורה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חברת הכנסת גלאון, בבקשה.

מיכל רוזין: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין, לא ייתכן לריב באותה שורה.

יואל חסון: זה לא ייתכן, זה לא אמור להיות.

יואל חסון: את צריכה לעבור שורה כדי לצעוק על השורה הזאת.

מיכל רוזין: – – – שבור שורות – – –

יואל חסון: שובר שורות.

יואל חסון: היא שוברת שורות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, בדמוקרטיה מתוקנת צריך לאפשר ביקורת על השלטון.

זהבה גלאון: ומי שסותם את הפה לארגונים, ומי שמבקש לרדוף אחריהם ולמנוע ביקורת על השלטון, עוזר לדה-לגיטימציה נגד מדינת ישראל.

זהבה גלאון: לא יכול להיות שחיילים, שאימתו את המידע שלהם והם מסרו מידע – תתמודדו עם המידע.

זהבה גלאון: צה"ל לא חוקר – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: צה"ל לא חוקר.

זהבה גלאון: צה"ל לא חוקר.

זהבה גלאון: ואם הוא חוקר, הוא חוקר את עצמו.

זהבה גלאון: ומותר למתוח ביקורת, ומותר לפתח נהלים חדשים.

יפעת שאשא ביטון: – – –

זהבה גלאון: והאנשים האלה, תפסיקו להתייחס אליהם כאל בוגדים.

יואל חסון: חברת הכנסת שאשא ביטון, פעם ראשונה.

זהבה גלאון: האנשים האלה הם גיבורים, הם לא בוגדים.

זהבה גלאון: ותפסיקו לרדוף אותם.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: גם את.

זהבה גלאון: תפסיקו לרדוף אותם.

זהבה גלאון: בושה שאת מדברת ככה – את והמפלגה שלך.

זהבה גלאון: את מייצגת את המפלגה שלך.

זהבה גלאון: את ויושב-ראש המפלגה שלך מעזים לרדוף את החיילים מ"שוברים שתיקה"?

עליזה לביא: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת לביא, קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, תודה.

קריאות: – – –

עליזה לביא: צה"ל הוא הצבא הכי מוסרי בעולם – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תלמדו – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה, מספיק.

יואל חסון: זו לא קריאת ביניים, זה נאום.

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: מה שאנחנו שומעים עכשיו במליאה, אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: אני מוסיף עכשיו עוד שתי דקות לחברת הכנסת גלאון, כי אתם פשוט הפרעתם כל הנאום.

זהבה גלאון: אני לא מצליחה לדבר דיבור אחד רצוף, ומה שקורה כאן – – –

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין, אני מודה לך.

נחמן שי: הסכמה לאומית – – –

זהבה גלאון: כן, יש כאן הסכמה לאומית רחבה.

נאוה בוקר: – – –

יואל חסון: אוה, שלום לחברת הכנסת בוקר.

יואל חסון: מה שלומך?

יואל חסון: תודה.

זהבה גלאון: אה, באמת שלום גם לך.

זהבה גלאון: באמת שלום.

יואל חסון: יש פה חזיתות.

זהבה גלאון: מעליזה לביא עד מירב בן ארי – תעשו קואליציה, קואליציה של מסע דה-לגיטימציה.

זהבה גלאון: תתביישי לך.

זהבה גלאון: אין לי ציפיות מהאגף הזה.

זהבה גלאון: אין לי ציפיות מהאגף הזה.

זהבה גלאון: תתביישי לך שאת נותנת יד לסתימת פיות – –

יואל חסון: חברת הכנסת בוקר, פעם ראשונה.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

זהבה גלאון: – – תתביישי לך שאת שותפה למסע הדה-לגיטימציה, את והחברים שלך.

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, פעם שלישית.

יואל חסון: נא לצאת מהאולם.

יואל חסון: נא לצאת מהאולם.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: נא לצאת מהאולם, תודה רבה.

יואל חסון: נא לצאת מהאולם.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: זאת עכשיו פעם שנייה, אבל.

יואל חסון: עכשיו פעם שלישית.

מירב בן ארי: באמת?

מירב בן ארי: על מה?

יואל חסון: על זה שאת מתווכחת.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: (חברת הכנסת מירב בן ארי יוצאת מאולם המליאה.

יואל חסון: )

יואל חסון: חברת הכנסת לביא, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יואל חסון: נא לצאת מהאולם.

יואל חסון: תודה רבה.

קריאות: – – –

יואל חסון: מצוין.

יואל חסון: נא להוציא את חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: – – – זה הילדים שלנו – – –

זהבה גלאון: אין לך מונופול על הילדים שלנו.

זהבה גלאון: אין לך מונופול על הילדים שלנו.

זהבה גלאון: גם הילדים שלנו שירתו בצבא.

זהבה גלאון: מי שם אותך על ביטחון המדינה?

זהבה גלאון: חצופה – –

יואל חסון: נא להוציא את חברת הכנסת לביא החוצה.

יואל חסון: (חברת הכנסת עליזה לביא יוצאת מאולם המליאה.)

זהבה גלאון: – – את והחברים שלך שעושים דה-לגיטימציה.

זהבה גלאון: אחר כך זה מגיע גם לקיבוצים, שכבר סירבו לתת ל"שוברים שתיקה" להשתתף במסע האופניים.

זהבה גלאון: כולכם משתפנים.

זהבה גלאון: חבורה של שפנים.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: אתם עושים את הנזק הכי גדול למדינת ישראל.

זהבה גלאון: את יודעת למה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון?

זהבה גלאון: כי כשאומרים על ישראל – –

יואל חסון: נא לסיים.

זהבה גלאון: – – כשמותחים ביקורת על מדינת ישראל וסותמים את הפה לארגוני חברה אזרחית שמבקרים את השלטון – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: – – אתם נותנים להם יד.

זהבה גלאון: אתם נותנים להם לגיטימציה.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: קצת כבוד.

זהבה גלאון: את והחברה שלך עליזה לביא.

מיקי לוי: הם חבורה – – –

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, תודה רבה.

יואל חסון: חברת הכנסת גלאון, תודה רבה.

יואל חסון: תם זמנך.

זהבה גלאון: לא, לא תם זמני.

זהבה גלאון: לא אמרתי שני משפטים ברציפות.

זהבה גלאון: אני רוצה – – –

יואל חסון: דיברת פה חמש דקות.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מיקי לוי: – – –

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: מספיק.

מיקי לוי: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, מספיק.

יואל חסון: חברת הכנסת בוקר, פעם שנייה.

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: אתם פשוט צועקים לאורך כל הנאום הזה.

יואל חסון: תודה רבה, אני מבקש לסיים.

יואל חסון: תם זמנך.

יואל חסון: משפט אחרון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד בצורה ברורה, נחרצת, שאינה משתמעת לשתי פנים:

זהבה גלאון: סיעת מרצ עומדת לצד "שוברים שתיקה", והילדים שלנו משרתים בצבא, והילדים שלנו לוחמים, ואל תלמדו אותנו – –

יואל חסון: תודה רבה.

זהבה גלאון: – – ואל תטיפו לנו מוסר, ואל תגידו לנו שאנחנו בוגדים, ואל תציירו אותם כבוגדים, ואל תעשו להם דה-לגיטימציה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: – – –

זהבה גלאון: מי שם אותך?

זהבה גלאון: מי שם אותך בכלל?

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.

יואל חסון: תודה רבה לכם.

מיקי לוי: צה"ל הוא הצבא הכי מוסרי בעולם – – –

זהבה גלאון: יאללה, יאללה.

יואל חסון: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי – – –

מיקי לוי: – – – חבורה של בוגדים.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יואל חסון: נא להוציא את חבר הכנסת מיקי לוי.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: מספיק, עברנו נושא כבר.

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: (חבר הכנסת מיקי לוי יוצא מאולם המליאה.

יואל חסון: )

קריאות: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי, אל תחמם פה.

יואל חסון: אתה תשב ואל תחמם, אתה סגן יושב-ראש הכנסת.

יואל חסון: אתה אומר: "אני באתי לחמם".

יואל חסון: בבקשה, חבר הכנסת סעדי.

יואל חסון: בבקשה.

סילבן שלום: לא "באתי" – "נולדתי לחמם".

יואל חסון: "נולדתי לחמם".

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מדובר בנושא בתחום התכנון והבנייה, שהוא נושא כל כך חשוב לאוכלוסייה הערבית, ולכן אנחנו רוצים להגיד את דעתנו לעניין הצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: אבל אי-אפשר אחרי מה שהיה כאן באולם, מבחינת הדברים של חברתנו זהבה גלאון – גם לנו יש עמדה, אנחנו באותה עמדה, ואנחנו חושבים שאתם צריכים להתבייש – –

קריאות: – – –

אוסאמה סעדי: – – שיש עמותות וגופים שחושפים את האמת.

אוסאמה סעדי: את האמת.

קריאות: – – –

אוסאמה סעדי: אתם לא רוצים לשמוע את האמת, אתם לא רוצים לשמוע על פשעי המלחמה שעושים החיילים – –

קריאות: – – –

אוסאמה סעדי: – – שעושים החיילים.

אוסאמה סעדי: ויש בית-משפט, ויש בית-דין – –

קריאות: תדבר על הפשעים של המחבלים.

אוסאמה סעדי: – – על הפשעים – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בוקר, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יואל חסון: נא לצאת.

נאוה בוקר: סליחה?

יואל חסון: כן, מה שאת שומעת.

יואל חסון: נא לצאת.

יואל חסון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא זוכרת שגיניתם – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אל תחלקי לנו פה ציונים לאף אחד.

ענת ברקו: היום היה פיגוע.

ענת ברקו: איפה אתה, חבר הכנסת סעדי?

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

ענת ברקו: אותי?

אוסאמה סעדי: כל כך כואב לכם לשמוע את האמת.

אוסאמה סעדי: עמותה כזאת מפרסמת עדויות של חיילים – –

נאוה בוקר: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בוקר, נא לצאת.

אוסאמה סעדי: – – ואתם לא רוצים לשמוע את הדברים האלה.

נאוה בוקר: – – –

יואל חסון: למה חברת הכנסת בוקר לא יוצאת?

ענת ברקו: לא נותנים לי אפשרות לדבר בכלל.

יואל חסון: חברת הכנסת בוקר, נא לצאת.

יואל חסון: את יכולה לעשות את זה יותר מהר?

יואל חסון: (חברת הכנסת נאוה בוקר יוצאת מאולם המליאה.

יואל חסון: )

אוסאמה סעדי: לגופה של ההצעה, אדוני היושב-ראש – – –

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר קריאות ביניים?

יואל חסון: זה נאומים, זה לא קריאות ביניים.

יואל חסון: מספיק.

אוסאמה סעדי: את צריכה להיות בחוץ.

אוסאמה סעדי: את צריכה להיות בחוץ.

יואל חסון: אני הכנסתי אותה.

אוסאמה סעדי: אתה הכנסת אותה.

אוסאמה סעדי: בסדר.

קריאה: – – – בערוץ הכנסת – – –

קריאות: – – –

אוסאמה סעדי: סָלַח לה, היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: סלח לה.

אוסאמה סעדי: זה בסדר.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדובר בהצעה לתקן את חוק התכנון והבנייה, לתת סמכויות לוועדה המקומית לאשר סטיות ולאשר הקלות; וכמובן, בעניין הזה אנחנו אומרים: אומנם ההצעה הזאת מביאה, אדוני היושב-ראש, מעט מדי, ויש לתת סמכויות נרחבות ביותר לוועדה המקומית ולוועדה המחוזית, במיוחד במגזר הערבי, ששם לא מאשרים תוכניות מתאר במשך שנים; בהרבה מהכפרים ומהערים במגזר הערבי חסרות תוכניות מתאר, ולכן חשוב מאוד שכאשר אנחנו מדברים על בנייה בלי היתר כאשר התושבים שלנו – האזרחים שלנו נאלצים לבנות בלי רישיון מכיוון שלא נותנים להם רישיון מכיוון שאין תוכניות מתאר מאושרות.

אוסאמה סעדי: אז בוודאי שאף-על-פי שההצעה זאת, אדוני היושב-ראש, היא מעטה מדי ומאוחרת מדי, מכיוון שהיא בצד הנכון ובצד החיובי, אפילו שזה צעד אחד קדימה אנחנו נתמוך בהצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: תודה.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: אני מעדכן שרשימת הדוברים נעולה.

יואל חסון: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

יואל חסון: מיקי לוי פה?

יואל חסון: כן.

יואל חסון: ראיתי שאתה הבא בתור בדוברים.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, על הצעקות ששמענו פה כרגע הייתי אומר משפט אחד: חופש הביטוי הוא לא חופש מאחריות.

איתן ברושי: נדמה לי שצריך לגלות יותר אחריות.

איתן ברושי: אני רוצה להצטמצם לדיון שלשמו התכנסנו ולומר לממשלה, שלא מיוצגת פה, ולשר האוצר, שבטח נערך לדיונים מחר בוועדת הכספים, שהבעיה היא לא ההחלטות של הכנסת, אלא שהן לא יורדות לשטח.

איתן ברושי: בעצם ריכזנו את כל סמכויות הבנייה וכל מה שכרוך – אפילו הגנת הסביבה – בידי מפלגה אחת ובידי שר האוצר, אבל אין לזה ביטוי בשטח באותה עוצמה שאפשר היה להבין מההחלטות שבאות כאן חדשים לבקרים.

איתן ברושי: בסופו של דבר, הפקידות הבכירה, גם במשרד המשפטים וגם באוצר, אני חושב – אדוני היושב-ראש, אם אתה תקשיב – הממשלה, אין יכולת לבדוק שההוראות האלה מחלחלות למטה.

איתן ברושי: אדוני יושב-ראש ועדת הרווחה, אם אתה תעביר את זה בישיבת הסיעה שלכם – אין קשר בין ההחלטות של הכנסת למה שקורה בוועדות המקומיות והמחוזיות ולמה שקורה ברשות מקרקעי ישראל.

איתן ברושי: לא יפתיע את מי שמנוסה בחדר הזה שהפקידות הבכירה חושבת שהיא בכלל צריכה לשמור על המדינה מפני הדרג הנבחר.

איתן ברושי: השרים הם האיום על הפקידים הבכירים, שנדמה להם שהם צריכים לשמור על המדינה מהפוליטיקאים.

איתן ברושי: ואז אנחנו נמצאים במצב שבעצם אין משילות, בין היתר מזה שהפקידות הבכירה – יש להם קודים וכללים משלהם.

איתן ברושי: הנה, באים שרים שנבחרו בצורה דמוקרטית, הם רוצים לשנות, והפקידות לא נותנת להם.

איתן ברושי: לכן יש פער גדול מאוד בין האמירות של הכנסת והממשלה לבין ההתנהגות של הפקידות הבכירה, שהם ראשי הוועדות, יועצים משפטיים ואנשי רשות מקרקעי ישראל, שנדמה להם שהם קיבלו מההשגחה העליונה את האחריות על המדינה, ואנחנו מפריעים להם.

איתן ברושי: לכן הבעיה העיקרית היא איך לוודא ביצוע.

איתן ברושי: האם זה רק דקלרציות או שיש פה גם מעשים?

איתן ברושי: בהרבה מאוד מקרים זה רק דיבורים, וכידוע – קודם עסקו כאן במסים – אין מסים על דיבורים.

איתן ברושי: אין מסים על דיבורים.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שאנחנו רואים את זה יום-יום.

איתן ברושי: זה לא רק במגזר הערבי שסובל ממדיניות שגויה כבר שנים.

איתן ברושי: אני יכול לומר באותה מידה גם על ההתיישבות, גם על המושבים, על הקיבוצים והמועצות האזוריות הקהילתיות, שהפקידות הבכירה לא מפנימה את השינויים.

איתן ברושי: וכחלון חייב לדעת את זה.

איתן ברושי: זה לא קורה, מה שהוא אומר.

איתן ברושי: גם אביגדור יצחקי, וגם גלנט, שהם בוגרי בית-הספר והחווה של אריק שרון – לא חדרה רוח הביצוע של שרון לפקידות הבכירה.

איתן ברושי: ויכולים לדבר כמה שרוצים, השרים – זה לא קורה.

איתן ברושי: לכן אני קורא מכאן, מהדוכן הזה – – –

יואל חסון: נא לסיים.

איתן ברושי: אני מסיים בקריאה לראש הממשלה, לשרים הבכירים, שיוודאו ביצוע.

איתן ברושי: יש מספיק יכולת לאכוף את ההחלטות על הדרג הבכיר.

איתן ברושי: הביורוקרטיה הכי גדולה היא במשרדי הממשלה – האוצר והמשפטים.

איתן ברושי: הם בכלל לא יודעים שהממשלה השתנתה, שהשתנו הדגשים.

איתן ברושי: הם ממשיכים לשים מכשול – –

יואל חסון: תודה.

איתן ברושי: – – וממשיכים להפריע לתנופת הבנייה – –

יואל חסון: תודה.

איתן ברושי: – – שהמשמעות שלה היא שינוי מדיניות.

איתן ברושי: אם רוצים לשנות מדיניות, צריך להחליף חלק מהאנשים.

איתן ברושי: הם לא לנצח הפקידים הבכירים.

איתן ברושי: אם הם לא משתלבים ברוח הממשלה, צריך להחליף אותם באחרים.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר.

יואל חסון: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים על הצעת חוק שהיא חיובית, מקובלת, אבל מעטה מאוד, והיא לא מספקת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבעיה של הדיור – אנחנו נחזור לדוח המבקר מהשנה שעברה, שמדבר על 12 שנים כדי להגיע לדירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התיקון הזה לא בא לפתור את הבעיה, הוא בא לפתור בעיה קטנה – תוספת של מרפסת, תוספת קטנה, כי יש בהן חריגה אולי מאחוזי הבנייה; ובמקום להכין תוכנית מפורטת ולהגיע לוועדה המחוזית ולעבור את כל המהלך הזה, מהלך מהגיהינום, עד שמגיעים לאישור, אז באו ונתנו את התיקון הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התיקון הזה הוא מבורך, אבל אנחנו צריכים להרחיב את הסמכויות של הוועדות המקומיות, שהן גם יטפלו ויאשרו תוכניות מפורטות, תב"ע, תוכניות בינוי עיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוכניות האלה יהיו תואמות תוכניות מתאר, ואז לא צריך את משך הזמן הארוך של שנים על-גבי שנים כדי לאשר את התוכניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזו בעצם גם הייתה המדיניות, וכנראה המדיניות הזאת ממשיכה, במיוחד במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמה שנתתי הרבה מאוד פעמים, אולי בוועדות וגם לפני שהייתי חבר כנסת: מישהו שאני מכיר, ב-1997 – אדוני היושב-ראש, תשמע, וחברי חברי הכנסת.

יואל חסון: ב-1997.

יואל חסון: שמעתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-1997 קנה מגרש שחלה עליו תוכנית שהגיעה לוועדה המחוזית, ויש בה החלטה – הוחלט להפקיד בתנאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוכנית הזאת אושרה ב-2009 אחרי שעברה את כל ההליך עד שהגיעה למצב שמפקידים אותה, שיש בה החלטה להפקיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 12 שנים לקח להם לאשר את השטח הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז שואלים למה בונים ללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מדבר אפילו על תוכנית מתאר, אלא על תוכנית מפורטת של בינוי עיר, תב"ע, קטנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן צריך להרחיב את הסמכויות גם לתב"ע, גם לתוכניות מתאר שיהיו תואמות תוכניות ארציות, גם לקבוע לוחות זמנים של מקסימום הזמן שאפשר להשאיר תוכנית עד לאישורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אי-אפשר לדון עד אין-סוף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: להוסיף גם הגדלת כוח-אדם לוועדה המחוזית שתבדוק, ואנשים – בודקי תוכניות, או להעביר את זה לאנשים שיבדקו מבחוץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות – ואני אתן דוגמה מהיישוב שלי, טייבה: מחלקת פיקוח, הפיקוח על הבנייה, יש עובד במשרה מלאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העובד שבודק את התוכניות של טייבה הוא 12.5% מהמשרה, אז מתי יבדקו את התוכניות ומתי יאשרו אותן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן יש לקבוע את לוחות הזמנים בחוק, ויש לקבל החלטות בזמן שעושים את התיקונים, כי תיקונים, ייקח לו כמה חודשים עד שהוא בודק אותם, ואחרי זה מבקשים עוד תיקון ועוד תיקון, וזה נמשך שנים.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בקרב על ירושלים.

