ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 70, 2015-12-01 00:00

יצחק וקנין: צהריים טובים.

יצחק וקנין: היום יום שלישי, י"ט בכסלו התשע"ו, 1 בדצמבר 2015.

יצחק וקנין: אני פותח את ישיבת מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: כהרגלנו ביום שלישי – שאילתות ונאומים בני דקה, ויש לנו נושא של ציון יום קידום ההוראה ומעמד המורה בישראל.

יצחק וקנין: נפתח בהודעה של סגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא בנושא: אי-שוויון בבניית מבני חינוך למגזר הערבי.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: רבותי, נאומים בני דקה.

יצחק וקנין: אני אלחץ על שעון ההצבעה.

יצחק וקנין: כל מי שמעוניין בנאום בן דקה, שיצביע עכשיו, ואז אנחנו נקריא את שמותיהם של חברי הכנסת בהתאם לסדר.

יצחק וקנין: טוב, אני אתחיל עם חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחרי כן נמשיך לפי סדר הרשימה.

יצחק וקנין: אדוני, יש לך דקה, מהצד.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, הנושאים שהם על סדר-היום, ובכלל בשיח – בדקה – לבחור את הנושא המתאים – אנחנו ביום המורה, נושא חשוב מאוד, ואני רואה שרוב הנושאים קשורים אחד לשני: חינוך, ערכים, חברה, דמוקרטיה; ולכן, על עניין שקצת לא עלה על סדר-היום באופן ישיר: הצהרתו של סגן שר הביטחון שחברי הכנסת שהשתתפו בהפגנה באום-אלפחם בשבת, יש להזמין אותם לוועדת האתיקה, מה שלמעשה לא אתי, נוגד את כללי האתיקה של חברי הכנסת.

עבדאללה אבו מערוף: אני רוצה להגיד שהוא חייב ללמוד שיעור בדמוקרטיה; כשאני בהפגנה, אני מגן על הדמוקרטיה.

עבדאללה אבו מערוף: יש בתי-משפט, אז בתי-המשפט יחליטו מי אשם ומי לא אשם.

עבדאללה אבו מערוף: כל עוד אני נציג ציבור, חבר כנסת, אני חייב להגן על הדמוקרטיה, עד שזה יגיע לבית-משפט.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, דבריו לא מקובלים עלי, ואני באמת פונה אליו שייקח את דבריו בחזרה, ואחרי שידע מה זה ערכי הדמוקרטיה, מה זה חוקים של ממשל צבאי, מה זה חוקים שיכולים להיות חס וחלילה התחלה של הסתה ונגד כל יסודות הדמוקרטיה, וחס וחלילה להתפתחות פאשיזם – עדיף שילמד מעכשיו את הלקח.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: אני בוודאי לא יכול להגיב על מה שאתה אומר, כיוון שאני יושב-ראש ועדת האתיקה.

יצחק וקנין: אז אמרת את הדברים; נרשמו בפרוטוקול.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב מרגי, הדובר הבא.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, זה כמה חודשים אנו חווים גל טרור מחודש.

יעקב מרגי: כולנו מצפים שגם גל זה יעבור אותנו במהרה ונשים מאורעות אלו מאחורינו, אך חשוב לדעת ולזכור: גם אם גל זה יחלוף, ותופסק האלימות לתקופת מה, נזכור תמיד שיש משפחות אשר ימשיכו לסחוב את האלונקה המדממת עוד זמן רב, ולעתים לכל חייהן.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, לפני כ-20 שנה בדיוק, בכ' בכסלו תשנ"ו, 13 בדצמבר 1995, עמד מעל במת הכנסת חבר הכנסת והשר לשעבר זבולון המר, זיכרונו לברכה, ואמר בזה הלשון: "אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במוצאי שבת נפגעו ליד נווה-דניאל שבגוש-עציון יונתן מושיץ, תושב אפרת, ובתו ליאור".

יעקב מרגי: וכך כותבת היום אותה בת, ליאור, שהיא כבר אם צעירה ואחות בחדר מיון: היום, 20 שנה אחרי, וכאילו כלום לא השתנה.

יעקב מרגי: אותם פיגועים, אותו אזור, גוש-עציון, ירי מרכב חולף, משפחה שלמה באוטו, פיגוע עם פצוע קל עד בינוני וילדה פצועה קל מאוד.

יעקב מרגי: 20 שנה עברו, והפצוע קל כבר במצב ממש לא קל, והמשפחה, שעד אז חיה חיי שגרה נורמטיביים ומאושרים, מתמודדת היום יום-יום שעה-שעה עם חיי שגרה קצת שונים.

יעקב מרגי: היום במקרה יצא שהתאריך המיוחד שלנו מתאחד עם יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה, אז בפעם הבאה שתשמעו בתקשורת על תקרית עם כמה פצועים קל/בינוני, תעצרו שנייה – –

יצחק וקנין: תודה.

יעקב מרגי: מייד אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: – – ואל תמשיכו כרגיל, כאילו כלום לא קרה.

יעקב מרגי: תזכרו שיש חיים שלמים – משפחה, חברים, שכנים ומכרים – שהתהפכו, ואולי אפילו קיבלו מכה קשה.

יעקב מרגי: הלוואי שהשינוי המשמעותי והשקט שאנו כל כך מייחלים לו יגיע בקרוב מאוד.

יעקב מרגי: אימה של אותה בת, ליאור, יושבת אתנו כאן ביציע, ואנחנו מאחלים לה רק חיים טובים וכל טוב.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החינוך חבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חברת הכנסת סופה לנדבר.

קריאה: אין שר במליאה?

יצחק וקנין: כרגע יש סגן שר, הרב פרוש.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, בלי שר, חברותי וחברי חברי הכנסת, השבוע מציינים ברחבי העולם את מחלת האיידס.

יעל גרמן: מחלת האיידס פרצה לעולם לפני כ-40 שנה, בשנות ה-70, והפילה יותר מ-25 מיליון חללים, אולי המחלה הקטלנית ביותר.

יעל גרמן: אבל דווקא חשוב מאוד ללמוד איך באמת הצליחו כמעט למגר אותה, ובכל מקרה הצליחו לעצור אותה.

יעל גרמן: הצליחו לעצור אותה קודם כול על-ידי כך שאנשים נרתמו יחד להגביר את המודעות למחלה, להוריד את הפחד, להבהיר מה הם התסמינים, ובעיקר בעיקר להסביר כיצד אפשר למנוע את המחלה.

יעל גרמן: היום יודעים איך למנוע אותה.

יעל גרמן: היום יש כדורים שאפשר לקחת לפני ואחרי קיום יחסי מין ועל-ידי כך להימנע מהידבקות, והיום יש כמובן גם הקוקטיילים שמרפאים כמעט לחלוטין והופכים את המחלה לכרונית.

יעל גרמן: אבל עדיין חשוב מאוד להיות עם מודעות; חשוב מאוד שתהיה לנו מודעות להיבדק בדיקת HIV, לראות אם אנחנו נושאים את הנגיף, בוודאי בקרב הומוסקסואלים, אבל לא רק, מפני שתתפלאו לשמוע שבמדינת ישראל מספר נשאי האיידס בקרב ההומוסקסואלים ירד, בעוד שמספר נשאי האיידס בכלל האוכלוסייה, לדאבוני הרב, עלה.

יעל גרמן: לסיכום, בדיקות, מודעות, לא לפחד, ובעיקר בעיקר להימנע.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לחלוק אתכם סיפור אנושי מאוד מאוד קשה.

סופה לנדבר: לקראת ראש השנה אני קיבלתי שיחה מנצרת-עילית, מנכה שאסף במקלט ציבורי משפחה של עולים חדשים.

סופה לנדבר: הוא יהודי, 20 וכמה שנים בארץ, היא לא יהודייה, שני ילדים משותפים, הילדה אחרי חיסון הפכה להיות נכה עם מכשירים.

סופה לנדבר: אני דיברתי עם העובדים הסוציאליים של נצרת-עילית לפני שהתחלתי לטפל במשפחה.

סופה לנדבר: אמרו לי שמקרה כל כך קשה במקלט ציבורי, ילדה נכה עם מכשירי נשימה, זה פשוט בלתי אפשרי לראות.

סופה לנדבר: בן-אדם נכה לקח אותם לדירה, ואני כאן, בהזדמנות הזאת, רוצה להגיד לשר הבינוי והשיכון תודה על זה שבעצם לאנשים האלה יש כבר קורת גג, ויש להם דירה בנצרת-עילית.

סופה לנדבר: אבל הסיפור לא נגמר.

סופה לנדבר: למשפחה הזאת – לאימא אין אזרחות.

סופה לנדבר: בזמן שאין לה אזרחות והילדים צריכים להיות רשומים בתעודת הזהות של האימא, והם כבר כמה שנים נשואים, בזמן שהילדים האלה אין להם ביטוח בריאות, ילדה אחרי פגיעה כל כך קשה, בלי ביטוח בריאות – אני פניתי לשר הפנים, ואני כאן, בהזדמנות הזאת, רוצה לפנות לעובדי משרד הפנים – להיות קצת יותר רגישים ויותר אנושיים, ולעתים קרובות לזרז את ההחלטות.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בית-ספר מקיף בערערה הכריז על שביתה אתמול, לאחר שאחד התלמידים הכה מורָה בבית-הספר.

מסעוד גנאים: בית-הספר כולו שבת.

מסעוד גנאים: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהתופעה הזאת, שבית-הספר הופך לתוהו ובוהו ולשטח פרוץ, שטח הפקר, מערב פרוע, אני חושב שזה מחייב את כולנו באמירה, וגם בעשייה – על-ידי המשטרה, ובמיוחד על-ידי ההורים והחברה.

מסעוד גנאים: אסור לתת גיבוי לשום בן-אדם אלים, אם זה תלמיד, אם זה מורה, אם זה בן-אדם אחר, אבל במיוחד בבית-הספר אסור להשתמש באלימות, וצריך להעניש את מי שמשתמש באלימות בין כותלי בית-הספר.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חברת הכנסת מיכל בן ארי.

