ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 73, 2015-12-08 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ו בכסלו תשע"ו, 8 בדצמבר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי על-פי סעיף 96(ד) לתקנון הכנסת, עם התפטרותו של חבר הכנסת ינון מגל מהכנסת, שנכנסה לתוקפה ביום כ"א בכסלו התשע"ו, 3 בדצמבר 2015, נמחק שמו מהצעות החוק שהוא היה שותף להן עם מציעים אחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, הצעות חוק שהוגשו מטעמו כמציע יחיד הורדו מסדר-היום.

ירדנה מלר-הורוביץ: להלן הפירוט: הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ה–2015, פ/473/20; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון – יידוע זכויות חשודים), התשע"ה–2015, פ/624/20; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (הודעת התנתקות משירות כהודעת סירוב לקבל פרסומות), התשע"ה–2015, פ/740/20; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור הצגת תמונה מטעה), התשע"ה–2015, פ/822/20; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פנייה מקדימה בעסקת מכר מרחוק), התשע"ה–2015, פ/847/20; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – איסור הפליה מחמת מקום מגורים), התשע"ה–2015, פ/897/20; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביטול איסור הכללת תרופות מצילות חיים בשב"ן), התשע"ה–2015, פ/919/20; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – חניה חינם לאזרח ותיק שמלאו לו 70 שנים), התשע"ה–2015, פ/930/20; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלת אבל), התשע"ה–2015, פ/949/20; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – מסירת מידע רפואי לאחר), התשע"ה–2015, פ/950/20; הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון – הודעה מוקדמת במקרה של פטירת המעסיק או העובד), התשע"ה–2015, פ/955/20; הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון – טעמים מיוחדים להעמדה לדין של מי שביצע עבירה בהיותו קטין), התשע"ה–2015, פ/1143/20; הצעת חוק-יסוד: קיצור תקופת הקמת ממשלה חדשה (תיקוני חקיקה), פ/1321/20; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – ועדת חריגים הומניטרית להעסקת עובדי סיעוד מעבר לתקופה המותרת), התשע"ה–2015, פ/1323/20; הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (ביטול העבירה של סירוב או הימנעות למלא שאלון), התשע"ה–2015, פ/1326/20; הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון – חובת הגשת תסקיר במעצר עד תום ההליכים), התשע"ה–2015, פ/1394/20; הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, פ/1990/20; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – התליית מספר ימי ההיעדרות במספר ילדי העובד),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ה–2015, פ/1993/20; הצעת חוק לקביעת יום ראשון כיום מנוחה במקום יום שישי, התשע"ו–2015, פ/2141/20; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – ארגון סטודנטים ארצי יציג), התשע"ו–2015, פ/2214/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, הונחו מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אחמד טיבי ורויטל סויד בנושא: מצוקות רפואיות של נשים במערכת הבריאות הציבורית.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי, ואנחנו נפתח בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: רק למען הסר ספק, אני מודיע שמיעוט חברי הכנסת נובע מכך שעד השעה 13:00 התנהלה ישיבת ועדת הכלכלה עם ראש הממשלה ושר האנרגיה בנושא הידוע של מתווה הגז, ולא נתבקשתי להאריך את הישיבה – לא התקבלה בקשה כזאת מן הוועדה, לא במזכירות ולא אצלי בלשכה – ולכן כולי תקווה שהופסק הדיון ונראה את חברי הכנסת במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: גם השר התורן נמצא אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: נאומים בני דקה – אני כרגע לא רואה צורך להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני אתן לחברי הכנסת עיסאווי פריג', מיקי לוי ואחמד טיבי לפתוח את הדיון.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, אני ישבתי משעה 10:30 עד עכשיו בוועדת הכלכלה להתייעצות עם ראש הממשלה, שר הכלכלה, וכחבר ועדת הכלכלה חיכיתי שעתיים וחצי לקבל את תורי לדבר.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד – גם כחבר ועדת הכלכלה לא יצא לי לדבר שם; לא יודע מה שיקולי היושב-ראש, אבל תורי לא הגיע.

עיסאווי פריג': אז חשבתי, אדוני, שאני אבוא לכאן ואשאל כאן את ראש הממשלה את השאלות.

עיסאווי פריג': שמענו את דברי ראש הממשלה על ההתייעצות בסעיף 52.

עיסאווי פריג': בהמשך למה ששמעתי, אני רוצה לשאול את ראש הממשלה – הוא דיבר רבות על האבטחה של אסדות הגז בים ואבטחת המים הכלכליים של מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': אני שואל, אדוני, את ראש הממשלה: מי יממן את עלות אבטחת האסדות?

עיסאווי פריג': האם כל האבטחה תיפול על הציבור?

עיסאווי פריג': האם הציבור ישלם על האבטחה בשביל תשובה?

עיסאווי פריג': זו השאלה הראשונה.

עיסאווי פריג': שאלתי השנייה לראש הממשלה: אנחנו מתעסקים עם אישור המתווה – אחרי שהממונה על ההגבלים הוסר מהדרך וקיבלת את כובע שר הכלכלה, כדי להעביר את המתווה השתלטת על כל התפקידים הרלוונטיים בדרך.

עיסאווי פריג': האם זה לא נראה לך פגום?

עיסאווי פריג': אנחנו שמענו רבות בהמשך הדיון על השמירה על האינטרסים הביטחוניים והמים הכלכליים בשמירה על האסדות.

עיסאווי פריג': כל הטיעונים שטענת, אדוני ראש הממשלה, יכולים להיות נכונים גם על כביש 6 ועל כל דבר שהוא חיוני למדינת ישראל.

עיסאווי פריג': אין שום קשר בין זה לבין סעיף 52.

עיסאווי פריג': ודבר אחרון, אדוני – ראש הממשלה התייחס לכך שיוצא שם רע למדינת ישראל כתוצאה מההתנהלות.

עיסאווי פריג': אני, לא יצא לי להגיד לו את זה שם, ואני אומר את זה כאן:

עיסאווי פריג': השם הרע יוצא לנו מהקיפאון המדיני ומחוסר המעש המדיני במתווה המדיני.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על מקרה של תלונה של עובד מד"א בשם ס"ט – נגיד בראשי תיבות.

יולי יואל אדלשטיין: זה ספרדי טהור.

אחמד טיבי: הוא במקרה לא ספרדי טהור, הוא ערבי טהור.

אחמד טיבי: הוא עובד מד"א.

אחמד טיבי: במד"א בדרך כלל מחליפים משמרות, אז המשמרת שלו הייתה צריכה להתחלף, הוא וצוות מד"א השני, בכניסה לקרני-שומרון, להתנחלות.

אחמד טיבי: הוא חיכה עם לבוש מד"א – הערבי עובד מד"א – חיכה לצוות השני, לחברים שלו לעבודה.

אחמד טיבי: כל הזמן השומר בכניסה שם ראה אותו מחכה ברכב שלו עם לבוש מד"א.

אחמד טיבי: הגיעו השניים שצריכים להתחלף, הלכו לשומר, אמרו לו משהו – הם מכירים את החבר שלהם לעבודה – ואז השומר לקח נשק והגיע אליו.

אחמד טיבי: אמר לו: מי אתה, וכו' – התייחס אליו כאל מתחזה במד"א.

אחמד טיבי: לקחו אותו לחקירה, לבדיקה וכדומה וכדומה.

אחמד טיבי: אפשר להגיד שזה מעשה קונדס.

אחמד טיבי: בתקופה, באווירה הזאת, אפשר היה, למשל – ערבי כאילו מתחזה, באים אליו עם נשק – אפשר היה גם לירות בו, אם החשד היה מסתבך.

אחמד טיבי: הוא הגיש תלונה, נעשתה בדיקה, נעשה שימוע.

אחמד טיבי: הוא מבקש את תוצאות השימוע נגד שני חבריו לעבודה.

אחמד טיבי: מסרבים לתת לו בכתב את תוצאות השימוע.

אחמד טיבי: הם אומרים לו שהם כנראה ננזפו וכדומה.

אחמד טיבי: מדובר בהתנהלות חמורה ביותר.

אחמד טיבי: בארגון שמגיש עזרה רפואית לאנשים, דווקא באווירה הזאת, שני עובדים יהודים אומרים לשומר: ההוא חשוד, הוא מחבל וכדומה – זה דבר חמור ביותר.

אחמד טיבי: אבל ההתנהלות של הממונים עד לרגע זה היא התנהלות לקויה.

אחמד טיבי: אנחנו דורשים שהעובד יקבל בכתב את תוצאות השימוע, ואם הוא לא יקבל – אני אעביר את זה לדיון בוועדת העבודה והרווחה כדיון מהיר, אבל אחכה לתשובת הנהלת מד"א על הדברים שאני אומר עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: רק נזכיר, בלי להכיר את פרטי המקרה, שהיה לנו גם מקרה של בדיחה לא מוצלחת שהסתיימה במותו של אותו מתבדח, כנראה.

יולי יואל אדלשטיין: אז כנראה צריך להתחשב בסימני התקופה ולא להגזים.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שהמקרה צריך להיבדק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי הכנסת, הדחת מנהל המחוז החרדי במשרד החינוך – פרשה מאוד מאוד חמורה של הדחתו של מר מאיר שמעוני, מנהל המחוז החרדי במשרד החינוך – חושפת בפנינו טפח מהצורה העקומה שבה מבקשים גורמים בממשלה הזאת להתנהל.

מיקי לוי: בשבוע שעבר פורסם מכרז כניעה מבזה של משרד החינוך להדחתו של שמעוני.

מיקי לוי: הכניעה הזאת באה לאחר ההודעה של מועצת גדולי התורה על החרמת משרד החינוך והפסקת שיתוף הפעולה עמו ועם מפקחיו עד להחזרת מצב הפיקוח לקדמותו.

מיקי לוי: אתם הבנתם את זה, ברוך?

מיקי לוי: לקבל כספים – כן; לפקח – לא.

מיקי לוי: רוצים לשמור על השמנת בעצמם, ולא מתאים להם שמישהו רציני כמו מר שמעוני יפקח עליהם באמת באופן רציני.

מיקי לוי: הלחץ להדחתו של מר שמעוני הגיע דווקא משום שעשה את עבודתו נאמנה; משום שהגביר את הפיקוח והבקרה של משרד החינוך במוסדות החרדיים; משום שלא נתן לשלוח יד לקופה הציבורית; ובגלל החלטת המחוז לחייב כמה סמינרים חרדיים לקבל תלמידות ממוצא מזרחי, אוי ואבוי, שנדחו על רקע אפליה עדתית.

מיקי לוי: ממש פושע, מר שמעוני; איך הוא מעז לערב דתיות אשכנזיות עם אחיותיהן המזרחיות?

מיקי לוי: באמת ביזיון המחייב את הדחתו של מר שמעוני.

מיקי לוי: אני פונה אל שר החינוך וחבר הכנסת החדש-ישן נפתלי בנט: אל תיתן ידך לשחיתות ולאפליה.

מיקי לוי: גם אם לפתע הוחלט על קיום מכרז לתפקיד – מכרז שתנאי הסף שלו הורדו באופן משמעותי כדי לתפור אותו לאדם ספציפי – עשה חסד קטן, אדוני שר החינוך, ודחה את ההדחה עד לסיום השלמת הקמת המחוז החרדי על-ידי מר שמעוני, שעשה עבודתו נאמנה.

מיקי לוי: זה המינימום הנדרש.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, הכותל המערבי הוא המקום שאיחד ומאחד את עם ישראל לדורותיו.

מנחם אליעזר מוזס: מי שראה שלשום את הכותל המערבי – מצד אחד, הדלקת נר חנוכה על-ידי ראש הממשלה ועוד חשובי הציבור, רבנים, כדת וכדין, כמו שראוי בכל הדורות, ומצד שני, באה לשם קבוצת נשים, עשרות נשים שאני לא יודע מה להן ולקדושת הכותל המערבי, ושיבשו שם את כל המערכות, והכניסו שם מצב של בוקה מבוקה ומבולקה.

מנחם אליעזר מוזס: מה להן ולכל ההתרפקות על אבני הכותל המערבי, שאנחנו מבקשים: "והשב ישראל לנויהם כהנים בעבודתם ולויים בשירם ובזמרם"?

מנחם אליעזר מוזס: הרי הרפורמים האלה כבר הוציאו את יום ירושלים לפני כ-100 מספרי התפילה, והוציאו – במקום "שפוך חמתך על הגויים", "שפוך אהבתך על הגויים".

מנחם אליעזר מוזס: ומה לא עשו כדי להתאחד ולהיות ככל הגויים בית ישראל?

מנחם אליעזר מוזס: ועכשיו מה רוצים – להפוך את הכותל המערבי למקום כזה?

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה שיותר כואב לי, אדוני היושב-ראש – באה חברת כנסת, שאני לא יודע אם היא כבר ביקרה פעם בכותל המערבי, אני לא יודע אם היא כבר אמרה פעם – – –

אלעזר שטרן: מותר לה?

אלעזר שטרן: היא אישה, למה שתבקר?

מנחם אליעזר מוזס: תגיד לי, אתה שוב ממשיך לנבוח עלי?

מנחם אליעזר מוזס: תעזוב כבר, מספיק.

אלעזר שטרן: – – – כל הזמן.

מנחם אליעזר מוזס: – – – באה בחסות החסינות, מכניסה לשם את המנורה – המשטרה לא נתנה, המאבטחים לא נתנו – בחסות החסינות באה והכניסה את המנורה.

מנחם אליעזר מוזס: ואיזה ניצחון מוחץ היה שם, איזה ניצחון; קטניה סלבטניה, אני לא יודע איך קוראים לה, מה השם בדיוק – טניה.