נחמן שי: האירוע שהתרחש היום אחר-הצהריים בכניסה לעיר, הפגיעה בתחנת האוטובוסים, ומספר הנפגעים הרב, רק מאפיינים את העובדה שמכל אזורי הארץ, ירושלים משלמת את המחיר הכבד ביותר; היא בקו האש.

נחמן שי: לא במפתיע, ככה גם התנאים: ירושלים היא עיר דו-לאומית, כמחצית האוכלוסייה היום, 40%, הם ערבים, 60% הם יהודים.

נחמן שי: החיים שלהם יחד הם לא חיים, תהום עמוקה פעורה בין החלק המזרחי והחלק המערבי של העיר.

נחמן שי: ולא במפתיע, גם מבחינה טכנית יותר קל למפגעים למיניהם להגיע לירושלים ולפעול בה.

נחמן שי: זה בדיוק מה שהם רוצים – המפגעים, הטרוריסטים.

נחמן שי: אני רוצה להזכיר לכם שהגל הזה – שהוא מזמן כבר אינתיפאדה, רק מישהו עוד משחק במילים – התחיל בוויכוח אם מותר ליהודים לעלות להר-הבית או אסור ליהודים, והיו ניסיונות למנוע את כניסת יהודים להר-הבית.

נחמן שי: היה קרב על הר-הבית, אבל זה התפשט מאז, בדיוק כמו שחשבנו.

נחמן שי: זה כבר לא הר-הבית, זה כבר ירושלים כולה, לפני שזאת תהיה הארץ כולה.

נחמן שי: וכאן ממשלת ישראל כשלה – בכך שהיא לא קראה מלכתחילה את המהלכים הללו, את המציאות החדשה הזאת, שנוצרה, שהיא לא רק מציאות ביטחונית, היא גם מציאות כלכלית, והיא גם מציאות חברתית, והיא גם מציאות לאומית חדשה לגמרי.

נחמן שי: ועכשיו אני אומר לכם, חברות וחברים, צריך להציל את ירושלים.

נחמן שי: צריך להכין תוכנית חירום לירושלים, וזה לא מסתכם בלמגן 300 תחנות אוטובוס עם בטונדות, או איך שהולכים למגן אותן ב-2 מיליון שקל.

נחמן שי: ירושלים צריכה 2 מיליארד שקל, לא 2 מיליון שקל.

נחמן שי: היא צריכה כסף כדי לשמור על האזרחים שלה בתוכה, לפני שהם יסתלקו, לפני שהם יעדיפו ערים אחרות, יותר בטוחות; לפני שהם יגידו שהם לא רוצים להיות בקו האש, הם לא רוצים להיות החומה שמגינה על מדינת ישראל.

נחמן שי: הם אזרחים, הם לא חיילים, וצריך לנקוט אמצעים לא קונבנציונליים.

נחמן שי: יכול להיות שצריך לפרוס במקומות מסוימים גם חיילים, לא להתבייש, וצריך לחשוב על אמצעים אחרים.

נחמן שי: אבל לא זו הנקודה בלבד.

נחמן שי: זה יהיה פתרון לטווח קצר.

נחמן שי: לטווח ארוך המשימה הלאומית הראשונה במעלה של כולנו זה להשקיע בירושלים, להחזיר אליה חיים, לחזק את הכלכלה, לחזק את החברה בעיר הזאת, לחזק את הבידור והתרבות בכל היבט של החיים בעיר הזאת, מפני שאם לא נעשה זאת, אנחנו נתעורר יום אחד ונראה, חלילה, שאיבדנו את ירושלים.

נחמן שי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אף שאינני נוטה לעלות בחוק מסוים ולדבר על נושא אחר, לא נותרה בידי ברירה אלא למצוא את הקשר היחיד בין החוק הזה, של תכנון ובנייה, לתכנון ובנייה של המדינה המשיחית הבאה שאתם מנסים לבנות כאן.

אילן גילאון: אני לא יכול להישאר אדיש למסע השיסוי ולכרוניקה של דה-לגיטימציה ידועה מראש של גורמים לא לגיטימיים.

אילן גילאון: אני רוצה להזכיר לכולכם, כאשר אתם תוקפים את "שוברים שתיקה", אני רוצה להזכיר לכם שהתנועה הזאת ב-2005 הציגה תערוכה בכנסת, והייתה לגיטימית, ומה שזז זה שקול הסמוטריץ נשמע בארץ – מרדף שיטתי אחרי מיטב הנוער, אחרי מלח הארץ, אחרי לוחמים.

אילן גילאון: שר ביטחון יוצא נגד החיילים שלו, אלה שנושאים אבן ריחיים קשה וכבדה על כתפיהם.

אילן גילאון: לזה אתם עושים דה-לגיטימציה?

אילן גילאון: היש דמוקרטיה שבה כאשר התותחים רועמים המוזות לא עובדות שעות נוספות?

אילן גילאון: אתם מפחדים מן הביקורת הפנימית.

אילן גילאון: אני מדבר מתוך לב-לבה של הציונות המגשימה במדינה הזאת.

אילן גילאון: האנשים האלה עשו ברוורס יותר מאשר אתם, משיחי השקר, המסיתים והמדיחים, גוהרי הר-הבית, באורגיית הר-הבית לא עשיתם קדימה – אין לכם בושה לרדוף אותם ככה?

אילן גילאון: מה אתם בדיוק בונים כאן?

אילן גילאון: מה אתם רוצים באמת לעשות בסופו של דבר, ללכת על סתימת פיות מוחלטת?

אילן גילאון: לאפשר לראש הממשלה הנוכחי, שרוצה להיות ארדואן, הוא וחבר מרעיו, להגיע למחוז חפצו?

אילן גילאון: אני אומר לכם, אתם, כאשר אתם מזכירים לי את "שוברים שתיקה" – שלו נעליכם מעל רגליכם, צחצחו שיניכם, ותחשבו חזק חזק.

אילן גילאון: מי שמדבר, מי שמתנדב להיות תליין חובב, מי שיורה לראשי ממשלה בין העיניים, אלה הם האנשים, זאת היא הציונות?

אילן גילאון: אדוני, מי שבוגד בציונות זה אלה שמשתמשים בסעיף 52, זה אלה שמוצאים מפלט בכל מקום כזה, אלה שמוכרים את אוצרות הטבע של הציבור.

אילן גילאון: אלה הם האנשים, אלה שלא מאפשרים את השיח הזה.

אילן גילאון: יש שתיקה.

אילן גילאון: "שוברים שתיקה" זה "שיח לוחמים" חדש.

אילן גילאון: הוא תמיד היה קיים.

אילן גילאון: הוא היה קיים בזמנים טובים יותר במדינת ישראל.

אילן גילאון: אתם צריכים להתבייש, ואתם צריכים ללכת ולעשות מחשבה שנייה על כל המעשים שלכם.

אילן גילאון: אני רואה את החיוך שלך, חברת הכנסת מועלם – כדאי לך.

שולי מועלם-רפאלי: – – – אני מקשיבה – – – ממש – – –

אילן גילאון: ולכן, אני אומר לכם שוב: די, תפסיקו את ההסתה הזאת.

אילן גילאון: תפסיקו את ההסתה שלכם נגד מיטב הנוער ומלח הארץ, החיילים האלה, הלוחמים.

אילן גילאון: הם לפחות כולם היו שם, הם באים מן המקום, דיר באלכ לכם.

אילן גילאון: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא היינו שם.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אמנם העניין של "שוברים שתיקה" מעניין, וגם יש לי שאלה דחופה שאנחנו נעלה אותה ביום רביעי, אבל ממש מגרה אותי לדבר על חוק התכנון והבנייה ועל הצעת החוק שבעיקרון היא מקובלת עלינו.

מיכל רוזין: – – –

מיקי לוי: – – – אילן לא דיבר עלינו, הוא דיבר על התופעה.

מיכל רוזין: – – – הוא גם – – –

מיקי לוי: הוא לא דיבר עלינו.

מיכל רוזין: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין, קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, פעם שנייה.

יואל חסון: מה זה, לא היה בהיסטוריה – להוציא אותך פעמיים.

יואל חסון: אני יודע שאתה שובר מוסכמות, אבל לא עד כדי כך.

מיקי לוי: אני שובר שתיקה.

יואל חסון: אל תשבור שתיקה, תהיה בשקט.

יואל חסון: תודה.

מיקי לוי: סליחה, אני מתנצל.

יואל חסון: תודה.

באסל גטאס: אבל אמרתי שמגרה אותי לדבר על החוק הזה בדיוק ביום שאני מתוודע לסיפור מזעזע ממש, שקורה בימים אלה בתמרה.

באסל גטאס: המשטרה הגיעה היום לבית משפחת עומאר יאסין, שקיבל צו, או להרוס במו-ידיו את ביתו, או שיפנה אותו עד יום חמישי, כי הבולדוזרים יגיעו להרוס אותו – עד יום חמישי הקרוב.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, הוא בנה את הבית שלו על אדמתו, שירש מאביו, וכל הסביבה מסביב לבית בנויה בתים של אחים ושל בני-דודים.

באסל גטאס: למה?

באסל גטאס: כי המדינה טוענת שזו אדמתה.

באסל גטאס: ואיך המדינה טוענת שבדיוק אותה חלקה, באמצע, היא אדמת מדינה?

באסל גטאס: ריבונו של עולם יודע.

באסל גטאס: המציאו משהו, שאולי קרוב משפחה, או בטעות – אפילו – הם טוענים שהמדינה לקחה באזור שם אדמות שרשמה אותן על שם המינהל, ואת חלקתו, בדרך.

באסל גטאס: הוא צריך להוכיח בעלות, והוא משנת 2005 מנסה להגיע להסכם שיקנה את אדמתו בחזרה.

באסל גטאס: את שומעת, חברת הכנסת יעל גרמן?

באסל גטאס: אדמתו, שירש, הוא היה מוכן לקנות אותה, לפדות אותה מחדש.

באסל גטאס: זה בית שהוא גר בו, הוא ומשפחתו.

באסל גטאס: ואם הוא יצא וינשלו אותו מהבית ויהרסו אותו, הוא ישב ברחוב.

יעל גרמן: – – – רשום בטאבו.

באסל גטאס: לא, האדמה – המדינה טוענת שזה שלה.

באסל גטאס: ובטוח, בשנות ה-50, כשעשו את מרשם הזכויות, רשמו אותה.

באסל גטאס: והוא אומר: אוקיי, נניח שזה אדמת מדינה, שאתם לקחתם אותה.

באסל גטאס: אני רוצה אותה בחזרה.

באסל גטאס: אני מוכן לקנות אותה.

באסל גטאס: ואתם יודעים, במיוחד בענייני אדמה, אנחנו מטופלים כאויבים.

באסל גטאס: מסתכלים עלינו כאויבים.

באסל גטאס: כאילו אדמות מדינה הן לא גם שלנו.

באסל גטאס: אנחנו לא חלק – בכל מה שקשור לאדמה, לתכנון ובנייה, הערבים בארץ הם אויבים.

באסל גטאס: לא מגיע להם אפילו החלק היחסי שלהם באדמות המדינה.

יואל חסון: תודה.

באסל גטאס: יש לי עוד עשר שניות.

יואל חסון: הוספתי לך דקה, לא שמת לב.

באסל גטאס: אה, אוקיי.

באסל גטאס: תודה.

באסל גטאס: אני חושב שהחוק הזה, אפילו שהוא טוב, הוא לא פותר את הבעיה הזאת, שזו בעיה ערכית, מורלית, שהגיע הזמן שמינהל מקרקעי ישראל או רמ"י ישנה את היחס שלו ויתייחס לערבים לא כאל פושעים, או גנבי אדמות, או אויבים.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

יואל חסון: שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: לוקח זמן אחרי באסל להוריד.

יואל חסון: לקח חמש שניות בדיוק.

עאידה תומא סלימאן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני חושבת שכבר ברור שאנחנו בעצם כן תומכים בהצעת החוק הזאת, ואנחנו נתמוך בכל הצעת חוק שבאמת תקל על הציבור לטפל בבעיות, לפעמים פרוצדורליות, לפעמים רק מקשות מבחינת ביורוקרטיה ומבחינת תור ארוך עד שמגיעים לאשרר או לאשר להם את מבוקשם, אם זה בוועדות המקומיות או בוועדות האזוריות.

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו נתמוך גם כן – אף שהחוק הזה באמת בא עם הקלות, הוא לא פותר את הבעיות האמיתיות בענייני תכנון ובנייה הקיימות באוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: האוכלוסייה הערבית סובלת כבר שנים בנושא של אישור תוכניות מתאר, של אישור של כל הנושא של תכנון ובנייה, של בתים שתחת האמתלה של "נבנו באופן לא חוקי" לא קיבלו את האישורים שמגיעים להם, אף שהם נבנים על אדמות פרטיות.

עאידה תומא סלימאן: אבל גם המחסור האדיר באדמות בנייה בכפרים הערביים, לאחר כל ההפקעות שהיו, ולאחר שלא מורחבות התוכניות של הכפרים והערים הערביים – גורמים למצוקה מאוד רצינית, שהחוק הזה אפילו לא בא להתעמת אתה או לנסות לפתור אותה.

עאידה תומא סלימאן: אני הגשתי השבוע הזה בקשה להצעה דחופה לסדר-היום בנושא של עפולה ומה שקורה בעפולה, ולצערי הרב נשיאות הכנסת לא ראתה לנכון לאשר דיון כזה – לא דיון שמבעיר עיר שלמה ברוח גזענית, לצערי הרב, שמתלהמת, מוכנה להסית נגד אוכלוסייה, שכל מה שעשתה בעצם, שניגשה למכרז כדי לבנות לעצמה בתים, לאחר שכמעט קצו הפתרונות בתוך הכפרים והערים הערביים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת איזה בעיות של זוגות צעירים, או בכלל של זוגות באוכלוסייה הערבית, כאשר בונים בעיקר בערים שנחשבות לערים יהודיות, או הרוב המוחץ או כולן ערים יהודיות.

עאידה תומא סלימאן: זה לא משהו שהייתי מאחלת – את כל ההתלבטויות לזוגות שמחליטים החלטה כזו, את כל הקושי למצוא מקום – איפה הילדים יחונכו, איך יקבלו את החינוך שלהם בבתי-ספר שלא מכירים בהם ודוחפים אותם הצדה, את כל ההפרעות ואת כל ההצקה מצד השכנים לפעמים, מצד השכונה, והמאבק היומיומי לשמר את הזהות של הזוג עצמו.

עאידה תומא סלימאן: כך שהבחירה ללכת ולגשת למכרז כזה היא לא עניין שצריך לקומם אוכלוסייה שלמה בעיר עפולה, שבעצם כל מה שדוחף אותה בהתבטאויות שהיו, זה גישה גזענית כלפי האוכלוסייה שזכתה במכרז, הרצון העז להרחיק את האוכלוסייה הערבית ממקומות המגורים של האוכלוסייה היהודית ואי-קבלת החיים המשותפים האלה ועקרון החיים המשותפים.

עאידה תומא סלימאן: אבל בעיקר מה שמוביל את האוכלוסייה הערבית זה בעיות התכנון, בעיות הבנייה, המצוקה האדירה, שלמרות הכול החוק הזה לא פותר אותה, אבל בכל זאת נתמוך בו.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד שר הפנים, לפני שנדבר על החוק, שאנחנו כמובן תומכים בו, בגלל חיוביותו – והוא צעד ראשון, ונקווה שלא יהיה ראשון ורק – וכאן ייעצרו הדברים – חייבים לדבר כאן על עניין מזעזע מאוד: התבטאותו של חבר הכנסת סמוטריץ שהרצח, הטבח בדומא, של משפחת דוואבשה, זה מעשה פלילי ולא מעשה טרור.

עבדאללה אבו מערוף: אין מילים, באמת, לדבר על זה.

עבדאללה אבו מערוף: האם יש להם ריב משפחתי, ריב על כבש, ריב על עז?

בצלאל סמוטריץ': – – –

עבדאללה אבו מערוף: ריב על כבש, ריב על עז?

עבדאללה אבו מערוף: זה טרור לכל דבר.

עבדאללה אבו מערוף: וכמה שנתפלסף ונגיד שלא, זה באמת דבר מצער מאוד שמדברים על זה כמעשה פלילי, וזה דבר מזעזע מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: לעניין של החוק: אומרים בערבית (אומר בערבית: עמודי התווך תלויים בהלך הרוח) – זאת אומרת:

עבדאללה אבו מערוף: כל צעד חיובי, כמה שהוא קטן, בעניין התכנון והבנייה, שיכול לתרום אפילו ב-1% לפתרון בעיית הדיור, המשבר הקשה מאוד אצל האזרחים הערבים, אנחנו בעדו, ואנחנו באמת רואים בזה צעד חיובי.

עבדאללה אבו מערוף: אבל זה באמת לא מספיק.

עבדאללה אבו מערוף: אני הייתי בכל הצעדים בהכנת חוק ההסדרים, חוק התכנון והבנייה לפי המלצות "צוות 120 הימים", בוועדת הפנים, כשהחוק עבר בכנסת עם התקציב בחוק ההסדרים.

עבדאללה אבו מערוף: ואנחנו היינו עם החוק, שכן מתחיל לעשות הסדרה של עניין הבנייה והמשבר, באמת, באוכלוסייה הערבית, וזה משבר עמוק, מתמשך.

עבדאללה אבו מערוף: ואם אנחנו רוצים להיות חיוביים יותר ואובייקטיבים יותר צריך להקפיא גם, כהשלמה לחוק, את כל צווי ההריסה בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: יש שם מה שנקרא בנייה לא מוסדרת.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו לא קוראים לזה בנייה לא חוקית – בנייה לא מוסדרת.

עבדאללה אבו מערוף: והסיבה ברורה: האנשים האלה לא הפרו את החוק בגלל שהם רצו, אלא בגלל שהמדיניות דחפה אותם לשם.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן מן הראוי שמשרד המשפטים ומשרד האוצר, שהוא עכשיו אחראי על התכנון והבנייה, אכן יסדירו את העניין, את הסטטוס הזה.

עבדאללה אבו מערוף: טוב תעשה הממשלה אם תקפיא את כל הצווים, וזה יהיה צעד חיובי, שאנחנו גם בטח נתמוך בו.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, עם כל החיוביות של החוק הזה, שהוא צעד טוב, אנחנו תומכים בו, אבל זה לא מספיק.

עבדאללה אבו מערוף: חייבים להיות עוד צעדים חיוביים שאנחנו נתמוך גם בהם.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': – – –

יואל חסון: כל הזמן.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, שר?

יעל גרמן: לא רואה.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

יואל חסון: יש פה שר.

יעל גרמן: יש שר?

יעל גרמן: כבוד השר, אוקיי.

יואל חסון: אני משקיף כל הזמן, מוודא שהוא לא יוצא.

יעל גרמן: חברותי וחברי חברי הכנסת, אני חושבת שהחוק הזה הוא חוק טוב.

יעל גרמן: הוא חוק טוב ביסודו.

יעל גרמן: המטרה שלו טובה.

יעל גרמן: המטרה שלו היא למעשה לבוא ולמצוא פתרונות למצוקת הדיור בכלל ובמגזר הערבי בפרט, ולכן זה חוק טוב.

יעל גרמן: אבל אני חייבת לומר שאני לא לגמרי שלמה אתו, מפני שאני חושבת שבחוק שמדבר על תכנון ובנייה צריכים להיות קצת יותר איזונים בין טובת הציבור בכלל לבין טובת המגזר שרוצה לשפר את הדיור.