מירב בן ארי: מירב.

יצחק וקנין: מירב.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיב על כתבת "המגזין" שהתפרסמה בערוץ 10, שכולה הסתה נגד בל"ד.

חנין זועבי: כמובן, מסיתים כאשר לא מצליחים להעלות שום טענה פלילית רצינית, אז פועלים מתוך מניעים אידיאולוגיים ופוליטיים ברורים, ואני רוצה להבהיר למה מענישים ומסיתים נגד הפעילות הפוליטית הלגיטימית שלנו.

חנין זועבי: קשה כנראה שהפלסטיני גם יהיה צודק, גם ייאבק וגם ישתמש בכלים פוליטיים לגיטימיים.

חנין זועבי: מענישים אותנו כי אנחנו לא יכולים לקבל פחות מאזרחות מלאה, זכויות אזרחיות מלאות וזכויות לאומיות מלאות, כי אנו לוקחים את האזרחות שלנו ברצינות; מענישים אותנו כי אנחנו לוקחים את הזהות שלנו ברצינות; מענישים אותנו אולי בגלל האומץ שלנו לדבוק במאבק פוליטי לגיטימי בלי לפחוד ממשטר דורסני, בלי לפחוד מחוקים גזעניים, בלי לפחד מדעת קהל שלא מאמינה בזכויות אדם.

חנין זועבי: מענישים אותנו על זה שאנחנו פועלים מתוך הרגשת גאווה עצמית ולאומית עמוקה, ואין אנו מקבלים שום הרגשה של נחיתות, ואין אנו מקבלים שום הרגשה של אדנות מזה שנמצא מולנו.

חנין זועבי: אנו גאים במאבק שלנו, שהוא המאבק היחידי האפשרי למען שוויון אזרחי ולאומי מלא.

חנין זועבי: זה המאבק הלגיטימי היחידי למען מדינה שפויה, למען חיים שפויים, למען חיים נורמליים.

חנין זועבי: אנחנו גאים בכל מה שהזכרתי.

חנין זועבי: אנחנו גאים על כך שאנחנו מתייחסים לעצמנו כאל בני-אדם, 100% בני-אדם – –

יצחק וקנין: תודה.

חנין זועבי: – – 100% אזרחים, 100% פלסטינים.

חנין זועבי: אנחנו לא ניסוג מילימטר אחד מהמאבק האנושי שלנו, שהוא בו בזמן מאבק צודק למען כולם.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברי הכנסת, היום היה אירוע היסטורי בכנסת ישראל, ובפעם הראשונה הוקמה ועדת משנה שעוסקת בצעירים וצעירות חסרי בית, אחרי שנים שידענו שיש חסרי בית וצעירים שגרים ברחוב ולא חשבנו שזה מספיק חשוב כדי לקדם את הנושא.

מירב בן ארי: אז הוועדה הזאת, שאני היושבת-ראש שלה, נפתחה היום, ואני מודה לחברי הכנסת שהשתתפו בה, ואני רוצה לומר לכם שזו לא רק ועדה שבאה לדבר ולשנות את התקנות – שזו גם הכוונה – אלא היא מגיעה עם כסף, והיא מגיעה עם תקציב, והתקציב הזה מיועד גם לדירות עבור חסרי בית, אבל גם לשֶלטרים וגם להוסטלים שיקומיים.

מירב בן ארי: במדינת ישראל יש מאות צעירים שחיים ברחוב, בלי קורת גג, ותכף גם מגיע החורף, וזה חשוב.

מירב בן ארי: אני כמובן גאה שאני יושבת-ראש הוועדה, שסוף-סוף זה נמצא בסדר-היום החברתי של מדינת ישראל, ואני מבטיחה לכם לפעול ללא לאות כדי לתקן את המצב הזה ולמצוא מסגרת לצעירים וצעירות חסרי בית במדינה.

מירב בן ארי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, היום התכנסה שדולת הספורט שלנו.

עיסאווי פריג': כינסנו אותה, אני וידידי זוהיר בהלול וחבר הכנסת זוהר, לדון על מצב הספורט בארץ ומה עושים הלאה.

עיסאווי פריג': רציתי לציין שתי עובדות.

עיסאווי פריג': הייתה תמימות דעים אצל כל המשתתפים, שהם מהשורה הראשונה בעולם הספורט, שהבעיה היא תשתיות של ספורט במדינה.

עיסאווי פריג': חזרתי אחורה, ואני רוצה להזכיר את זה.

עיסאווי פריג': מאוד קל לנו, חברים, לייצר כותרות; לפני חמש שנים משרד התרבות והספורט יצא עם תוכנית 2020, של השקעת כמה מאות מיליוני שקלים בתשתיות ובמגרשים במדינה.

עיסאווי פריג': עברו חמש שנים מאז, מהכותרת הצעקנית שהייתה אז – רק 10% מזה מומש.

עיסאווי פריג': בינתיים הכותרת יצאה.

עיסאווי פריג': והדבר השני, בשנה שעברה השרה יצאה בקול קורא חזק על תוכנית "פרחי הספורט", עם תקציב של 371 מיליון שקל, כדי לגייס צעירים לענף הספורט.

עיסאווי פריג': עברה שנה, ומאז, אדוני היושב-ראש – רק 10 מיליון שקל מה-371, שמיועדים לתוכנית חומש.

עיסאווי פריג': כותרות יש, מעשים אין, ואנחנו ממשיכים לדרוך במקום.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, חשוב לשמור על חופש עיתונאי, וחשוב באותה מידה להיאבק ולחשוף עיתונות מגויסת.

ג'מאל זחאלקה: מה שהיה במוצאי שבת בכתבה של ערוץ 10 היה דוגמה לעיתונאות מגויסת.

ג'מאל זחאלקה: בתוכנית "המגזין" של אושרת קוטלר, אושרת קוטלר הוכיחה שהיא עוד עיתונאית חצר, לא יותר.

ג'מאל זחאלקה: זו הייתה כתבת הסתה פרועה, ללא מעצורים.

ג'מאל זחאלקה: זה לא עיתונות.

ג'מאל זחאלקה: את זה, איך אומרים, יכול לכתוב איש הימין הקיצוני, עם מוזיקת רקע מתכתית חדה, מוזיקת רקע של ליברמן, והכתבה הייתה בעצם – זרמה עם הזרם שמוביל נתניהו היום – וזה עובר דרך ליברמן ודרך בנט, ומגיע לערוץ 10 – של הסתה נגד הנהגת הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: לא מפריע להם בכלל שאנחנו מעל כל במה ובכל מקום אומרים שאנחנו בעד מאבק פוליטי לגיטימי, ציבורי, שאנחנו כתנועה פועלים במסגרת החוק.

ג'מאל זחאלקה: כל זה לא מפריע להם, והם ממשיכים בהסתה שלהם.

ג'מאל זחאלקה: אני מבין שהסיבה היחידה – שיש אנשים לא דמוקרטים, כולל האחראים לתוכנית של אושרת קוטלר, שהם אויבי הדמוקרטיה, והם מתנגדים התנגדות חריפה למצע הדמוקרטי של מדינת כל אזרחיה.

ג'מאל זחאלקה: זה מוציא אותם מדעתם.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע מה, יכול להיות שאנחנו בכיוון הנכון, כי אם אני מעצבן גזענים ואנטי-דמוקרטים סימן שאני בדרך הנכונה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ואחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אומנם היום ציינו את יום המורה, אבל על כך אני אדבר מאוחר יותר במליאה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להקדיש את הדקה לדיון שקיימנו אתמול בוועדה לזכויות הילד בנושא עובדים זרים של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אומנם דיברנו על מקרה פרטי של ילדה בת שלוש, מונשמת 24 שעות ביממה, שהיה מאוד מאוד קשה למצוא עובדת זרה שתהיה מוכנה לאתגר הזה, ולגודל האחריות, ולעובדת הזרה הזאת נגמרה אשרת השהייה, ועכשיו אנחנו נדרשים להילחם על כך שהיא בכל זאת תוכל להישאר וללוות את הילדה.

יפעת שאשא ביטון: אז אומנם זה מקרה פרטי, אבל אנחנו בהחלט יכולים להקיש ממנו על מקרים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שיתפנו את משרד הפנים, ואני יכולה לומר שיש היענות מאוד גדולה מצדו, אבל יש לי בקשה אחת: נכון שאנחנו מערכת, ונכון שאנחנו צריכים נהלים כדי לשמור באמת על הסדר, אבל כשמדובר בילדים, וכשמדובר במקרים קיצוניים ובמקרים קשים, אני חושבת שאנחנו חייבים לפתוח את הלב; אנחנו חייבים להגמיש את הנהלים ולזכור שילדים כאלה צריכים יציבות רגשית; ממילא הם מתמודדים עם מסכת חיים לא פשוטה.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אני חושבת שבמקרה הזה, מבחינה הומניטרית, אנחנו צריכים לאפשר גם החרגה של אשרות שהייה של עובדים זרים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: דקה, דקה.

יצחק וקנין: נא לפתוח את המיקרופון.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, כבוד יושב-ראש הכנסת וחברי חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לדבר על אסון שהתרחש בדיוק לפני שנה, השבוע – אסון הטבע הגדול ביותר שהתרחש בישראל, הגדול ביותר בהיסטוריה של המדינה.

יעל כהן-פארן: הוא התרחש בקצה הנידח, רחוק מריכוזי אוכלוסייה, אז למי אכפת שכמה עצי שיטה נפגעו?

יעל כהן-פארן: אני מדברת על אסון דליפת הנפט בעין-עברונה.

יעל כהן-פארן: ושנה אחרי, מישהו שמע בכלל על האסון?

יעל כהן-פארן: הוגשו כתבי אישום נגד מישהו?