מנחם אליעזר מוזס: בכל אופן, הדבר הזה, אדוני היושב-ראש – לא יכול להיות שבשם החסינות יוכלו לעשות כאלה דברים, ועל אחת כמה וכמה במקום הקדוש הזה, שפעם היה מאחד, והיום זה פשוט היה מעמד של חרפה ובושה, לראות מה שהיה שם.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, אנחנו כמה שבועות מגישים הצעות לסדר-היום, שאילתות, והן לא מאושרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רואה שום סיבה שלא לדון, למשל, בדוח של מבקר המדינה על הרשויות המקומיות – הצעה לסדר-היום שנדחית – ויש עוד ועוד הצעות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסוף השבוע – זה נושא אחר – אנחנו קוראים כתבה שיש רבנים ויש בתי-כנסת שחילקו להם תפילות בעד הטרוריסטים ששרפו את משפחת דוואבשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה לא הזמן להפעיל את החוק נגד עידוד טרור ולהכניס אותם ל-30 שנים בבית-הסוהר, לפי החוק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל באתי עכשיו מישיבת ועדת הכלכלה, שהייתה בה התייעצות עם ראש הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא התאפשר לי לדבר – –

ענת ברקו: גם לי לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – אבל יש שאלות שצריכות להגיע לראש הממשלה, והן באוויר, ואני מקווה שמתישהו אנחנו נקבל עליהן תשובות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה הראשונה – והמצב הוא כזה שהאוצר של הגז הוא אוצר לאומי לכל אזרחי המדינה: האם הגיע הזמן, עם המאות הרבות של מיליארדים שראש הממשלה בישר לנו מעל הדוכן פה שייכנסו לקופת המדינה מהגז – האם המיליארדים האלה יגרמו שאנחנו נגיע בתוך כמה שנים לשוויון של האזרחים הערבים במדינת ישראל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם יש תוכנית כזאת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הממשלה תסגור גם את גירעונות החוץ שלה, או שתייצר עוד ועוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הממשלה תביא את החוק של שוויון קצבת נכות או קצבת זיקנה לשכר המינימום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כסף יהיה; השאלה היא אם אנחנו נשכיל, והממשלה תשכיל, להשתמש בו נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המתווה הזה – הוא לא נותן את המחיר הסביר גם לאזרח, ואני אתן דוגמה – היות שזה אוצר לאומי – לפני שנתיים ולפני שלוש שנים הייתי בסעודיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רק אומר לכם, שם מייצרים את הנפט, אבל ליטר סולר שם ברבע שקל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אכן, ראש הממשלה הגיע אלינו, לוועדת הכלכלה, כדי לדבר על ביטחון אנרגטי, ואני שאלתי אותו בענייני ביטחון אנרגטי.

דב חנין: שאלתי אותו: אדוני ראש הממשלה, אתה אומר שדחוף לפתח את מאגר "לווייתן", אבל אתה מסכים לדחיית הפיתוח שלו לשנת 2020 או 2021 בלי סנקציות אמיתיות על הפרה.

דב חנין: למה?

דב חנין: שאלתי את ראש הממשלה: אתה אומר שצריך לחזק את הביטחון האנרגטי שלנו לטווח קצר, אבל אתה מוותר על צינור נוסף ממאגר "תמר", שגם ראש המוסד החדש אומר שהוא חיוני ודחוף.

דב חנין: למה?

דב חנין: שאלתי את ראש הממשלה: אתה אומר שצריך לחזק את הביטחון האנרגטי שלנו לטווח בינוני ולהגביר את יתרות גז שיש לנו, אבל הממשלה שלך עוקפת את מגבלות הייצוא שאתם בעצמכם אישרתם ביוני 2013.

דב חנין: למה?

דב חנין: אתם אומרים שלמצרים אין גז, ולכן צריך דחוף חיבור גז למצרים, ואז מתגלה מאגר Zohr העצום במצרים, ובלי למצמץ אתם אומרים פשוט, חוזרים ואומרים, שצריך חיבור גז דחוף למצרים, ואז המצרים אומרים שהם משהים את דיוני הגז, ואז אתם אומרים לנו שהעניין הוא בכלל לא מצרים.

דב חנין: שאלתי את ראש הממשלה: תמיד הטפת על חשיבות התחרות, אבל אתה מסכים למונופול אימתני, הכי גדול שהיה כאן בהיסטוריה, שכולנו נהיה בני-ערובה בידיו.

דב חנין: למה?

דב חנין: לכל השאלות האלה, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, לצערי, לא נתן תשובה.

דב חנין: אז אני מציע תשובה אחת, ובצדה שאלה: הממשלה בפועל, במתווה הזה, מפקירה את הביטחון האנרגטי של ישראל.

דב חנין: היא מבטיחה ביטחון אחר – את ביטחון הרווחים, רווחי הענק, של הטייקונים.

דב חנין: השאלה היא: למה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, ואחריה – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, הייתי רוצה להתייחס, להקריא לכם משהו, כי החלטתי להקדיש את סדרת הנאומים בני דקה לכל מיני שקרים שמופצים על-ידי פלסטינים.

ענת ברקו: אני רוצה לקרוא לכם ציטוט: "אני לא חושב שיש אומה פלסטינית בכלל – – – תמיד חשבתי ככה – – – לא שיניתי את דעתי.

ענת ברקו: אני לא חושב שיש Palestinian Nation – – – זו המצאה קולוניאלית.

ענת ברקו: מתי היו פלסטינים?

ענת ברקו: – – – אני חושב שיש אומה ערבית – – – למרות מאבקי הנחרץ בכיבוש, לא הפכתי אף פעם ללאומן פלסטיני – – – פלסטין עד סוף המאה ה-19 הייתה דרום סוריה הגדולה".

ענת ברקו: אגב, ISIS זה א-שאם, זה גם חלק מהעניין.

ענת ברקו: תתפלאו, מי אמר את זה?

ענת ברקו: עזמי בשארה, בריאיון לערוץ 2, לירון לונדון.

ענת ברקו: זה אפילו מופיע ביוטיוב.

ענת ברקו: זה היה עוד לפני שהוא ברח, כשהוא נמנע מלתת את הדין – –

דב חנין: – – –

ענת ברקו: – – על ריגול וסיוע לאויב.

ענת ברקו: ואכן, הוא סייע ל"חיזבאללה", שהוא כמובן חלק מסוריה הגדולה בתפיסה שלו.

סילבן שלום: – – – בפעם הבאה, תיזהר.

ענת ברקו: ועד היום גם.

ענת ברקו: ועד היום – אני צופה אדוקה ב"אל-ג'זירה" – אנחנו רואים אותו ממשיך לפרשן, יושב לו בקטאר.

ענת ברקו: הכול מתפוצץ בעולם הערבי – "דאעש", "מלחמת הסו–שי" – סונה, שיעה; מה זה משנה.

ענת ברקו: הוא עדיין עסוק בלהשמיץ ולהכפיש את מדינת ישראל, כשבכל מדינה אחרת הוא כמובן לא היה מגיע לשבת בפרלמנט שלה.

ענת ברקו: אז גם התוכנית המצוינת של אריק וייס בערוץ 10 על התופעה שנקראת בל"ד – ראיתי את האנשים כאן עומדים במצעד ורוממות הדמוקרטיה בפיהם, ואני לא יודעת אם לצחוק או לבכות, כי בסך הכול, אם רבכם המלומד עזמי בשארה עומד ובריש גלי אומר את הדברים הללו, בשם מה אתם מדברים?

ענת ברקו: ואם הוא אומר "המצאה קולוניאלית", כאשר זו האמירה שלכם כלפי הציונים הקולוניאליסטים, אז איך אתם מרגישים עם זה?

ענת ברקו: הפוסל, במומו פוסל.

ענת ברקו: ולסיום, אני חושבת שתעשיית השקרים – ואנחנו נחשוף חלק מהם בסדרת הנאומים הבאים – היא או להתנער מהמנטור בשארה, הקרוב של חבר הכנסת גטאס, קרבה אידיאולוגית וגם משפחתית, או מהעיוות שעושים בסיפור הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: תודה, אדוני, אבל מילה אחת אני חייבת לענות בנושא הגז.

ענת ברקו: זה לא: כן, לא, שחור, לבן.

ענת ברקו: מה שהיה כאן היום זה ניסיון לגרור את מדינת ישראל לבתי-משפט, לבזבז ולהפקיר את הביטחון הלאומי והאנרגטי של מדינת ישראל.

ענת ברקו: וכפי שאמרה אחת מחברות הכנסת מהאופוזיציה: יש זמן, עוד ועדה ועוד ועדה – פשוט על חשבון האזרחים של המדינה.

ענת ברקו: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן, והרשימה סגורה.

עאידה תומא סלימאן: לפני שאני מתחילה את הנאום בן הדקה שלי, קצת לא הבנתי אם בכוונה או לא בכוונה חברת הכנסת ברקו שמה את ההצהרה של עזמי בשארה תחת ההגדרה "שקרים שמפיצים".

עאידה תומא סלימאן: אז כנראה כן – זה שקר, יש עם פלסטיני.

עאידה תומא סלימאן: כנראה את מסכימה לזה.

עאידה תומא סלימאן: בואו נעבור הלאה למה שרציתי לדבר עליו.

ענת ברקו: השקר הוא "הקולוניאליזם הישראלי".

ענת ברקו: זה השקר.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתייחס לנושא שהייתי רואה לנכון, דווקא, שכלל חברי הכנסת יתייחסו אליו, וזה מצעד הגזענות שמתבטא בימים האחרונים בעפולה.

עאידה תומא סלימאן: בעיר עפולה יוצאים אזרחים ומשתוללים ומנסים לתקוף ראש עיר רק בגלל העובדה שבמכרז מסוים זכו אזרחים ערבים בחלקות אדמה לבנות שם את בתיהם.

עאידה תומא סלימאן: רק לאחרונה, לפני שבועיים או שלושה, פורסם מדד הדמוקרטיה, ויש בו הצהרה מאוד גלויה, לצערי הרב, שרוב יהודי העיד שהוא לא היה רוצה לגור ליד ערבים.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתריע פה: אם מסע ההסתה – שמתחיל גם בהתבטאויות בתוך הכנסת הזאת ומתחיל בנאום, לצערי הרב, של ראש הממשלה – אם יימשך מסע ההסתה הזה, אנחנו עוד נראה הפגנות יותר גרועות; עוד נראה שמה שקורה עכשיו אולי כמקרים בודדים של תקיפות ברחוב של אזרחים ערבים – אני מתריעה עכשיו: אם לא נקום – – –

ענת ברקו: – – – תקיפות של אזרחים יהודים.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת ברקו, אני לא התעמתי אתך – – –

ענת ברקו: – – – שום דבר על זה.

עאידה תומא סלימאן: אתה תשמור על זכותי, כבוד היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: לא, כי לא שמעתי שום דבר על הטרור נגד יהודים.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אבל איכשהו יש לי תחושה שגם היא לא הסכימה לדברים שלך, והיא לא התערבה.

יולי יואל אדלשטיין: תני לה לסיים.

ענת ברקו: אוקיי.

ענת ברקו: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שכולנו נקום ונתנגד לכל גילויי הגזענות.

עאידה תומא סלימאן: לכל גילויי הגזענות.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, מה שקורה בעפולה, למרות שהתקשורת קוראת לזה "מאבק" ו"מחאה", זה גילוי של גזענות מאוד בוטה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, תודה, רציתי לקחת דברים שמצטברים פה אחד לשני.

אלעזר שטרן: אני חושב שמסתכלים גם על מה שאנחנו אומרים ואיך אנחנו מתנהגים כאן.

אלעזר שטרן: אני חושב שמה שעשה חברי חבר הכנסת מוזס קודם – אני רוצה שתדע, אדוני היושב-ראש, ואתה בטח יודע את זה, מה שהוא אמר על נשים ועל הרפורמים, כמעט גם עלי – אנחנו אחרי זה יכולים לצאת ולהתחבק.

אלעזר שטרן: אני חושב שיש לנו בעיה בדימוי של הכנסת.

אלעזר שטרן: אנחנו יכולים להיות חלוקים מאוד; כשאנחנו מתחילים לדבר על קהלים שלמים בהגדרות – מה יש לנשים לעשות בכותל, מהסוג של הדברים האלה, או הרפורמים והקונסרבטיבים מה הם – ואני לא צריך לשכנע פה אף אחד כמה מדינת ישראל זקוקה לתמיכה שלהם, כמה רואים בהם אחים.

אלעזר שטרן: אז יש לו מחלוקת דתית אתם, אבל מכאן ללכת ולהגיד או להתייחס בצורה הזאת – מזל שהוא שם את הנשים יחד אתם באותו דבר – כאילו הכותל שייך רק לגברים.

אלעזר שטרן: ואתה יודע מאיזו תפיסת עולם אני בא.

אלעזר שטרן: ברוח אותם דברים אני גם רוצה להגיד לחברתי ענת ברקו: לא צריך לדחוף את הקהילה הערבית, פלסטינית, תקראי לזה איך שאת רוצה, לידי עזמי בשארה.

אלעזר שטרן: עזמי בשארה הוא פושע נמלט, בעיני לפחות.

ענת ברקו: – – –

אלעזר שטרן: סליחה, תני לי רגע להגיד לך משהו.

ענת ברקו: אבל הוא מנטור.

אלעזר שטרן: אבל תני לי להגיד לך.

אלעזר שטרן: בסדר.

אלעזר שטרן: מי שמסתכל עליו כמורו ורבו – בסדר.

אלעזר שטרן: אני חושב שחברי גטאס הוא פושע נמלט.

אלעזר שטרן: בסדר?

אלעזר שטרן: לקחת את זה – אבל הרי אנחנו רוצים לחיות פה יחד.

אלעזר שטרן: אולי את לא; אני רוצה לחיות פה יחד.

ענת ברקו: גם אני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, שנייה, פשוט יש פה פרוטוקול – – –

אלעזר שטרן: סליחה, אז אני מסיים.

יולי יואל אדלשטיין: רגע, רגע, רגע, יש פה פרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס טרם נמלט לאנשהו.

יולי יואל אדלשטיין: פושע נמלט זה עזמי בשארה, בעיניך – – –

אלעזר שטרן: אמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט השתמע כאן משהו – – –

אלעזר שטרן: סליחה.

אלעזר שטרן: אני פשוט מתנצל ומבקש סליחה.

ענת ברקו: – – –

אלעזר שטרן: אני שמח שגם היושב-ראש ידע למי אני מתכוון.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, פשוט שלא יירשם בפרוטוקול משפט שלא התכוונת לומר.

אלעזר שטרן: אז אני מבקש לתקן את זה כמה שאפשר גם בפרוטוקול.

אלעזר שטרן: ברור שהתכוונתי לפושע הנמלט.

אלעזר שטרן: ואני אומר את זה עוד פעם, בשביל להעמיד את הדברים על דיוקם: לא צריך בדיבורים שלנו להפוך אותו למנהיג של התושבים הערבים בישראל.

ענת ברקו: – – – הוא מנטור של הרבה מאוד אנשים שיושבים כאן.