יעל גרמן: אני מאוד מאוד מקווה שהוועדות המקומיות באמת יעשו עבודה טובה וידעו למצוא את האיזון הנכון, ידעו לשמוע את השכנים, ידעו לשמוע גם את הגופים – את הגופים הירוקים, את גופי התכנון השונים – כדי שבסופו של דבר לא נמצא את עצמנו רוצים להיטיב אבל מרעים.

יעל גרמן: אני שמחה שזה רק לחמש שנים ושזו הוראת שעה.

יעל גרמן: אין ספק שבמשך חמש שנים נוכל לבחון אם אכן, קודם כול, עלה מצאי הדיור, אם אכן נתנו פתרון למגזר הערבי, או שניצלו את החוק הזה למטרות שלא לשמן הוא הוקם ותוכנן.

יעל גרמן: אבל בגדול, אני בהחלט בעד.

יעל גרמן: כראש עיר, כמי שעמדה בראש ועדת תכנון ובנייה מקומית, וגם כמי שהייתה חברה בוועדה מחוזית שנים רבות, אני יודעת אילו בעיות ואילו מכשולים יש לנו כאשר אנחנו רוצים לקדם תוכניות טובות.

יעל גרמן: אז יש פה בחוק כמה הקלות שבוודאי יעשו טוב.

יעל גרמן: אני מקווה שהוא יצליח.

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת גרמן.

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין – בבקשה, גברתי.

יואל חסון: סליחה, סליחה, זה איציק שמולי, אבל אני לא רואה אותו פה, אז זו תהיה את.

יואל חסון: אני לא רואה אותו פה, אז זו תהיה את.

מיכל רוזין: חשבתי שהוא דנידין, הרואה ואינו נראה.

יואל חסון: כן, גם אני חשבתי.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: יש לך אפילו עוד 30 שניות.

מיכל רוזין: אני לא יכולה – כבוד סגן יושב-ראש הכנסת וחברי הכנסת הנכבדים, אני לא יכולה שלא להגיב על הדברים שנשמעו כאן.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שהעובדה שדווקא מסיעות המרכז בכנסת נשמעת הזעקה, הקפיצה הנוראית נגד השמעת קול אחר, ביקורת, שדווקא אני לא שומעת ממפלגות הימין פה – וטוב שכך.

מיכל רוזין: אנחנו יכולים להיות חלוקים על הרבה מאוד דברים.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים לבסס את הביקורת שלנו על עובדות, ואנחנו צריכים לאפשר – בדמוקרטיה – לשמוע הרבה מאוד קולות.

מיכל רוזין: וזה שתנסו להמשיך ולהגיד "עוכרי ישראל" ו"בוגדים" ו"כולם שקרנים" ו"כולם אנשים נוראיים", לא יעזור לכם.

מיכל רוזין: לא ניסיתם לשמוע את הדברים, לא הקשבתם לדברים, כי אתם לא מסוגלים.

מיכל רוזין: ודפי ההיסטוריה ישפטו אתכם על זה.

מיכל רוזין: כי החוכמה בדמוקרטיה היא לאפשר לכולם את העמדות שלהם, כל עוד הם לא נוהגים באלימות, ולשמוע את כל הדברים.

מיכל רוזין: החיילים והקצינים לשעבר האלה הם מלח הארץ, הם אנשים שאם היית יושבת אתם ומקשיבה להם, תאמיני לי, היית מעריצה כל אחד ואחד מהם.

מיכל רוזין: הם לא הגיעו לצבא עם אג'נדה שהם הולכים לתקוף את הצבא ולהכפיש את הצבא.

מירב בן ארי: שמעתי אותם.

מירב בן ארי: שמעתי אותם.

מיכל רוזין: הם הגיעו לצבא, כמו כל הילדים שלנו, עם רצון לתרום ורצון להועיל, ואז הם גילו את המציאות הנוראה בשטח.

מיכל רוזין: כדאי שתקשיבי להם, גם אם זה לא ישנה את עמדתך כהוא-זה – וזה בסדר – –

מירב בן ארי: – – – הקשבתי להם.

מירב בן ארי: הקשבתי להם.

מיכל רוזין: – – אבל את צריכה להקשיב להם, כי מן הראוי להקשיב.

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: הם לא פחות פטריוטים ממך, ולא פחות אכפת להם ממדינת ישראל – אפילו יותר ממך.

מיכל רוזין: ואין לך שום יתרון עליהם.

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: והעובדה שאת לא מתמודדת עם העדויות שלהם ואת לא מתמודדת עם מה שקורה שם, ואת אפילו לא טרחת אי-פעם לפגוש אותם – –

בצלאל סמוטריץ': הם לא מדברים אתנו; הם מדברים עם העולם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רוצים לשמוע אותם.

יואל חסון: חבר הכנסת סמוטריץ, אני מבקש, אל תפריע למירב.

מיכל רוזין: – – והעובדה שדווקא מסיעות המרכז, הפופוליזם – לימין היישר.

מיכל רוזין: כולם הולכים ימינה.

מיכל רוזין: סמוטריץ כבר יש לנו; אנחנו לא צריכים עוד כאלה.

מיכל רוזין: את יכולה להצטרף לבית היהודי, הם ישמחו לעוד מנדטים, עם כל הכבוד.

יואל חסון: סמוּטריץ.

יואל חסון: סמוּטריץ.

מיכל רוזין: סמוֹטריץ, סמוֹטריץ.

יואל חסון: סמוֹטריץ, סמוֹטריץ.

מיכל רוזין: סמוֹטריץ.

מיכל רוזין: אני אומרת נכון את שמו.

מיכל רוזין: סמוֹטריץ.

מיכל רוזין: גם על זה אני מקפידה בכנסת ישראל, להגיד את השמות של חברי הכנסת נכון, ואני עושה את זה – – –

יואל חסון: או בכינויו – ריץ'.

מיכל רוזין: סמוּץ'.

יואל חסון: ריץ'.

מיכל רוזין: כינויו סמוּץ'.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: מאז ועדת הכספים הוא נהיה ריץ'.

יואל חסון: אז אפשר סמוּטריץ'.

מיכל רוזין: אני מסרבת לקבל את זה שאתם הופכים את ארגון "שוברים שתיקה" לשעיר לעזאזל.

בצלאל סמוטריץ': – – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: אני מסרבת לקבל את זה שאף אחד מכם לא קם להגן על נשיא המדינה, שסובל בימים אלה מהכפשות גסות ונוראיות – והוא איש ימין, הוא לא איש שמאל, עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: – – –

רחל עזריה: – – –

נאוה בוקר: – – –

ענת ברקו: – – –

מיכל רוזין: הסתה נוראית.

מיכל רוזין: ערוץ בטלוויזיה שיוצא נגד נשיא המדינה ומכפיש אותו.

מיכל רוזין: ומן הראוי שתאפשרו גם את השיח – – –

יואל חסון: תודה.

מיכל רוזין: אבל יש לי זמן.

יואל חסון: סליחה.

מירב בן ארי: – – – "שוברים שתיקה".

מיכל רוזין: אתם לא מתמודדים עם האמת, גם אם אתם חושבים שזו לא האמת.

מירב בן ארי: איפה?

מירב בן ארי: איזו אמת?

מיכל רוזין: את אי-פעם ישבת ודיברת?

מיכל רוזין: את אי-פעם קראת את העדויות?

ענת ברקו: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע.

מיכל רוזין: את אי-פעם התעמקת בדבר?

מיכל רוזין: להגיד "עוכרי ישראל" ו"בוגדים" ו"הכול נורא" ו"אסור לבקר" – זה היתרון של דמוקרטיה, להגיד את הביקורת, להגיד את הדברים הקשים.

מיכל רוזין: גם כשחבריו של סמוטריץ אומרים דברים קשים מאוד, שלא מקובלים עלי, אני אלחם על זכותם להגיד את זה עד אשר הם ינהגו כארגון טרור ועד אשר הם ינהגו באלימות.

מיכל רוזין: ולכן, אני חושבת שההתנהגות שלכם זה ניסיון פופוליסטי בזוי לפגוע בדמוקרטיה, לפגוע בחופש הביטוי ולפגוע – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

מירב בן ארי: איזה חופש ביטוי?

מירב בן ארי: זה חופש ביזוי.

מיכל רוזין: – – ולפגוע בסופו של דבר בייחוד של צה"ל ובייחוד שלנו כמדינה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת רוזין.

מירב בן ארי: למה אתם לא מגינים על צה"ל כמו שאתם מגינים על "שוברים שתיקה"?

יואל חסון: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, את יכולה לעבור לשורה שם, לנהל אתה שיחה תרבותית.

יואל חסון: אולי תגיעו לעמק השווה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רוצים לשמוע אותם.

יואל חסון: חבר הכנסת סמוטריץ, אנא ממך.

יואל חסון: סגן יושב-ראש הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מיכל, מיכל, אנחנו רוצים לשמוע אותם, אבל הם הולכים לגרמניה – – – לא צוחק.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך, אדוני.

מיכל רוזין: אתה רוצה לשמוע?

מיכל רוזין: אני אקבע לך פגישה אתם.

מיכל רוזין: אין בעיה.

בצלאל סמוטריץ': כן, כן, כן.

בצלאל סמוטריץ': חד-משמעית כן.

מירב בן ארי: קבענו פגישה עם סמוטריץ – – –?

יואל חסון: טוב, אולי די?

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: אז גשו לשם ותתאמו אתה.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, מספיק.

יואל חסון: מה קרה היום?

יואל חסון: חבר הכנסת סמוטריץ.

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין, קיבלת שלוש וחצי דקות פה, יותר מכל אחד אחר.

מיקי לוי: תוציא אותה.

יואל חסון: תודה על העצות, חבר הכנסת מיקי לוי.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, לא כל שמאלני אנחנו מוציאים מהאולם, גם אם הוא שמאלני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברתי חברת הכנסת מירב, אני חייב להגיד לך, כשקיבלתי את ההודעה הזאת במייל, אני מאוד הופתעתי.

יואל חסון: איזו הודעה?

יוסף ג'בארין: מאוד הופתעתי וגם התאכזבתי מאוד.

יואל חסון: איזו הודעה?

יוסף ג'בארין: קיבלנו הודעה למייל אם נוכל להצטרף לפנייה של כמה חברי כנסת לנשיא המדינה – אותה הודעה שבנושא הדיון.

יוסף ג'בארין: לא קיבלת?

יואל חסון: אולי לא שמתי לב.

יוסף ג'בארין: הופתעתי, כי לא ציפיתי שדווקא מאנשי כולנו תצא הודעה כזו, שאני רואה בה פשוט רק המשך למסע הדה-לגיטימציה שהימין, והימין הקיצוני בעיקר, מנהל בשנים האחרונות כנגד ארגוני זכויות האדם.

יוסף ג'בארין: מי שיש לו ביקורת על הארגונים, הוא יכול לבקר אותם – –

ענת ברקו: זה מה שאנחנו עושים.

יוסף ג'בארין: – – אבל להגיע עד למצב של לפנות לנשיא המדינה ולהגיד לו לא להשתתף בכנס כי יש שם נציגים של ארגון "שוברים שתיקה", זה היה מוגזם.

מירב בן ארי: – – –

יוסף ג'בארין: זה אולי מתאים לחברת הכנסת ברקו, זה מתאים אולי לחברי הכנסת מהבית היהודי.

יוסף ג'בארין: אני לא אזכיר גם שמות – – –

ענת ברקו: אני מבקשת להגיב.

ענת ברקו: הוא הזכיר אותי.

יוסף ג'בארין: אני לא אזכיר שמות מהבית היהודי, כי אחד מהם כבר לא נמצא בכנסת, אז אני לא אזכיר את השם שלו.

יוסף ג'בארין: זה מתאים לחבר כנסת מישראל ביתנו, שגם הוא היום לא נמצא בינינו בכנסת.

מירב בן ארי: מי זה?

יוסף ג'בארין: אני לא אזכיר שמות, שני חברי כנסת שכבר לא בין חברי הכנסת.

יוסף ג'בארין: זה אולי מתאים להם.

יוסף ג'בארין: זה הסגנון של הדה-לגיטימציה, של ההכפשה – – –

יואל חסון: הוא רומז שלא תסיימי כמוהם.

יוסף ג'בארין: אני לא מזכיר שמות.

ענת ברקו: אוי-אוי-אוי.

יוסף ג'בארין: אחד מישראל ביתנו ואחד מהבית היהודי.

רחל עזריה: מה אתה אומר?

נאוה בוקר: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת עזריה, חברת הכנסת בוקר – – –

רחל עזריה: לא הבנו.

יוסף ג'בארין: מה שאני אומר לך, שזה מתאים לחברי כנסת כאן, שפשוט, מאז תחילת הקדנציה הזאת, כל מה שהם עושים זה רק להכפיש את ארגוני זכויות האדם – –

רחל עזריה: – – – זה לא מירב בן ארי.

יואל חסון: תודה, בסדר.

יוסף ג'בארין: – – ואת תנועות זכויות האדם, ועכשיו אני רואה חברת כנסת פעילה, אולי גם מוערכת, דווקא מכולנו – – –

יואל חסון: לא אולי.

יואל חסון: מוערכת.

יוסף ג'בארין: מצטרף, מוערכת.

נאוה בוקר: דווקא מכולנו?

יואל חסון: תיקנתי בלי שתגידי לי.

יוסף ג'בארין: כי הפנייה הזאת קצת פגעה ברקורד שלה.

יוסף ג'בארין: הפנייה הזאת פגעה ברקורד שלה.

יואל חסון: לכל אחד מאתנו יש – – –

יוסף ג'בארין: לכן אני מקווה שהיום, לפחות חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, את כבר בקריאה ראשונה היום – –

ענת ברקו: כן?

יואל חסון: – – וזה לא נמחק לך עדיין.

ענת ברקו: עדיין לא?

יוסף ג'בארין: אני מקווה – – –

יואל חסון: זה לא נמחק לכל היום, זה הולך אתך כצל.

ענת ברקו: לא ידעתי.

ענת ברקו: תודה שעדכנת אותי, אדוני היושב-ראש.

קריאות: – – –

יואל חסון: הולך אתך כצל.

יואל חסון: חברת הכנסת בוקר – – –

יוסף ג'בארין: אני רוצה לקוות שהיום, לפחות חלק מחברי הכנסת שהצטרפו למכתב הזה יודעים או לפחות מתחילים להבין שזו באמת הייתה טעות, ויש הבדל בין ביקורת לגיטימית על ארגון זכויות אדם לבין פנייה לנשיא לא להשתתף – – –

מירב בן ארי: – – – "שוברים שתיקה".

יואל חסון: תודה.

יוסף ג'בארין: כל מה שהיא עושה זה יוצרת דה-לגיטימציה של ביקורת.

יואל חסון: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לך, הביקורת היא על מה – הביקורת היא על הכיבוש – – –

יואל חסון: שאתה חורג מהזמנים, זאת הביקורת.

יוסף ג'בארין: אבל אמרת שיש – – –

יואל חסון: קיבלת מעבר ומעבר.

יוסף ג'בארין: הביקורת היא על הכיבוש שנמשך – – – שנים.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יוסף ג'בארין: אני מייעץ לך למקד את המאמץ בלסיים את הכיבוש, ולא בלסיים את הביקורת על הכיבוש.

יואל חסון: כדאי שתקשיב ליושב-ראש: כשהוא אומר לך תודה רבה, זה תודה רבה.

יואל חסון: רויטל סויד – לא נמצאת.

יואל חסון: מסעוד גנאים.

יואל חסון: בבקשה, אדוני חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יואל חסון: חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בקשר לחוק – בקשר לחוק – – –

חיים ילין: – – –

יואל חסון: או, טוב שנדע משהו על זה.

רחל עזריה: זה חוק מצוין.

מסעוד גנאים: אנחנו נתמוך בהצעת החוק.

רחל עזריה: כי זה חוק מצוין.

רחל עזריה: כי זה חוק מצוין.

מסעוד גנאים: סוף-סוף יש על הנושא משהו.

רחל עזריה: כי זה חוק מצוין.

רחל עזריה: נכון?

רחל עזריה: עבדנו עליו קשה, זה חוק מצוין.

מסעוד גנאים: כן, כן.

מסעוד גנאים: אנחנו בעד.

מסעוד גנאים: אנחנו בעד הצעת החוק.

מסעוד גנאים: אנחנו נצביע בעד.

רחל עזריה: – – – לחשוב חיובי.

מסעוד גנאים: אני חושב שלתת, אדוני היושב-ראש, לתת סמכויות, עוד סמכויות לוועדות המקומיות, כדי שבאמת יקלו בבנייה – אבל העיקר לחסוך מהאנשים את כל הביורוקרטיה המייגעת הזאת, הקשה מאוד – – –

ענת ברקו: אבל לא מינהל תקין.

ענת ברקו: מינהל תקין זה חובה.

מסעוד גנאים: – – – עד שהוא יגיע לאיזה היתר, עד שהוא יגיע לאיזה הרחבה, איזה בנייה, כל זה חשוב מאוד, וזה צעד, נכון, קטן, אבל הוא בכיוון הנכון, והוא יקל מאוד על האנשים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בקשר לכל בעיית הבנייה בחברה הערבית – אנחנו כרשימה המשותפת, חברי כנסת ערבים, וגם כל ההנהגה הערבית, אם זה ועדת המעקב, אם זה הוועד הארצי לראשי הרשויות, יזמנו כמה פעמים פתרונות מול משרד הפנים, מול הממשלה, כדי לפתור את הבעיה, כדי לפתור את התופעה המכונה בנייה בלתי מורשית או בנייה בלתי חוקית.

מסעוד גנאים: תמיד אמרנו שערבים, לא בגֵנים שלהם לבנות בלי רישיון.

מסעוד גנאים: הם רוצים לבנות ברישיון, אבל כשייתנו להם שלא להיות עברייני חוק, ייתנו להם לעשות את זה.

מסעוד גנאים: תרחיבו את שטחי השיפוט של הכפרים והערים הערביים, תרחיבו את תוכניות המתאר שלהם, תשווקו יותר מגרשים, ותתחשבו גם בצרכים שלהם.

מסעוד גנאים: אני חושב, אדוני היושב-ראש – אנחנו יזמנו, כפי שאמרתי לך, יזמנו לפני ארבע שנים, וגם השנה הזאת יש איזו יוזמה מול משרד הפנים והממשלה, להקפיא את כל צווי ההריסה לשנה וחצי או שנתיים.

מסעוד גנאים: תוך כדי השנה וחצי, שנתיים ראשי הרשויות הערבים, כולם, מבטיחים ומתחייבים שלא ייתנו לתושב או לאזרח לבנות מחוץ לתחומי המתאר, אבל תוך כדי השנה וחצי, השנתיים האלה, משרד הפנים יאשר את כל הבקשות להרחבת שטחי השיפוט, תוכניות המתאר.

מסעוד גנאים: אני חושב שהשר בכיוון הנכון.

סילבן שלום: זה כבר לא שייך למשרד הפנים.

מסעוד גנאים: הוא עכשיו באוצר.

מסעוד גנאים: תכנון ובנייה באוצר, נכון.

מסעוד גנאים: יש יוזמות.

מסעוד גנאים: אני מקווה שהצעת החוק הזאת היא צעד בכיוון הנכון.

מסעוד גנאים: תודה, גברתי היושבת-ראש.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים.

נורית קורן: מנחם אליעזר מוזס – איננו; חבר הכנסת עפר שלח – גם איננו, אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

נורית קורן: שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, ק"ס לואיס כתב פעם שהדרך לגיהינום היא מדרון מתון, משעול נעים לרגלי ההולך.

דב חנין: כמה חסרים לנו במדרון הזה שלטים שצועקים "עצור".

דב חנין: זה המדרון שאנחנו נמצאים בו, עמיתי חברי הכנסת, וכמה טוב שיש בימים האלה מי ששובר שתיקה, מי ששובר שתיקה על עוולות ועל פשעים ועל דברים שלא ייעשו.

דב חנין: יש זמנים שבהם חובתו של אדם מוסרי לשבור שתיקה, ואנחנו בזמנים כאלה.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר – כשאנחנו מדברים היום על הקלות – אנחנו נתמוך בהצעת החוק הזאת – אני רוצה לדבר על ההקלות הגדולות שנעשו ונעשות היום; אני רוצה לדבר, עמיתי חברי הכנסת, על הלווייתן שנמצא במרכז האולם.