יעל כהן-פארן: אנחנו רואים באסון הזה כמה נחשפת התנהלות בלתי תקינה, כושלת ורשלנית של חברת קצא"א לאורך שנים, שגרמה לדליפות רבות ולנזק שלא נאמד כיוון שהושתק והוסתר; בחלק מהמקרים הסביבה הפגועה אפילו לא שוקמה בכלל – והכול בחסות החיסיון של קצא"א, אותו חיסיון שמשמש גם לביצוע מינויים, כמו שאנחנו כולנו יודעים, והוא לא הוסר מאז.

יעל כהן-פארן: החיסיון הסביבתי, על האחריות הסביבתית, גם הוא לא הוסר מחברת קצא"א.

יעל כהן-פארן: שום דבר לא השתנה ביחס של המדינה אל החברה.

יעל כהן-פארן: תוקף חוק הזיכיון של החברה עומד לפוג בעוד שנתיים, והמדינה צריכה השנה לחדש אותו ל-49 שנים נוספות.

יעל כהן-פארן: לא ייתכן שלא יוחרגו מהזיכיון נושאים שאינם קשורים לבוררות מול איראן.

יעל כהן-פארן: לא ייתכן שהכול ימשיך כרגיל.

יעל כהן-פארן: המדינה כושלת בניהול המשבר, והציבור חייב להיות שותף וחשוף לחקירה.

יצחק וקנין: תודה.

יעל כהן-פארן: ועל כן אני קוראת להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, היום הזה הוא יום עצוב; היום הזה הוא יום שבו מדינת ישראל נכשלה בהגנה על חיי אזרחים ועל בריאותם.

דב חנין: אני מדבר על ההחלטה לאשר ברמה העקרונית את כריית הפוספטים בשדה-בריר, למרות עמדתו של משרד הבריאות, שאומרת שהכרייה הזאת פוגעת בבריאות של תושבי ערד, של התושבים הבדואים ביישובים הקרובים, ועלולה להוביל למקרים של מוות מיותר; למרות חוות דעת של מומחה בין-לאומי שהוזמן על-ידי הממשלה כדי לבדוק את הנושא.

דב חנין: הממשלה רמסה את כל חוות הדעת האלה, והכרייה אושרה ברמה העקרונית.

דב חנין: ממשלת נתניהו הוכיחה פעם נוספת שהיא מצפצפת על חיי האזרחים בישראל, היא מצפצפת על הצורך להגן על הבריאות.

דב חנין: היא מעוניינת אך ורק בקידום הרווחים של הטייקונים; רווחי האחים עופר יותר חשובים מחיי האזרחים.

דב חנין: האחריות לבריאות ולחיים של התושבים בערד, בבקעת-ערד, ביישוב אל-פורעה, שהוא יישוב של 9,000 תושבים שעומד להיות מפונה ממקומו לטובת המכרה – האחריות לכל אלה היא באופן אישי על ראש הממשלה נתניהו, שלקח על עצמו לקדם את המהלך הפסול הזה, וקידם אותו.

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: אני רוצה להבטיח מכאן שאנחנו נמשיך לעמוד לצד התושבים במאבק על הבריאות שלהם, על החיים שלהם.

דב חנין: נמצאת אתנו כאן שרת הבריאות לשעבר, חברת הכנסת יעל גרמן.

דב חנין: משרדה הוביל באומץ את ההתנגדות למהלך הזה, ואנחנו נמשיך להיאבק על כך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: נא לפתוח את המיקרופון.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי הכנסת, כל מי שצפה בסרטון המגוחך, הגזעני, המביש, שפרסמה חברת "אמנה" כדי לשווק דירות לציונים דתיים בעלי גון עור מסוים – – –

מאיר פרוש: "אמונה", "אמונה".

שולי מועלם-רפאלי: "באמונה", "באמונה".

מיקי לוי: "אמונה".

מיקי לוי: עוד יותר גרוע.

עיסאווי פריג': – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא, בוא נדייק.

שולי מועלם-רפאלי: ככה משחירים פנים של חברה אחרת.

מיקי לוי: אני מבין שזה מרגיז, שולי.

שולי מועלם-רפאלי: לא, חס וחלילה.

מאיר פרוש: – – – לא מתאים שמי שהיה סגן שר האוצר – – –

מיקי לוי: אין בעיה, "אמונה".

מאיר פרוש: "אמונה".

שולי מועלם-רפאלי: "באמונה".

מיקי לוי: כל מי שצפה בסרטון המגוחך, הגזעני והמביש שפרסמה חברת "אמונה" כדי לשווק דירות לציונים דתיים בעלי גוון עור מסוים לא יכול שלא לכעוס ולהרגיש מושפל ומבוזה.

מיקי לוי: שוב לועגים לאברג'יל, לביטון ולפרץ; שוב מוצגים מזרחים כנבערים וחסרי תרבות.

מיקי לוי: חשבתי לתומי שהתקופה המכוערת הזאת נמצאת מאחורינו.

מיקי לוי: מסתבר שלא.

מיקי לוי: אני חייב להודות בכנות שלא הופתעתי לשמוע כי מי שעומד בראש החברה העומדת מאחורי הסרטון המבזה הזה הוא בכיר במפלגת תקומה, אותה מפלגה סקטוריאלית שחבריה מקדמים גזענות נגד ערבים, הומופוביה, מאחזים לא חוקיים, מלחמה ברשויות החוק, ויש בה מי שרוצים לעלות על בית-המשפט העליון עם D9.

מיקי לוי: אני מברך את שר הבינוי והשיכון גלנט על פנייתו ליועץ המשפטי לממשלה בדרישה להוציא הנחיה ברורה כי החברה לא תוכל יותר להתמודד במכרזים לשיווק דירות.

יצחק וקנין: תודה.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אסור לעבור על הסרטון הזה לסדר-היום, ומילים לא מספיקות.

מיקי לוי: הגיע הזמן למעשים שימגרו את הגזענות המבחילה הזאת, שמפרקת את החברה הישראלית לשבטים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת ענת ברקו, ואחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

עיסאווי פריג': לא אמרנו לכם?

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', למה כבודו מפריע לנו?

עיסאווי פריג': אמרנו שהגזענות תגיע גם אליהם.

עיסאווי פריג': הם לא רצו להאמין.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו, רשות הדיבור שלך.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, שלום לחיילי צה"ל שיושבים שם למעלה, טוב לראות אתכם, כיף.

ענת ברקו: אני רציתי לדבר – היום היה כנס של השדולה שעוסקת ביהודי מדינות ערב, שבעצם לא זכו למקום בהיסטוריה של מדינת ישראל.

ענת ברקו: אני רוצה לשתף אתכם שאני באה ממשפחת פליטים מבגדאד.

ענת ברקו: אני רוצה לנפץ את התזה ואת האמירה כאילו באמת היהודים חיו תחת המגף המוסלמי באושר ועושר, לספר שסבא של אימא שלי, יחזקאל ישראל, נזרק בתוך שק לנהר החידקל.

ענת ברקו: המשפחה מספרת – אימא שלי כילדה, עוד לפני שהם ברחו לארץ – איך שבאו לעשות ולבדוק להם את הבית ביום שבת כדי לראות אם הם מדליקים אש בשבת – הם ביקשו קפה, השוטרים העיראקים, כדי לדעת אם מדובר במשפחה יהודית שומרת שבת; איך הם נאלצו להחביא את כלי הקודש בגינה, ולטשטש, שלא ימצאו מגיני-דוד, ופשוט להסתיר את היהדות שלהם.

ענת ברקו: אז אפרופו, מכל הדברים שעלו כאן, בעיקר מאנשי בל"ד – התוכנית בערוץ 10 חשפה את הפנים של בל"ד.

ענת ברקו: ואני תמיד אומרת: חבל שאין לנו הפינה של היכרות עם האויב – עם הצד השני, ולא רק עם האויב; גם עם אנשים שמתיימרים להיות אזרחי ישראל – לא כולם, אבל גם חלק מהיושבים פה – והם חותרים תחת אושיות המדינה.

יצחק וקנין: תודה.

ענת ברקו: רוממות הדמוקרטיה בפיהם, אך הם כלל וכלל לא דמוקרטיים.

ענת ברקו: הם מדברים על כך שהם נגד מדינת ישראל, נגד הציונות – –

יצחק וקנין: תודה.

ענת ברקו: – – כולל אתה, אדון גטאס.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו, זה לא בהמשכים.

ענת ברקו: כשאתה לא בקרוז, אנחנו רואים אותך פה משמיץ.

יצחק וקנין: נא לסיים.

ענת ברקו: אז תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רק התייחסות קטנה למה שאמר לפני חברי מיקי לוי: אני שוב חוזר ומדגיש שגזענות אין לה צבע או ריח או מוצא לאומי; גזענות היא גזענות היא גזענות.

באסל גטאס: היא מתחילה בערבים, וגם יהודים למיניהם יהיו בין קורבנותיה.

באסל גטאס: בכתבה המגמתית של ערוץ 10 על בל"ד, "המגזין" של מוצאי שבת, הפך עצמו הערוץ שופר לקמפיין – כנראה של גורמי ממסד המעוניינים להביא לדה-לגיטימציה של מפלגה – – –

עודד פורר: אתה דיברת שם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עודד פורר.

עודד פורר: – – – אתה דיברת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עודד פורר.

עודד פורר: לא הערוץ דיבר, רק אתם, אתה דיברת נגד מדינת ישראל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עודד פורר.

עודד פורר: אתה זה שרוצה להסית שם.

יצחק וקנין: אתה רוצה שאני – – –

עודד פורר: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עודד פורר, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יצחק וקנין: אנא מכם, אל תפריעו.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך.

עודד פורר: מאשימים את ערוץ 10 במה שהם אומרים.

יצחק וקנין: אדוני, אל תפריע לו.

עודד פורר: – – –

יצחק וקנין: אתה יכול לעלות לדקה.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך דקה ותגיד את זה בזמנך החופשי, בלי להפריע.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך.