אלעזר שטרן: אני רוצה רק לסיים במשפט הזה: אחרי זה, כשאנחנו מדברים על הסתה, זה לא רק שאומרים למישהו: קום תעשה.

אלעזר שטרן: הסתה זה גם מה האנשים מבינים מתוכן הדברים שאנחנו אומרים פה.

אלעזר שטרן: לא תכננתי לדבר.

אלעזר שטרן: לא נהניתי מהנאומים בני דקה, שנוצלו, לפחות לעניות דעתי, לסוגים של הסתה כלפי כל מיני מגזרים.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה, שתהיה גם אחרונת הדוברים בנאומים בני דקה.

באסל גטאס: אדוני, כל פעם שאני עומד פה ומדבר, אני מקבל חשמל.

משה גפני: כולם מקבלים.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, בלי לתת תשומת לב מרובה למה שאמרה ענת ברקו, אבל עזמי בשארה – שמונה שנים שהוא כבר יצא מכאן, ואתם יצאתם מהראש שלו, והוא עדיין מככב.

ענת ברקו: הוא לא יצא – – –

באסל גטאס: כנראה הוא גורם לכם סיוטים.

ענת ברקו: הוא מככב בבל"ד.

באסל גטאס: אני לא יודע אם לשמוח או לא, אבל אם גם אחרי שמונה שנים את עדיין מתייחסת אליו – –

ענת ברקו: הוא פשוט חסר לי – – –

באסל גטאס: – – והוא גורם לך כל כך הרבה מחשבות, אז זה אומר משהו לגבייך.

באסל גטאס: היום התקיים הדיון בוועדת הכלכלה, האחרון, בנושא ההתייעצות.

באסל גטאס: אני רוצה להביע כאן דעה, שדווקא מאוד שמחתי שבסוף גילו איזשהו סעיף בחוק ההגבלים העסקיים שקשר את נושא הגז עם הפוליטיקה ועם הביטחון הלאומי ועם העניינים האסטרטגיים, ושסוף-סוף הוויכוח על הגז יצא מתוך מדורת השבט הפנים ישראלית-יהודית על צדק חברתי ועל חלוקה, ועל מונופולים, ועל תחרות וכו'.

באסל גטאס: זה טוב דווקא.

באסל גטאס: אומנם לקחו אותו לעניין של ייצוא למצרים ויחסים בין-לאומיים אסטרטגיים עם מדינות באזור עכשיו – טורקיה ויוון – אבל מה עם העניין המרכזי, המרכזי, בביטחון האזורי, ביטחון ישראל?

באסל גטאס: מה עם העניין של השלום?

באסל גטאס: מה עם העניין של פתרון הסכסוך והגעה לפתרון צודק?

באסל גטאס: איך הגז יכול להשתרבב לתוך הוויכוח המדיני?

באסל גטאס: יש שדה גז מול עזה, והוא דווקא הראשון שהתגלה, אדוני היושב-ראש, ועל סמך קרבה אליו התגלה אחר כך מאגר "תמר".

באסל גטאס: עד היום הפלסטינים מנועים מלפתח את השדה הזה.

באסל גטאס: אתה יודע, "בריטיש גז" עזבה אחרי שכבר התייאשו מזה.

באסל גטאס: ויש את העניין שלנו; אנחנו 20% מהאזרחים.

באסל גטאס: יש פה הזדמנות היסטורית שהתמלוגים ממשאב הטבע הנוסף הזה יביאו סוף-סוף לשוויון ולסגירת פערים ולתיקון עוול היסטורי.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ולאחר מכן נעבור לציון יום יציאתם של היהודים מארצות ערב ואיראן.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה ימים דיברתי כאן במליאה על הגזענות שקיימת במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אז באתי להגן על ילדה, ילדה קטנה, שסבלה מגילויי גזענות בבית-הספר של האירוניה – באופן אירוני השם של בית-הספר הוא "קיבוץ גלויות".

קסניה סבטלובה: והיום, רבותי וגבירותי, אני באה להגן כאן על שמי.

קסניה סבטלובה: כן, על שמי.

קסניה סבטלובה: קסניה סבטלובה, כך קוראים לי.

קסניה סבטלובה: יש אנשים כאן, במליאה שלנו, בין חברי הכנסת, שלא מוצא חן בעיניהם שהשם שלי הוא כזה, ואני רוצה להקריא להם קטע משיר יפה מאוד של משוררת ששמה זלדה, שאתם כולכם מכירים אותו; השיר נקרא "לכל איש יש שם": "לכל איש יש שם / שנתן לו אלוהים / ונתנו לו אביו ואמו" – האם שמעתם אותי?

קסניה סבטלובה: אביו ואמו.

קסניה סבטלובה: אבי ואמי נתנו לי את השם קסניה.

קסניה סבטלובה: אז אם חבר הכנסת אליעזר מוזס מוצא לנכון להעליב אותי בגלל השם הזה, להשפיל אותי, להקניט אותי ובעצם לפגוע בכבודי, כאזרחית מדינת ישראל, כנבחרת ציבור, כאישה ששמה הוא קסניה, אני רוצה להגיד לכם שהמצב שלנו עגום מאוד.

קסניה סבטלובה: איך נדבר כאן על מאבק נגד גזענות?

קסניה סבטלובה: איך נתייחס למאבק נגד גזענות במדינת ישראל כשפוגעים בעולים מחבר המדינות, כשפוגעים בעולים מאתיופיה, כשפוגעים בערבים אזרחי ישראל, כשבינינו יש את הגזענים הכי גרועים?

קסניה סבטלובה: ואני רוצה להזכיר לכם כמובן את הקמפיין המבזה של מפלגת ש"ס עם ה"כוכבית גיור".

קסניה סבטלובה: הכול מתקבץ לאותו עניין, רבותי.

קסניה סבטלובה: יש ציבורים שונים, שלמים, ואם למישהו קוראים אחמד, ולשנייה – קוראים לה קסניה, ולשלישית קוראים עאידה ולרביעי קוראים אליעזר, זה בסדר, גבירותי ורבותי, כי אנחנו חיים במדינת ישראל, והיא שייכת לכולנו.

קסניה סבטלובה: העניין האחרון שאני אתייחס אליו, כי הנאום הוא קצר, ואני לא רוצה לחרוג ממסגרת הדקה שניתנה לי, הוא כמובן להגיד גם לחבר הכנסת מוזס, שאני כן יודעת את שמו, והוא לא טרח לברר את שמי לפני שהוא בא לכאן לדוכן והעליב אותי; הוא העליב חברת כנסת, חברה שיושבת יחד אתו במליאה כאן ומייצגת חלק נכבד מהאזרחים במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להגיד לו שאין לו זכות – לא לו, לא לרב רבינוביץ ולא לאף אחד אחר – על המקומות הקדושים ליהודים, למוסלמים לנוצרים.

קסניה סבטלובה: אין לו שטר קניין כזה, ואין לו זכות לקבוע האם אישה כן יכולה להדליק חנוכייה בכותל המערבי או לא; האם מוסלמים יכולים להתפלל בהר-הבית, כן או לא.

קסניה סבטלובה: הזכות הזאת ניתנה רק לאנשים שמאמינים ובאמונה שלמה באים ומקיימים את המצוות, המצוות של דתם, כמו שמילאתי אותן אני יחד עם "נשות הכותל" ביום ראשון זה, כשהדלקנו בפעם הראשונה בכותל את הנר הראשון של חנוכה.

קסניה סבטלובה: ואני מקווה מאוד שנמשיך ונתמיד במנהג הזה, למרות יומרותיו ולמרות הביקורת הכל-כך לא עניינית של חבר הכנסת אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, לא תמיד ליושבי-ראש הישיבה קל לבטא את כל השמות במליאה, אבל לכל איש אכן יש גם שם וגם זכות לשם משלו או משלה, לכן הייתי מאוד מקווה שזאת הפעם האחרונה שמישהו לועג לשמות של אחרים כאן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נשמע את השר סילבן שלום מוסר לנו הודעה בשם הממשלה: הודעת הממשלה על החלטתה בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה על מינוי חבר הכנסת מאיר פרוש על-ידי שר החינוך ובהסכמת ראש הממשלה לתפקיד סגן שר במשרד החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, לאשר את מינויו של חבר הכנסת מאיר פרוש על-ידי שר החינוך ובהסכמת ראש הממשלה לתפקיד סגן שר במשרד החינוך.

סילבן שלום: בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, ייכנס חבר הכנסת מאיר פרוש לתפקידו כסגן שר במשרד החינוך עם מסירת הודעה זו לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר סילבן שלום.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, זו הודעה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בדיון ובהצבעה על-פי החוק.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום יציאתם של היהודים מארצות ערב ואיראן

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לציון יום יציאתם של היהודים מארצות הברית במסגרת הצעות לסדר – – –

סילבן שלום: מארצות ערב.

יולי יואל אדלשטיין: מארצות ערב ואיראן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: הלוואי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע מה, השר שלום?

יולי יואל אדלשטיין: זו משאלה.

יולי יואל אדלשטיין: אולי גם משאלות לב מותר במליאה?

סילבן שלום: היית שר הקליטה, אתה יודע.

יולי יואל אדלשטיין: וגם התפוצות.

סילבן שלום: וגם התפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד בנושא: ציון יום יציאתם וגירושם של היהודים מאיראן ומארצות ערב – הצעות לסדר-היום מס' 1888, 1893, 1902 ו-1903.

יולי יואל אדלשטיין: למרות חשיבותו הגדולה לדיון המתמשך בסכסוך הישראלי–ערבי, הנושא נדחק על-פי רוב לשולי הדיון, אולי שלא במקרה.

יולי יואל אדלשטיין: כמעט בכל ויכוח על שאלת ההסדרה הראויה בינינו לבין האוכלוסייה הערבית או הפלסטינית בישראל חוזר ונשנה המרכיב של "הפליטים" – אותם ערבים שהתגוררו בעבר בערים ובכפרים שבתחומי ישראל, בעיקר לפני מלחמת העצמאות, וברחו או גורשו מהם.

יולי יואל אדלשטיין: ההנהגה הפלסטינית איננה מרפה מדרישתה להכרה בהם – דרישה שסיכלה עד היום כל משא-ומתן אפשרי, גם כשהיו כאן ממשלות שהביאו בפניהם הצעות מפליגות ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: גם יוזמת השלום הערבית, היא התוכנית הסעודית, איננה פוסחת על מימוש מה שמכונה "זכות השיבה" של פליטים למקומות מוצאם.

יולי יואל אדלשטיין: מופרזת ככל שתהיה, דרישה זו גם עושה עוול בכך שהיא מתעלמת מהצד השני של המשוואה – מהפליטים היהודים שהתגוררו במדינות ערב וגורשו משם.

יולי יואל אדלשטיין: אלה הנתונים המדברים בעד עצמם:

יולי יואל אדלשטיין: בשנת 1948 התגוררו במדינות ערב וּצפון-אפריקה מעל 850,00 יהודים, בקהילות רבות; עד שנת 1967 נעלמו כמעט כליל כל הקהילות הללו.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, רוב הפליטים היהודים נעקרו מאדמות מולדתם, שבהן התגוררו במשך מאות שנים לפני הכיבוש המוסלמי, דהיינו בטרם באו הערבים לאזורים האלה במאה השביעית לספירה.

יולי יואל אדלשטיין: קשה להתעלם מכברת הדרך שעברה האוכלוסייה היהודית בארצות ערב במרוצת הדורות: עד למאה העשירית לספירה התגוררו 90% מיהודי העולם באזורים שהיו במדינות ערב; ואילו במהלך שנות ה-70 נעלמו רוב הקהילות היהודיות בארצות אלה, ורק אלפים בודדים נותרו.

יולי יואל אדלשטיין: היהודים גם זנחו בלית-ברירה מאחוריהם רכוש בהיקף אדיר, וכמובן, לא זכו לפיצוי בגינו.

יולי יואל אדלשטיין: אלו עובדות שנוטים אצלנו לשכוח, ויהיו שיאמרו – גם להשכיח.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, מן הראוי כי בבואנו לקיים דיון רציני ומקיף על זכויות היסטוריות וטבעיות, כשמקוננים על נישול ועל פליטים, זה לא יכול לבוא רק מן הצד האחד.

יולי יואל אדלשטיין: הדיון הזה מתקיים כאן היום, ולא בפעם הראשונה, כדי להזכיר שאי-אפשר לשכתב ללא הרף את ההיסטוריה.

יולי יואל אדלשטיין: אם דנים ברצינות בפיצוי מוסרי והיסטורי של מי שסבל מגירוש, נישול וקיפוח, לכל הפחות הבה נעלה לדיון את גורלם של אלפי היהודים, מאות-אלפי היהודים, יוצאי מדינות ערב, איראן וצפון- אפריקה.

יולי יואל אדלשטיין: יישר כוח ליוזמי הדיון החשוב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את הראשונה שבהם, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה יעלה חבר הכנסת יואב בן צור.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השר, חברתי חברת הכנסת וחברי חבר הכנסת עודד פורר, האמת, כואב לדבר על נושא כל כך משמעותי בפני מליאה ריקה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מדברת על הבית שלי, על המשפחה שלי.

שולי מועלם-רפאלי: הורי הגיעו ארצה ממרוקו, כמו יהודים רבים מארצות ערב.

שולי מועלם-רפאלי: יום למחרת הצהרת בלפור, ב-30 בנובמבר 1917, מתחילה מסכת פרעות, תלאות וייסורים ליהודים בכל ארצות ערב.

שולי מועלם-רפאלי: אתן כמה דוגמאות לאותם מעשי שטנה: ה"פרהוד" בעיראק ב-1941, שבו נרצחים 170 יהודים ונפצעים 2,000; ב-1945 – 133 יהודים נרצחים בטריפולי שבלוב; בעדן בתימן 90 יהודים נרצחים ב-1947; בחלב, בקהיר, באלכסנדריה, בין 1947 ל-1948 נרצחים עשרות יהודים; ובפרעות ב-1948 במרוקו נרצחים 42 יהודים.

שולי מועלם-רפאלי: שרשרת של רדיפות והתנכלויות, שלא פוסקת עד שיהודי ערב – המונים, כמיליון איש – עוזבים את ארצות מגוריהם, עוזבים ומגורשים.

שולי מועלם-רפאלי: יישוב יהודי שמתקיים כ-2,500 שנים פוסק מלהתקיים.