דב חנין: היום סיימנו בוועדת הכלכלה את תהליך ההתייעצות שראש הממשלה חייב לעשות אתנו, והגענו למסקנה ברורה; הגענו למסקנה ברורה שהמהלך של הניסיון לעקוף את חוק ההגבלים העסקיים באמצעות סעיף 52 לחוק הוא ניסיון פסול, שאין לו שום מקום ואין לום שום הצדקה.

דב חנין: אני עוד אדבר בהמשך בערב על הטיעונים הביטחוניים שהועלו בהקשר הזה.

דב חנין: עכשיו אני רוצה לדבר על ההקלות, הקלות הענק שנותנים לטייקונים.

דב חנין: קודם כול מאפשרים מונופול, מונופול שאבי ליכט, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, כתב עליו בזמנו שהוא מונופול אימתני, אדיר, רב-עוצמה, עם השלכות בעייתיות ביותר, לא רק בתחום הכלכלי והחברתי, אלא גם בתחום הדמוקרטי.

דב חנין: וכשאנחנו מדברים על סכנותיו של מונופול לדמוקרטיה, אנחנו יכולים לראות בדיוק את מה שקרה בפרשה הזאת, ולראות איך בפועל מונופול מסכן את הדמוקרטיה.

דב חנין: תראו מה קרה כאן: שומרי הסף שהתנגדו למונופול הוזזו מתפקידיהם אחד אחרי השני – ממונה על הגבלים עסקיים התפטר; יושבת-ראש רשות החשמל הוזזה הצדה; שר הכלכלה סירב לחתום, אז ראש הממשלה נעשה גם שר הכלכלה, יחד עם שר התקשורת ושר החוץ.

דב חנין: טוב שאין לו הרבה מה לעשות בתחום שיתוף הפעולה האזורי, כי אין שיתוף פעולה אזורי, כך הוא יכול להתפנות לתפקידים האחרים שלו.

דב חנין: ואחר כך המהלך הכוחני הזה של לעקוף את כל חוק ההגבלים העסקיים באמצעות שימוש בסעיף 52.

דב חנין: אז צריך להתייעץ בוועדת הכלכלה.

דב חנין: וועדת הכלכלה ניהלה דיון מקיף ומעמיק והגיעה למסקנה שאסור להשתמש בסעיף 52, אין שום הצדקה להשתמש בסעיף הזה.

דב חנין: ואז מה ראש הממשלה עושה?

דב חנין: שם הצדה גם את כל – –

נורית קורן: נא לסיים.

דב חנין: – – הדיון המעמיק שנעשה בוועדת הכלכלה, ועושה את מה שהוא תכנן לעשות מראש – נותן הקלות לבעלי הלווייתן שבמרכז החדר.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, אנחנו נתמוך בחוק, אבל את הבמה בחוק הזה ניצלו קודמי וקודמותי לבוא ולהשמיץ ולהיות דוברים של ארגון "שוברים שתיקה".

עליזה לביא: אז אוקיי, יש פה דוברים שמייצגים את הארגון הזה; אני רוצה לבוא ולתקן עולם, ואני חושבת שצריך לעשות את זה בשום שכל ובהבנה איך מתקנים ואיך בונים ואיך עושים את זה נכון.

עליזה לביא: צבא ההגנה לישראל זה הצבא של הילדים ושל הילדות שלנו.

עליזה לביא: כל אחד מאתנו במשמרת שלו נקרא לשמור על החברה בישראל, על עם ישראל, על הגבולות הפנימיים ועל הגבולות החיצוניים ועל העם היהודי כולו.

עליזה לביא: לבוא ולפגוע בכזאת צורה מערכתית, מגמתית, מובנית, שיטתית – – –

קריאה: שקרית.

עליזה לביא: שקרית, ברור.

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על שקרית חסרת תקדים.

עליזה לביא: חסרת תקדים, מכוערת ונלוזה.

עליזה לביא: לבוא ולהאשים לחינם – ביקורת בוודאי, טעויות קורות.

עליזה לביא: מי שלא עושה ולא מתגייס לצבא, אין לו – אין לו טעויות.

עליזה לביא: הממשלה הזאת במו-ידיה פטרה פה אנשים מהדילמות הללו.

עליזה לביא: יש כאלה שמנצלים סעיפים כאלה בחוק ואומרים: אנחנו לא יכולים לשרת – אגב, גם לא משרתים לא בשירות הלאומי, לא בשירות האזרחי ולא בשירות הקהילתי.

עליזה לביא: אז את מי באים ומבקרים?

עליזה לביא: את אלה שבאים ונותנים שכם, את הילדים שלנו, את אלה שהולכים ומגינים ושומרים.

עליזה לביא: טעויות קורות, בוודאי שהן קורות, בטח בשעת לחץ ובאימה על חיים ובהצלת חיים.

עליזה לביא: הכול צריך לבדוק.

עליזה לביא: תביאו הוכחות, תביאו ראיות, אל תטוסו על חשבון הקרן החדשה לישראל או מממנים שמאלניים אחרים שעושים את הכול בצורה מערכתית לבמות בעולם, במות שפותחות את זרועותיהן, כי מה?

עליזה לביא: מגיעה סחורה חמה מישראל, מפי דוברים בעברית שמביאים את הרפש החוצה.

עליזה לביא: בואו לפה.

עליזה לביא: קוראים לכם, מזמנים אתכם, מבקשים מכם – תנו הוכחות, תביאו עדויות.

עליזה לביא: יושבים אתכם, ואתם – לא מוכנים, לא מוכנים; רק רפש, ורק עוד סטירת לחי ועוד הכאה עצמית.

עליזה לביא: זה לא נקרא תיקון עולם.

עליזה לביא: כולנו רוצים לתקן, כולנו רוצים שיום המחר יהיה נכון יותר, בשביל זה הגענו לכנסת ישראל, אבל כאן יושבים אנשים שמנצלים את המקום הזה ואת הבמה הזאת כדי לשמש דוברים של ארגון איום ונורא, "שוברים שתיקה", שבא להכפיש את מדינת ישראל, את צבא הגנה לישראל, את חיילי וחיילות ישראל, את הילדים והילדות שלנו.

עליזה לביא: כאן אנחנו לא נשתוק ולא נאפשר.

עליזה לביא: וברור שזאת מדינה דמוקרטית, זאת כנסת דמוקרטית, אבל אנחנו נענה.

עליזה לביא: פעם ראשונה שהוּצאתי מהמליאה.

עליזה לביא: לא הוצאתי לא בכנסת התשע-עשרה ולא בכנסת העשרים.

עליזה לביא: היום פעם ראשונה שסגן יו"ר הכנסת חסון החליט להוציא אותי, ובצדק.

עליזה לביא: לא יכולתי לשמוע את השקרים הנלוזים שניסו כאן מעל הבמה – – –

נורית קורן: נא לסיים.

עליזה לביא: ואני לא אמשיך לשתוק ולא אוכל לשתוק.

עליזה לביא: לתקן – בוודאי.

עליזה לביא: יש פה הזמנה לדיאלוג, אבל כשאומר שר הביטחון שהם מוזמנים אבל לא מנצלים ולא מבקשים ולא מיידעים אלא רק משמיצים, ואנחנו רואים עוד פעם עוד תמונה ועוד איזה סרטון מבוים – קדימה, אם אתם רוצים באמת לתקן ובאמת – –

נורית קורן: נא לסיים.

עליזה לביא: – – לסייע, תעשו את זה בדרך הנכונה, ולא בדרך של הפצת השקרים המכוערים בבמות בעולם.

עליזה לביא: זאת לא אהבת ישראל.

עליזה לביא: זאת שנאת ישראל, ואתם הראשונים שמחרחרים ריב ומדון.

עליזה לביא: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, כבוד חברי הכנסת, אני קורא את החוק הזה, את התמצית שלו, והוא בא במשורה.

ישראל אייכלר: מוצע לקבוע כמה תיקונים בחוק התכנון והבנייה, במסגרת הוראת שעה למשך חמש שנים, שיאפשרו לוועדה המקומית לאשר תוספת שטח לבנייה בהליך של הקלה.

ישראל אייכלר: מי יכול שלא לברך על הצעה כזאת?

ישראל אייכלר: אבל אני ממש רותח מזעם לראות את הצעת החוק הזאת, כאשר אנשים שאין להם קורת גג – הצעתי כמה וכמה פעמים הצעת חוק, ושר האוצר כחלון, החברתי, תמך בזה – בוועדה, לא בוועדת שרים – לפיצול דירות גדולות, שהיה מוציא עשרות-אלפי דירות לשוק השכירות; זה היה מוריד את מחירי השכירות לכל הצעירים ולכל הזוגות הצעירים שאין להם דירה בכלל.

ישראל אייכלר: זה היה מהווה מקור הכנסה לאנשים מבוגרים שיש להם דירות גדולות יותר מ-100 מטר, והיו מקצים 45 מטר מינימום, עם כניסה נפרדת, מטבח – לא ליצור סלאמס – והוא אפילו הסכים עקרונית, אבל הוא חשש מראשי הערים, או כמה ראשי ערים, שבאו ואיימו עליו שהם ישביתו לו את המשק.

ישראל אייכלר: פתאום, נותנים פה לעיריות לאפשר הקלות בנייה, והם לא מאיימים בהשבתת המשק, כי יש פה רצון לשלוט.

ישראל אייכלר: ראשי העיריות פחדו – אותם ראשי עיריות שהתנגדו, פחדו שהאזרח לא יצטרך לבוא אליהם לבקש – בבית שלו, במטרים שלו שאושרו לו והוא בנה והוא קנה, והוא רצה לפצל את הדירה, בלי לשאול את ראש העיר.

ישראל אייכלר: ולמה בלי לשאול?

ישראל אייכלר: כי בממשלה הקודמת, הקודמת של הקודמת, כבר אישר שר הפנים בעבר אלי ישי, לבקשתי – גם הצעתי הצעת חוק כזאת – שהעירייה יכולה לאשר דבר כזה.

ישראל אייכלר: אף עירייה לא אישרה.

ישראל אייכלר: ושכנים לא מאשרים; אנשים שיש להם כבר דירות והם אנשים יותר מבוססים ועשירים לא רוצים לעזור.

ישראל אייכלר: ההפך, הם לא רוצים עוד שכנים.

ישראל אייכלר: אז עכשיו באים ונותנים להם אפשרות.

ישראל אייכלר: גם אני הצעתי הצעת חוק לחמש שנים.

ישראל אייכלר: מה אמרתי?

ישראל אייכלר: עוד חמש שנים אולי כבר יבואו פתרונות דיור גדולים ולא תהיה שעת משבר, ואז יהיה אפשר להסתפק בדירות מסודרות ולא בדירות מפוצלות; אף אחד לא רוצה לגור בדירה מפוצלת מלכתחילה.

ישראל אייכלר: ולא הצלחתי להעביר את זה בוועדת השרים, ובשום פנים ואופן הממשלה לא הסכימה, כי פחדו מראשי הערים.

ישראל אייכלר: אז איזה חוסר יושר וחוסר צדק מצד ראשי הערים ומצד הממשלה לבוא ולבשר על כמה תיקונים והקלות בנייה למי שיש לו דירה – ואני בעד הדבר הזה – ולא לאפשר למי שאין לו דירה לשכור דירה.

ישראל אייכלר: וזה גם היה פותר את בעיית המחירים, יוקר הדיור.

ישראל אייכלר: זו הרי תוצאה – בגלל שהשכירות יקרה, הכול יקר.

ישראל אייכלר: אם יוציאו עשרות-אלפי דירות לשוק השכירות, גם הלחץ בשכירות ירד וגם מחירי הדירות ירדו, וגם לא יהיה כזה לחץ לקנות דירות.

יעל גרמן: זו הייתה התוכנית של לפיד.

ישראל אייכלר: אבל למה לא עשו את זה?

ישראל אייכלר: לא עשו את זה – – –

יעל גרמן: – – –

נורית קורן: נא לסיים.

ישראל אייכלר: ולכן אני מסיים – ולא רוצה לעכב את החברים, כבר מספיק מאוחר.

ישראל אייכלר: אני רק רוצה למחות על הדבר שביום שמאשרים דבר כזה, לא רוצים לאשר פיצול דירות.

ישראל אייכלר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת רחל עזריה.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, קודם כול, אני תומך בהצעת החוק ואני אצביע בעד הצעת החוק, כי היא בעיני הצעת חוק טובה והיא מקלה על הרבה אנשים.

חמד עמאר: אבל, אני חייב להעלות את בעיית התכנון והבנייה במגזר הדרוזי, ואני מעלה אותה כאן במליאה עשרות פעמים, וגם בוועדות עשרות פעמים, ואני רואה שהנושא לא זז.

חמד עמאר: אני ציפיתי מהשר כחלון, שלקח את הנושא של תכנון ובנייה, שייקח את הנושא הזה ויגיד איך אנחנו פותרים את הבעיה, כי היום לאשר תוכנית מתאר ביישוב דרוזי לוקח בין עשר ל-15 שנה.

חמד עמאר: את מתארת לעצמך שרוב התוכניות המאושרות ביישובים הדרוזיים הן משנות ה-90, והכינו אותן בשנות ה-80, ואנחנו בשנת 2016 עוד מעט.

חמד עמאר: אז אנחנו מדברים על יותר מ-30 שנה ו-40 שנה שתוכניות המתאר, שהתחילו לתכנן אותן ואישרו אותן בשנות ה-90, ואנחנו על שנות ה-80.

חמד עמאר: לכן בנושא של הוועדות, ועדות התכנון והבנייה – צריכים להבין שברגע שאתה מגיש תוכנית מתאר, תוך שנה צריך לאשר אותה, תוך שנתיים, לא 15 שנים, שזה מה שקורה.

חמד עמאר: והנושא השני – תמ"א 35.

חמד עמאר: אמרו שמקלים עם תמ"א ומטיבים עם תמ"א 35 לפני שנתיים.

חמד עמאר: עברו שנתיים ולא זז כלום.

חמד עמאר: תמ"א 35 זה איזה פקיד שישב בירושלים, סרטט סביב כל יישוב דרוזי קו, ואסור לעבור את הקו, ואתה לא יכול לעבור את הקו.

חמד עמאר: זה תמ"א 35.

חמד עמאר: הוא התרחק מכל בית 20 מטר ועשה את הקו.

חמד עמאר: אבל לפני שנתיים אמרו שאנחנו מקלים בנושא תמ"א 35 ומאפשרים את ההרחבה.

חמד עמאר: שנתיים עברו ולא זז כלום.

חמד עמאר: אני מקווה שייקחו את הנושא הזה, ולהטיב בנושא תמ"א 35 ולאפשר ליישובים להתרחב, וככה אנחנו יכולים לפתור הרבה הרחבות ביישובים הדרוזיים.

חמד עמאר: אני חושב שאחת הבעיות הרציניות בכל ועדת תכנון ובנייה היא שהם לא יודעים להבדיל בין קרקע פרטית לקרקע של המינהל.

חמד עמאר: הם חושבים, בקרקע פרטית, שבן-אדם שיש לו דונם – הם רוצים להפקיע לו 50% או 45% ולעשות לו כביש ולעשות שטח ציבורי, ואותו בן-אדם נשאר עם חצי ממה שיש לו.

חמד עמאר: אין אחד שיסכים, לכן יש הרבה התנגדויות.

חמד עמאר: ועדות תכנון ובנייה צריכות להבדיל בין קרקע פרטית לקרקע של המינהל; בקרקע של המינהל אתה יכול לתכנן כביש 40 מטר, אבל בקרקע פרטית אתה לא יכול לתכנן כביש 40 מטר כאשר אתה אוכל לו את כל הקרקע, לבעל הקרקע.

חמד עמאר: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

רחל עזריה: חברי וחברותי, עמיתי חברי הכנסת, כבוד השר, כבוד יושבת-ראש הישיבה, קודם כול אני רוצה לברך על החוק.

רחל עזריה: אני חושבת שהחוק הוא חלק מתפיסת עולם רחבה של המפלגה שלי ושל הרבה מיושבי הבית הזה, הבנה שכל אדם צריך בית, כל אישה צריכה דירה.

רחל עזריה: בעצם כל אחד צריך שיהיה מקום שהוא או היא יוכלו לחיות בו, ולפעמים אנחנו צריכים לחשוב על כל מגזר בפני עצמו ועל הצרכים של כל מגזר, ונעשתה פה עבודה מאוד רצינית.

רחל עזריה: גם אם היא לא משלימה את כל העבודה שצריך לעשות, אבל זו עבודה שלא נעשתה הרבה שנים, ואני חושבת שצריך לברך על העבודה הזו.

רחל עזריה: אני ביקשתי לדבר כי אני כן רוצה לומר כמה מילים על השיח הסוער שהיה פה סביב ארגון "שוברים שתיקה" ולספר על חוויה אישית שלי.

רחל עזריה: אני הייתי נשואה טרייה, בן-זוגי נקרא בצו 8 לג'נין ב"חומת מגן", ומצאתי את עצמי מודאגת באמת בצורה בלתי נתפסת.

רחל עזריה: לא היה אפשר לדבר בכלל, לא ידעתי מה קורה; ידעתי שיש הרבה מאוד נפגעים, אני לא יכולתי לשמוע מה קורה, והדבר הבא שמייד עלה זה שיש טבח.

רחל עזריה: עכשיו אני אספר לכם בכמה מילים – אני בדרך כלל מאוד פרטית – על בן-זוגי.

רחל עזריה: הוא מורה בבית-ספר יסודי; הוא סיים את הדוקטורט שלו בתלמוד, בזמנו הוא היה מאסטרנט, כתב את התזה.

רחל עזריה: באמת אדם טוב לב, שאי-אפשר לחשוד בו בשום עשייה כזו.

רחל עזריה: והחוויה הזו של לשבת בבית ולשמוע דיון סוער בטלוויזיה על האם בן-הזוג שלי כן ביצע טבח או לא ביצע טבח – זו חוויה בלתי נסבלת.

רחל עזריה: ואני חושבת שאת החוויה הזו, את העומק של החוויה הזו, של אנשים שיוצאים לצבא לא כי הם רוצים להילחם אלא כי אין ברירה וצריך להילחם, וכשהם נמצאים שם השיח שהם מקבלים והמהלומות שהם מקבלים זה שהם מבצעים טבח או שהם עושים דברים שלא ייעשו – זה דבר כמעט בלתי אפשרי עבור ציבור.

רחל עזריה: יותר מזה, בוודאי שצריך ביקורת פנימית.

רחל עזריה: בוודאי.

רחל עזריה: ואני גם חושבת, נדמה לי, שבצבא שלנו לא תמיד ידעו לעשות את הביקורת כמו שצריך.

רחל עזריה: אנחנו מכירים את סיפור קו 300, אנחנו יודעים את זה.

רחל עזריה: אבל בוודאי שבשנים האחרונות – ויכול להיות שזה גם בזכות ארגונים שונים – הצבא למד לעשות ביקורת פנימית הרבה יותר טובה.

רחל עזריה: אנחנו יודעים עכשיו על שני חיילים שירו בגמל, נדמה לי, לוחמי עילית, מיחידת "דובדבן", באמת אחת היחידות המובחרות.

רחל עזריה: והצבא לא מתבייש ואף אחד לא מרגיש לא בנוח – יעמידו אותם לדין, והם יצטרכו לשאת בתוצאות המעשים שלהם.

רחל עזריה: לכן אני חושבת שאפשר גם להעביר את הביקורת בדרך שאנשים יכולים לשמוע אותה.

רחל עזריה: וגם עצה, באמת מאהבה, להעביר את הביקורת פה.

רחל עזריה: לא לצאת החוצה ולא לדבר עליה במקומות אחרים; לתת לאנשים את ההזדמנות לנהל את השיח הפנימי ולהבין מה הדברים שנעשו ולהבין מה צריך לתקן.