באסל גטאס: אבל תיתן לי את הזמן, שאני – – –

יצחק וקנין: אני אתן לך את הזמן, מבטיח לך.

יצחק וקנין: יש לך דקה מעכשיו.

באסל גטאס: תודה.

באסל גטאס: נראה שגורמי ממסד מעוניינים להביא לדה-לגיטימציה של מפלגה פוליטית המיוצגת בכנסת זה 20 שנה, שבבחירות דמוקרטיות מקבלת כ-100,000 קולות, ולנסות לקשור אותה לעבירות ביטחוניות.

באסל גטאס: זהו ניסיון נואל לגמד – או לשלוט בייצוג הפוליטי של הערבים הפלסטינים אזרחי המדינה.

באסל גטאס: ראינו ובזנו לתקשורת שבטית המתגייסת לטובת הקונסנזוס הלאומי.

באסל גטאס: ערוץ 10 שבר שיאים בהסכימו להפוך מרצון לשפחה לממסד הביטחוני.

באסל גטאס: העיתונאים הקטנים של הערוץ לא רק פגעו בערכי חופש וחירות, חופש ביטוי וחירות בסיסיים, הם גם הוציאו שם רע למקצוע.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ואחריה – חבר הכנסת איציק שמולי.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, היום, בכינוס של השדולה שעוסקת בשימור וזיכרון של יהודי ארצות ערב ואיראן, אחרי היום שצוין אתמול, עסקנו בדרכים להטמיע במערכת החינוך במדינת ישראל את התרבות העשירה והמגוונת שהביאו אתם יהודי ערב.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת לשתף אתכם בשיר שכתב חכם דוד מנחם על הפרעות בעיראק ב-1941, הידועות בשמן ה"פרהוד": "הייתי שם.

שולי מועלם-רפאלי: / כשם שהייתי בהר-סיני / במעמד מתן תורה – / כך הייתי ב'פרהוד' / בבגדאד של 1941, / בחג השבועות תש"א.

שולי מועלם-רפאלי: // הייתי שם.

שולי מועלם-רפאלי: // יצאתי עם סבי – כשעוד היה רק אב צעיר – / סבי, חכם גרג'י יאיר, / המורה הנודע של 'מדרש מנשה צאלח', / החזן החנון של כנסת 'צלאת' דינה' / שבשכונה החדשה באב א-שרק'י.

שולי מועלם-רפאלי: // נצמדתי לחיקו / מתחת שכמו / וכפו הגדולה סוככה על פני / בכל עת שמראה קשה לצפייה / עמד בדרכנו.

שולי מועלם-רפאלי: // סבי, מראהו כארזים / גבר תמיר וגבה קומה / משכמו ומעלה.

שולי מועלם-רפאלי: / צ'ידרה משולשת על ראשו – –

יצחק וקנין: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: – – "הולך בנחישות נכחו / לא פונה ימין ושמאל / כפי שהיה הולך בערוב ימיו / ברחובות שכונת מקור-ברוך / וחליפתו הלונדונית בעלת שלושת החלקים / סדורה וסגורה על-פי מידותיו".

שולי מועלם-רפאלי: השיר כמובן נמשך, והוא בעצם מקאמה על רצח של 179 יהודים ופציעה של 2,000 יהודים נוספים ב"פרהוד" בבגדאד, 1941.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חברת הכנסת שרן השכל.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני מביא את הדברים האלה גם בשם חברתי חברת הכנסת יעל גרמן ובשם השדולה למען בעלי-החיים.

איציק שמולי: אני יודע שכולכם התעסקתם היום בהרבה דברים חשובים, אבל שנינו שמנו לעצמנו למטרה שהכנסת הזאת לא תרפה ולא תנוח עד שתורחב ההגנה על בעלי-החיים.

איציק שמולי: אני רוצה לספר לכם על רשות ממשלתית מטומטמת במיוחד, שלפני בערך שעתיים העלתה פוסט לפייסבוק – תשימו לב: "הרשות הלאומית למלחמה בסמים ובאלכוהול צריכה את עזרתכם" – כך היא מפרסמת – "לצורך ניסוי שיעזור לציבור בישראל להבין את ההשלכות הקשות וההרכב המסוכן של סמי פיצוציות, אנחנו צריכים כלבי ניסוי: הכלבים צריכים להיות בגודל קטן או בינוני, מעל לגיל שנה, רצוי כלבים רגועים ומחונכים, מבית טוב.

איציק שמולי: יכולים לעזור?

איציק שמולי: יש לכם כלב שאתם לא צריכים יותר?

איציק שמולי: צרו אתנו קשר".

איציק שמולי: מובן שזו הייתה פרסומת כדי לעודד את המודעות למה שהם לא עושים שם, אבל זו הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול.

איציק שמולי: אם אלה האנשים שמטפלים בנגע הסמים והאלכוהול, גם האלכוהוליסטים וגם המסוממים במדינה יכולים לצאת חופשי לרחובות.

איציק שמולי: צריכים לסגור את הרשות הזאת אם זה מה שהיא עושה.

איציק שמולי: בושה וחרפה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת שרן השכל, ואחריה – חבר הכנסת מיכאל אורן.

שרן השכל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה לא סוד שהזיהום בחופים הוא פשוט מזעזע; אין מילה אחרת לתאר את זה.

שרן השכל: והנה, התברר שנוסף על המצב הרגיל ניתן ל"איגודן" היתר להזרמה של כ-200,000 קוב שפכים בלתי מטוהרים למשך חמישה ימים, כלומר מיליון מטרים מעוקבים של זבל, פסולת וצואה יוזרמו לחופים שלנו.

שרן השכל: לא רק שאת הצואה שמוזרמת לים אוכלים גם הדגים שאנשים קונים, ולא רק שיש בזה פגיעה אנושה במרקם הביו-אקולוגי, יש כאן גם פגיעה אדירה בציוד של ספורטאים ימיים, שייטים וחותרים, ובגולשי גלים, צוללנים ומתרחצים, שצריכים להימנע מלהגיע לים, או לחלופין – לגלוש ולשחות בין תחבושות היגייניות, גושי צואה וחתיכות של נייר טואלט.

שרן השכל: לא ייתכן שהפתרון היחיד לכל דבר הוא הזרמה אוטומטית של שפכים לים.

שרן השכל: זה פתרון מאוד נוח, בפרט כשההיטל על הזרמת שפכים לים הוא נמוך בצורה מגוחכת.

שרן השכל: פעם זה בגלל עומס על המערכת ופעם אחרת – כמו היום – זה בגלל עבודות תחזוקה; כל פעם יש תירוץ אחר.

יצחק וקנין: תודה.

שרן השכל: אבל למה בכל חורף אומרים שאין ברירה ומזרימים שפכים לים?

שרן השכל: על-פי חוק הניקוז, מי גשמים וביוב אמורים לעבור בשתי מערכות נפרדות, אבל יש הרבה מקומות שמערכת הביוב מחוברת למערכת ניקוז הגשמים, בניגוד לחוק.

שרן השכל: אז השאלות שאני שואלת הן: 1.

שרן השכל: למה לא אוכפים את החוק?

שרן השכל: ו-2.

שרן השכל: למה לא מחייבים את "איגודן" למצוא פתרונות אחרים?

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שרן השכל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיכאל אורן, ואחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

מיכאל אורן: תודה, היושב-ראש, תודה לחיילים שמבקרים אותנו.

מיכאל אורן: ברצוני להקריא לך, היושב-ראש, שלושה שמות של שלוש נערות שחיו במקומות שונים לחלוטין ברחבי העולם: חאסנה אייט בולאשן, אניטה דאטאר והדס בוכריס – אחת נהרגה בפריז, השנייה נרצחה במאלי והשלישית – אצלנו, בדרך לגוש-עציון; שלוש נערות חפות מפשע שנרצחו על-ידי ג'יהאדיסטים, מחבלים ג'יהאדיסטים, שהשתייכו אומנם לארגונים שנושאים שמות שונים, אבל מונעים על-ידי אותה מטרה: להביס, להשמיד את הציוויליזציה המערבית הדמוקרטית, וקמו ורצחו נערות חפות מפשע.

מיכאל אורן: אז לכן אני רוצה קודם כול לחזק את ידיהם של כוחות הביטחון, של המשטרה, שמגינים עלינו, כולל החיילים, מדי יום, ולחזק את ידו של הרמטכ"ל, שנסע לא מכבר לבלגיה לתאם עמדות ולחזק גם את החזית הזאת בין מדינת ישראל לאירופה.

מיכאל אורן: ואכן, אנחנו עומדים באותה חזית, מול אותו אויב.

מיכאל אורן: מישהו היה מעלה על הדעת שאילו מחבלי "חמאס" היו חודרים לאולם של הופעת רוק בישראל, או לפני מסעדה בישראל, לא היו פותחים באש?

מיכאל אורן: אותה אש שרצחה את הפריזאים – פה.

מיכאל אורן: ולכן – לסכם – עלינו כמדינה להקדיש את המשאבים הנדרשים להכשיר את האנשים המוכשרים כדי להוכיח לעולם שאנחנו, בישראל, עומדים נגד אותו אויב, ושיום אחד, כשנרצחים ישראלים, שיצבעו גם את מגדל אייפל וגם את ה-New York State Building – ה-Empire State Building בניו-יורק – בצבעי כחול-לבן.

מיכאל אורן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל אורן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: דקה.

יצחק וקנין: אחריך – אחרונת הדוברים, איילת נחמיאס ורבין, אבל אישרתי גם לקסניה סבטלובה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, לא מפתיע אותי שחברי הכנסת שמצדדים בדמוקרטיה כשהיא לטובתם ברחו מפה כדי לא לשמוע את האמת.

עודד פורר: והאמת היא שהם ישבו והסיתו והתסיסו אל מול המצלמה.

עודד פורר: ישב חבר הכנסת באסל גטאס, שעלה להר-הבית, כנוצרי, כשהיה איסור על חברי הכנסת לעלות להר-הבית, ושואל אותו הכתב: למה עלית?