שולי מועלם-רפאלי: עוד לפני בוא האסלאם אל ארצות המזרח התיכון וארצות צפון-אפריקה ישנה נוכחות יהודית שם – תרבותית, ספרותית, תורנית.

שולי מועלם-רפאלי: בתוך 25 שנים מתחסלת כל הקהילה היהודית, פחות מ-1% נשאר בארצות ערב, וכל זה קורה בגלל תהליך פוליטי ציבורי בארצות האלה.

שולי מועלם-רפאלי: הסיפור הזה שמלווה את הקמת הבית היהודי בארץ-ישראל מעולם לא סופר.

שולי מועלם-רפאלי: לא סופרו ההתנכלויות והפרעות, ובנוסף, לא מסופר סיפור הרכוש שנשאר בארצות ערב שמהן מגורשים היהודים.

שולי מועלם-רפאלי: ההערכה הבסיסית היא כי למעלה מ-400 מיליארד דולר מושארים בארצות ערב.

שולי מועלם-רפאלי: בתוך שנה, לדוגמה, 130,000 יהודי עיראק עוזבים את עיראק ולכל אחד מהם מותר לקחת רק 50 דינר – כ-200 דולר של ימינו – ואת כל הרכוש הם נאלצים להשאיר מאחור.

שולי מועלם-רפאלי: את הסיפור הזה לא סיפרו ולא למדו במדינת ישראל, והסיפור הזה חייב להילמד, חייב להיות חלק ממערכת החינוך במדינת ישראל, כדי ליצור חיבור ולהפחית את הניכור, שגם אם נחשוב שלא – עדיין מתקיים בתוכנו.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו, שרוצים לשמור על החוסן החברתי והלאומי, חייבים לתת מקום ושייכות לכל קהילה בתהליך של כתיבת הסיפור של תקומת מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: רק תחושת היכרות ושותפות של כל קהילות ישראל, רק היא תתרום לחוסן הלאומי של החברה ומדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: עלינו להכיר את הסיפור ולהוקיר את המחיר ששילמו הקהילות בארצות ערב ובאיראן בתהליך תקומתה וכינונה של מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה בסיום דברי להזכיר חברים יקרים שאף-על-פי שאינם כאן, כבודם כאן:

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת נסים זאב וחבר הכנסת שמעון אוחיון, שבזכות פעילותם רבת-השנים התקבלה הצעת החוק שלהם בכנסת הקודמת, והשרה גילה גמליאל, שתחת המשרד לשוויון חברתי מתקיימים כל האירועים והתהליכים כדי שנגיע באמת ליום שבו הסיפור הזה לא רק יצוין אלא יהיה חלק ממה שכולנו שייכים אליו – החברה הישראלית ומדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: השארתי את הנאום במשרד, אני מתנצל.

סילבן שלום: אני רוצה להגיד כמה מילים.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יכול לגשת למשרדו או לבקש מעוזריו להביא את הנאום, ואני אאפשר בינתיים לשר סילבן שלום להשתלב בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי הכנסת, אין ספק שמדובר בנושא מאוד חשוב, שעלה לדיון בממשלה בצורה מאוד מאוד משמעותית – נושא שאני עוסק בו כבר עשרות שנים, והצלחתי, ברוך השם, להביא לכך שיהיה מדי שנה יום מיוחד באו"ם שהנושא הזה נדון בו, ומתקיים שם דיון.

סילבן שלום: אני בטוח שעם המרץ של השרה גמליאל הדבר הזה יימשך ביתר שאת, ובסופו של דבר אותו עוול יתוקן.

סילבן שלום: היו כאלה שיצאו כי ברחו, היו כאלה שיצאו כי הם לא רצו להישאר שם, אבל כולם נאלצו לעזוב את הרכוש.

סילבן שלום: האמירה שהם דומים לערביי ארץ-ישראל מקוממת, בלשון המעטה.

סילבן שלום: היה ראש ממשלה בישראל שאמר לי כל הזמן: תשמע, אבל אם אנחנו נעלה את הנושא הזה אז הם יעלו את הנושא הזה.

סילבן שלום: אמרתי לו: אדוני ראש הממשלה, אין שום קשר בין הדברים.

סילבן שלום: כמו שאנחנו תובעים את רכוש יהודי גרמניה ורכוש יהודי פולין והונגריה באופן מלא, ללא שום קשר לערביי ישראל, כך אנחנו דורשים את רכוש יהודי תוניסיה, מרוקו, לוב, עיראק, תימן, פרס, מצרים, סוריה, לבנון – כולם.

סילבן שלום: אני חושב שלקשור בין שני הדברים זה דבר לא נכון, ואין צורך לעשות זאת.

סילבן שלום: מעבר לכך, אין ספק שבתוכנית הלימודים – לא ידוע דבר על אותן קהילות.

סילבן שלום: כשהייתי ילד חשבתי שהמילה גולה – כשהייתי ילד קטן – גולה שווה ליהודי אירופה; לא ידעתי בכלל שהמילה גולה היא גולה, עד כדי כך.

סילבן שלום: כאשר היה צורך ללמוד את תולדות עם ישראל בדורות האחרונים היה ספרו של ד"ר קירשנבאום הידוע, והיו שם בספר שמונה עמודים – מתוך 470 עמודים, שמונה עמודים בלבד.

סילבן שלום: וכשאמרת שהם היו שם 2,500 שנה – הנשיא בורגיבה, נשיא תוניסיה, ב-1965, כשהגיע לגשר אלנבי ואמר: צריך לעשות שלום עם ישראל.

סילבן שלום: תקפו אותו בכל העולם הערבי ואמרו לו: הכיצד?

סילבן שלום: הוא אמר: רבותי, הם קיבלו אותנו לתוניסיה, לא אנחנו קיבלנו אותם; הם היו שם הרבה לפנינו.

סילבן שלום: בית-הכנסת "אלגריבה" בג'רבה נבנה ב-586 לפני הספירה.

סילבן שלום: אתם יודעים מה היה ב-586 לפני הספירה?

סילבן שלום: חורבן בית ראשון.

סילבן שלום: תרשיש, העיר – יונה – תרשיש נחשבת לתוניס.

סילבן שלום: שלא לדבר כמובן על חורבן בית ראשון.

סילבן שלום: עד היום התלמוד הוא התלמוד הבבלי; יש גם תלמוד ירושלמי, שהוא חשוב, אבל התלמוד הבבלי – עליו אנו נסמכים, כולם, בכל ההלכות של העם היהודי.

סילבן שלום: מהו התלמוד הבבלי?

סילבן שלום: נכתב בבבל.

סילבן שלום: איפה היא בבל?

סילבן שלום: הלוא היא עיראק.

סילבן שלום: אז נכון שעלינו משם, לאחר חורבן בית ראשון עלו חזרה – לא כולם, דרך אגב; חלקם נשארו.

שולי מועלם-רפאלי: רובם נשארו, יש לומר, בצער גדול.

שולי מועלם-רפאלי: מעט באו עם עזרא ונחמיה.

סילבן שלום: גם אותו עזרא שהזכרת, דרך אגב, יש לו מקום מיוחד בעם ישראל, כי כל הכתב העברי שאנחנו היום קוראים הוא הכתב שהביא לנו עזרא הסופר.

סילבן שלום: עזרא הסופר הרי שינה את הכתב העברי הקדום הקרוי דעץ, שהוא די דומה לכתיבה הערבית, השומרונית בוודאי.

סילבן שלום: דרך אגב, לשומרונים יש טיעון מאוד מאוד טוב; הם אומרים: עם כל הכבוד לעזרא הסופר, איך אפשר לכתוב את ספר התורה באותיות אחרות מאשר אלה שהן משה רבנו קיבל אותו?

סילבן שלום: הם אומרים: אנחנו נאמנים לאותו כתב שהיה קודם.

סילבן שלום: אבל זה רק איזה פאוזה לעניין.

סילבן שלום: לצורך העניין עצמו, לא ניתן ללמוד, לאמוד בצורה מלאה – והנה, את הגעת.

סילבן שלום: משכתי את הזמן עד שתגיעי, גברתי השרה גמליאל, וכמובן שיבחתי את פעילותך כבר קודם ואני משבח אותה גם עכשיו.

סילבן שלום: אי-אפשר לאמוד את הערך הכספי של הרכוש שהיה שם, גם כי חלק גדול כבר אינם אתנו.

סילבן שלום: הדברים גם אינם ידועים.

סילבן שלום: ואספר לכם סיפור: כשהייתי שר החוץ הגעתי לביקור בתוניסיה.

סילבן שלום: זה היה ביקור ממלכתי, בטיסה ישירה מהארץ, עם דגל ישראל.

סילבן שלום: לקחתי לשם את אמי.

סילבן שלום: הגענו לעיר שממנה יצאה משפחתי, שנקראת גאבס, על חוף הים התיכון בדרום תוניסיה – כל המדינה היא על חוף הים התיכון – וזה לפני ג'רבה, עיר של 400,000 תושבים בערך.

סילבן שלום: כשהגענו לשם, כולם הולכים לבית שממנו באה משפחתי, ואנחנו רואים בכל השורה בית אחד משופץ, ששיפצו אותו לפני שהגענו, ואיך שאנחנו מגיעים לבית אימא שלי אומרת: זה לא הבית, זה הבית של הדוד; הבית שלנו היה שם.

סילבן שלום: אז אני אומר, גם אלה שרוצים לעשות, לא יודעים בדיוק איפה היה הרכוש, כמה.

סילבן שלום: ולכן, אם תהיה פעילות – והייתה בזמנו פעילות אמריקנית – לבוא ולהגיד שיהיה פיצוי כספי, אין ספק שהפיצוי הזה צריך לכלול את כולם.

סילבן שלום: אני בטוח שאנחנו נעשה את זה בצורה ראויה ונכונה.

סילבן שלום: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על כך שהחלטת לעשות את היום הזה כאן, ואני מציע בכלל להפוך את זה ליום בשנה, כמו שהשרה גמליאל עשתה השבוע, וראש הממשלה החליט על פרס ראש הממשלה שהוא ייתן לעניין הזה – והוא שלח גם סרטון, כי הוא היה בפריז – לעשות יום בשנה לציון הנושא של יהדות ארצות ערב ואיראן.

סילבן שלום: זה דבר שיתרום מאוד להעלאת הנושא למודעות – כמובן, יחד עם קריאה לשר החינוך, שהוא ראש מפלגתך, הגברת שולי מועלם, השרה – חברת הכנסת, שרה בעתיד, בעזרת השם – שולי מועלם, שכמובן הוא יעשה את מה שנדרש.

סילבן שלום: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר סילבן שלום.

יולי יואל אדלשטיין: זה ודאי לא מבטל את תשובת הממשלה בסוף הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לוי, אתה ערוך?

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ולאחר מכן נשמע את תשובת השרה.

יולי יואל אדלשטיין: עיסאווי פריג' גם, נכון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: מה קרה?

מיקי לוי: השארתי את זה על השולחן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת לוי הביא נאום אחר.

יחיאל חיליק בר: מיקי, אתה צריך נאום אחד ביום וזהו.

יחיאל חיליק בר: הוא יחזור, הוא יחזור, הוא פשוט שכח את הנאום.

שולי מועלם-רפאלי: אז אולי נעשה חילופים בינו לבין חברת הכנסת קסניה?

יחיאל חיליק בר: מיקי, אתה כבר לא סגן שר האוצר שנותן 15 נאומים.

שולי מועלם-רפאלי: קסניה, אולי תעלי לפניו?

יחיאל חיליק בר: לא, חבר'ה, הוא רק מביא את הנאום הנכון, אין דרמה.

יחיאל חיליק בר: אין דרמה, השרה לעתיד שולי מועלם.

שולי מועלם-רפאלי: בינתיים אני רק לוקחת אחריות על מה שהתחייבתי – – –

מיקי לוי: תסלחו לי, חברי ואדוני, אני לא יכול להסתפק בנאום אחד ביום.

יחיאל חיליק בר: זהו, אנחנו מכירים אותך ואתה צודק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, האמת היא שאני בהחלט מתרגש וגם שמח שהכנסת בחרה לציין את היום החשוב הזה במליאה.

מיקי לוי: בהיסטוריה של שיבת ציון, שיבת העם היהודי לארצו, הושמטו פרקים חשובים מאוד, הקשורים בקהילות מפוארות של יהודי ארצות ערב, איראן וכו'.

מיקי לוי: הם לא נכתבו ולא נלמדו בבתי-הספר, כחלק מהאפליה הממסדית שליוותה לצערנו הרב את הקמת המדינה, ואשר הרימה את ראשה מפעם לפעם – ממש עד ימינו אנו.

מיקי לוי: אני זוכר, בקטנותי, כאשר למדתי היסטוריה וכאשר הסתובבתי לא רחוק מכאן, בשכונה שנמצאת למרגלות הכנסת, שכונת-הפחים, בחדר אחד היה הס מלהזכיר מהיכן הגיעו הורי – אבי הגיע מכורדיסטן בגיל שנה ואמי מטורקיה.

מיקי לוי: לא הייתה שום היסטוריה בעניין הזה, למרות שהם הגיעו עם ספרי התורה שליוו אותם מאות שנים קודם לכן.

מיקי לוי: אלה לא נלמדו ולא נכתבו בבתי-הספר, כחלק מהאפליה הממסדית, ולצערנו מפעם לפעם הם עלו וצצו, אבל ישר ירדו חזרה לתהומות השכחה.

מיקי לוי: כשמדברים על העלייה הראשונה, שהחלה בשנים 1881–1882, מתייחסים בדרך כלל ל-25,000 היהודים היקרים שעלו מרוסיה בשנים אלו ובשנים שלאחר מכן, בעקבות הפרעות ברוסיה והגזירות נגד היהודים, מזכירים את "חיבת ציון" ואגודת ביל"ו, אך מתעלמים לחלוטין מעליית יהודים מתימן לארץ-ישראל כבר ב-1881.

מיקי לוי: נכון, העלייה מתימן נבעה ממניעים דתיים, אך ההתעלמות מעליית תימן זועקת לשמים.

מיקי לוי: מאז שנות ה-40 של המאה הקודמת ועד היום עלו ארצה מעל 850,000 יהודים מארצות ערב ומאיראן.

מיקי לוי: סיפור עזיבתם כמעט לא סופר, ורק בשנים האחרונות מתחילים להיפרס בפנינו, באמצעות מחקרים, ספרים וסרטים, הסיפורים המרגשים והכואבים שליוו את העלייה של קהילות המזרח לארץ.