רחל עזריה: ושוב, תחשבו על זה שכל פעם שמעבירים ביקורת כזו יש את המשפחה ואת החברים, שאומרים לעצמם: לא יכול להיות שזה קרה.

רחל עזריה: כשזה קורה – צריך להעניש, אבל אי-אפשר להכפיש צבא שלם וציבור שלם ומדינה שלמה.

רחל עזריה: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי, אחרונת הדוברים, ואחר כך אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: מירב, זה בזכותי שאת עולה.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, אני לא יודעת אם אדוני השר כאן, אבל קודם כול, רק בעניין – אדוני היושב-ראש, חברי – – –

יואל חסון: איפה השר?

מירב בן ארי: איפה השר?

נורית קורן: השר תכף ייכנס.

יואל חסון: אז לא להפעיל לה שעון.

מירב בן ארי: לא להפעיל לי שעון.

מירב בן ארי: תנו לי לדבר, יש לי הרבה מה להגיד.

מירב בן ארי: אל תפעילי לי שעון, גברתי היושבת-ראש, עד שהשר נכנס.

מירב בן ארי: אני רק רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שתבדוק את עצמך – – –

חמד עמאר: – – – מהאופוזיציה, לא הקואליציה.

מירב בן ארי: אני רק רוצה להגיד שמקריאה ראשונה לסדר הוא עבר לקריאה שלישית, ואז הוא הוציא אותי.

מירב בן ארי: אז זה לא היה בסדר.

מירב בן ארי: אבל בגלל ששלחת לי מכתב – אז זה בסדר.

מירב בן ארי: קיבלתי וחזרתי, ותודה.

יואל חסון: את צריכה לספר לכולם מה שאנחנו – – –?

מירב בן ארי: נו אז מה?

מירב בן ארי: זה בסדר גמור.

מירב בן ארי: אנחנו חברים מספיק טובים.

נורית קורן: מירב, הזמן שלך הולך ואוזל.

מירב בן ארי: השר לא נמצא, סליחה.

נורית קורן: השר לא נמצא – השר תכף ייכנס.

מירב בן ארי: יש כאן סגן יושב-ראש כנסת ותיק ומיומן.

מירב בן ארי: אני סומכת עליו.

נורית קורן: מירב, השר יצא רגע והוא תכף ייכנס.

מירב בן ארי: אז תתחילי מחדש, תוסיפי לי דקה.

נורית קורן: יופי, את סוחטת.

מירב בן ארי: לא, אני, אם הייתי יודעת – – –

נורית קורן: מה אם היית יודעת?

נורית קורן: אני אמרתי לך שהשר – – –

מירב בן ארי: אז תתחילי לי את הזמן, גברתי.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, בהיעדר שר היא יכולה לדבר עד הבוקר.

נורית קורן: השר יצא רגע לכמה דקות.

מיקי לוי: זה לא בעיה שלה.

מירב בן ארי: זה לא בעיה שלי.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: בואו נסיים את הדיון הזה.

נורית קורן: שלוש דקות מעכשיו, אפילו לא דקה יותר.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש קשוחה.

מירב בן ארי: אני רוצה, קודם כול, להגיד שהחוק הזה הוא חוק מצוין, הוא חוק עם מטרה טובה, ובאמת מפלגת כולנו, כמו שגם אמרנו, מביאה חוקים כדי להקל את מצוקת הדיור.

מירב בן ארי: אבל, אני לא יכולה להתעלם ממה שהיה כאן עכשיו, היום, וגם החצים שהופנו נגדי באופן ישיר, וגם אל חברת הכנסת נאוה בוקר וחברת הכנסת רחל עזריה.

מירב בן ארי: חבל שחברות הכנסת ממרצ לא נמצאות כאן, אבל לא משנה, אולי הן ישמעו את מה שיש לי לומר להן.

מירב בן ארי: הארגון הזה, "שוברים שתיקה", זה ארגון שמספק עדויות שליליות באופן קבוע.

מירב בן ארי: אתן לכם דוגמה מנתונים שהוצאתי היום: רק בשנה האחרונה קרוב ל-60 עדויות שליליות ועשרה אירועים בעולם.

מירב בן ארי: עכשיו, אני שואלת דבר כזה: אם נורא חשוב לכם המוסר, אם המוסר שלכם כזה גבוה, לאן אתם הולכים עם העדויות האלה?

מירב בן ארי: מה יש לחברי הפרלמנט האירופי כל כך להתעניין במוסר של צה"ל?

מירב בן ארי: אני אומרת: אם יש לכם ביקורת כזו משמעותית – תביאו אותה, תביאו אותה לכאן.

מירב בן ארי: ללכת ולשפוך את דמם של חיילי צה"ל – חד-משמעית, זה מה שהם עושים, ארגון "שוברים שתיקה".

מירב בן ארי: לא נמצא פה חבר הכנסת ג'בארין, שבא, ולא יודעת מה – השווה אותי לחבר הכנסת גל, לחבר הכנסת ינון מגל.

מירב בן ארי: מה זה קשור בכלל?

מירב בן ארי: וגם לבוא ולהגיד לי שאני חברת כנסת מוערכת.

מירב בן ארי: אני יודעת שאני חברת כנסת מוערכת, ואני יודעת שאני עושה את עבודתי, תודה.

מירב בן ארי: אבל עם כל הכבוד, מותר לי לומר – הנה חברת הכנסת גלאון, שגם אני עושה אתה באמת הצעות חוק נפלאות שעוסקות בזכויות אדם – אבל מותר לי לומר, גם לך וגם לחברי כנסת אחרים, שארגון כמו "שוברים שתיקה", מבחינתי שופך את דמם של חיילי צה"ל.

מירב בן ארי: ואני אגיד לך משהו אחד – – –

זהבה גלאון: אסור לך להגיד את זה.

מירב בן ארי: אני אגיד את זה, ואגיד עוד משהו.

זהבה גלאון: כי את אומרת דברים שאין להם אחיזה במציאות.

מירב בן ארי: רגע, אני אגיד משהו – – –

נורית קורן: חברת הכנסת גלאון, אני מבקשת – – –

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו על העניין של המכתב לנשיא.

זהבה גלאון: אין לזה אחיזה במציאות.

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: המכתב לנשיא, מי שקרא גם את המכתב לנשיא המדינה, דיבר על כך שכן, לדעתי נשיא המדינה לא צריך להיות בכנס שנמצא שם בחור מ"שוברים שתיקה" שאומר שצה"ל יורה על פלסטינים במכונת ירייה.

זהבה גלאון: אף אחד לא אמר את זה.

מירב בן ארי: כן, סליחה, הוא אמר את זה, זה מצוטט.

זהבה גלאון: די כבר עם ההמצאה הזאת.

מירב בן ארי: מעניין שכל מה ש"שוברים שתיקה" אומרים זה נכון, אבל מה שאומרים עליהם זה לא נכון.

מירב בן ארי: יש פה מה שנקרא דיסוננס מדהים.

מירב בן ארי: אבל אני רוצה להתייחס למכתב.

מירב בן ארי: במכתב גם נאמר במפורש שאם הנשיא, שאנחנו מכבדים אותו מאוד, יחליט ללכת לכנס הזה, אנו מצפים שהוא ידבר בגנות הארגון.

מירב בן ארי: ועשה, ובצדק, נשיא המדינה, שאמר בכנס עצמו שהוא לא ישתתף בפאנל של "שוברים שתיקה".

מירב בן ארי: ואני מחזקת את ידי הנשיא.

זהבה גלאון: – – – שמע אותך.

מירב בן ארי: רגע, את לא שמעת שבאו ואמרו על הדה-לגיטימציה שעושים לנשיא המדינה.

מירב בן ארי: כשהיה מסע ההכפשות – – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

מירב בן ארי: שנייה, גם הם הפריעו לי.

מירב בן ארי: כשהיה מסע ההכפשות – רגע.

זהבה גלאון: לא הפרענו לך, את הפרעת לנו, את מתבלבלת.

מירב בן ארי: רגע.

נורית קורן: חברת הכנסת גלאון, אני מבקשת לתת לה לסיים את דבריה, כי היא סיימה.

נורית קורן: אני מבקשת.

מירב בן ארי: תשמעי, כשהיה מסע ההכפשות נגד נשיא המדינה, אני לא יודעת אם את זוכרת, ובאמת באו ויצאו נגד נשיא המדינה מכל המקומות, סיעת כולנו היא הסיעה היחידה שהגיעה כולה לבית הנשיא – והנה, גם יושב-ראש הסיעה שלי פה – –

זהבה גלאון: כל הכבוד לכם.

מירב בן ארי: – – והייתה שם כדי לחזק את נשיא המדינה.

מירב בן ארי: אז בבקשה לא להגיד לי אם אנחנו בעד או נגד.

מירב בן ארי: זה בכלל לא קשור לנשיא המדינה.

נורית קורן: נא לסיים.

מירב בן ארי: אני מסיימת, אני מסיימת.

מירב בן ארי: מדובר – – –

חיים ילין: מה הקשר להיתרי בנייה ולחוק?

חיים ילין: די.

מירב בן ארי: שאלה טובה.

מירב בן ארי: אבל אתם לא יכולים לפנות אלי – – –

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי – – –

מירב בן ארי: הנה, אני – – –

נורית קורן: לא, אני מבקשת לסיים.

מירב בן ארי: אבל אני אומרת משפט סיכום וכל שנייה מפריעים לי.

נורית קורן: מבקשת לסיים.

נורית קורן: לסיים.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, אני אומרת משפט סיכום בלי שיפריעו לי באמצע ואני מסיימת.

מירב בן ארי: מקובל?

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו אחד, חבר הכנסת ילין: לא תכננתי לדבר על "שוברים שתיקה", אוקיי?

מירב בן ארי: אבל כל פעם שיגיע לפה חבר כנסת וידבר בעד ארגון "שוברים שתיקה", אני אבוא ואקום ואגיד שאני נגד הארגון.

זהבה גלאון: כל הכבוד לך.

מירב בן ארי: כמו שלך מותר להיות בעד, לי מותר להיות נגד.

נורית קורן: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: ויש הבדל בין חופש ביטוי לחופש ביזוי, וארגון "שוברים שתיקה" מבזה את חיילי צה"ל.

נורית קורן: סליחה, חברת הכנסת מירב בן ארי – –

מירב בן ארי: סיימתי.

מירב בן ארי: סיימתי, גברתי היושבת-ראש.

נורית קורן: – – תודה רבה.

נורית קורן: חברים, חברי הכנסת, נא לשבת במקומות.

יצחק כהן: רגע.

יצחק כהן: אני רוצה להשיב.

נורית קורן: אתה רוצה להשיב?

מירב בן ארי: אתה משיב על "שוברים שתיקה" או על – – –?

נורית קורן: בבקשה.

יואל חסון: מה, סגן השר?

יואל חסון: יש לך רוב, כולם בעד.

נורית קורן: תעשה את זה קצר.

נורית קורן: קצר.

יצחק כהן: אני רוצה להודות לאופוזיציה, שסוף-סוף היא עניינית והיא בעד החוק.

יצחק כהן: מה קרה?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו תמיד ענייניים.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אנחנו מבקשים מכל חברי הכנסת לשבת במקום, אני מפעילה הצבעה אלקטרונית.

נורית קורן: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה), התשע"ו–2015, לוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובסעיפים מהצעות חוק התוכנית הכלכלית נתקבלה.

נורית קורן: טוב, התוצאות הן: בעד – 45, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא תועבר לדיון בוועדת הרפורמות של היושב-ראש חבר הכנסת אלי כהן.

יואל חסון: תוסיפי אותי, בבקשה.

נורית קורן: לפרוטוקול אני מבקשת להוסיף את חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: לא, לא עבד לי המסך בכלל, זה לא שאיחרתי.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: אני מבקשת להוסיף אותו, לא עבד המסך – אני מבקשת לבוא לבדוק את המסך שלו.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/966); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

נורית קורן: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 56), התשע"ו–2015, קריאה ראשונה.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

נורית קורן: בבקשה.

יעקב ליצמן: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק זה מטרתו לטפל בנושא אופן בנייתה ועיצובה של נוסחת ההקצאה של מקורות חוק ביטוח בריאות ממלכתי בין קופות-חולים, נוסחת הקפיטציה, וזאת על-ידי מתן סמכות לשרי הבריאות והאוצר, באישור ועדת העבודה והרווחה של הכנסת, להפעיל שיקול דעת רחב יותר מן הקיים היום ביחס לכללי ההקצאה.

יעקב ליצמן: סעיף 17 לחוק בנוסח הנוכחי קובע כי ההקצאה לקופות-חולים ממקורות המימון המפורטים בסעיף 13 תיעשה בהתאם ליחס בין מספר המבוטחים המשוקלל בכל אחת מקופות-החולים לבין סך כל החברים המבוטחים המשוקלל בכל קופות-החולים.

יעקב ליצמן: לפי נוסחה זאת, לכל מבוטח ניתן ניקוד בהתאם לפרמטרים שונים: גיל, מקום מגורים – מרכז או פריפריה, מגדר וכו'.

יעקב ליצמן: מנגנון זה אינו נותן ביטוי לכלל הפרמטרים המשקפים או מנבאים את יחס ההוצאה בין קופות-החולים השונות, ואשר חלקם אינו יכול לבוא לידי ביטוי בשיטת ניקוד המבוססת על משקל המיוחס לנפש מתוקננת.

יעקב ליצמן: חברי הכנסת, החוק המוצע קובע כי ההקצאה של מקורות המימון המפורטים בסעיף 13(א)(1)–(5) תוכל להתבצע לא רק בהתאם ליחס בין מספר המבוטחים המשוקלל בכל אחת מקופות-החולים לבין סך כל מספר המבוטחים המשוקלל בכל קופות-החולים, אלא גם בהתאם להוצאות הצפויות של קופות-החולים והיחס בין ההוצאות הצפויות של כל קופת-חולים להיקף ההוצאות הצפוי של קופות-החולים האחרות, וכן בהתאם לגורמים או מאפיינים נוספים המשפיעים על היקף ההוצאה הצפוי של קופות-החולים או על היחס בין היקף ההוצאה של כל קופת-חולים להיקף ההוצאה של קופות-החולים האחרות.

יעקב ליצמן: מטרת החוק הנה לאפשר לשר הבריאות, בהסכמת שר האוצר ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, לכלול בתקנות שיטת הקצאה המבוססת על גורמים ומאפיינים החורגים מההוצאה המיוחסת לנפש.

יעקב ליצמן: בכך יאפשר החוק התאמה של שיטת ההקצאה גם לתחומים ולסוגי שירותים שבהם התבססות על ניקוד לנפש אינה מייצגת בהכרח את אופן חלוקת המקורות המתאים או האופטימלי.

יעקב ליצמן: יודגש: החוק אינו משנה את נוסחת הקפיטציה.

יעקב ליצמן: כל שהחוק עושה הוא להסמיך את שרי הבריאות והאוצר, באישור ועדת העבודה והרווחה של הכנסת, לכלול בנוסחה הקיימת היום משתנים נוספים, שלא ניתן לבטא אותם באמצעות ניקוד לנפש, במקרים שבהם מוצדק עניינית לכלול פרמטרים אלו.

יעקב ליצמן: הממשלה מבקשת את תמיכת הכנסת בהצעת החוק.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: יש לנו דוברים בהצעת החוק הזאת, והראשון בהם הוא חבר הכנסת איציק שמולי.

נורית קורן: בבקשה.

איציק שמולי: מוותר.

נורית קורן: מוותר.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש בראשי – סליחה, בראשי היא בעלת הבית – כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, כבוד חברי הכנסת, עליתי רק להגיד כמה משפטים, ואני מבטיח בעזרת השם לא לסיים את שלוש הדקות האלה פה.

יעל גרמן: – – –

ישראל אייכלר: קראתי רק את התמצית.

ישראל אייכלר: אני רוצה לברך את שר הבריאות על הפעילות שלו במשרד הבריאות וכל הדברים האלה, אבל הייתה לי קודם שיחה עם חבר הכנסת שמולי על הדברים שהוא דיבר בוועדה, וכל המדינה ראתה, כשהוא סיפר את הסיפור של העושק של אנשים ששילמו ביטוח סיעודי על-ידי חברות הביטוח.

ישראל אייכלר: כולנו מאמינים שהביטוח הסיעודי שהממשלה תיזום יכול להיות פתרון להרבה הרבה אנשים שזקוקים לסיעוד, ואני רוצה לנצל את הבמה הזאת לבקש מכבוד השר ומהממשלה לזרז מאוד את העניין של הביטוח – – –

יעקב ליצמן: – – – אנחנו עובדים על זה בערך – – – לנהל עם האוצר משא-ומתן כפי שהוסכם – – – להגיש תוכנית.

יעקב ליצמן: נקווה – – – עד סוף השנה לא בטוח.

יעקב ליצמן: אבל משא-ומתן עושים עכשיו, וזה יבוצע ב-1 בינואר 2017.

ישראל אייכלר: כלומר, כבר בתחילת – – –

יעקב ליצמן: – – – גם בהסכם קואליציוני.

ישראל אייכלר: אם הבנתי נכון, אציין את זה לפרוטוקול, אתה אומר שתוך חודש בערך – – –

יעקב ליצמן: – – –

נורית קורן: סליחה, אני מבקשת שקט, אנחנו לא שומעים כאן את כבוד השר.

ישראל אייכלר: אני מבקש לשמוע את העניין הזה של הביטוח הסיעודי.

ישראל אייכלר: הפרוטוקול שומע?

ישראל אייכלר: אחרת אני לא אצטרך להגיד את זה.

יעקב ליצמן: אמרתי שמבחינת – – – אנחנו מתחילים בימים הקרובים משא-ומתן על הסיעוד, מה שהצעתי בזמנו.

יעקב ליצמן: יש עדיין ויכוח על המימון, אנחנו נלבן את זה, ועל-פי ההסכם זה צריך להיכנס לתוקף ב-1 בינואר 2017.

יעקב ליצמן: השנה – – – ייכנס לזה, אז בהחלט יש הסכמה גם עם האוצר, גם עם שר האוצר, שצריך לעשות את זה, את הסיעוד, עם התוכנית.

ישראל אייכלר: אז אם זו הבשורה של שר הבריאות, על דעת האוצר גם, שעד 1 בינואר 2017 יהיה כבר ביטוח סיעודי, בעזרת השם, אני רוצה לברך על זה ולסיים את דברי.

ישראל אייכלר: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן ברושי?

נורית קורן: מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת אורן אסף חזן; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר.

נורית קורן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

נורית קורן: אני קראתי לך, זכותך לדבר.

נורית קורן: זכותך לדבר.

קריאה: אני אלחם על זכותך לדבר – – – רק על החוק – – –

עאידה תומא סלימאן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, את האמת, אני חשבתי כמו האחרים לוותר, במיוחד בשעה כזו, אבל החוק הזה – – –

נורית קורן: אני מבקשת שקט שם בצד.

עאידה תומא סלימאן: כמי שעברה תקופה שבה הייתי הרבה בבתי-חולים והייתי חייבת לעקוב אחר טיפול באנשים שקרובים ללבי, וראיתי איך בעצם ההרגשה בבתי-החולים, כאשר מעלים שאלות שקשורות לביטחון הבריאותי שלנו, וכאשר צריך לעמוד בתור או לחכות בתור – סליחה – לבדיקות מאוד חשובות ומצילות חיים, והתור מגיע רק אחרי כמה וכמה חודשים, וכאשר מודיעים לבן-אדם שהוא צריך לעבור ניתוח, אבל רומזים לו בצורה זו או אחרת שאם הוא מוכן לשלם ולעשות את זה באופן פרטי אז הניתוח יגיע יותר מהר – – –

יעקב ליצמן: יש לי תשובה.

נורית קורן: לא, זה זמן דיבור שלה.

נורית קורן: אחר כך, בסוף.