עודד פורר: הוא אומר: כדי להתסיס, והוא אומר את זה כשמאחוריו דיוקנו של חבר הכנסת לשעבר עזמי בשארה, שנאשם בעבירות ריגול חמורות וברח מהארץ בגלל זה, ויושב בקטאר כדי לתת הוראות למחבלים כאן, משם, כשהוא משתמש בכסף זר.

עודד פורר: אז לשבת פה, בתוך הבית הזה, בדמוקרטיה הישראלית, ולהשתמש בכלים הדמוקרטיים שניתנים לאזרחי ישראל בדין, כדי להסית נגד הדמוקרטיה, זה מעשה שלא ייעשה.

עודד פורר: ואני מתכנן לפעול בכל דרך בבית הזה כדי שהבית הזה גם ידע להוקיע את אלה שמצדדים בטרור, שקוראים לטרור וקוראים להשמדתה של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

עיסאווי פריג': – – –

עודד פורר: הוא אמר שהוא עלה כדי להתסיס.

עודד פורר: הוא אמר את זה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אדוני, אדוני, עודד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עודד, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: אתה לא משתמש בכלים ההגונים, פה לפחות.

יצחק וקנין: אני אפשרתי לך לומר את הדברים גם כשלא נרשמת.

יצחק וקנין: ביקשת – אפשרתי לך.

יצחק וקנין: אנא ממך, אתה לא יכול אחרי זה גם לנהל דו-שיח כזה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – אחרונת הדוברים, קסניה סבטלובה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מועצת הרבנות הראשית קיבלה החלטה מאוד משמעותית אתמול, או היום – אני לא יודעת בדיוק מתי נתקבלה ההחלטה – בנושא מזונות נשים, שנשים יהיו שותפות במזונות בעת גירושין.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזו הכרה מאוד מאוד חשובה בתרומתן של נשים למשק הבית הישראלי.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שמועצת הרבנות הראשית חייבת לעשות עבודה מאוד מאוד מעמיקה באופן שבו היא מנהלת את הליכי הגירושין בישראל, לצד הדבר הזה, כי חשוב להכיר בתרומתן של הנשים למשק הבית הישראלי, וחשוב באותה מידה לבדוק אם אנחנו מונעים את עגינותן של נשים, ואם אנחנו לא כופים שלום בית על נשים במצבים קשים של גירושין.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד שבשנייה הראשונה קראתי את זה, ככה, באיזו דאגה מאוד גדולה, ואז אמרתי: רגע, רגע, אולי זה לטובה?

איילת נחמיאס ורבין: ואולי זה משהו שאנחנו צריכים להבין – צריכות וצריכים להבין – אני אאמץ את הדפוסים של חברתי מרב – צריכות וצריכים להבין איך אנחנו משתמשים בזה, כי אני ראיתי בזה – אמרתי: רגע, למה אני קוראת את זה בצורה נגטיבית?

איילת נחמיאס ורבין: בואו נקרא את זה בצורה פוזיטיבית, ונראה מה מועצת הרבנות הראשית מוכנה לעשות בהקשר של תהליכי גירושין בישראל בכלל, כשבמקרה הזה, בהקשר הזה, זה לטובת גברים, ואולי בצד השני זה גם יהיה לטובתן של הנשים, ובעיקר – לטובת המשפחה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: תעלה אחרונת הדוברים היום בנאומים בני דקה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רציתי לדבר על נושא כאוב, נושא שלצערי הרב אנחנו נדרשים לו יותר מדי, ואנחנו כל פעם מזדעזעים מחדש אבל לא לומדים את הלקח: גזענות, רבותי וגבירותי, גזענות.

קסניה סבטלובה: זאת חיה מכוערת, שמראה את פרצופה כל פעם בלבוש אחר, וכל פעם היא – בואו נגיד ככה – מפעילה מגזרים שונים, אבל לא את כל מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: כל פעם זה עוד איזשהו מגזר, זה עוד איזושהי עדה, זו עוד קבוצה באוכלוסייה, וכל פעם אותה קבוצה מזדעזעת: כיצד?

קסניה סבטלובה: איך זה ייתכן?

קסניה סבטלובה: איך זה יכול להיות?

קסניה סבטלובה: אז פעם זו הילדה ממוצא רוסי שמותקפת בבית-הספר בכינויי גנאי ובמילים הכי מכוערות שאפשר ולא מושיטים לה עזרה, ופעם אחרת זה הפרסום המזעזע והגזעני של חברה שמוכרת דירות לאשכנזים בלבד, ופעם שלישית אלה תלמידים ערבים שמותקפים באוניברסיטאות רק על זה שהם מדברים – מעזים לדבר – בשפה הערבית, שזו אחת השפות של מדינת ישראל, שפה רשמית במדינת ישראל, וגם חלק מהיהודים במדינת ישראל מדברים בה.

קסניה סבטלובה: ומי שלא מפנים, ומי שלא מבין, שפעם זה יופנה נגדו, ולא משנה מאיזו עדה הוא – אז הוא צריך עכשיו להזדעזע, לקרוא ולצאת להפגנה נגד גזענות, נגד גזענות, טוטלית, נגד גזענות בחברה הישראלית, שכל פעם, כל פעם אנחנו שוב אומרים: איך זה קרה?

קסניה סבטלובה: למה זה לא נגמר?

קסניה סבטלובה: כי אנחנו לא פועלים מספיק, כי הציבור לא מודע מספיק, וכל פעם מפעילים עוד מגזרים בחברה, ולא משתפים, בעצם, את כולם, כדי שכולנו נשמיד וכולנו נדיר את התופעה הזאת מתוכנו.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: אני מודה לכל חברי הכנסת שהשתתפו בנאומים בני דקה.

יצחק וקנין: ציון יום קידום ההוראה ומעמד המורה בישראל

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום קידום ההוראה ומעמד המורה בישראל, מס' 1729, 1268, 1787, 1792, 1818, 1824 ו-1825.

יצחק וקנין: היום מציינת הכנסת את יום קידום ההוראה ומעמד המורה בישראל.

יצחק וקנין: לפני כן אומר כמה דברים בשם כנסת ישראל, בשם יושב-ראש הכנסת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון במסגרת יום בנושא קידום ההוראה וּמעמד המורה בישראל.

יצחק וקנין: בעבר הלא-רחוק, מורה ומחנך היו מושא להערכה גדולה, ולעתים – להערצה.

יצחק וקנין: מחנך היה שם נרדף לאדם שיחד עם ההורים עיצב את אישיותם של הילדים והנערים.

יצחק וקנין: בהתאם לכך רחשו לו כבוד רב, ומעמדו וסמכותו היו בהתאם.

יצחק וקנין: בין חמשת המ"מים המפורסמים שמנה זאב ז'בוטינסקי, הלוא הם היסודות שמוטל על המדינה להעניק לאזרחיה, נמצא גם מושג המורה, לצד צורכי קיום בסיסיים: מזון, מלבוש, מעון ומרפא – ללמדנו שהשכלה, אוֹריינות וחינוך אינם נופלים בחשיבותם מיתר צורכי הקיום ההכרחיים להתפתחות האדם.

יצחק וקנין: נכון ש"אם אין קמח – אין תורה", אבל תמיד היה מובן שלא על קמח זה לבדו יחיה ויתפתח הדור הצעיר כדי אישיות בוגרת ובשלה לקראת צאתו לחיים.

יצחק וקנין: לעומת זאת, המציאות בימינו שונה בתכלית.

יצחק וקנין: אלפי עובדי ההוראה בישראל סבלו במשך השנים משחיקה מתמשכת במעמדם ובסמכותם, לצד שכר ותגמולים שלא הלמו את המאמץ האדיר הנדרש בעמידה של שעות מול הכיתה מדי יום.

יצחק וקנין: במקרים רבים המאמץ כולל גם צורך להתמודד, מעֵבר לשעות הלימודים בבית-הספר, עם בעיות מיוחדות, עם הכנת מבחנים ובדיקתם, וכן בשיחות רבות עם הורים, לעתים עם צורך להתעמת אתם – שהרי לא כולם, לצערנו, מפרגנים למורה על עבודתו המסורה.

יצחק וקנין: המחנך היהודי הדגוּל יאנוש קורצ'אק אמר: "הדואג לימים זורע חיטים, הדואג לשנים נוטע עצים, והדואג לדורות מחנך אנשים".

יצחק וקנין: חינוך הוא משימה גדולה ומרובת אחריות.

יצחק וקנין: חשוב שניתן למורים ולמחנכים את הכלים הדרושים לכך, את הגיבוי ואת התנאים ההולמים, כי בסופו של דבר הרווח יהיה של כולנו.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אני פותח את הדיון בהצעות לסדר-היום.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים בהצעות לסדר-היום – ראשונת הדוברים – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ואחריה, אם ירשה לי חבר הכנסת מסעוד גנאים, ביקש חבר הכנסת עיסאווי פריג' להקדים; יש לו איזה עניין, אם אדוני מסכים.

יצחק וקנין: אז מייד אחרי כן – חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: הצעות רגילות – חמש דקות.

יצחק וקנין: כל חבר כנסת חמש דקות, רבותי.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן, היום אנחנו ציינו את יום המורה בכנסת, והשקנו את השדולה לקידום מעמד המורה וההוראה בישראל, שדולה שאני עומדת בראשה וחברים בה חברי כנסת נוספים.

יפעת שאשא ביטון: התחושה היא שיש בציבור איזשהו פער בין המעמד שאנחנו מעניקים למורים ולמקצוע הכל-כך חשוב הזה כשאנחנו מדברים על כך שצריך להשקיע בחינוך, כשאנחנו מדברים על כך שהילדים שלנו הם דור העתיד, ובעצם המחנכים ומערכת בית-הספר הם שמכשירים את דור העתיד והם שמלמדים ומחנכים את דור המחר; ומצד שני אנחנו פוגשים איזשהו דימוי ציבורי קצת קשה, קצת בעייתי, לא מפרגן, לא מגבה את המערכת, באמת, מורים שלא מקבלים את המעמד שלו הם ראויים.