מיקי לוי: והארץ בתחילת דרכה, ללא אמצעים, ללא מבנים, שיכנה את אותם עולים במעברות, ולא אחת אנחנו וילדינו נחשפים לאותם סיפורים, לאותם קשיי קליטה של אותם יהודים שעלו מארצות ערב ושוכנו באותם מקומות.

מיקי לוי: אין ספק כי רגשות לאומיים ודתיים חזקים היוו מרכיב משמעותי בעליית יהודי המזרח לארץ.

מיקי לוי: יחד עם זאת, במקרים רבים הדיכוי, ההתעללות, הגזירות נגדם והנישול מהרכוש זירזו את עלייתם ארצה.

מיקי לוי: התופעות המכוערות, הקשות, האלימות, והרדיפה המדינתית הקשה שהופנתה כלפי יהודי ערב תוארו בצורה יוצאת דופן ברומן של הסופר אלי עמיר.

מיקי לוי: רכוש בשווי של מאות מיליארדי דולר הושאר שם, וכל מעיינם של אותם יהודים – להגיע ארצה, להגיע אל ציון וירושלים, שאליה נשאו עיניים כל חייהם.

מיקי לוי: חשוב שסיפורם ייחקר, ייכתב ויילמד בבתי-הספר.

מיקי לוי: זה חלק בלתי נפרד מההיסטוריה של העם היהודי השב לארצו.

מיקי לוי: עם שלא יודע את עברו אין לו עתיד.

מיקי לוי: טוב עשתה הממשלה, טוב שנקבע הדיון הזה כדי לזכור את היום הזה, להציף אותו, להעלות את ההיסטוריה של יהודי ארצות ערב, של העולים מארצות הערב, כדי שנדע את העבר שלנו.

מיקי לוי: קליטתם של יהודי ערב, יישובם במעברות והאפליה הנמשכת – כל אלה השאירו פצע עמוק.

מיקי לוי: אנחנו בשנה ה-67 למדינת ישראל.

מיקי לוי: הפצעים עדיין לא הגלידו, ויש לעשות רבות לטובת העניין.

מיקי לוי: אני מסכים לדבריו של קודמי, השר סילבן שלום, שצריך למצוא את הדרך להשיב את אותו רכוש במיליונים או במיליארדים; לא לטובת מדינת ישראל – לאותן משפחות שזהו רכושן, שהגיעו לארץ בחוסר כול והתמודדו עם קשיי הקליטה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה, אם לא יהיה פה חבר הכנסת עיסאווי פריג', תשיב השרה גילה גמליאל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: עד חמש דקות.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כשבגוגל, מנוע החיפוש הבין-לאומי, כותבים את המילים "פליטי 48'", מקבלים בעשרת העמודים הראשונים כמעט – ומי הולך אחרי עשרה עמודים, בינינו?

קסניה סבטלובה: אנחנו מסתפקים בדרך כלל בעמוד אחד, מקסימום שניים – אבל עברתי על עשרה עמודים, וכשכותבים "פליטי 48'" בשפה האנגלית או בערבית או בעברית, אז מקבלים רק התייחסות לפליטים הפלסטינים.

קסניה סבטלובה: רבותי, כיצד זה ייתכן?

קסניה סבטלובה: כיצד זה ייתכן, כל כך הרבה שנים אחרי שגורשו 850,000 יהודים ויהודיות מביתם בלוב, תוניסיה, אלג'יר, מצרים, עיראק, איראן וכל כך הרבה מדינות אחרות, בעצם ללא שום סיבה מלבד אנטישמיות, מלבד שנאה, מלבד שנאה יוקדת ותהומית לכל דבר שהוא יהודי?

קסניה סבטלובה: ואז, כשהם באו ארצה, אפשר היה לחשוב שכאן, מדינת ישראל תעשה למען האנשים האלה, לא רק במישור הגשמי – לשכן אותם כמובן, לעזור לכולם ולעזור לכולנו לבנות חיים משותפים ביחד – אלא גם במישור הבין-לאומי.

קסניה סבטלובה: מי יודע?

קסניה סבטלובה: מי מכיר את הסיפורים האלה?

קסניה סבטלובה: מי שומע את הקולות האלה?

קסניה סבטלובה: בעצם, התקומה של הסיפורים האלה החלה לפני שנים בודדות בלבד.

קסניה סבטלובה: ועצוב מאוד שזה לא רק במישור הבין-לאומי, ששם אנחנו מפגרים בהרבה אחרי הפלסטינים, שמשקיעים כל כך הרבה כסף ואמצעים עד שהביטוי הזה refugees of '48"", "פליטי 48'", שגור בפי כול.

קסניה סבטלובה: אין אדם אחד עלי אדמות שאינו יודע שיש פליטים פלסטינים, וכמה הם היו וכמה הם עכשיו, ומה הם דורשים ואיפה הם מתגוררים.

קסניה סבטלובה: ומי יודע ומי שמע את סיפורם העצוב, סיפורם הטרגי, של הפליטים היהודים?

קסניה סבטלובה: ואם כבר אנחנו מדברים על העולם, אז בואו קודם כול נתבונן לתוכנו, נסתכל מה קורה אצלנו, מה קורה במערכת החינוך שלנו, מה קורה בתרבות שלנו.

קסניה סבטלובה: למה אנחנו מתייחסים בחוזר של משרד החינוך מ-2013 "האחר הוא אני"?

קסניה סבטלובה: סליחה, חצי מהמדינה פה הוא אחר.

קסניה סבטלובה: כיצד זה ייתכן שאנשים שהם ישראלים, שבנו את המדינה הזאת ובאו בשנות ה-40 וה-50, הם "האחר" של החברה הישראלית?

קסניה סבטלובה: זאת תמונת מראה, רבותי וגבירותי.

קסניה סבטלובה: זאת תמונת מראה עצובה מאוד, שהקשיים שעברו ואתם התמודדו ואתם מתמודדים עד היום בני העליות ההן, שבאו מארצות ערב והאסלאם, אתם מתמודדים גם בני העלייה האתיופית; אתם מתמודדים אנחנו, העולים מחבר העמים: הגזענות, הזלזול, הנטייה להדיר ולשים באיזשהו מקום של "האחר"; שם מקומכם, לא אתנו.

קסניה סבטלובה: לא אתנו, עם האליטה הנאורה; לא אתנו, עם עמוד השדרה של החברה הישראלית.

קסניה סבטלובה: רבותי, אנחנו כולנו עמוד השדרה של החברה הישראלית.

קסניה סבטלובה: אנחנו קטנים מדי בשביל דברים כאלה.

קסניה סבטלובה: אז עצוב לי מאוד שאנחנו הגענו, אחרי כל כך הרבה שנים, למצב שבו תלמידי ישראל לא שמעו, כי בעצם מה שלומדים במערכת החינוך – ואני בוגרת של בית-ספר בישראל – לומדים שהיו ישיבות מפוארות, סורא ופומבדיתא, בבבל, בעיראק, ואחרי זה קופצים לרמב"ם, ואחרי זה לומדים אולי בשתי שורות על העלייה מתימן – התייחסות קטנטונת לעומת כל מה שבא לאחר מכן – וכמובן שאין מקורות, אין מאיפה לשאוב את הידע הזה.

קסניה סבטלובה: ואחרי זה, השאלות האלה של את מי משמיעים ב"גלי צה"ל" ואיזו תזמורת מקבלת תקצוב מהמדינה – ודרך אגב, אני עד עכשיו לא קיבלתי התייחסות ממשרד התרבות והספורט לעניין הזה, מדוע תזמורת מזרחית לא יכולה לקבל תקצוב כי היא שונה במהותה מתזמורת שהיא תזמורת קלאסית-סימפונית או אחרת.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

קסניה סבטלובה: הקריטריונים נבנו לקבוצה אחת מסוימת, ואנחנו קבוצות כל כך רבות בתוך מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אז החוסן שלנו, גבירותי ורבותי, תלוי לא רק במערכת הביטחון; הוא תלוי לא רק בכמות הטילים והצוללות שיש לנו.

קסניה סבטלובה: מובן שהדברים האלה חשובים, אבל המאבק בגזענות, המאבק לקבלה, הפתיחה של הלב, הפתיחה של הראש ושל הנשמה כדי לקלוט את כולנו, כדי להבין שאף אחד לא פחות טוב מהאחר, תרבותו לא פחות טובה, והתרבות הזאת היא תרבות מדהימה – ואני אומרת את זה לכם כמישהי שלא באה דווקא מהעדות האלה, לא באה מעדות המזרח, ונחשפתי לעולם הזה רק בפתח שנפתח לי באופן אישי, כשיצא לי בתור כתבת ועיתונאית לסייר בעולם הערבי, ואז ראיתי את בתי-הכנסת, ואז שמעתי את הסיפורים מערבים, ממצרים, מעיראקים, מבחריינים; מהם שמעתי את הסיפורים על העדות שלנו, על הפאר שלהן, על ההיסטוריה שלהן.

קסניה סבטלובה: אז, רבותי, עד ששמות כמו האחים אל-כוויתי, שניגנו בתזמורת העיראקית המפורסמת, שכמעט כל נגניה היו יהודים, שמות כמו לילה מוראד, השחקנית היהודייה-המצרייה אולי הכי מפורסמת בעולם הערבי, השם של ז'קלין כהנוב, מחברת המסות המדהימה, שבעיני חייבים ללמד אותה, גם מהטעם של ההבנה של מה זה העולם הערבי – לא רק מה זה עדות המזרח אלא גם מה זה העולם הערבי.

קסניה סבטלובה: וכאן אני באה לסכם את דברי ולומר שכאשר אמרנו, בתור מדינה: אתם לא חשובים, התרבות שלכם לא חשובה, שמנו את עצמנו בתוך פינה חשוכה ובודדה מאוד, כי הרי ישראל נמצאת במזרח התיכון.

קסניה סבטלובה: איך אפשר להתכחש לשורשים המזרח-תיכוניים של עם ישראל, שיושב כאן?

קסניה סבטלובה: איך אפשר להתכחש לכך שיש לנו משהו משותף עם העמים שנמצאים פה מסביב?

קסניה סבטלובה: לפחות השפה, שבמהלך כל כך הרבה שנים ניסו בכוח להשכיח אותה מבני עדות המזרח.

קסניה סבטלובה: ומה אנחנו איבדנו?

קסניה סבטלובה: אנחנו איבדנו את הקשר לעצמנו, רבותי וגבירותי.

קסניה סבטלובה: אז עוד לא מאוחר מדי.

קסניה סבטלובה: אומנם איבדנו כל כך הרבה שנים, אומנם כל כך הרבה דורות של ישראלים התחנכו – חלקם התביישו במוצא שלהם, וחלקם ידעו עליו, ככה, קטעים מסוימים, פה ושם, ונשענו על הסיפורים של סבתא וסבא, ועכשיו מנסים לברר מה עם הסבתא והסבא, מאיפה הם באו, ומה הקשר שלהם, של כולנו בעצם, אל ההיסטוריה היהודית ארוכת השנים.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

קסניה סבטלובה: כן, לסיכום אני רוצה רק להביע משאלה – לשם כך הקמתי את השדולה למען השימור והטיפוח של התרבות והמורשת של יהדות ארצות ערב והאסלאם, וכל כך שמחתי שחברתי חברת הכנסת שולי מועלם הצטרפה אלי כיו"רית: אני רוצה להזמין את כולכם להצטרף לשדולה הזאת ולעבוד ביחד, כי אני חושבת שהמאבק הוא לא רק של בני עדות המזרח – וכמובן, העניין של הפיצויים עלה פה, זה עניין מאוד חשוב; העניין שלדעתי הוא עוד יותר מהותי זה ההשתלבות, זה הקבלה וזה ההבנה שכולנו נמצאים בסיפור הזה ביחד.

קסניה סבטלובה: ביחד – זאת מילת המפתח.

קסניה סבטלובה: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת סבטלובה.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים לפני תשובת הממשלה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יחיאל חיליק בר: לפני כן נשמע הודעה של מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת הכספים בדבר תיקון טעות בחוק הטבות במס וייעוץ מס (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם ועדת הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 42) (שקיפות בעבודת שדלנים), התשע"ו–2015, כ/608.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 216) (פטור על הכנסה מרבית המשולמת מכספי פיצויים לעיוור או לנכה), התשע"ו–2015, של חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב, כ/609.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: ציון יום יציאתם של היהודים מארצות ערב ואיראן

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': שלום, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, שר הפנים סילבן שלום, שמעתי אותך, ושמעתי את החוויה שלך מאיפה שבאת, העיר ליד ג'רבה.

עיסאווי פריג': ועכשיו, חברים, חברת הכנסת מועלם שואלת את עצמה: מה לעיסאווי, ערבי, לעלות על הפודיום ולהתחיל לדבר?

עיסאווי פריג': מה לו וליהודי ערב?

שולי מועלם-רפאלי: ההפך.

עיסאווי פריג': שאלת את השאלה הזאת?

שולי מועלם-רפאלי: לא, זה מאוד מאוד ברור לי מה לך וליהודי ערב.

שולי מועלם-רפאלי: אתה מכיר בקיומם של יהודים בכל המרחב המזרח-תיכוני וארצות ערב – – –

עיסאווי פריג': כולל ארצות ערב.

עיסאווי פריג': אני קיבלתי את זה.

עיסאווי פריג': עכשיו, חברים, כשקוראים היסטוריה – ולמען האמת, אחת התכונות שלי היא שאני מרבה לקרוא היסטוריה, ודווקא היסטוריה של היהודים והאסלאם וכל זה – אני יכול לתמצת את זה במשפט אחד: לאורך כל השנים, חברים, חיו האסלאם והיהדות במדינות ערב בשגשוג.

עיסאווי פריג': כל האסונות שהיו ליהודים – אם זה חורבן בית ראשון, חורבן בית שני, גירוש ספרד, המונגולים, השואה – כל האסונות האלה וצווי הגירוש בכל מדינות אירופה, לאסלאם לא היה בהם יד ורגל.

עיסאווי פריג': איפה שהיה אסלאם, היהדות שגשגה, ואנדלוסיה יכולה להעיד.

עיסאווי פריג': אני אישית קראתי ויודע שהרמב"ם ויהודה הלוי כתבו בערבית, נכון, כבוד הרב?