עאידה תומא סלימאן: אני אבוא לקחת את התשובה, אבל אני חושבת גם כן – החוק, בעצם הצעת החוק נותנת תשובה חלקית, כי, לצערי הרב, רופאים משתמשים בקשר הזה שבינם לבין המטופלים כדי להעביר אותם מטיפול דרך קופות-חולים ודרך מערכת הבריאות למסלול של רפואה פרטית, כדי לקבל על זה כסף, לקבל על זה הון תועפות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהצעת החוק לפחות מורידה את הלחץ הזה, שיכול – או את האפשרות ללחוץ את המטופלים כדי להסליל אותם יותר לרפואה פרטית.

עאידה תומא סלימאן: במיוחד גם עכשיו, כאשר מתפרסם הדוח על הפחדים של הציבור באופן כללי, על טיב מערכת הבריאות ועל הצורך לקנות עוד ביטוחים ועוד ביטוחים כדי לקבל שירות וכדי לזרז את התורים וכדי להגיע לבדיקות בזמן ולא לחכות עד אין-סוף ואולי להסתכן במחלות ממאירות – אז אני חושבת שהצעת החוק היא הצעה ראויה, ואני חושבת שכדאי מאוד לתמוך בה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נורית קורן: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, קודם כול, אני אתחיל בזה שאני תומך בחלוקה לפי הצרכים, היא לא חייבת להיות שוויונית, אבל אני בא ממקום שלא כך הדבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר בדיקות, ואני מבקש גם מהשר שינחה את האנשים שלו, את עובדיו, לבדוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו, במגזר הערבי, מה שאנחנו משלמים על ביטוח הבריאות – אנחנו מסבסדים מקומות אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לנו לא נותנים את השירות כמו שצריך, ואני אתן דוגמאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות שרופא מומחה בודק את החולה ושולח אותו לבדיקה מסוימת, או CT או MRI, והוא צריך לחכות לאישור של המחוז, והמחוז – פתאום הרופא שיושב שם במחוז מחליט שהרופא שעובד בקופת-חולים או לא מבין עניין או לא יודע על מה הוא מדבר, והוא צריך לתת את האישור והוא לא מאשר.

נורית קורן: אבל זה בכל מקום, זה לא רק במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בכל מקום, אבל אם נבדוק את הכמויות, המספרים של החולים, את האנשים, כמה יש וכמה משלמים – אפשר לבדוק כל יישוב ערבי, כמה משלמים ביטוח בריאות וכמה מקבלים מזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני אומר – זה בוטה וזה צועק לשמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, אני פונה אליך – נכון שאתה מדבר בטלפון, אבל אחר כך תוכל גם לשמוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפני יותר מחודש, בדיון בוועדת הכספים על תקציב משרדך, פניתי אליך בשאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשת שאשלח לך מכתב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שלחתי מכתב, והנושא הוא כך – עד היום לא קיבלתי תשובה, והנושא הוא פשוט מאוד.

יואל חסון: אל תדאג, אתה תקבל תשובה.

יואל חסון: אני בטוח שתקבל תשובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי?

נורית קורן: מה הנושא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אזכיר את הנושא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פנו אלי כמה אנשים שהגיעו למיון בבתי-חולים בשעות מאוחרות בלילה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם חויבו לשלם למיון כי אין להם הפניה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קופות-החולים סגורות.

יעקב ליצמן: מקבלים חזרה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא קיבלו חזרה, ואפילו אני אומר לך – פניתי אליכם, ביקשתי שכבודך יבדוק את הנושא, כי אנשים לא קיבלו וחייבו אותם, ולפעמים הם גם חברים באותה קופת-חולים – הם חברים באותה קופת-חולים שיש לה בעלות על אותו בית-חולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו, למשל, שחבר בכללית והולך לבית-חולים של כללית – גם משלמים.

נורית קורן: משלמים.

נורית קורן: משלמים אם אין הפניה, משלמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הפניה – השאלה, האם יש מישהו שיש לו תחביב ללכת למיון בשעות המאוחרות של הלילה כשהוא לא זקוק לזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, זה מחייב טיפול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני אדבר בשני משפטים על העניין של עפולה, של מגרשי הבנייה בעפולה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מפה פונה – – –

נורית קורן: תם הזמן, אז אני מבקשת ממש, רק בשני משפטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פונה לשר הבינוי, השר גלנט, לפטר את היועץ שלו, סוויסה, שמוביל פעולות גזעניות בניגוד למדיניות השר ובניגוד לחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא מחויב לפטר אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובמשפט אחרון אני אומר את המשפט שאמר ד"ר קעדאן שהגיע לבג"ץ כדי לקבל מגרש ביישוב יהודי – כולם מכירים אותו, זה בג"ץ מפורסם: למה הגעת לשם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מבאקה-אל-ע'רביה, וזה לא רחוק; אמר את המשפט הזה שמסכם את כל העניין: כלב, אם בבאקה-אל-ע'רביה הייתי מקבל את אותם מגרשים, את אותו שירות, את אותן תשתיות, הייתי מגיע לשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז המדינה, הממשלה, אחראית למצב העגום במגזר הערבי, שמגיע למצב שאין לנו מגרשים, אין לנו תוכניות מתאר, אין הרחבה של תחומי שיפוט ואין גם תשתיות, ואז שואלים: למה אתם באים לקנות מגרשים במקומות מעורבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, בעפולה, מי שקנה – אני מעודד שעוד אנשים יגיעו לשם, וגם שיקבלו את השירותים שמגיעים להם: גם בית-ספר, גם מסגד, גם כנסייה, אם יש אנשים שהם נוצרים, כי זה מה שמגיע להם.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מה שמגיע להם וזה מה שהם צריכים לקבל, ולא, אז טפלו ביישובים הערביים ותנו תוכניות מתאר.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת.

נורית קורן: חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, קראתי היום שהממשלה החליטה להניח בטונדות בתחנות האוטובוס ובטרמפיאדות בירושלים.

יואל חסון: איזה כישלון הממשלה הזאת.

יואל חסון: ככה אתם שומרים על הביטחון של אזרחי מדינת ישראל?

יואל חסון: ממגנים את האזרחים האלו למוות?

יואל חסון: מיגון ועוד מיגון ועוד מיגון?

יואל חסון: אתם כישלון מוחלט.

יואל חסון: הצלחתם לדרדר את תחושת הביטחון – – –

יואב קיש: – – – כבר עבר, כבר עברתם שם.

מרדכי יוגב: כמה פופוליסט יכול להיות יואל חסון?

מרדכי יוגב: אתה פופוליסט.

יואל חסון: הצלחתם לדרדר את תחושת הביטחון.

יואל חסון: בגלל חברי הכנסת יוגב וסמוטריץ, ההזויים האלה, שיושבים אתכם בקואליציה וגורמים לכם למגן את ישראל למוות.

יואב קיש: – – – עם חולם.

יואב קיש: סמוֹטריץ.

יואב קיש: סמוֹטריץ.

מרדכי יוגב: אתה – רק דיבורים, זה מה שאתה יודע לעשות.

יואל חסון: אתם הפכתם את ירושלים להתנחלות מבודדת.

יואל חסון: כבר באיתמר יותר בטוח.

יואל חסון: תראו מה עשיתם לתושבי ירושלים.

יואל חסון: הרי על מה בחרו בכם בבחירות האלה?

יחיאל חיליק בר: תגיד להם שפרס לא חילק את ירושלים והם חילקו את ירושלים.

יואל חסון: הם המחלקים הכי גדולים של ירושלים.

יחיאל חיליק בר: פרס ימני לידכם.

יואל חסון: אתם מחלקים את ירושלים בפועל.

יואל חסון: יותר מזה אני רוצה לומר לכם, על מה נבחרתם בכלל?

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, על מה נבחרתם?

יואל חסון: נבחרתם על דבר אחד, דבר אחד, דבר אחד – –

ענת ברקו: מזמן לא קראת בשמי.

יואל חסון: – – הצליח לשכנע ראש הממשלה שהוא הגדול בביטחון.

ענת ברקו: זה נכון.

יואל חסון: שהוא הראשון לזהות את צרכיה הביטחוניים של מדינת ישראל.

ענת ברקו: – – –

יחיאל חיליק בר: חזק מול עבאס – חלש מול ה"חמאס".

יואל חסון: איזה כישלון, איזה כישלון.

יחיאל חיליק בר: תגיד להם: חזק מול עבאס – חלש מול ה"חמאס".

יואל חסון: אתם כישלון.

יואל חסון: ה"חמאס" משגשג בעזה, ארגוני הטרור פועלים באופן חופשי ברחובות ירושלים.

יואל חסון: לא ממגרים את הטרור.

יואל חסון: אז אתם אומרים – מה הבשורה שלכם לתושבים היום?

יואל חסון: תתמגנו.

יואל חסון: תתמגנו.

יואל חסון: אתם יודעים מה, חברי חברי הכנסת?

יואל חסון: אתם זוכרים שבמלחמת המפרץ חילקו לנו מסכות?

יואל חסון: הממשלה נתנה מיגון אישי לכל אזרח.

יואל חסון: אני לא אתפלא אם תהיה כאן גם עכשיו חלוקה של אפודי מגן לכל אזרח.

יואל חסון: אפודי מגן לכל אזרח.

נחמן שי: יחד עם זריקות אטרופין.

יואל חסון: מיגון אישי, מיגון אישי.

יואל חסון: הגנה מפני סכינאות – אפוד.

יואל חסון: אתם הרי לא מסוגלים לתת ביטחון אסטרטגי, אז אתם הולכים לביטחון טקטי.

ענת ברקו: אתם מסוגלים.

ענת ברקו: אתם, אתם.

יואל חסון: אז אתם תביאו את המצב הזה, גברתי היושבת-ראש – – –

נורית קורן: נא לסיים.

ענת ברקו: תמגנו בדיבורים שלכם.

יואל חסון: גם לך, גברתי היושבת-ראש, יחלקו אפוד אישי, וגם את, חברת הכנסת ברקו, תקבלי אפוד אישי, למרות שאת מבינה בטרור – –

נורית קורן: כמעט שכנעת אותי, תם הזמן.

ענת ברקו: זה לא יעזור לך.

יואל חסון: – – אבל כנראה ההבנה שלכם בטרור לא עוזרת לציבור הרחב.

יואל חסון: הרחובות מופקרים, אין ביטחון, אין שלום, אין סיבה להצביע לכם בשום מצב.

יואל חסון: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

ענת ברקו: יואל, עברת למרצ?

ענת ברקו: עשית אחמ"ש עם מרצ?

יחיאל חיליק בר: ענת, יואל נשאר בימין, אתם חתכתם שמאלה, מה לעשות.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש – – –

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת לאפשר לחבר הכנסת דב חנין.

נורית קורן: בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, כל הצעת חוק בענייני בריאות שמגיעה אלינו צריכה להיות עבורנו, חברי הכנסת – חברי חבר הכנסת חסון, אי-אפשר ככה, באמת.

נורית קורן: חבר הכנסת חסון, אתה מפריע לחבר הכנסת דב חנין.

נורית קורן: חבר הכנסת חסון, בבקשה.

דב חנין: – – – צריכה להיות עבורנו – – –

ענת ברקו: תני לו איזו קריאה.

נורית קורן: כן, בבקשה.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: הצעות חוק בענייני בריאות שמגיעות אלינו צריכות להיות עבורנו, עמיתי חברי הכנסת, הזדמנות לעסוק באתגרים, בקשיים ובאפשרויות של מערכת הבריאות הציבורית בישראל.

דב חנין: זו אחת השאלות המרכזיות והחשובות ביותר שנמצאות על סדר-היום החברתי שלנו.

דב חנין: אדוני השר, אני מכיר את המסירות שלך ואת המחויבות שלך למערכת הבריאות הציבורית, אבל התפקיד הזה הוא תפקיד כפוי טובה, כי אתה רק שר הבריאות ואתה לא גם שר האוצר, אין לך היכולת לקבל את כל המשאבים הנדרשים כדי שלא נתקוטט לגבי מערכת הבריאות לאיזה כיוון למשוך את השמיכה – האם למשוך אותה קצת לכיוון הראש, או טיפה למתוח אותה לכיוון הרגליים.

דב חנין: אנחנו חייבים ברמה המערכתית להגדיל משמעותית את התקצוב של מערכת הבריאות הציבורית.

דב חנין: זאת שאלת השאלות, ואין יום מתאים להעלות את הנושא הזה, גברתי היושבת-ראש, מהיום.

דב חנין: אין יום מתאים.

יעל גרמן: 20 מיליארד – – –

דב חנין: כי מחר, אדוני שר הבריאות, שבעברך היית יושב-ראש מצטיין של ועדת הכספים, מחר רוצים לחלק 20 מיליארד שקלים לכל מיני מטרות – אגב, חלקן מטרות ראויות, אני לא אומר שכל המטרות הן לא ראויות – 20 מיליארד שקלים שנמצאו כעודפים בתקציב המדינה הזו.

דב חנין: אגב, שערורייה שלא תיאמן, מעבירים תקציב ופתאום מספרים לנו ששכחו 20 מיליארד שקל.

דב חנין: סך הכול, מה זה 20 מיליארד שקל, בינינו?

דב חנין: וזה הרגע שבו צריך להשמיע קול חזק וברור של צעקה ושל דרישה להעביר למערכת הבריאות את הכסף, כדי למשל לקדם את המסקנות של ועדת גרמן, הוועדה שפעלה בקדנציה הקודמת ואימצה שורה של המלצות שנועדו לחזק את מערכת הבריאות הציבורית, שנועדו לקצר את התורים, שנועדו לחסל את צווארי הבקבוק במערכת, שנועדו לעודד אנשים לפנות למערכת הבריאות הציבורית ונועדו לעודד אנשים להישאר במערכת הבריאות הציבורית ולעבוד במערכת הבריאות הציבורית.

דב חנין: אנחנו נמצאים פשוט ברגע של הזדמנות היסטורית, גברתי שרת הבריאות לשעבר חברת הכנסת גרמן, ואני חושב שאנחנו פה, ידידי הבריאות הציבורית מכל צדדי הבית הזה, צריכים לשלב ידיים ולהגיע מחר לוועדת הכספים עם סל מכולת גדול ומלא דרישות – –

נורית קורן: נא לסיים.

דב חנין: – – ולעמוד על כך שחלק גדול מ-20 מיליארד השקלים האבודים שנמצאו ילך למערכת הבריאות הציבורית.

דב חנין: זה הדבר הכי חשוב.

דב חנין: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, שנמצא פה, בהחלט, שר הבריאות, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני יודעת שהחוק הזה הוא מאוד מסובך.

יעל גרמן: אני יודעת שאם אני אתחיל לספר לכם עכשיו מה זה קפיטציה ואיך באמת מחלקים את הכספים, זה ישעמם אתכם בשעה זו של הלילה.

יעל גרמן: אז אני רק אומר לכם ששיטת הקפיטציה היא שיטה שבה מחלקים את הכספים לקופות-החולים, ומשתדלים דרך שיטת הקפיטציה גם לתת ביטוי לערכים שאנחנו רוצים להכניס, כמו למשל: פריפריה, זקנים, ילדים, נשים.

יעל גרמן: זאת אומרת, יש מקדם.

יעל גרמן: זה לא רק היחס של מספר המבוטחים בכל קופה, אלא גם בתוך הקופה, אם יש יותר קשישים, אם יש יותר בפריפריה, אם יש יותר נשים, יותר ילדים.

יעל גרמן: זו בגדול שיטת הקפיטציה.

יעל גרמן: הנה, עשיתי לכם את זה ממש ממש בקיצור.

יעל גרמן: אבל הפעם, רוצים לתת את הסמכות לשר הבריאות ולשר האוצר, כדי שהם יוכלו, למרות שיש שיטה, לשנות את הפרמטרים.

יעל גרמן: אז, חברים יקרים, אני מאוד מעריכה במיוחד את שר הבריאות הזה, וגם אני הייתי שרת הבריאות, ואני בוודאי מעריכה את שר האוצר, ואני לא חושבת שאפשר לתת בידיהם את הסמכות לשנות את שיטת הקפיטציה.

יעל גרמן: אני חושבת שהגיע הזמן שתשב ועדה של מומחים, שיהיו בה בוודאי אנשי משרד הבריאות ואנשי משרד האוצר, אבל יהיו בה גם נציגים של קופות-החולים.

יעל גרמן: וכן, גם נציגים של בתי-החולים – שכאילו עומדים בצד המתרס השני אבל בסופו של דבר הם מקבלים את הכספים מקופות-החולים, אז מה זה משנה?

יעל גרמן: – ויהיו בה כלכלנים, והם ישבו ויחלקו מחדש – השיטה הזו, לדעתי אבד עליה כלח, ולא רק שהיא לא טובה אלא שמוסיפים עכשיו עוד מרכיב שהוא פחות טוב.

יעל גרמן: זו הסיבה שאני אהיה נגד החוק הזה.

יעל גרמן: אבל, עמד כאן לפני דב חנין ואמר מילה במילה מה שרציתי לומר: אדוני שר הבריאות, מחר מחלקים 18 מיליארד שקל מהכספים שכולנו ידענו – אני חושבת שזה היה לפני חודשיים שאני עמדתי פה ותיארתי את הסצנריו הזה.

יעל גרמן: אמרתי: חברים, יש עודפים, והם לא מחולקים כמו שצריך, ולקראת סוף השנה יתחילו לחלק אותם לימין ולשמאל.

יעל גרמן: אז את העודפים שישנם צריך לתת למערכת הבריאות, מערכת הבריאות שמשוועת לכסף – לבתי-החולים, לגירעונות של קופות-החולים, אבל בעיקר בעיקר, כמו שדב אמר וגם אתה, אדוני השר, מדבר על כך, לקיצור תורים במלר"דים, במרכזים לרפואה דחופה – –

נורית קורן: נא לסיים.

יעל גרמן: – – להוספת כמה שיותר פול-טיימרים ולתוספת של עשרות-אלפי ניתוחים כדי לקצר את התורים לניתוחים.

יעל גרמן: אני קוראת לך, אדוני השר, ולחברי ועדת הכספים, מחר בוועדת הכספים לדרוש תוספת של 3 מיליארד שקלים מתוך ה-18 – זה כלום – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

יעל גרמן: – – זה פחות מ-20% – למערכת הבריאות של מדינת ישראל.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מבקשת מהשר, אם הוא רוצה לסכם את הדיון, בבקשה.

נורית קורן: סליחה, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת סתיו שפיר – גם היא אינה נוכחת.

נורית קורן: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הקפיטציה היא מפתח אחד למדוד את התשלומים.

יעקב ליצמן: אבל הדיון, מה שחברי הכנסת דיברו כאן, גם חברת הכנסת גרמן, השרה לשעבר, על מה זה לבקש תוספת 3 מיליארד שקל עכשיו – אני אשמח מאוד אם אני אקבל לא רק 3 – שאני אקבל כל 18 מיליארד השקל.

יעקב ליצמן: אבל איזו דמגוגיה זה לבקש 3 מיליארד שקל בוועדת כספים.

יעקב ליצמן: תבקשו.

יעקב ליצמן: אני אתן לכם ברכה, ברכת הדיוט, תצליחו ותביאו לי 3 מיליארד שקל.

יעקב ליצמן: מה שכן, אנחנו התמקדנו בכל הסעיפים שהוזכרו, ואנחנו מביאים כסף סעיף-סעיף: אנחנו מביאים כסף לקיצור תורים, אנחנו מביאים כסף ל-MRI, אנחנו מביאים כסף לזיהומים, אנחנו מביאים כסף לחדרי מיון, כסף בנפרד לקיצור תורים.

יעקב ליצמן: עושים את הכול בכסף, שמיועד לכל סעיף וסעיף.

יעקב ליצמן: אז עושים את זה.

יעקב ליצמן: שאני אגיד לך כרגע שיש לי אפשרות להרחיב את זה?

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: שאגיד לך שאת הסל צריך להרחיב?

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אבל מה?

יעקב ליצמן: אני לא נגד פול-טיימרים, גם פול-טיימרים יהיו.

יעקב ליצמן: אבל, רגע – – –

יעל גרמן: – – –

יעקב ליצמן: רגע.

יעקב ליצמן: אבל אני בעד שר"פ.

יעקב ליצמן: זה לא יעזור לכם, אני בעד שר"פ.