יפעת שאשא ביטון: ולכן חשבתי שנכון גם לציין את היום הזה בכנסת וגם להקים שדולה שתחשוב יחד איך אנחנו מקדמים את מעמד המורה וההוראה בישראל.

יפעת שאשא ביטון: החשיבה היא הרבה פעמים – ונוהגים לומר את זה – שהשכר הוא הפקטור המרכזי שבאמצעותו אנחנו נוכל להעניק קצת יוקרה למקצוע הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת, ואני חושבת שגם הצלחנו להוכיח את זה היום, שהשכר הוא לא בהכרח הפקטור המרכזי.

יפעת שאשא ביטון: ראינו שגם אחרי הרפורמות שנעשו במערכת, ואחרי ששכר המורים השתפר מעט, עדיין אנחנו לא מצליחים להעניק למקצוע הכל-כך חשוב הזה – וגם היום בוועדת החינוך ביקשנו לתפוס אותו כפרופסיה, כי אנחנו באמת חושבים שהוא מגלם ערכים, והוא מגלם בעצם תרומה חברתית, והוא מגלם תחומי התמחות, הוא מגלם בתוכו כל כך הרבה דברים שהם הרבה מעבר למקצוע שיטתי, ולכן השכר הוא לא המרכיב העיקרי.

יפעת שאשא ביטון: בהצעה לסדר-היום אני בעצם ביקשתי לבחון את נושא הכשרת המורים, ואת המיון, תהליך המיון, לקראת הכשרה להוראה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים כל הזמן על מהפכות שאנחנו רוצים לעשות במערכת החינוך, אנחנו מדברים על למידה משמעותית, אנחנו מדברים על התאמת המערכת למאה ה-21, ואנחנו שוכחים פרט אחד חשוב, שאנחנו צריכים להתחיל את זה כבר בנקודת ההתחלה, לצד הפעולות שאנחנו עושים בתוך המערכת.

יפעת שאשא ביטון: ועוד משהו זיהינו – שכדי להיות מורה לא מספיק להיות אקדמאי טוב, לא מספיק להיות מומחה בתחום ידע; בשביל להיות מורה צריך עוד פרמטרים.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אני מציעה להכניס את מבחני האישיות כחלק מתהליך המיון למועמדים שמבקשים להכשיר את עצמם להוראה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מועמדים שבסופו של דבר, לימים, יהפכו להיות מורים, ייכנסו למערכת, יעמדו מול הדבר הכי יקר לנו, ויצטרכו להתמודד עם לא מעט אתגרים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מספיק ללמד מתמטיקה, תנ"ך, ספרות, אלא אנחנו יודעים שבמלאכת החינוך יש המון אתגרים, יש המון לחצים, אנחנו מתמודדים לא רק עם התלמידים, אנחנו מתמודדים גם עם ההורים של התלמידים, ואנחנו מתמודדים עם דרישות של מערכת, ואנחנו מתמודדים עם התאמות שאנחנו צריכים לעשות עם הזמן למציאות שמשתנה.

יפעת שאשא ביטון: להיות מורה זה דבר מחייב, זה דבר גדול בעיני, ולכן אני חושבת שגם בתהליך המיון אנחנו צריכים ליצור איזשהו מהלך שייתן יוקרה למקצוע, ושיבינו שהטובים הם לחינוך, ולא רק הטובים לטיס.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהתהליכים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא הכול, זה לא כל מה שצריך לעשות, אבל זה חלק מהתהליכים שאנחנו צריכים לבנות כדי להעצים את מעמד המורה ואת מעמד ההוראה בישראל.

יפעת שאשא ביטון: נמצאים אתנו נציגים של משרד החינוך, שליוו אותי לאורך כל היום, והם לגמרי נמצאים בתוך תהליך החשיבה של איך אנחנו באמת נותנים את ה-benefit, איך אנחנו נותנים זריקת עידוד לכל נושא החינוך ולכל נושא ההוראה, כי בסופו של דבר, אם אני חוזרת לנקודת ההתחלה, זה העתיד שלנו.

יפעת שאשא ביטון: מי שנכנס לתוך מערכת החינוך ויוצא עם סיומה הם למעשה הילדים שלנו, שהופכים להיות אזרחי המחר, והם החברה העתידית שלנו.

יפעת שאשא ביטון: לכן אנחנו צריכים לשים את כל כובד משקלנו בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: אם יותר לי לציין, אף שאני לא יודעת אם זה מקובל מדוכן הכנסת, נמצאים אתי גם שני סטודנטים, ספיר ואסף, והם סטודנטים לא להוראה, אבל הם בחרו, כחלק מהמחויבות החברתית שלהם, להשקיע בכל הנושא של קידום החינוך, הדגשת יום המורה, החשיבות שיש לתת למעמד המורה, ואני חושבת שזה מחמם את הלב כשזה בא מהציבור ולא רק ממי שנמצא במערכת.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה לכל השותפים שהיו אתי היום, ואני מקווה שיחד נעשה ונצליח ובאמת נביא את ההוראה ואת מעמד המורה למקום שהם ראויים לו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, תודה על זה שאפשרת לי להשתתף בישיבת ועדת הכלכלה שאמורה להתקיים ב-17:00.

עיסאווי פריג': חברים, חברי, כשאנחנו אומרים את המילה "מורה", במקורות שלנו יש הרבה ביטויים והרבה משפטים שלקחו את המורה – איך אמרת, אדוני היושב-ראש?

עיסאווי פריג': – למקום של הערצה.

עיסאווי פריג': כשהיו שואלים הורה, בזמנו, מה אתה רוצה שהבן שלך יהיה?

עיסאווי פריג': מורה.

עיסאווי פריג': מורה – זה היה דבר גדול בזמנו.

עיסאווי פריג': מורה זה משהו.

עיסאווי פריג': אני בחרתי משהו מהמקורות, וידידי זוהיר עזר לי בתרגום.

עיסאווי פריג': יש לי – –

יצחק וקנין: אחלה מורה שבעולם.

עיסאווי פריג': – – מורה שהוא מתרגם מצוין, אז תרגמתי את המקורות שלנו לאיזה משפט שאני אקריא.

עיסאווי פריג': במקורות אמרו: עמוד דום בפני המורה והעריכו.

עיסאווי פריג': המורה, הרי הוא כשליח האל.

עיסאווי פריג': משהו כזה.

עיסאווי פריג': נכון?

זוהיר בהלול: שליח האל.

עיסאווי פריג': (אומר דברים בשפה הערבית, ומתרגמם:) זה המורה, יש לו מעמד של "רסוּל", שליח האל, מרוב שמדברים על המורה.

עיסאווי פריג': ועכשיו אני רוצה לקחת אתכם למציאות.

עיסאווי פריג': ידידתי יפעת ביטון, שהקימה את השדולה – נבצר ממני להמשיך שם, כי הייתה לנו ישיבת שדולה מקבילה, של הספורט, וקיבלתי בפלאפון שאני חייב להיות שם דחוף.

עיסאווי פריג': אז אני מצטרף, והכינוסים עוד יגיעו – התחילה וציינה את זה, ואני רוצה לשתף אתכם: מה זה מורה היום בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתייחס מהאספקט של החברה הערבית, כי אני חי אתה; אשתי מורה 17 שנה, שלוש אחיות שלי מורות, אז אני נמצא באווירה של הוראה.

עיסאווי פריג': מדי פעם בסוף היום האישה מספרת חוויות, מה היה לה שם, איזה מקרים היו, אתה שומע מקרים מאוד מעניינים.

עיסאווי פריג': אז מה יש לנו היום?

עיסאווי פריג': היום בחברה הערבית, אדוני היושב-ראש, יש לנו 15,000 מובטלות ומובטלים בתחום ההוראה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי יש לנו בתי-חרושת לייצור מובטלים בשם מכללות ההוראה.

עיסאווי פריג': ממש בתי-חרושת לייצור מובטלים.

עיסאווי פריג': כל אחד רוצה להיות מורה, במכללה, שלם את הכסף ו-99% מובטח לך, תקבל את התעודה.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': עוברים לשלב ב', החמולה והפוליטיקה, הפוליטיקה והחמולה: תמצא לי תפקיד, אחרת אני לא אצביע לך בבחירות.

עיסאווי פריג': נכון, מר –?

עיסאווי פריג': זאת המציאות.

עיסאווי פריג': החמולה נכנסת לתמונה; מי שיש לה שייכות חמולתית חזקה וזיקה פוליטית מקומית מקבלת קידום ונכנסת ללמד.

עיסאווי פריג': לא הפן המקצועי, לא משנה מה למדה.

עיסאווי פריג': ואללה, קיבלנו מורה.

עיסאווי פריג': זה השלב השני.

עיסאווי פריג': השלב השלישי, היא צריכה להתמודד עם התלמידים, כל אחד עם אייפון 5, טכנולוגיה, יודע מאיפה זה נכנס ומאיפה זה יוצא.

עיסאווי פריג': והמורה למד אל"ף-בי"ת, חמש פלוס שלוש, למד מלל שהוא צריך להעביר לתלמידים.

עיסאווי פריג': אבל יש הפן הטכנולוגי ואייפון 5 שנמצא בכל פינה בכיתה, והוא צריך להתמודד עם הטכנולוגיה הזאת.

עיסאווי פריג': ואז המורה או המורָה, לרוב המורה, מוצאת את עצמה במקום – חסרת אונים מול התלמידים.

עיסאווי פריג': היא רוצה להגיב.

עיסאווי פריג': היא נכנסת לפן מיוחד, שזה האלימות בחברה הערבית; שיש שניים, שלושה תלמידים שמטילים אימה על הכיתה, או על בית-הספר, והמורה חייבת להתיישר.

עיסאווי פריג': למה להתיישר?

עיסאווי פריג': דיר באלכ, את חייבת להיות מורה טובה.