עיסאווי פריג': הרמב"ם היה הנגיד של מצרים, נכון, כבוד הרב?

עיסאווי פריג': תראה איזו היסטוריה.

עיסאווי פריג': עד שב-100 השנים האחרונות התחילו האירופים להיכנס בינינו ולעשות מה שעשו.

עיסאווי פריג': זה – על הדרך.

עיסאווי פריג': אבל הנושא שרציתי – –

עודד פורר: אתה רוצה להחריב את האיחוד האירופי?

עיסאווי פריג': לא הבנתי.

עיסאווי פריג': לא שמעתי אותך.

עיסאווי פריג': זה, איך אומרים?

עיסאווי פריג': על הדרך.

עיסאווי פריג': אלה עובדות, זאת היסטוריה, חברים; אני לא ממציא את זה ממני, וגם היהודים והסופרים אמרו את זה.

עיסאווי פריג': קראתי מחקר של יהודה שנהב.

עיסאווי פריג': ומה הוא אומר, חברים – במיוחד חברי המזרחים שנמצאים כאן, תקשיבו.

עיסאווי פריג': מה אומר המחקר?

עיסאווי פריג': כותב כך יהודה שנהב:

עיסאווי פריג': מסתבר שדווקא דור שני ושלישי של יוצאי מדינות ערב, דור שני ושלישי של יוצאי מדינות ערב, הכי מסתייגים מהשפה הערבית, והם מסתייגים מהערבים.

עיסאווי פריג': זה המחקר.

עיסאווי פריג': ההורים והסבים שלהם חיו עם ערבים בדרך כלל בשלום, זה מה שהוא כותב; בדרך כלל בשלום.

עיסאווי פריג': הם פיתחו בחלקם הגדול רתיעה, ואולי יותר מזה, הדור השלישי.

עיסאווי פריג': רואים את זה בעפולה ורואים את זה באופקים היום.

עיסאווי פריג': אני שואל את השאלה: דווקא היהודים הערבים, שבאו ממדינות ערב, שעל-פי המחקר סולדים מהשפה הערבית ויש להם תחושות אנטי כלפי הערבית יותר – אין מה להשוות עם האשכנזים.

עיסאווי פריג': אשכנזים, על-פי המחקר, מגלים פתיחות לשפה, לחדש; נורמל.

עיסאווי פריג': דווקא יוצאי הדור השלישי – אני מקפיד: הדור השלישי של יוצאי מדינות ערב – מגלים סלידה מהשפה ומהערבים.

עיסאווי פריג': בימים אלו אנחנו רואים ומרגישים את זה, אתמול וגם היום.

עיסאווי פריג': קחו למשל את עפולה ואופקים, פריפריה.

עיסאווי פריג': אני קורא: באופקים לא רוצים את הבדואים שזכו במכרז כדת וכדין; בעפולה מקיימים הפגנה שקוראת לראש העיר, שאין לו יד ורגל במכרז: בוגד, עוד מעט תבנה מסגד כאן, אתה מחבל.

עיסאווי פריג': ראינו את זה בטלוויזיה, ראינו את זה בחדשות.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי מתוך הנחה וידיעה ושכנוע – לא יעזור בית-דין, יהודים וערבים יחיו כאן, ואת הדבר הזה צריך להכניס לתודעה של הדור השלישי, חברים.

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': הערבי לא ילך לאף מקום, והיהודי לא ילך לאף מקום; ערבים יגורו בחיפה, כמודל לחיקוי, יגורו ביפו, יגורו בנהריה, יגורו בכרמיאל, ובעפולה, וביערה, שיש בה 30 משפחות בדואיות, נכון, אדוני?

עיסאווי פריג': נכון?

עיסאווי פריג': ואתה חי בשלום ובכיף אתם.

עיסאווי פריג': אז אני שואל אתכם: איפה זעקתכם?

עיסאווי פריג': איפה כולכם?

עיסאווי פריג': למה אתם שותקים על גילויי הגזענות הזאת?

עיסאווי פריג': ערבים זכו כדת וכדי במכרז ממינהל מקרקעי ישראל.

עיסאווי פריג': למה בעפולה ובאופקים אנחנו ב-2016 – 2015–2016 – נמשיך לשמוע את האמירות האלה: לא רוצים לגור אתם?

עיסאווי פריג': תראו מה כותבים בפייסבוק באופקים, וגם בעפולה.

עיסאווי פריג': תראו, אני רק אקריא לכם, כדי שתבינו את החומרה, ושתיקתכם היא מין הסכמה, כי הכול בא מלמעלה, ואנחנו הדוגמה.

עיסאווי פריג': תראו מה אומרים.

עיסאווי פריג': תושב באופקים אומר: לתשומת לבכם, בשכונת נווה-מנחם החדשה יש 20 משפחות בדואיות משבט טראבין שזכו במכרזים "בנה ביתך", והיד עוד נטויה.

עיסאווי פריג': ראו הוזהרתם, התושב אומר.

עיסאווי פריג': תושב אחר אומר – התייחס והוסיף שמן למדורה: תמיד אמרתי שאופקים היא הבית שלי, ולא אעזוב את עיר הולדתי, שבה גדלתי ובה חשבתי שגם אמות, אבל לא במצב שמתחיל לרקום גידים בעירנו, כתב.

עיסאווי פריג': אז אני פונה אליכם, שרים וחברי כנסת:

עיסאווי פריג': עזבו אותי עכשיו מהנושא המדיני, יש לי משהו יותר חשוב בסדר העדיפויות: החיים המשותפים בתוכנו.

עיסאווי פריג': אם נמשיך לשתוק על גילויי הגזענות שאנחנו רואים, אנחנו שותפים; שתיקתנו היא הסכמתנו.

עיסאווי פריג': אתם צריכים להשמיע קול זעקה בנושא.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: תודה לכל הדוברים.

יחיאל חיליק בר: תסכם ותשיב השרה לשוויון חברתי גילה גמליאל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, השר סילבן שלום, חברות וחברי הכנסת, היום אנחנו מציינים, בשעה טובה, בכנסת ישראל, את היום – זה באמת יום היסטורי, וצריך גם לדאוג שמכאן והלאה מדי שנה נציין את היום הזה בכנסת ישראל – אנחנו מציינים את היציאה ואת הגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן.

עיסאווי פריג': הכותרת היא "יציאה", לא "גירוש".

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: החוק מדבר גם על הגירוש.

גילה גמליאל: חבר הכנסת לשעבר שמעון אוחיון נמצא אתנו כאן, והוא ממובילי החקיקה, הוא וחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: נמצא אתנו גם, כנראה לא בכדי, השר סילבן שלום, שאף דאג לעגן את ציון היום הזה באו"ם; חזרתי בשבוע שעבר – בדיוק בזכותך, בזכות זה שאנחנו מציינים את היום הזה גם באו"ם, והיה מאוד מרגש לייצג את מדינת ישראל בנושא הספציפי הזה.

גילה גמליאל: קל וחומר, כפי שהציגו כאן קודם, שבאו"ם העבירו מאות החלטות בנושא הפליטים הפלסטינים, הוקמה אונר"א כדי לתת את כל המשאבים, במיליארדי יורו, בעבור הנצחת הפליטים הפלסטינים לדורותיהם.

גילה גמליאל: חשוב לציין שבסוגיית הפליטים הפלסטינים, כבוד היושב-ראש, יש סוגיה תמוהה.

גילה גמליאל: אתה יודע, בעידן של היום, כשאנחנו רואים את כל הפליטים שצובאים על דלתות אירופה, ובכל העולם, אנחנו נופתע לשמוע שיש הגדרת פליט מאוד מאוד מיוחדת לפליטים הפלסטינים.

גילה גמליאל: כדי להנציח את הסכסוך הישראלי–פלסטיני, גם דאגו להנציח את עצם היותם פליטים לדורי דורות, כלומר, הפליטים היחידים בעולם שמוגדרים לא רק הם, אלא הם וכל הדורות, והצאצאים שלהם, והנכדים שלהם, הם הפלסטינים.

גילה גמליאל: וכאן נשאלת השאלה: מה שקרה בשנת 48' – שנוצרו שני סוגי פליטים, מצד האחד הפליטים הפלסטינים, מצד אחר הפליטים יוצאי מדינות ערב שנאלצו לעזוב את המדינות מפאת העובדה שהתחילו פרעות באותן מדינות – הנושאים האלה, כפי שנאמר כאן קודם, לא נלמדים במדינת ישראל, ואלה חלק מהשינויים שאנחנו נבצע כאן, ואני אומרת את זה חד וחלק.

גילה גמליאל: נכון, חברי חבר הכנסת עיסאווי, שהיו תקופות רנסנס במערכת היחסים בין יהודי ערב לבין המוסלמים במדינות ערב, לאורך שנים.

גילה גמליאל: עם זאת, לאחר אותה הודעה דרמטית על הקמת מדינת ישראל הייתה, לצערנו, בהרבה מאוד מהמדינות התייחסות קשה נגד היהודים; חלקם סבלו מפרעות, מאונס, מרצח, מגזל ומדרישה לעזוב את הארץ, ולא בכדי הנתונים העובדתיים, לצערנו, מדברים בעד עצמם: רק 2% נותרו היום באותן מדינות, מבחינת אחוז היהודים שנשארו במדינות ערב.

גילה גמליאל: לא בכדי אנחנו רואים שמייד לאחר קום המדינה הגיעו לכאן יהודים חסרי כול; את כל הרכוש שלהם הם השאירו במדינות ערב.

גילה גמליאל: נכון להיום, אני רוצה לומר, כמי שאמונה, כשרה לשוויון חברתי, על הטיפול בנושא, שהעליתי את הנושא הזה גם בישיבת הממשלה, ושם הבהרתי שאני מתכוונת לקחת חברה כלכלית בין-לאומית, שתהיה נטולת אינטרס, ותקבע את האומדן של הרכוש של יהודי צפון-אפריקה ואיראן, כדי לעגן תביעה פוטנציאלית עתידית לזכות של אותם יהודים על הרכוש שלהם.

גילה גמליאל: חשוב לי לציין שכבת לפליטים יוצאי עדות המזרח, אני שמחה לעמוד כאן ולומר שאנחנו, במדינת ישראל, התמודדנו טוב יחסית; עובדה שאני כאן שרה בישראל, יש כאן את השר סילבן שלום, יש כאן חברי כנסת, סגן השר לשעבר מיקי לוי, ויואל חסון, ויש כאן את שולי מועלם, ואת יצחק וקנין – אנחנו רואים פה שבכלל, הכנסת שלנו שופעת – – –

קריאה: וחיליק.

גילה גמליאל: וחיליק.

יחיאל חיליק בר: ממני מתעלמת.

גילה גמליאל: חיליק, אתה – – –

עיסאווי פריג': חיליק משתכנז.

מיקי לוי: הוא חצי-חצי.

עיסאווי פריג': הוא השתכנז.

גילה גמליאל: חיליק, ועוד רבים וטובים – – –

יחיאל חיליק בר: אני מצטער שיש לי גם אימא אשכנזייה.

יחיאל חיליק בר: אני מתנצל – – –

גילה גמליאל: אני אומרת שיש לנו רבים וטובים כאן, בבית הזה – –

יחיאל חיליק בר: למרות זה היא מכינה אוכל מרוקאי יותר טוב ממך.

מיקי לוי: – – –

גילה גמליאל: – – ואנחנו רואים את ההצלחה של ההשתלבות בחברה הישראלית.

גילה גמליאל: אבל נאמר את האמת: עדיין – וכמובן פרופסור יונה היקר – אבל עדיין אנחנו רואים את הפערים בחברה שלנו, ומרבית הצאצאים של הפליטים יוצאי ערב עדיין גרים באזורים פריפריאליים, ועדיין הפוטנציאל הכלכלי שלהם לא מומש כאן, בארץ-ישראל.

גילה גמליאל: ואני אומרת שמחובתנו כממשלה לדאוג גם לזכותם על הרכוש הקנייני שלהם, ואנחנו נפעל לזה.

גילה גמליאל: אני שמחה שבממשלה הועברה דרישה שאני והשר בנט נציג ביחד תוכנית להטמעת הנושא בלימודים.

גילה גמליאל: מערכת החינוך כשלה, ואנחנו לא מחפשים אשמים.

גילה גמליאל: אנחנו נבצע את השינוי הראוי לצדק היסטורי, שהסיפור של יוצא עדות המזרח יישמע ויילמד בבתי-הספר.

גילה גמליאל: ואני אומר לכם שוב: לא יעלה על הדעת – אימא שלי נולדה בלוב, הסבא שלה נרצח בדרך לברגן-בלזן, מג'אדו, ואני אומרת לכם, הסיפור הזה לא רק שלא נלמד – יש גם בורות שלמה בחברה הישראלית, שאינה יודעת שבסוגיית השואה, ממצרים, מסביב לכל המדינות, עד יוון, כל היהודים סבלו מהנאצים ומהניסיון לרצוח את העם היהודי.

גילה גמליאל: והדברים האלה צריכים להילמד בבתי-הספר.

גילה גמליאל: הנרטיב הציוני צריך להיות שלם.

גילה גמליאל: הפוגרומים ב"פרהוד" בעיראק, הפוגרומים בטריפולי, בעדן, צריכים להילמד.

גילה גמליאל: זה דבר שהוא לא מתקבל על הדעת שאנחנו מיוזמתנו מלמדים חלק קטן מהנרטיב הציוני במדינת ישראל; זה דבר שלא יימשך; זה דבר שאנחנו נבצע – נבצע את תיקון העוול ההיסטורי הזה, כדי שהבנות שלי וכל הילדים והילדות במדינת ישראל יזכו ללמוד את הסיפור הציוני השלם, על כל הפסיפס האנושי הכל-כך יפה ומושלם שקיים לנו כאן בארץ-ישראל.

גילה גמליאל: דבר נוסף – אני רוצה לציין שמלבד האירוע המאוד-מאוד מרגש שקיימנו בשבוע שעבר, בפעם הראשונה הסיפור של כל עדות המזרח סופר, הפעם מטעם הממסד, לא מטעם כל קבוצות המחאה למיניהן שניסו לקדם זאת – ואני מברכת אותן על כך, כי בעצם זה שהן ניסו לאורך השנים, הגענו היום ליום הזה שבו אנחנו מציינים את זה באופן ממלכתי.