יעקב ליצמן: אני חושב ששר"פ צריך להיות, צריך להכניס את זה.

יעקב ליצמן: ואני בעד להכניס את התרופות מצילות החיים לתוך השב"ן.

יעקב ליצמן: זה ידוע, כל התורה – – –

יעל גרמן: – – –

יעקב ליצמן: בסדר.

יעקב ליצמן: אבל להגיד – אני רוצה שתעשי סקר בין כל חברי הכנסת, אם את דורשת 3 מיליארד שקל ממשרד הבריאות, איך מגיבים לך.

יעקב ליצמן: תסתכלי את לבד.

יעקב ליצמן: אני צריך להילחם?

יעקב ליצמן: אני יושב כרגע במזנון הכנסת ולוחם עם האוצר על 50 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: ככה נראית המערכת היום, זהו, ואת יודעת אותו דבר.

יעקב ליצמן: כולם יודעים את זה.

נחמן שי: אבל יש לכם עודפים אדירים, אדוני.

יעקב ליצמן: תתפלא לשמוע – אני לא רוצה להגיד לכם, בגלל שליטת עין – כמה כסף קיבלתי.

יעקב ליצמן: קיבלתי הרבה כסף.

נחמן שי: עכשיו?

יעקב ליצמן: עכשיו.

יעקב ליצמן: קיבלתי בתקציב, וקיבלתי אחרי התקציב עוד יותר כסף.

יעקב ליצמן: קיבלתי.

יעקב ליצמן: לא רחוק ממיליארד שקל.

יעקב ליצמן: אבל מה?

יעקב ליצמן: אם אני צריך כסף, אני לא יודע מאיפה להתחיל.

יעקב ליצמן: אני צריך לחדרי מיון – אני צריך להשקיע 100 מיליון שקל, לפחות למה שיקרה שם, זה נורא ואיום; עכשיו, זיהומים – 4,000–6,000 אנשים מתים בשנה מזיהומים, פי-עשרה מאשר בתאונות דרכים – אני צריך להכניס גם שם לפחות 100 מיליון שקל; עכשיו, צריך את קיצור התורים – גם זה; MRI – גם זה.

יעקב ליצמן: כל סעיף וסעיף יש לי.

יעקב ליצמן: אבל מה?

יעקב ליצמן: שאני אגיד לכם שזה מספיק?

יעקב ליצמן: בהחלט לא.

יעקב ליצמן: בהחלט צריך תוספת בבריאות.

יעקב ליצמן: אבל שכחתם דבר אחד, ואת זה אני אומר לכולם, אני אומר את זה לפרוטוקול, אני אסיים לפחות בדבר טוב: תוחלת החיים בארץ יותר גבוהה מאשר בכל המדינות, תגידו מה שאתם רוצים – – –

נחמן שי: – – –

יעקב ליצמן: זה לא שום אסון, זו ברכה.

יעקב ליצמן: ברכה.

יעקב ליצמן: צריך שיהיה מספיק לסיעוד, דיברנו על זה, ושמולי מעביר.

יעקב ליצמן: אני שמח כי זה בוועדה בכנסת.

יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד לשתף – שמולי, אתה לא שומע אותי.

יעקב ליצמן: איציק, אני אמרתי שאני אשמח מאוד לשתף – – –

חיים ילין: הוא לא שומע אותך, ואתה לא שומע את עליזה.

יעקב ליצמן: אני שמעתי.

יעקב ליצמן: יש לי עוד דקה.

יעקב ליצמן: אמרתי שאני רוצה לסיים בדבר טוב.

יעקב ליצמן: אז קודם כול, תוחלת החיים בארץ עלתה, וזו ברכה.

יעקב ליצמן: צריך לראות שאנשים שחיים יותר לא יסבלו, שיהיו להם חיים טובים יותר, וזה דרך הסיעוד, שאנחנו, בעזרת השם – אני מעביר את זה לפרוטוקול הכנסת – בהחלט נביא את זה ונעשה את זה מסודר בקרוב ממש.

יעקב ליצמן: תודה.

נחמן שי: את הביטוח הסיעודי?

יעקב ליצמן: כן.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עובדים להצבעה.

נורית קורן: חברי חברי הכנסת, נא לשבת במקום, אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – 13 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 56), התשע"ו–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

נורית קורן: התוצאות הן: בעד – 25, נגד – 13, אין נמנעים.

נורית קורן: החוק עבר בקריאה ראשונה, והוא יעבור לוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/964); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

נורית קורן: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 81) (משמר בתי-המשפט), התשע"ו–2015, לקריאה ראשונה.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני ממלא, כמובן, את מקום שרת המשפטים.

יעקב ליצמן: הצעת חוק בתי-המשפט היא תוצר של עבודה ארוכת שנים שהוביל משרד המשפטים בשיתוף הנהלת בתי-המשפט, משטרת ישראל והמשרד לביטחון הפנים.

יעקב ליצמן: ההצעה מבקשת לעגן לראשונה בחקיקה הראשית את מעמדו של משמר בתי-המשפט, תפקידיו וסמכויותיו, כגוף האחראי על שמירת הסדר הציבורי וביטחון הציבור בבית-המשפט ובסביבתו הקרובה ועל אבטחת שופטים, רשמים ועובדי בתי-המשפט.

יעקב ליצמן: משמר בתי-המשפט פועל מכוח הסמכה שניתנה מצו של שר המשטרה משנת 1995, לפי פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש], התשכ"ט–1969.

יעקב ליצמן: עד אז שמור היה תפקיד זה למשטרת ישראל.

יעקב ליצמן: התיקון נועד להסדיר בחקיקה את תפקידי המשמר וסמכויותיו, תוך התבססות על המודל הקיים היום ומבלי לגרוע מסמכותה הכללית של המשטרה להנחות את המשמר.

יעקב ליצמן: על-פי ההצעה, הוגדרו למשמר בתי-המשפט שני תפקידים מרכזיים: 1.

יעקב ליצמן: הגנה על הרשות השופטת, על-ידי אבטחת השופטים, הרשמים ועובדי בתי-המשפט, לרבות בביתם כאשר הם מאוימים; האחר, שמירה על הסדר הציבורי בבתי-המשפט, קרי, מניעת הפרות סדר, התפרעויות והפרות חוק בבתי-המשפט.

יעקב ליצמן: מאבטחי משמר בתי-המשפט הם עובדי מדינה שניתנה להם הכשרה מיוחדת המקנה להם את הידע והמיומנות להגן על השופטים ועל ציבור באי בתי-המשפט ואת היכולת לפעול בתחום בתי-המשפט ובסביבתם הקרובה במקרים של הפרות סדר, ברגישות הנדרשת לשם השבת הסדר על כנו.

יעקב ליצמן: הצעת החוק תקנה למאבטחי המשמר שורה של סמכויות שיאפשרו מתן מענה אפקטיבי במסגרת התפקידים שהוגדרו למשמר בתי-המשפט, לרבות סמכות חיפוש על גופו של אדם, סמכות תפיסה, סמכות מניעת כניסה לבתי-המשפט והוצאה מהם, סמכויות עיכוב, ובנסיבות מסוימות, כגון ביצוע עבירה המעוררת חשש לפגיעה בביטחון הציבור או חשש לשיבוש הליכי משפט, אף סמכויות מעצר.

יעקב ליצמן: סמכויות אלו, מעצם טיבן, יש בהן משום פגיעה בזכויות הפרט, לפיכך עיגונן בחקיקה הכרחי.

יעקב ליצמן: אבהיר כי מדובר בסל סמכויות רחב מסל הסמכויות הנתון למאבטחים הפרטיים הפועלים מכוח חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור, התשס"ה–2005.

יעקב ליצמן: סל הסמכויות הרחב נועד לאפשר את התנהלותו של המשמר בתחום בתי-משפט ובסביבתם הקרובה, באופן שיצריך מינימום של מעורבות משטרתית בהפעלת הסמכויות בשטח.

יעקב ליצמן: אשר על כן, אבקש מחברי הכנסת הנכבדים לתמוך בהצעת החוק.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו מתחילים עם ראשונת הדוברים, חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: – – –

נורית קורן: לא.

נורית קורן: מוותרת.

נורית קורן: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: אני פה, אבל אני מוותרת.

נורית קורן: מוותרת.

נורית קורן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מיקי לוי: מה, אני לא בתור לנאום?

נורית קורן: כרגע לא מופיע.

מיקי לוי: לא יכול להיות, אני במקום מיכל רוזין.

נורית קורן: מיקי, אתה יותר מאוחר, מקום 26.

נחמן שי: מיקי, העם מחכה לך.

נורית קורן: בבקשה.

מיקי לוי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עומד פה על הדוכן – מיקי.

נורית קורן: ששש, חברים, אני מבקשת שקט.

נורית קורן: לאפשר לאחרים.

נורית קורן: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עומד פה על הדוכן כדי למחות קודם כול על ההתנהגות של הנשיאות של יושב-ראש הכנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מגיש הרבה פעמים הצעות, שאילתות, והן לא מתקבלות, ואני אתן דוגמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השבוע ביקשתי לשאול את שר התחבורה שאילתה כל כך פשוטה – המשרד משגע אותנו שיש לו תקציב למגזר הערבי לסבסוד תחבורה ציבורית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בטירה הפסיקו, זה היה קיים והצליח, וביקשו – ראש העירייה, ראש האופוזיציה פנו לחברה, ואמרו: בסדר, אנחנו נחזור זמנית עד סוף החודש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חודשים רבים אנחנו מחכים שיהיה בטייבה, שיהיה בקלנסואה, שיהיה בכל מיני מקומות במגזר הערבי – לא קיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יושב-ראש הכנסת בחר לא לאשר את השאילתה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד נושא שאני מבקש להעלות בהצעה לסדר-היום, הצעה דחופה לסדר-היום, וזה העניין של החיילים שהפריעו לעיתונאית של הטלוויזיה הפלסטינית לשדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם התחילו לצעוק, הם סגרו את המצלמה, הם לא רוצים שאנשים יראו את הדברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מקשר את זה גם – למרות שאני לא כל כך נכנס לפרטים של העניין של "שוברים שתיקה" – מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רוצים שאנשים ידעו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שזה יותר קשה לשקר מאשר שמישהו יגיד לך שקרן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה שחשוב – שאנשים גם יראו את האמת, ולאפשר לאנשים לראות את האמת, ואז להתמודד עם האמת ולא לכסות אותה, ולא לעשות את עצמנו כאילו שאנחנו לא רואים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד דבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בוועדת הכספים ובתקציב המדינה הכניסו כמה סעיפים של תקציב, לכאורה, למגזר הערבי, תקציבים שלא ניתנים לניצול, הם לא מאפשרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסעיפים האלה רשומים, אבל אם אני הולך לבנות מבנה ציבור ואין לי שטח לבנות אותו, אז אני לא בונה אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יש לי שטח, אם יש לי אישור לבנות בית-ספר, ותוכנית המתאר או שהתוכנית המפורטת לא מאושרת, אז אין לי את הקרקע ואני לא יכול לבנות אותו ללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אלו יהיו יתרות בתקציב, והן יישארו לשנה הבאה, ובשנה הבאה הן יועברו בדיוק כמו שהולכים לעשות ומנסים לעשות מחר ב-18 מיליון שקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך לבדוק, ואני רוצה לקבל גם תשובה – כמה מ-18 המיליון האלה היו צריכים להיות ביישובים הערביים ולא נוצלו רק בגלל שאין שטח מאושר לבנות או להקים את הפרויקטים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד הדברים שאני אומר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עומד פה ואני מאשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מאשים את הממשלה, ואני מאשים אותה באפליה גם במקומות שמדברים על תקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם מפלים, כי למראית עין נותנים את התקציב, והם לוקחים אותו ממש בשיטה ובדברים לכאורה מתוחכמים, אבל הם גזעניים והם מפלים.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני עוד פעם אומר, עניין מתווה הגז – אני רוצה לשמוע הבטחה מראש הממשלה שאנחנו נקבל שוויון תוך כמה שנים ממאות המיליארדים שייכנסו לקופת המדינה, ושהחוק להשוואת קצבת נכות לשכר המינימום גם הוא יאושר, היות שיש לנו את כל המיליארדים האלה שחוזרים לקופה או נכנסים לקופה ממתווה הגז.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני אהיה מאוד קצר, כי יש לי הרבה מאוד הערות על החוק הזה, אבל את ההערות האלה אני מניח שאני אעיר במסגרת הדיונים בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: אנחנו צריכים מאוד להיזהר מלתת למאבטחים של בית-המשפט סמכויות של שוטרים.

דב חנין: אין להם הכשרה של שוטרים, אין להם אחריות של שוטרים, ואי-אפשר לתת להם כוחות וסמכויות של שוטרים.

דב חנין: זה מהלך בעייתי, זה מהלך מוטעה.

דב חנין: אבל אני מאוד בעד שיהיה משמר לבתי-המשפט.

דב חנין: אני מאוד בעד שיהיה משמר לבתי-המשפט.

דב חנין: בתי-המשפט צריכים משמר.

דב חנין: מפני מי בתי-המשפט צריכים משמר, עמיתי חברי הכנסת?

דב חנין: קודם כול מפני הממשלה.

דב חנין: ממשלה שכל כך עוינת את בתי-המשפט אני לא זוכר מאז שאני בכנסת, ולדעתי גם ממשלות קודמות לא הגיעו לרמת העוינות וההתקפה שהממשלה הזאת והקואליציה הזאת מייצרות כלפי בתי-המשפט.

דב חנין: אנחנו שומעים התבטאויות חמורות של אנשים בכירים בקואליציה; אנחנו שומעים התבטאויות חמורות של שרים בממשלה כלפי פסקי-דין של בתי-משפט; אנחנו שומעים התבטאויות חמורות של שרת המשפטים – השרה שלא נמצאת אתנו היום, שהייתה צריכה להציג את החוק הזה.

דב חנין: השרה שאמורה להיות אמונה על כבודם של בתי-המשפט, על תפקידם של בתי-המשפט, על מעמדם של בתי-המשפט, מתחרה בקיצוני המתלהמים בהתקפה חסרת רסן, בהתקפות חסרות רסן על בתי-המשפט.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בתי-המשפט אינם מעל הביקורת.

דב חנין: בתי-המשפט אינם מעל הביקורת.

דב חנין: מותר לבקר בתי-משפט, מותר להתווכח עם בתי-משפט, מותר לחלוק על פסקי-דין.

דב חנין: הכול מותר.

דב חנין: השתלחות בבתי-משפט היא דבר בעייתי, וניסיון לפגוע בעצמאותה של המערכת המשפטית, כשהוא בא מצדו של השלטון, זה דבר מסוכן, זה דבר שיש לו השלכות חמורות על כל אחד ואחת מאתנו.

דב חנין: צריך בתי-משפט חזקים לא בשביל בתי-המשפט; צריך בתי-משפט חזקים כדי שאפשר יהיה להגן על זכויות האדם, על זכויות האזרח, על זכויות המיעוט, על זכויות החלשים, על זכויות אלה שהחברה, המדינה והשלטון דורסים אותם.

דב חנין: לכן צריך בתי-משפט חזקים, לכן צריך משמר חזק לבתי-המשפט, אבל זה לא המשמר שיש בהצעת החוק הזאת; זה משמר אחר לגמרי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת.

נורית קורן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: לא תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – גם אינו נוכח; חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת.

נורית קורן: זהו, סיימנו עם רשימת הדוברים.

נורית קורן: השר, אתה רוצה לסכם או שאנחנו נעבור להצבעה?

יחיאל חיליק בר: לא צריך.

יחיאל חיליק בר: אנחנו תומכים, נכון?

נורית קורן: כולם תומכים?

נורית קורן: תומכים?

נורית קורן: אוקיי, אז אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת מחברי הכנסת לשבת במקומם.

יחיאל חיליק בר: ביקשנו שמית.

נורית קורן: אני מפעילה את ההצבעה, בבקשה.

נורית קורן: הכול בסדר.

נורית קורן: שבו במקומכם.

נורית קורן: אני מפעילה את השעונים.

נורית קורן: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – 2 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 81) (משמר בתי-המשפט), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נורית קורן: התוצאות הן: בעד – 23, מתנגדים – 2, ואחד נמנע.

נורית קורן: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא תועבר לוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק, ועדת החוקה, חוק ומשפט, להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/894); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 14) (היוועצות עם עורך-דין בעבירות ביטחון), התשע"ו–2015, לקריאה ראשונה.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יעקב ליצמן, שר הבריאות, בבקשה.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ממלא-מקום של שרת המשפטים.

יעקב ליצמן: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 14) (היוועצות עם עורך-דין בעבירות ביטחון), התשע"ו–2015, של הממשלה, מבקשת להחליף את סעיף 35 לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), התשנ"ו–1996, בסעיף חדש המתבסס על סעיף 35 הקיים, תוך הכנסת תיקונים משמעותיים אשר נועדו להביא לשיפור בזכויות חשודים בעבירות ביטחון תוך שמירה על ביטחון המדינה.

יעקב ליצמן: התיקון המוצע הוא רכיב אחד מתוך מכלול המלצותיה של הוועדה המייעצת לשרת המשפטים לעניין סדר דין פלילי וראיות.

יעקב ליצמן: הוועדה, בראשות שופטת בית-המשפט העליון מרים נאור, כתוארה אז, עסקה קרוב לשלוש שנים וחצי בנושא עיגון זכויות יסוד של נחקרים בחוק והמליצה על תיקוני חקיקה נרחבים ומקיפים בתחום.

יעקב ליצמן: כעת הוחלט לקדם את התיקון לסעיף 35 לחוק המעצרים בנפרד, בשל הצורך לעשות שימוש בהגדרה המתוקנת של עבירת ביטחון שבסעיף 35 לחוק המעצרים בהקשרים שונים, עקב אירועי התקופה האחרונה שבמסגרתם מבוצעות עבירות רבות על רקע ביטחוני.

יעקב ליצמן: עיקרי התיקונים המוצעים הם: תיקון ההגדרה של עבירת ביטחון, יצירת הבחנה בין עילות שונות למניעת מפגש של עצור החשוד בעבירות ביטחון עם עורך-דין, ובהתאמה – קביעת פרקי זמן שונים שבהם ניתן למנוע מפגש בהתאם לחומרת העילה, וכן קביעת מבחנים הסתברותיים להתממשות העילה.

יעקב ליצמן: כמו כן, מוצע לקבוע גורמים שונים שיוסמכו להורות על מניעת מפגש, לפרקי זמן שונים, בהתאם לחומרת העילה וההסתברות להתממשותה: ממונה על החקירה – נשיא בית-משפט מחוזי ובית-המשפט העליון.

יעקב ליצמן: מוצע כי פרק הזמן המרבי שבו ניתן יהיה למנוע מפגש ייוותר כפי שהוא כיום בסעיף 35 לחוק המעצרים, ויעמוד על 21 ימים.

יעקב ליצמן: עם זאת, פרק זמן זה ייוחד למקרים שבהם שופט של בית-המשפט העליון – לבקשת ראש שירות ביטחון כללי, שהוגשה באישור היועץ המשפטי לממשלה – שוכנע כי קיימת הסתברות גבוהה שדחיית הפגישה תאפשר מעצר של אחרים אשר עשוי למנוע פגיעה בחיי אדם, או שתמנע פגיעה בחיי אדם בכל דרך אחרת, או ששוכנע, מטעמים מיוחדים שיירשמו, כי קיימת הסתברות גבוהה שדחיית הפגישה תמנע פגיעה חמורה וקשה בביטחון המדינה.

יעקב ליצמן: אני סבור כי התיקון המוצע יביא לשיפור בזכויות חשודים בעבירות ביטחון ויסייע להתמודד עם האירועים הביטחוניים של תקופה זו.

יעקב ליצמן: נוכח האמור לעיל, אני מבקש מחברי הכנסת הנכבדים לתמוך בהצעת החוק.

נורית קורן: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי, התעייפת?

נורית קורן: אוקיי, מוותר.