עיסאווי פריג': מכאן, חברים, אני אסכם ואגיד: תיארתי את המצב העכשווי, וכל מה שאני אומר – אין שום דבר חדש.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עיסאווי פריג': כל דבר ידוע – ידוע לרשויות, לפיקוח, למשרד החינוך, לכולם.

עיסאווי פריג': זה המצב.

עיסאווי פריג': מי שמתמזל מזלו, ההורים לוקחים אותו לבית-ספר פרטי, ומצליח.

עיסאווי פריג': מי שמזלו רע נשאר בממלכתי – הלך עליו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': אדוני, לסיכום, שני משפטים: מכאן אני אומר, חברים, שלהיות מורה זה ערכים, זה דבר טוב וזה דבר שאנחנו זקוקים לו.

עיסאווי פריג': המקצוע הזה שוחק, וצריך לחשוב, לצאת מחוץ לקופסה ולהגביל את המורה בשנות ההוראה.

עיסאווי פריג': אתה לא יכול להיות מורה 50 שנה; הנתינה היא לא אותה נתינה.

עיסאווי פריג': צריך שיהיו לנו המחשבה, האומץ, לקבוע גיל פנסיה מוקדמת למורה, שדי – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – כי בלי זה לא נוכל להתקדם לשום מקום.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, ואחריו – חברי הכנסת שטרן, יעקב מרגי ויוסי יונה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום ציינו בכנסת את יום מעמד המורה וההוראה, ואני באמת מודה לראש השדולה, יפעת, וגם ליושב-ראש ועדת החינוך ולכל אלה שהשתתפו ביום החשוב הזה.

מסעוד גנאים: אני חושב שבעידן הזה שאנחנו חיים בו, להיות מורה זה לא כמו בעבר, לצערי הרב.

מסעוד גנאים: כולנו צריכים לפעול כדי באמת להחזיר את הכבוד ואת היוקרה למעמד ולתפקיד של המורה.

מסעוד גנאים: ואת היוקרה הזאת לא רק אנחנו מקנים למורים, אלא המורה גם מקנה לעצמו, וגם גורם לאחרים לכבד אותו.

מסעוד גנאים: ותמיד אני מסייר, עד עכשיו – אני מורה לשעבר, ועד היום, כל שבוע, שבועיים אני מסייר בבתי-ספר, ואני גם הולך לבית-הספר שלי, שלימדתי בו, תמיד, ויושב עם המורים ועם המורות.

מסעוד גנאים: ובסיורים שלי האלה אני תמיד אומר – לכל מורה אני אומר – החשיבות של התפקיד שלך לא נמדדת בגבולות התלוש שלך, אלא ברוחב ובכובד השליחות שלך.

מסעוד גנאים: וזה הדבר החשוב, לפי דעתי.

מסעוד גנאים: עיסאווי פריג' ציטט מהשיר של אחמד שאוקי, נסיך המשוררים הערבים (אומר בערבית: קום בפני המורה, תן לו כבוד).

עיסאווי פריג': אתה יודע מה – – –

מסעוד גנאים: בבית השני הוא אמר למה.

מסעוד גנאים: הוא אמר בערבית – תרגם, מר מרגי (אומר בערבית: דע לך שאין מכובד ונעלה יותר מזה שבונה ומטפח נפשות ומנטליות) – כי המורה, הוא אומר, בונה את הנפשות ואת המנטליות ואת האישיות של התלמידים.

מסעוד גנאים: לכן – מפה באה החשיבות של התפקיד של המורה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, קודמך, וקנין, ציטט את קורצ'אק, שאמר: "תיקון העולם משמעו תיקון החינוך".

מסעוד גנאים: כאשר אנחנו באים היום למציאות בבתי-הספר, לצערי הרב המורה מתמקד במשימה אחת; הוא היום, לפי דעתי, לא מחנך; אין לו זמן לחנך, כאשר מכבידים עליו מירוץ – בית-הספר נהפך למירוץ של ציונים ושל הישגים, ובית-הספר, לפעמים, אני חושב, הפך לבית-חרושת של תעודות ושל ציונים, או מרכז להכשרת פקידים.

מסעוד גנאים: זה אסון, לפי דעתי.

מסעוד גנאים: בסוף, בתי-הספר – לא בשביל זה נעשו; הם נעשו כדי לבנות את האדם, להכשיר אותו לחיים.

מסעוד גנאים: לכן, אנחנו צריכים להחזיר את החינוך לבתי-הספר.

מסעוד גנאים: צריך להחזיר למורה את המשימה שלו, את השליחות שלו, כדי שבאמת להיות מורה זה יהיה כבוד, ותהיה יוקרה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, לפי דעתי – עכשיו אני מתייחס לחינוך הערבי ולמערכת החינוך הערבית – בחינוך הערבי, למרות שיש התקדמות, אנחנו לא יכולים להגיד שלא נעשה שום דבר; לא, יש התקדמות, אם זה בהישגים, אם זה בבינוי או דברים אחרים.

מסעוד גנאים: ועדיין, כל המבחנים וכל הפער הזה בין ההישגים של תלמידים יהודים וערבים מצביעים על זה שעדיין יש הרבה מה להשקיע ומה לתת לחינוך הערבי.

מסעוד גנאים: אנחנו רואים, לצערי, במבחני המיצ"ב, הבגרות והפסיכומטרי שהפער בין ערבים לבין יהודים נשמר, וזו התוצאה.

מסעוד גנאים: צריך לטפל, בסוף, בגורמים ובסיבות.

מסעוד גנאים: התוצאה היא של השקעה – של אפליה מההתחלה.

מסעוד גנאים: כאשר אנחנו קוראים דוחות של משרד החינוך עצמו, שאם זה – – –

איתן כבל: אבל אתם קורעים אותנו בכימיה וביולוגיה.

מסעוד גנאים: נכון, זה בתי-ספר, נכון, נכון, אני אומר: יש הישגים, לא – – –

עיסאווי פריג': כי אתם לא רוצים לתת לנו כסף, אז אנחנו – – –

מסעוד גנאים: יש הישגים מאוד – – –

מירב בן ארי: מה אתה מתלונן?

מסעוד גנאים: יש הישגים.

מסעוד גנאים: יש הישגים לבתי-ספר ערביים, אין ספק.

עיסאווי פריג': לא רוצים לתת לנו – – – אז הולכים לביולוגיה – – –

מסעוד גנאים: אין ספק.

מירב בן ארי: כימיה?

עיסאווי פריג': לא רוצים לתת לנו – – –

מסעוד גנאים: בכימיה וביולוגיה ומדעים, כן.

מסעוד גנאים: בתי-הספר הראשונים הם בתי-ספר ערביים, נדמה לי, שבהם יש כימיה, ביולוגיה וגם מדעים.

מסעוד גנאים: אבל זה לא מספיק – – –

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה?

מסעוד גנאים: למה?

מסעוד גנאים: כי הם העדיפו את זה.

מסעוד גנאים: כי בתי-הספר האלה – – –

עיסאווי פריג': הם חסומים.

עיסאווי פריג': ההורה הערבי רואה איפה הבן מסוגל למצוא עבודה.

עיסאווי פריג': בבריאות יש עבודה לערבים – – –

יחיאל חיליק בר: הוא צריך לסיים, אז נא לאפשר לו רגע לסיים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מסעוד גנאים: אז – אדוני היושב-ראש, אני אומר שצריך להשקיע הרבה בשוויון ובצדק, כפי שאמרנו.

מסעוד גנאים: אני מקווה שתוכנית התקצוב הדיפרנציאלי באמת תתממש ותיושם, כדי לתת יותר תמיכה לבתי-ספר ערביים ולחינוך הערבי.

מסעוד גנאים: צריך להשקיע יותר שעות לימוד וגם תקציבים בילד ובתלמיד הערבי, משום שעד עכשיו משרד החינוך מקצה יותר לתלמיד היהודי מאשר לתלמיד הערבי.

מסעוד גנאים: בקשר לבתי-ספר ערביים בכלל, אדוני היושב-ראש, משרד החינוך ומערכת החינוך צריכים להיות הדוגמה – הדוגמה, בסוף – של ללכת אחרי הערכים של השוויון, של הצדק, של הכרה באחר ושל פלורליזם.

מסעוד גנאים: לכן, אני חושב שבתוכניות הלימוד ובספרי הלימוד צריך לערב אנשי מקצוע ערבים, וצריך שתהיה לנו מעורבות כדי לקבוע תוכניות לימוד, אם זה באזרחות ואם זה בהיסטוריה – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

מסעוד גנאים: – – שמתאימות לייחוד התרבותי והלאומי שלנו כערבים.

מסעוד גנאים: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, מסעוד גנאים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד שהוא יעלה, קשור ולא קשור לאותו נושא, צריך לפרגן לחברנו זוהיר בהלול, שעשה היום שדולה לספורט בישראל והראה גם מה זה דו-קיום וגם מה זה שוויון.

יחיאל חיליק בר: יישר כוח, זוהיר.

יחיאל חיליק בר: סחתיין גדול על האירוע המאוד-מרגש שעשית היום.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: חברי, צריך להחזיר מהמקורות שלנו קצת, לא?

אלעזר שטרן: על מעמד המורה.

יחיאל חיליק בר: לך על זה.

יחיאל חיליק בר: יש לי שני הורים מורים, אז אני יודע.

אלעזר שטרן: אתה זוכר שכשהיינו בבה"ד 1 יזמנו הבאת מורים לטקסי סיום, ושאלו: למה?

אלעזר שטרן: רק הורים באים.

אלעזר שטרן: אז אמרנו: כי גם למורים יש חלק חשוב בעיצוב.

אלעזר שטרן: ואז כתבתי נייר שציטט את פרקי אבות: "הלומד מחברו פרק אחד, או הלכה אחת, או פסוק אחד, או דיבור אחד, או אפילו אות אחת, צריך לנהג בו כבוד, שכן מצינו בדוד מלך ישראל, שלא למד מאחיתופל אלא שני דברים בלבד, קראו: רבו, אלופו ומיודעו".