גילה גמליאל: ואני אומרת לכם כאן, בכנסת, אני ממש קוראת לכולכם ולכולכן לראות את התערוכה, תערוכה מאוד מאוד מרגשת, שנמצאת ליד אולם "ירושלים".

גילה גמליאל: אני בחרתי, ברשותכם, לשתף קצת בסיפורים האישיים מן התערוכה, שנקראת "געגוע לבית".

גילה גמליאל: הפקנו את זה במשרד לשוויון חברתי, והיא מאוד מאוד מרגשת, ואני ממליצה לכולם ללכת ולראות.

גילה גמליאל: אני אספר לכם קצת על התערוכה.

גילה גמליאל: בתערוכה מצולמים עשרה אזרחים ואזרחיות ותיקים שעלו מארצות שונות במזרח.

גילה גמליאל: ד"ר נאוה ירדני מתוניס, שעלתה ארצה בגיל 17, מתגעגעת לאחיה המבוגר ממנה, שנפטר ממחלה במחנה הכפייה והוא בן 23; תראו שם את אליהו חסון מסוריה, שגדל בדמשק, ולמרות שעברו למעלה מ-70 שנה, הוא עדיין מריח את ריחות הטבע של ילדותו.

גילה גמליאל: בית הוריו היה גדול והיו בו למעלה מעשרה חדרים, והם חיו בפאר ועושר רב.

גילה גמליאל: הוא היה רגיל שלקראת חג הפסח עצי האגוזים לאורך השביל המוביל לבית-הספר היו מבשילים.

גילה גמליאל: "מילאו כיסי באגוזים" – זו הייתה חוויית הילדות המתוקה שלו.

גילה גמליאל: וכשהוא הגיע לארץ והקים את ביתו במבשרת-ציון, הוא שתל בחצרו שני עצי אגוזי מלך, שמזכירים לו את אותם זיכרונות מתוקים מילדותו.

גילה גמליאל: תפגשו גם את ד"ר צבי יהודה מעיראק – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוזס, בבקשה לדבר עם קסניה בחוץ.

גילה גמליאל: – – שמתגעגע לביתו שעל שפת נהר הפרת בעיראק, בצמוד לקבר יחזקאל.

גילה גמליאל: בחגים הייתה מתמלאת החצר של הקבר בעולי רגל מכל קצוות תבל, שהיו מגיעים למקום הקדוש, מתפללים, מנגנים.

גילה גמליאל: הוא ממקימי מוזיאון יהדות בבל, וגם כתב את הספר "האלף האחרון" על יהדות בבל.

גילה גמליאל: תפגשו שם את פרופסור רפאל ישראלי ממרוקו – ציטוט מטעמו: יש לי לבוש מרוקאי ואני אוהב אוכל מרוקאי.

גילה גמליאל: כל אחד קשור בנימי נפשו לשורשיו, אך אני מתייחס אל העבר שלי כמו אל ביקור במוזיאון – אני מתבונן בו דרך ויטרינה, מתפעל ממנו, אך אין לי שום רצון לגעת בו או לחזור אליו.

גילה גמליאל: פרופסור ישראלי נולד במרוקו ועלה בגיל 13 בגפו לישראל, כשהוא מותיר שם את כל משפחתו.

גילה גמליאל: היום הוא מזרחן, מומחה לאסלאם, ובאמת מדהים לקרוא את כל 100 המאמרים שהתפרסמו בעיתונות המקצועית בארץ ובעולם מטעמו.

גילה גמליאל: יש שם את אמיר אליאסי מתרשיש שבגבול עיראק, שסיפר כי אבא שלו פעמיים עלה ברגל עם כרכרה לירושלים, ולכן קראו לו חאג'י – עולה לרגל; דרך עיראק, סוריה, ירדן, עם כרכרה.

גילה גמליאל: ואלה הסיפורים – סיפורים אותנטיים, שורשיים, שלנו.

גילה גמליאל: יש את רוזה מולכו ממצרים, שעלתה לארץ בשנת 1949, בגיל 15, ובכל יום היא נושאת את הגעגוע למצרים, שם היא השאירה את קבר אמה – אמה, שהצילה שלוש משפחות כשהתריעה על עגלת תופת ברובע היהודי בקהיר.

גילה גמליאל: היא אומרת שאלה סיפורי הילדות של כל אחד מאתנו.

גילה גמליאל: יש את מרים חדד מלוב, שהגעגוע עבורה זה הפרחים בחצר של הבית שלה; כשהיא רואה את הפרחים זה גורם לה געגוע.

גילה גמליאל: כל הסיפורים האלה מראים לכולנו את הצד היפה שבסיפורי הילדות ואת הסיפורים שבגינם עלו לארץ.

גילה גמליאל: היא נולדה ב-1935 בטריפולי שבלוב, ובמהלך מלחמת העולם השנייה אביה ואחיה נלקחו למחנות העבודה, והיא חוותה את מאורעות 1945, שבהם המון ערבי טבח בתושבי הרובע היהודי בטריפולי.

גילה גמליאל: לאחר מות אביה ב-1946 היא עלתה לארץ ביחד עם אמה, אחותה ואחיה, והותירו מאחור את אביה ואחיה.

גילה גמליאל: שושנה שמחי מתימן היא אזרחית ותיקה במדינת ישראל.

גילה גמליאל: היא עלתה ב-1948, בגיל שמונה, מצנעא שבתימן.

גילה גמליאל: היא שהתה במחנה "חאשד", גאולה, בעדן, ושם היא למדה עברית והתכוננה יחד עם רבים כמוה לעלייה לארץ הקודש: ערבים ויהודים חיו יחד, לא היה חשמל ולא היה גשם.

גילה גמליאל: היינו הולכים לשאוב מים מהנחל עם כדים די גדולים.

גילה גמליאל: היינו שמים את הכד בצורה מיוחדת על הראש.

גילה גמליאל: היינו רוקדים בחתונות, בחינות – חיינו ממש טוב.

גילה גמליאל: כל היום עבדנו בשטח, בחקלאות.

גילה גמליאל: החברות, הידידות, השירים של החגים, האחווה.

גילה גמליאל: התימנים היו מאוד מלוכדים, לא חשבנו לעזוב בחיים.

גילה גמליאל: יש את ריטה שלחון מלבנון, אזרחית ותיקה, זמרת ואשת עסקים מצליחה, שעלתה מביירות בשנות ה-90.

גילה גמליאל: מופע השירים שלה משלב שירים בצרפתית ובערבית, וכולו בניחוח של געגוע לימים שבהם לבנון הייתה ממש שוויצריה.

גילה גמליאל: כל הסיפורים האלה שמתועדים בתערוכה ממחישים את הסיפורים האישיים של אותם יהודים שקולם לא נשמע, ואנחנו בבית הזה נדאג לבצע את השינויים המדוברים.

גילה גמליאל: אני מברכת את ראש הממשלה נתניהו, שנענה לבקשתי ומקים קרן שתהיה פרס בעבור כל מי שילמדו באקדמיה ויפַתחו את המחקר בתחום של עדות המזרח וכל המקורות שלהם.

גילה גמליאל: יש לנו עבודה רבה.

גילה גמליאל: אנחנו אומנם לא מחפשים אשמים, אבל בהחלט נעשה כאן עוול היסטורי, ואני שמחה שגם בבית הזה, בכנסת ישראל, אנחנו נתקן אותו וניצור מצב שכפי שאמרתי בתחילת דברי, הפסיפס האנושי של מדינת ישראל על כל גווניו, התרבות שלו, המורשת שלו, ההיסטוריה שלו, יהיה למקור גאווה לעם ישראל ולארץ-ישראל.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: מבחינתי, המציעים והמציעות – ראשית, אני רוצה לברך כל אחד מכם.

גילה גמליאל: מבחינתי הדיון יכול להימשך גם במליאה, גם בוועדות.

גילה גמליאל: זה תלוי ברצונכם.

יחיאל חיליק בר: או להסתפק בתשובתך.

יחיאל חיליק בר: אנחנו תכף נחליט, אחרי – – –

גילה גמליאל: מה שיחליטו.

גילה גמליאל: אני מציעה שיהיה המשך דיון.

יחיאל חיליק בר: רגע, יש עמדה אחת של דקה מהצד, של חברת הכנסת ברקו, ואז אנחנו נחליט אם מסתפקים בתשובתך או מעבירים לדיון.

גילה גמליאל: בשמחה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

ענת ברקו: תודה לכבוד השרה גמליאל.

ענת ברקו: כל הכבוד, הגיע הזמן, מה שנקרא.

ענת ברקו: ואני רוצה להודות לשר סילבן שלום על הסקירה המעמיקה והמחכימה שהוא נתן לגבי ההיסטוריה של הדברים.

ענת ברקו: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו, אני רק רוצה לספר לכם ברמה האישית.

ענת ברקו: גם אני בת למשפחת פליטים, מבגדאד, ואבא שלי, כשהוא ברח לארץ, נס על נפשו, עסק בפעילות של העלייה הבלתי-לגלית דרך איראן.

ענת ברקו: זאת אומרת שבבית שמעתי אותו שומע "קול ישראל" בפרסית, כדי לא לאבד את השפה, וגם את הדיאלקט העיראקי העתיק של יהודי עיראק, שהוא כל כך קרוב ללבי – ולפעמים חבר הכנסת יונה ואני מדברים כאן בערבית עיראקית, ששמורה – רק היהודים יכולים להבין אותה, יהודי עיראק.

ענת ברקו: מה שחשוב לומר כאן הוא שיש פליטים נעלמים.

ענת ברקו: יש פליטי נצח מצד אחד, ואנחנו רואים מיליוני פליטים במרחב, מיליונים, שהיום חלקם הגדול בדרכם לאירופה, ויש פליטים ממדינות ערב, תרבויות שלמות שנכחדו, שקדמו, כמובן, לאסלאם, קדמו לנצרות, והן כבר לא שם.

ענת ברקו: ומי שלא רואה ולא הזדהה אתנו, עם מה שקרה לעם היהודי – בעצם את חילופי האוכלוסיות שהיו כאן – לא מבין גם מה שקורה היום.

ענת ברקו: כי מה שקורה היום זה גל הניפוץ השני; גל הניפוץ השני הוא שהנוצרים במרחב עוברים את אותו תהליך של טיהור אתני, של שלילת אזרחויות ושל גירוש.

ענת ברקו: זה מה שקרה לנו, היהודים בעיראק, לפחות.

ענת ברקו: המשפחה שלי, שהייתה משפחה מסודרת מכל הבחינות – הם לא באו לארץ וקיטרו, אלא גם במעברות השקיעו בלימודים ובהשכלה כדי לקדם את הילדים.

ענת ברקו: ואת זה אנחנו היום רוצים להנחיל, גם לילדים שלנו – את הזיכרון הזה מבית אימא ואבא.

ענת ברקו: אימא שלי מספרת על עלוויה, הרובע היהודי שהם גרו בו.

ענת ברקו: וכשאני רואה את התמונות, או כשאני מספרת בהרצאות שלי, אני אומרת: הבית מאבן, והמכונית – בשנות ה-40 – ליד הבית, והילדה הקטנה שעומדת שם, בגיל עשר, זה לא בפוטומק ולא בבוורלי-הילס; זה בבגדאד.

ענת ברקו: ואת כל זה השארנו, ונשללה מאתנו זהותנו, אזרחותנו, ובאנו לארץ-ישראל כדי באמת לבנות ולהיבנות – קיבוץ הגלויות.

ענת ברקו: לא נאחזנו בפליטות – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת ברקו.

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון ממש.

ענת ברקו: באמת משפט אחרון.

ענת ברקו: לא נאחזנו בפליטות הנצח, לאחר 70 שנה, פליטות שכמובן לא ניתנת להורשה – רק במקרה הפלסטיני, כשהמדינות השכנות סירבו לתת אזרחויות לפליטים, מלבד ירדן, ובכך גרמו להם עוול.

ענת ברקו: ולכן הגיע הזמן שנשיל, נצא מטענת השיבה, שלא מאפשרת להתקדם בשום תהליך מדיני, ובאמת יבוא גם לציון גואל, אבל גם לפלסטינים.

ענת ברקו: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, ד"ר חברת הכנסת ברקו.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יואל חסון.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לנסות להיצמד לדקה שיש לכם בפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יואל חסון: דיון שלכאורה לא היו ציפיות גבוהות ממנו, דווקא ממלא אותי באופטימיות רבה.

יואל חסון: אני רוצה באמת לברך את השרה על הדברים שהיא אמרה, וגם את השר סילבן שלום, על הדברים שהוצגו על-ידי הממשלה.

יואל חסון: נראה שיש כאן תוכניות אמיתיות שהולכות לשנות את הכיוון לגבי היחס לתרבות עדות המזרח, בני – המזרחים, שהגיעו מכל רחבי המזרח התיכון לישראל.

יואל חסון: אגב, אומרים עדות מזרח; רובם לא באו מהמזרח בכלל, באו – – –

ענת ברקו: מזרחים.

ענת ברקו: אומרים מזרחים.

סילבן שלום: אמרתי בישיבת הממשלה שכל אלה שהגיעו מצפון-אפריקה הגיעו מהמגרב.

סילבן שלום: מגרב זה מערב.

יואל חסון: בדיוק.

סילבן שלום: אלה שהגיעו ממזרח-אירופה – מערביים.

סילבן שלום: איך יכול להיות דבר כזה?

יואל חסון: נכון, הם המזרחים.

סילבן שלום: אלה שהגיעו מהמערב הם מזרחים; אלה שהגיעו מהמזרח הם מערבים.

יואל חסון: אז זאת באמת נקודה – – –

מנחם אליעזר מוזס: ביהדות, מזרח זה המקום המכובד.

סילבן שלום: זה נכון.

יחיאל חיליק בר: בואו נאפשר לחבר הכנסת חסון לסיים.

יואל חסון: השר צודק, באמת כשאומרים "עדות המזרח" – רובם הגיעו בכלל מהמערב.

יואל חסון: אז אתם יודעים מה?

יואל חסון: לא יודע באמת מי מזרחי ומי מערבי, בסוף כולנו ישראלים, אבל אסור לנו לשכוח את התרבות.

יואל חסון: ואני רוצה במילה וחצי לספר על סיטואציה משפחתית; כשסבא שלי היה בן 88-87, אני לא זוכר, חגגו לו יום הולדת.

יואל חסון: אני הייתי ילד קטן.