נורית קורן: חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי; חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: מוותרת.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – גם אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק שלפנינו עוסקת בסוגיה רגישה ומורכבת במיוחד, והיא הסוגיה של מניעת מפגש של עצור שחשוד בעבירות ביטחון, במקרה הזה, עם עורך-דין.

דב חנין: אני עליתי לדוכן לדבר קודם כול מכיוון שאני חושב שאסור שחוק בנושאים כאלה יעבור בלי דיון רציני ובלי דיון בכלל במליאת הכנסת.

דב חנין: זה דבר, לטעמי, שאי-אפשר להעלות אותו על הדעת, שחוק שעוסק בהגבלה דרמטית ומהותית של זכויות אדם יעבור כאן בלי דיון בכלל.

דב חנין: לכן מצאתי לחובתי להתייצב על הדוכן למרות השעה המאוחרת.

דב חנין: כולנו עייפים – – –

יואב קיש: לא מאוחר.

דב חנין: שעה מוקדמת, בסדר גמור.

דב חנין: למרות השעה המוקדמת ושכולנו לא עייפים, חבר הכנסת קיש.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, לגופם של הדברים, שהמנגנון הזה שמאפשר מניעת פגישה או דחייה של פגישה עם עורך-דין הוא פגיעה קיצונית מאוד בזכותו של עצור, בזכותו של חשוד.

דב חנין: אנחנו חייבים לייצר איזון מאוד מדויק בין צורכי חקירה, בין האינטרס לקדם חקירה – ויש אינטרס לקדם חקירה – לבין החובה להגן ולהקפיד בזכויותיו הבסיסיות ביותר של העצור.

דב חנין: הזכות לייצוג משפטי היא לא רק זכותו של החשוד; הזכות לייצוג משפטי היא זכות של מערכת המשפט, של מערכת הצדק.

דב חנין: היא מבטיחה לנו, בסופו של דבר, סיכוי גדול יותר לתוצאה צודקת והוגנת בהליך המשפטי.

דב חנין: לכן, ברמת העיקרון אנחנו תומכים בהעברת ההחלטה על אישור או פסילה של האישור להיפגש עם עורך-דין לדרג משפטי גבוה, ואנחנו תומכים בצמצום מרבי של התקופה שבה ניתן יהיה בכלל לדחות או למנוע את המפגש עם עורך-הדין.

יעל גרמן: וצריך להוסיף לחוק הטרור את הסעיף שמדבר על זה ולהסתפק בזה, מפני שמנסים לגנוב משהו בחוק הטרור, ואין שום צורך.

דב חנין: צודקת גם חברת הכנסת גרמן – אני אומר את הדברים גם ברמקול כדי שישמעו אותם גם צופינו בבית.

דב חנין: תמוה במיוחד שכל המהלך הזה מקודם כאשר בכנסת מקודמת הצעת חוק ענקית, שיש עליה ויכוח, ויש עליה דיון, אבל היא לפחות מנסה להציג בפנינו תמונה כוללת, של איך מתמודדים ומה המערכות, ואז אנחנו רואים איך הדברים משתלבים בתוך הקשרים יותר רחבים ובתוך מנגנונים יותר רחבים.

דב חנין: פה משום-מה גזרו החוצה את האלמנט הזה, ומעבירים אותו בהליך נפרד.

דב חנין: הדבר הזה תמוה, הדבר הזה משונה.

דב חנין: אם הממשלה איננה מעוניינת בחוק הטרור, שתודיע לנו שהיא מוותרת על חוק הטרור – לכולנו זה יחסוך הרבה מאוד זמן – ואנחנו נעסוק בתיקונים נקודתיים.

דב חנין: אם הממשלה לא ויתרה על חוק הטרור, אין שום סיבה להמשיך לקדם מערכת של תיקונים ושינויים נקודתיים, ובמקביל – להעביר חוק טרור כל כך גדול ומקיף כפי שהממשלה מנסה לקדם.

דב חנין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים לשאר הרשימה.

נורית קורן: חברת הכנסת קארין אלהרר – איננה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – גם הוא אינו נוכח.

נורית קורן: תם סדר הדוברים.

נורית קורן: אדוני השר, אתה רוצה לסכם?

נורית קורן: אני מבקשת מחברי הכנסת להיכנס.

נורית קורן: השר יסיים לסכם ואנחנו נצביע.

יואב קיש: כולם בעד, השר ליצמן.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה הרי מקל, הוא מכניס כל מיני סיבות, ואני מצפה מכל חברי הכנסת שיתמכו.

יעקב ליצמן: דב, האם אתם תומכים בחוק?

דב חנין: אנחנו מתנגדים לכל המנגנון – – –

יעקב ליצמן: אני לא שומע אותך.

יעקב ליצמן: מה המנגנון?

דב חנין: כל המנגנון הזה בצורה הנוכחית שלו – – –

יעקב ליצמן: גם כשמכניסים דברים חדשים – – –

דב חנין: – – – לא מתנגדים – – –

יעקב ליצמן: אני מחפש פעם אחת שתתמוך.

דב חנין: אני תומך הרבה פעמים באדוני.

יעקב ליצמן: לא, לא ראיתי את זה.

יעקב ליצמן: פעם אחת תן לי.

יעקב ליצמן: זה לא החוק שלי, אז אני יכול לבקש את זה.

יעקב ליצמן: זה חוק של שרת המשפטים.

יעקב ליצמן: אני אומר שזה דבר מקל, וצריך לתמוך בחוק.

יעקב ליצמן: זה בסדר?

נורית קורן: כן.

נורית קורן: נעבור להצבעה.

יעקב ליצמן: אתם בסדר?

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה לכבוד השר ליצמן.

נורית קורן: אנחנו נעבור להצבעה.

נורית קורן: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 14) (היוועצות עם עורך-דין בעבירות ביטחון), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נורית קורן: התוצאות: בעד – 21, אין מתנגדים, יש נמנע אחד.

נורית קורן: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

נורית קורן: אני מוסיפה לפרוטוקול את חבר הכנסת איתן כבל.

נורית קורן: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 14) (היוועצות עם עורך-דין בעבירות ביטחון), התשע"ו–2015, עברה בקריאה ראשונה.

נורית קורן: הוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק היא ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נורית קורן: היא תועבר לוועדה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: [מס' מ/782; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ח, עמ' 3771.]

נורית קורן: אנחנו עוברים להודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון תקנות ההגנה (שעת חירום) (ביטול תקנות), התשע"ג–2013, מס' מ/782.

נורית קורן: ההודעה נמסרה ביום 2 בספטמבר 2015.

נורית קורן: הנמקת הערעורים של סיעות המחנה הציוני והרשימה המשותפת.

נורית קורן: המנמקים הם חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין מהרשימה המשותפת.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, אני חושבת שיש איזשהו קונסנזוס אצל רוב חברי הבית הזה – עם דגש על רוב – שיש דבר אחד שאנחנו לא מתפשרים עליו, וזה המאבק בטרור.

רויטל סויד: אנחנו לא נוותר ולא ננוח, ונשמור על ביטחון מדינת ישראל ועל תושבי מדינת ישראל, בוודאי כאשר מדובר בטרור.

רויטל סויד: כשאני מסתכלת על דין הרציפות שאנחנו מחילים עכשיו, אנחנו למעשה מבטלים תקנות שחוקקו אי-שם ב-1945, ויש לברך על ביטולן.

רויטל סויד: הן מנדטוריות, נשענות ברובן על המשפט האנגלי, ואיזה מזל שהיום, ב-2015, אנחנו יכולים לבוא ולבטל אותן.

רויטל סויד: יותר מזאת, אנחנו בוועדת חוקה, חוק ומשפט יושבים באופן רציף ויסודי על חוק טרור – חוק טרור מודרני.

רויטל סויד: לפני שבועיים ביקרתי בפריז במסגרת ועידת האקלים.

רויטל סויד: מעבר לבשורה הטובה שיצאה מוועידת האקלים על כך שסוף-סוף מדינות העולם הבינו שרק ביחד אפשר למנוע את התחממות האקלים ולהגן על כדור-הארץ, קיימתי הרבה מאוד פגישות גם עם סנטורים, וגם עם שופט חוקר בתחום הטרור.

רויטל סויד: אין ספק שמדינת ישראל מובילה: מובילה בחקיקה בתחום הזה, מובילה באיזון העדין בין שמירה על זכויות אדם וזכויות הפרט לבין החוקים.

רויטל סויד: ויש לנו בית-משפט עליון שהוא בית-משפט שהוא שומר סף, שומר סף של הדמוקרטיה.

רויטל סויד: לצערי הרב, הוא סופג הרבה מאוד התקפות כתוצאה מכך.

רויטל סויד: אבל בסופו של דבר, כשהסתכלתי על הצרפתים שישבתי מולם – אין להם מושג מה לעשות.

רויטל סויד: יושב מולי שופט חוקר בתחום הטרור ואומר: אין לי כלים, אין לי טכנולוגיה.

רויטל סויד: אני שופט חוקר משנת 2011.

רויטל סויד: ב-2012 עבר תחת ידי אחד מאלה, המפגעים, המחבלים, שביצעו את פיגוע הטרור של 13 בנובמבר שבו נהרגו, נרצחו, כ-130 צרפתים; לא היה לי מה לעשות אתו.

רויטל סויד: גם היום אין לי מספיק כלים, גם טכנולוגיים.

רויטל סויד: ולנו יש.

רויטל סויד: ולנו יש היום, ואנחנו מבטלים את התקנות האלה מ-1945, ואנחנו מחוקקים חוק טרור.

רויטל סויד: ושוב אני חוזרת ומדגישה – ויש לנו בית-משפט עליון שיודע לאזן את האיזונים הדקים האלה.

רויטל סויד: אבל מה אנחנו עושים עם הטרור עצמו?

רויטל סויד: אז יש לנו חוק, ואנחנו כולנו מאוחדים, ואנחנו מגובשים, ואנחנו נמגר טרור.

רויטל סויד: מה עושים הטרור עצמו?

רויטל סויד: מה הפתרון?

רויטל סויד: בטונדות בתחנות אוטובוס – זה מה שיציל חיי ילדים, תינוק בן שנה שכף רגלו כמעט נקטעה והוא במצב קשה היום מפיגוע דריסה?

רויטל סויד: מה המענה של הממשלה?

רויטל סויד: מה הטעם בלחוקק חוקים למגר טרור, ולא ניתן להם לראות עורכי-דין, ונפריד 21 יום?

רויטל סויד: טרור ערבי וטרור יהודי חד הם מבחינתנו.

רויטל סויד: מה עושה הממשלה כדי לשמור על ביטחון אזרחיה?

רויטל סויד: מה אנחנו עושים כדי שלא נצטרך לעמוד פה בשעה 22:41 ולחוקק חוקים, ולבטל חוקים מנדטוריים, אלא באמת כדי שאפשר יהיה ללכת בשעה הזאת בבטחה בירושלים, בגוש-עציון, ברעננה, באשקלון, בקריית-גת, בתל-אביב, בכל עיר בארץ?

רויטל סויד: ולזה אין מענה.

רויטל סויד: גם אם נחוקק חוקים מפה עד הודעה חדשה, לא נמגר את הטרור.

רויטל סויד: ואני חוזרת לפריז, כי כשישבתי שם עם הסנטורים – הם לא יודעים מה לעשות.

רויטל סויד: הם לא יודעים איך לאכול את הסיפור הזה שנפל עליהם.

רויטל סויד: הם עוד שואלים את עצמם בינם לבינם האם העובדה שהמחבלים שיצאו הם צרפתים-מוסלמים – האם זה בגלל שהם באים משכונות עוני?

רויטל סויד: ואם הם יעזרו באיזשהי דרך לעניים לא יהיה להם טרור?

רויטל סויד: ואנחנו כולנו יודעים שהתשובה על זה היא לא.

רויטל סויד: אבל אנחנו לא נמצאים במצב שבו הם נמצאים.

רויטל סויד: אנחנו יודעים מה זה טרור; אנחנו יודעים מאיפה הוא מגיע.

רויטל סויד: וממשלת ישראל לא מצליחה בשום אופן להתגבר עליו ולהתמודד אתו, וזו הבעיה שלנו.

רויטל סויד: לא החוקים שנצביע בעדם, לא הקונסנזוס שיש על שמירה על ביטחון המדינה ומיגור טרור; על זה שממשלת ישראל וראש הממשלה לא נותנים מענה לטרור.

רויטל סויד: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, גם אני תומך, גם אנחנו תומכים בביטול של תקנות ושל הוראות מנדטוריות שהיה צריך מזמן לבטל אותן.

דב חנין: ההוראות האלה היו קיימות והמשיכו להיות קיימות במשך שנים רבות, כאשר ההילה העוטפת את קיומן היא כמובן עילת הביטחון.

דב חנין: בשם הביטחון נעשים אצלנו דברים שונים, ולפעמים גם דברים משונים.

דב חנין: ואני רוצה לנצל את ההזדמנות, כמנהגי בדיני רציפות בכנסת, כדי להביא בפני מליאת הכנסת סוגיות קשורות לנושא, שחשוב שהמליאה תדע וחשוב שיהיו על סדר-יומה של המליאה.

דב חנין: כפי שאתם יודעים, עמיתי חברי הכנסת, ראש הממשלה ביקש מוועדת הכלכלה את עמדתה בשאלת האפשרות של אכיפת חוק ההגבלים העסקיים תוך שימוש בסעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים מטעמים מדיניים וביטחוניים.

דב חנין: זו אכיפה של חוק ההגבלים העסקיים מטעמים מדיניים וביטחוניים.

יואב קיש: זו לא – – –

דב חנין: על הטעמים המדיניים, באמת, אני לא צריך להכביר מילים, מכיוון שזה הסתבר כשורה של דברים שהם בין תמוה לבין מגוחך.

דב חנין: הדוגמה הקלאסית הייתה ההתייחסות למצרים, שהסבירו לנו בהתחלה שאין לה גז, ולכן חייבים לייצא לה גז, ואז הסתבר שהמצרים גילו מאגר גז גדול, ואז המשיכו, בלי למצמץ, להסביר לנו – –

יואב קיש: מה מצב החסה בשטחים?

דב חנין: – – שלמרות הגילוי של הגז המצרי, צריך לייצא גז למצרים.

דב חנין: ואז התעוררה סוגיית הבוררות, ופסק-דין הבוררות – –

יואב קיש: – – –

דב חנין: – – ובבוקר אמרו לנו שלבוררות אין שום השפעה, ועדיין מצרים עומדת על הצורך לקבל מישראל גז, ואחרי הצהריים המצרים הודיעו בעצמם שנוכח הבוררות הם לא מעוניינים בגז מישראל.

יואב קיש: – – –

דב חנין: אז זה באמת בתחום שבין הפתטי לבין המגוחך, אבל חבל להשקיע בזה הרבה מלל.

קריאה: – – –

דב חנין: בואו נדבר על ביטחון.

דב חנין: במהלך הדיונים של ועדת הכלכלה השתכנעתי באופן ברור שמתווה הגז, בין היתר, חוץ מלתת מתנה למונופולים, הוא גם פוגע בביטחון האנרגטי של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': – – –

דב חנין: הוא פוגע בביטחון האנרגטי של מדינת ישראל לטווח קצר, מכיוון שהממשלה מוותרת במסגרת המתווה הזה על צינור נוסף מן מאגר.

יואב קיש: המליאה אישרה את המתווה.

יואב קיש: הייתה הצבעה במליאה, המליאה אישרה את המתווה – – –

דב חנין: הוא פוגע בביטחון האנרגטי של ישראל לטווח בינוני, מכיוון שהממשלה דוחה את זמן הפיתוח של מאגר "לווייתן".

דב חנין: אם מאגר "לווייתן" התגלה בשנת 2012, וצריך היה לפתח אותו בעיקרון בתוך שלוש שנים, היום אנחנו מדברים על פיתוח המאגר בשנת 2020 או 2020–2021, בלי שום סנקציה במקרה של הפרה.

קריאה: – – –

דב חנין: הוא פוגע בביטחון האנרגטי של ישראל לטווח ארוך מכיוון שהוא מתיר ייצוא.

דב חנין: הוא בעצם מייצא גז, שהוא משאב מתכלה, מתוך מלאי הגז שיש למדינת ישראל, במקום לשמור את המלאי הזה לטווח הארוך – לנו, לבנינו ולנכדינו.

יואב קיש: מה עם איכות הסביבה?

יואב קיש: מה עם איכות הסביבה?

יואב קיש: מה עם איכות הסביבה?

דב חנין: הממשלה מייצאת גז בצורה מופקרת, ותוך ויתור על הביטחון האנרגטי שלנו לטווח ארוך.

דב חנין: וכמו שאומר חבר הכנסת קיש, ובצדק – –

יואב קיש: כי דיברת על זה בוועדה.

דב חנין: – – אנחנו חייבים לדבר על הביטחון גם בהקשר הסביבתי.

דב חנין: כי כל המתווה הזה, עמיתי חברי הכנסת, מייצר שורה של קיצורי דרך נורמטיביים ורגולטיביים.

דב חנין: אנחנו מבצעים קידוחים, קידוחי גז, עם קונדנסט, עם כל המשמעויות הסביבתיות והסיכונים הסביבתיים שיש בקידוחים כאלה, אבל בלי הגנות סביבתיות אלמנטריות.

דב חנין: ואנחנו עושים את הדברים למרות כל מה שקרה במפרץ מקסיקו – ובמפרץ מקסיקו קרה אסון סביבתי שעד היום מתקשים לתקן אותו.

דב חנין: אני רק רוצה לסיים ולומר שהים התיכון איננו מפרץ מקסיקו; מפרץ מקסיקו הוא חלק מהאוקיינוס האטלנטי, והוא מתנקה לתוך האוקיינוס.

דב חנין: הים התיכון הוא ים סגור.

דב חנין: אצלנו הקידוחים גם הרבה יותר עמוקים – ultra-deep water – הרבה יותר מסובכים, דורשים הרבה יותר הגנות מאשר במפרץ מקסיקו.

דב חנין: ולבסוף, ליד מפרץ מקסיקו, הייתה המעצמה האמריקאית.

דב חנין: למשרד להגנת הסביבה בישראל יש סירה אחת – עמיתי חברי הכנסת, כמה זה מזעזע – סירה אחת כדי להתמודד עם זיהומי ים.

דב חנין: ולכן, גם ברמה של ההגנה הסביבתית, המתווה הזה פוגע בביטחון, והשימוש במילה ביטחון כדי לנסות לקדם את המתווה הזה זה פשוט זילות של הביטחון.

דב חנין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: מי שרוצה להצביע כדי להחיל את דין הרציפות – זה בעד, ומי שנגד – נגד.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 18 בעד הודעת הממשלה – 24 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון תקנות ההגנה (שעת חירום) (ביטול תקנות), התשע"ג–2013, נתקבלה.

נורית קורן: התוצאות: בעד – 24, אין נמנעים ואין מתנגדים.

נורית קורן: אנחנו בעד להחיל את דין הרציפות.

נורית קורן: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

קריאות: – – –

נורית קורן: היא תלך, בבקשה, לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: [מס' כ/584; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 5545.

נורית קורן: ]

נורית קורן: הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון מס' 5) (מתן מידע לשוכר בדיור ציבורי), התשע"ה–2014 – ההודעה נמסרה ביום 2 בנובמבר 2015.

נורית קורן: אנחנו מצביעים על החלת דין רציפות – אין ערעורים ואין הנמקות.

נורית קורן: אנחנו מצביעים, בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 19 בעד הודעת הוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון מס' 5) (מתן מידע לשוכר בדיור ציבורי), התשע"ה–2014, נתקבלה.

נורית קורן: התוצאות הן: בעד – 23, אין נמנעים ואין מתנגדים.

נורית קורן: הוחלט להחיל דין רציפות על הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון מס' 5) (מתן מידע לשוכר בדיור ציבורי), התשע"ה–2014.

נורית קורן: ההצעה תחזור לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה שלישית.

נורית קורן: תם סדר-היום.

נורית קורן: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, ג' בטבת התשע"ו, 15 בדצמבר 2015, בשעה 16:00.

נורית קורן: ישיבה זו נעולה.