יואל חסון: סבא שלי עלה מתוניסיה וגר באותה דירה עד סוף ימיו, בראשון-לציון, שלושה חדרים, אבל כל המשפחה מסביב התפתחה, התקדמה, התרחבה, השכילה, ואני זוכר שהאווירה שם הייתה – וכשהוא אמר את זה, הוא אמר:

יואל חסון: אני שילמתי את המחיר בשבילכם, וכשאני רואה אתכם היום, לאן הגעתם, איך השכלתם, מה עשיתם, אני אומר: היה שווה.

יואל חסון: והדור הזה, סבא שלי, אימא שלי, שתזכה לחיים ארוכים וטובים, זה הדור ששילם מחיר כדי שאנחנו נחיה במדינה יהודית ודמוקרטית לתמיד.

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חסון.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אתם רוצים להסתפק בתשובת השרה?

גילה גמליאל: עוד דיונים בוועדה.

יחיאל חיליק בר: אה, השרה רוצה.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו הולכים עם השרה בעניין הזה, לגמרי.

יחיאל חיליק בר: אז מה, איזו ועדה?

ענת ברקו: ועדת חינוך.

שולי מועלם-רפאלי: לדעתי ועדת החינוך.

שולי מועלם-רפאלי: זאת המטרה של כל הדיון הזה, שהנושא יוטמע במערכת החינוך.

ענת ברקו: כדי להכניס את העניין לספרי הלימוד.

יחיאל חיליק בר: טוב, אז אנחנו עכשיו מצביעים בעד או נגד העברת הנושא לדיון בוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: מי שבעד להעביר – ללחוץ בעד; מי שנגד – נגד.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, 13 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע שהנושא הזה, יציאתם של היהודים מארצות ערב ואיראן, יועבר להמשך דיון בוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: לפני שנעבור לנושא הבא, חבר הכנסת מוזס מבקש להבהיר כמה דברים.

יחיאל חיליק בר: הבנתי שהייתה פה איזושהי סולחה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך מאוד.

מנחם אליעזר מוזס: אין לי כמה דברים, רק דבר אחד.

מנחם אליעזר מוזס: בנאום שלי קודם על מה שקורה ברחבת הכותל המערבי כל ערב, הדלקת נרות וכל התעלולים והדברים האלה, הזכרתי כאן חברת כנסת ולא זכרתי את שמה.

מנחם אליעזר מוזס: מכיוון שראיתי שהיושב-ראש שואל גם את ירדנה, ואף אחד לא יודע, לא היה לי את מי לשאול, וממש לא הייתה לי שום כוונת מכוון, חלילה, לזלזל בשם של חברת הכנסת קסַניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: קסֵניה.

יחיאל חיליק בר: קסֵניה סבטלובה.

מנחם אליעזר מוזס: קסֵניה סבטלובה.

מנחם אליעזר מוזס: קסניה, אני מבקש את סליחתך.

מנחם אליעזר מוזס: אין אני בן-אדם כזה שחלילה חושב לפגוע בשמך הטוב, מה שההורים נתנו לך ואיך שקוראים לך.

מנחם אליעזר מוזס: ייקח לי זמן להתרגל, אבל אני מבקש את הסליחה בפני כולם.

מנחם אליעזר מוזס: לא הייתה לי שום כוונת מכוון, ועמך הסליחה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

נחמן שי: מודה ועוזב ירוחם.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נצביע על התנצלותו של חבר הכנסת מוזס.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מוזס.

יחיאל חיליק בר: [נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת וקנין, סגן היושב-ראש וקנין, יציג במקום יו"ר ועדת הכספים משה גפני את החלטת ועדת הכספים בדבר תיקון טעות בחוק הטבות במס וייעוץ מס (תיקוני חקיקה).

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, השרה גילה גמליאל, השר סילבן שלום, שר הפנים, חברי הכנסת, בחוק הטבות במס וייעוץ מס (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, בסעיף 1(1)(ג), בהגדרה "ניקוד פריפריאליות" המובאת בו בטור "מספר נקודות", במקום 40 צריך להיות 50.

יצחק וקנין: חוק הטבות במס וייעוץ מס (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, התקבל בכנסת ביום י"ח בכסלו התשע"ו, 30 בנובמבר 2015, וטרם פורסם ברשומות.

יצחק וקנין: בשל טעות הדפסה, בהגדרה "ניקוד פריפריאליות" שבסעיף 11 לפקודת מס הכנסה, שתוקן במסגרת החוק האמור, בטור "מספר נקודות" הוקלד "40" במקום "50".

יצחק וקנין: מוצע לתקן את הטעות.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: רבותי, צריך להצביע על התיקון הזה, כדי שהנושא יפורסם ברשומות והטבות מס יופעלו על כל היישובים בהתאם למה שהצביעה הכנסת.

יצחק וקנין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על תיקון הטעות.

יחיאל חיליק בר: מי שבעד – נא להצביע בעד.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יצחק וקנין: גם אני לא אספיק.

יחיאל חיליק בר: הנה, עוד שבע שניות, וקנין.

יואל חסון: אתה מספיק, אתה מספיק.

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההחלטה – 9 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת הכספים בדבר תיקון טעות בחוק הטבות במס וייעוץ מס (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, נתקבלה.

יואל חסון: זה רציני – – –

יחיאל חיליק בר: וקנין, אתה הצבעת במקום יואב בן צור – –

יצחק וקנין: לא, הצבעתי במקום יואב בן צור.

יחיאל חיליק בר: – – אז אנחנו נרשום שזו טעות ונספור את זה כהצבעתו של וקנין.

יצחק וקנין: חברות, זו לא הצבעה כפולה.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו תשעה בעד, אפס מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי התיקון עבר ואושר.

יחיאל חיליק בר: [מס' כ/606; "דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' 7122; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק הכנסת, התשע"ו–2015, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

סילבן שלום: אין יושב-ראש של הוועדה.

סילבן שלום: הלאה.

יחיאל חיליק בר: – – – בפרסה דחוף.

סילבן שלום: מה הנושא הבא?

סילבן שלום: גם – – –

יחיאל חיליק בר: הנושא הבא – גם כן דוד ביטן.

יחיאל חיליק בר: אם הוא באמת לא יגיע, זה מה שנעשה.

יחיאל חיליק בר: זה פשוט לא בסדר.

יחיאל חיליק בר: בדרך.

איציק שמולי: זה בהסכמה, אפשר שמישהו אחר יעשה את זה.

יחיאל חיליק בר: לא, אין בעיה.

יחיאל חיליק בר: מישהו יכול לעשות?

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה לעשות – – –?

יואל חסון: אני יכול להציג את זה.

איציק שמולי: אפשר להציג את זה כחבר כנסת.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא.

סילבן שלום: יש כאן חבר כנסת מוועדת הכנסת?

איציק שמולי: חייב מהוועדה?

יואל חסון: חבר ועדת הכנסת לא יכול להציג את זה?

סילבן שלום: כן, יש פה חבר ועדת הכנסת?

נחמן שי: מה זה, פה מחפשים – – –

יחיאל חיליק בר: אבל צריך הסמכה מיו"ר הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נמתין עוד דקה.

נחמן שי: אז מה, נשיר עכשיו שירים?

יחיאל חיליק בר: אתה מוזמן לשיר, נחמן, אם אתה רוצה.

סילבן שלום: שירי חנוכה.

נחמן שי: לא, ענת ברקו – –

ענת ברקו: מה אתה רוצה, שאני אשיר?

נחמן שי: – – נאום קצר על הטרור.

ענת ברקו: זה שירת נשים, זה אסור.

יואל חסון: מה עם איזה שיר מבית אבא או אימא?

ענת ברקו: שירת נשים.

סילבן שלום: אני אשיר לך מבית אבא: חנוכה, אוי חנוכה א יום טוב, א שיינע א ליכטיגע, א פרייליכע נישט דא נאך א זיינע.

יחיאל חיליק בר: נו, וחשבו שהשר סילבן שלום מזרחי, אתה מבין?

יחיאל חיליק בר: והוא שר ביידיש, יא אללה.

יחיאל חיליק בר: התפוצצה האשליה שלך, סילבן שלום.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ביטן, בשם המליאה אני קודם כול נוזף בך על חוסר האחריות.

): לא, אמרו 15:00.

יחיאל חיליק בר: מה זה?

יחיאל חיליק בר: יש לשים לב לסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: זה לא בסדר.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, ביטן, תסמיך אותי להבא אוטומטית – – –

יחיאל חיליק בר: אבל בגלל שאתה בדרך כלל בסדר, אנחנו מוותרים לך.

): רק שתדעו שהוועדה התכנסה היום והחליטה נגד העוזר השלישי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ביטן, יו"ר ועדת הכנסת, יציג עכשיו את הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 38) לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

סילבן שלום: תעביר לו את החוק.

יחיאל חיליק בר: אתה צריך את החוק?

): לא, על איחוד התקציבים?

יחיאל חיליק בר: תיקון 38.

): כן, מה שקורה הוא שעד השנה, כולל, היו כמה תקציבים שחברי הכנסת יכלו לעשות בהם שימוש לצורך הפעילות הפרלמנטרית שלהם, אבל בחלק גדול מהתקציבים לא היה אפשר לעשות שימוש.

): למשל: דואר – 31,000 שקל, שהיום בעידן האינטרנט והווטסאפים והפייסבוק הרבה חברי כנסת לא עושים בזה שימוש; פלאפון – 27,000 שקל, שזה שייך לעידן אחר, והיום ההוצאה היא מאוד נמוכה; ושכירות – 19,000, שאי-אפשר היום לעשות בזה שימוש, כי אי-אפשר לשכור ב-19,000 שקל.

): לכן ביקשנו לאחד את התקציבים, וכדי שלא לפגוע בתקציב – כי הורדנו והפחתנו את זה ב-15% – הוועדה הציבורית הסכימה לדבר הזה, ורק הפחיתה עוד 7%.

): הסכמנו גם לזה, כי העיקרון קובע, לא גובה התקציב, והתיקונים האלה שאנחנו מביאים היום הם תיקונים שנובעים מההחלטה לאחד את התקציבים.

): על כן אני מבקש מהכנסת לאשר את התיקון הזה בקריאה שנייה ושלישית, כדי שנוכל ב-2016 לעשות את האיחוד, ויעמדו לרשות כל חבר כנסת כ-93,000 שקל לכל סוגי הפעילות שהוא רוצה, בהתאם למה שהיה קודם, אבל הוא יכול לעשות בהם שימוש כפי שהוא רוצה כדי שתהיה לו מקסימליזציה של היכולת שלו לתקשר עם הציבור ולעשות את העבודה שלו.

): דבר שני – חבר כנסת חדש מקבל עוד 10,000 ש"ח בשנה הראשונה, כי באופן טבעי יש לו יותר הוצאות שקשורות להתחלת הפעילות שלו, אוקיי?

): תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת ביטן.

יחיאל חיליק בר: אין הסתייגויות, ובקשות רשות דיבור – לא נמצאים פה, אז אנחנו עוברים – – –

): רגע, תן לי להגיע.

): יש פה מסלול מכשולים.

יואל חסון: הוא לא יכול לרוץ כמו וקנין.

): לא, זה – – –

יחיאל חיליק בר: ניתן.

יחיאל חיליק בר: למרות שאתה צריך כבר להציג עוד אחד, ביטן, אז אולי תישאר באזור.

יחיאל חיליק בר: מי בעד, מי נגד, בקריאה שנייה?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–4 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 11 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק הזאת עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מצביעים עכשיו על חוק הכנסת (תיקון מס' 38) בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק הכנסת (תיקון מס' 38), התשע"ו–2015, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 11 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 38), התשע"ו–2015, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

יואל חסון: מה התחולה של החוק?

יואל חסון: [מס' כ/606; "דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' ; נספחות.

יואל חסון: ]

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ביטן, שוב אלינו כדי להציג את הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 40), התשע"ו–2015, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

): ההצעה הנוספת קשורה לוועדה הציבורית.

): היום יש לקונה בחוק, במובן הזה שהוועדה הציבורית איננה כפופה לשום מגבלות זמן במתן התשובות שלה על פניות של ועדת הכנסת.

): זאת אומרת, בעיקרון היא יכולה להחזיק את זה בצד כמה זמן שהיא רוצה.

): על כן, ביקשנו לתקן את החוק באופן שאם ועדת הכנסת פונה, תהיה תקופת זמן, נדמה לי של 25 יום – ימי עבודה, לא ימים אלא ימי עבודה – בפנייה ראשונה לתשובה הראשונה שלה, ו-15 יום לתשובה על פנייה נוספת, כדי שכשוועדת הכנסת פונה לוועדה, מן הראוי שאפשר יהיה לסיים את העניינים האלה כמה שיותר מהר.

): אנחנו לא פוגעים בעצמאות הוועדה הציבורית, מכיוון שהוועדה הציבורית כמובן יכולה להחליט מה שהיא רוצה בעניין הזה.

): היא לא כפופה לחברי הכנסת, הדברים נתונים לשיקול דעתה, ורק רצינו לקצוב את זה בזמן.

): על כן, אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את זה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת ביטן.

יחיאל חיליק בר: נאפשר לך לחזור למקום.

יחיאל חיליק בר: עד אז נברך שגרירים ונציגים ממדינות רבות שהגיעו לחגוג אתנו את חג החנוכה משגרירויות רבות בעולם: Welcome to Israel and thank you for celebrating Hanukkah with us.

יחיאל חיליק בר: Thank you so much.

יחיאל חיליק בר: אפשר למחוא להם כפיים.

יחיאל חיליק בר: גם לחוק זה אין הסתייגויות ואין כרגע בקשות דיבור, ולכן אני עובר להצבעה על החוק הזה, הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 40), בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 11 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 40) עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים ללא שיהוי להצבעה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק הכנסת (תיקון מס' 40), התשע"ו–2015, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 11 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 40) עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

יחיאל חיליק בר: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כידוע, התקבלו זה עתה בקריאה שלישית שני תיקונים לחוק הכנסת, מס' 38 ומס' 40.

ירדנה מלר-הורוביץ: תיקון מס' 39, שהונח אתמול על שולחן הכנסת, טרם הובא להצבעה בקריאה השנייה והשלישית.

ירדנה מלר-הורוביץ: לכן, תיקון מס' 40 יסומן בספר החוקים לפי הסדר שבו אושרו החוקים, כתיקון מס' 39.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ו בכסלו התשע"ו, 16 בדצמבר 2015, בשעה 11:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.