אלעזר שטרן: אני אומר את הדברים האלה – שאנחנו מהמורים שלנו לומדים הרבה יותר, ואולי שם הקשר הראשון בין אלוף לבין רב, או לפחות בין אלוף לבין מורה, בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: כשאנחנו רוצים להעצים את המפקדים בצה"ל אנחנו אומרים: המפקד כמחנך.

אלעזר שטרן: ואני רוצה אולי לומר רק משפט אחד – כיוון שנאמר פה על המדעים המדויקים ועל המורים; תפיסת העולם שלי אומרת – ואני בדקתי את זה במחקרים, בשאלות, עם מאות קצינים: מי הדמות שהכי השפיעה עליכם בתיכון?

אלעזר שטרן: כ-70% אומרים: אחד המורים המקצועיים.

אלעזר שטרן: רוצה לומר, שעצם הנוכחות בכיתה, לא משנה מה לומדים, היא משפיעה.

אלעזר שטרן: התלמידים שלנו אוספים מהמורים מסרים גם כשהם רוצים ללמד אותם גיאומטריה או אנגלית.

אלעזר שטרן: הם רואים על מה הם מגיבים, המורים.

אלעזר שטרן: הם רואים למה הם מפסיקים את השיעור ולמה הם לא מפסיקים את השיעור.

אלעזר שטרן: אם ילד אחד אומר לשני: שתוק, יא-לא-משנה-מה, תחזור לאיפה שבאת, והמורה אומר: רק רגע, אני מבקש שקט, אנחנו באמצע נוסחה, אז זה לא שהוא לא אמר כלום; הוא אמר שיש דברים שהם יותר חשובים מאשר: שתוק, תחזור לאיפה שבאת, וזו הנוסחה.

אלעזר שטרן: כשהוא מפסיק את השיעור, הוא גם כמובן אומר.

אלעזר שטרן: רוצה לומר, שאתה מעביר – – –

יפעת שאשא ביטון: – – – מעבר לדיסציפלינה.

אלעזר שטרן: נכון.

אלעזר שטרן: רוצה לומר, שאתה מעביר מסרים גם כשאתה, לא בא לך להעביר, כאילו.

אלעזר שטרן: ולכן החשיבות של מעמד המורה, שאותו אנחנו צריכים לטפח מאוד.

אלעזר שטרן: אני חושב שבחברה הישראלית מעמד וכוח משיכה הם שני דברים שמושכים אנשים טובים.

אלעזר שטרן: הם מושכים אנשים טובים גם אם אתה יודע לתגמל – דרך אגב, גם החברה שופטת לפי התגמול.

אלעזר שטרן: לא רק שזה מושך את הבן-אדם עצמו, גם החברה שופטת לפי איך אתה מתגמל, לצורך העניין הזה, את אותם בעלי מקצוע.

אלעזר שטרן: אין ספק שאני אומר את זה, ואני חכם עכשיו, תגידו לי שאני על אזרחי – אני, דרך אגב, הייתי גם מורה בתיכון בנצרת-עילית – אבל אני אומר לכם שאם אנחנו מסתכלים על המעמדות, והמעמד של צה"ל הוא אולי הכי גבוה בחברה הישראלית, אני הייתי רוצה לראות את מעמד המורה מעליו, בהקשר הזה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהחובה הזאת מוטלת על כולנו.

אלעזר שטרן: אני חושב שקובעים את זה המורים עצמם, קודם לכול, קובעים את זה גם אנחנו, באיזה רמת גיבוי אנחנו נותנים למורים – על שכר דיברנו, אבל גם בהתמודדות שלהם עם הורים, לצורך העניין הזה: כמה אנחנו, כהורים אחרים, או כמורים אחרים, או כמנהלים, או גם במערכת הפוליטית, באיזו מהירות אנחנו נוהגים למחוק את המורה ולתת גיבוי לתובנות ולדרישות של ההורים, כאילו כל הורה הוא מורה יותר טוב מהמורה של אותה כיתה.

אלעזר שטרן: סתם, הבת שלי מורה, והיא שלחה לי גם רעיון, שבטח מכירים אותו הרבה: למה שהמורים יחליפו כיתות, שהתלמידים יחליפו כיתות.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, שלמורה יהיה מקום עבודה הרבה יותר מסודר, שהוא יטפח אותו.

אלעזר שטרן: כיתה מסוימת תהיה בנויה להיות כיתה – כמו שמעבדה בנויה להיות מעבדה לכימיה, שכיתה תהיה בנויה להיות הכיתה של המורה להיסטוריה, או של המורה לגיאוגרפיה, והתלמידים, לפי הכיתות, יעברו לשם.

אלעזר שטרן: מה זה עושה, בין השאר?

אלעזר שטרן: שהמורה, לא רק שאין לו משרד, אבל יש לו לפחות את הכיתה שלו, בהקשר של המכובדות, של מי זז לפני מי.

אלעזר שטרן: אני, דרך אגב, שמעתי הרצאה לא מזמן, ברשת אמי"ת, הביאו מומחים מהרווארד, ועשו דיון על החינוך של היום.

אלעזר שטרן: אחד המומחים שם טען שבעצם היום התלמידים לומדים הכול מחוץ לבית-הספר.

אלעזר שטרן: ובית-הספר – אז שאלו, למה יש בית-ספר?

אלעזר שטרן: אמרו – בייביסיטר.

אלעזר שטרן: כי פעם רק האבא או האימא – אחד הלך לעבוד.

אלעזר שטרן: היום, כששניים הולכים, איפה נשים את הילדים?

נורית קורן: נא לסיים.

אלעזר שטרן: בסדר, אני מסיים.

אלעזר שטרן: אני חושב כמובן שהעניין הזה הוא אתגר לא של המורים אלא הוא אתגר שמונח לפתחנו כולנו.

אלעזר שטרן: אני רוצה לסיים רק, ולומר בהקשר הזה, שגם אנחנו כאן – כן לקום למורה, לא לקום למורה – הדברים האלה, שאנחנו גדלנו עליהם, והיום, לצערי הרב, בחברה שלנו קצת מזלזלים בעניין הזה, זה תלוי, כמו שאמרתי קודם, ובזה אני מסיים, מי הולך ללמוד להיות מורה, מי מלמד את המורים להיות מורה.

אלעזר שטרן: אני חושב שגם האתגר הזה הוא אתגר לא מפוצח מספיק באותן מכללות שמכשירים בהן מורים.

אלעזר שטרן: ובשורה התחתונה, איך אנחנו כהורים וכחברה מתייחסים למורים עצמם.

אלעזר שטרן: אני מסיים במה שפתחתי – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אתה עובר הרבה יותר.

אלעזר שטרן: איך את יודעת כמה עברתי?

נורית קורן: עברת יותר מדקה.

אלעזר שטרן: סליחה, אז אני יורד.

אלעזר שטרן: שמעתם?

אלעזר שטרן: יותר מדקה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה מעניין.

נורית קורן: זה מעניין מאוד, ואני רוצה גם כן להביע הערכה גדולה למה שאתה אומר, כי גם אני חושבת שהחינוך של פעם היה חינוך מאוד טוב וצריך לחזור אליו.

נורית קורן: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי סגן השר, היום ציינה הכנסת את יום קידום ההוראה ומעמד המורה, בניהולה, כמובן, ובניצוחה של חברת הכנסת ד"ר יפעת שאשא ביטון.

יעקב מרגי: יום גדוש, שלא אפשר לנו אפילו זמן לצרכים האישיים שלנו.

יעקב מרגי: יום גדוש, שהחל בוועדת החינוך, שאני עומד בראשה, בשעה 09:00 – ועד לרגע זה באולם המליאה.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מעמד המורה – השיח סביבו קיבל תאוצה בעשור האחרון, והצליח להביא את מעמד המורה למקום טוב יותר, לאחר כשני עשורים אבודים, אך אנחנו עדיין רחוקים מהמקום שהיינו רוצים להיות בו.

יעקב מרגי: הרצוי הוא – כפי שאמרתי היום בוועדה – שכשנשאל את הילד את אותה שאלה: מה אתה רוצה להיות כשתהיה גדול?

יעקב מרגי: כשהתשובה תהיה: מורה או רופא, כפי שהיה בעבר הלא-רחוק, נדע שהצלחנו להניע את התהליך הרצוי והנכון.

יעקב מרגי: כדי להגיע לאותה משאלת לב ולאותה כמיהה לדמות המורה בחברה הישראלית כדמות מרכזית ומושא לחיקוי והערצה, אנחנו צריכים שילוב מערכות, שילוב ידיים של כולם.

יעקב מרגי: בראשונה, המכללות לחינוך והאוניברסיטאות צריכות להתאים את עצמן לרוח הזמן, הקידמה הטכנולוגית וצורת רכישת הידע.

יעקב מרגי: אני שומע את זה יום אחר יום, פעם אחר פעם, אבל עולם כמנהגו נוהג.

יעקב מרגי: חייבים להתאים את דרכי ההכשרה של המורים.

יעקב מרגי: צורת העברת הידע השתנתה.

יעקב מרגי: אמרתי לא אחת, יש שיטות שהוכיחו את עצמן.

יעקב מרגי: שיטת הלימוד העצמי.

יעקב מרגי: אנחנו סומכים על הילדים שלנו – אלעזר, עד כיתה י"ב, סוף י"ב, לא סומכים עליהם שהם יודעים ללמוד, אבל חודשיים אחרי כן, בהכשרה של 28 ימים אנחנו מפקידים בידיהם כלים ועוצמות, פתאום סומכים עליהם.

יעקב מרגי: אז אני אומר, רבותי, בצורת הלימוד אי-אפשר לעשות סטופ, לחשוב רגע?

יעקב מרגי: אולי אפשר לשנות את שיטת ההוראה בכיתה.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, המכללות לחינוך והאוניברסיטאות צריכות להתאים את עצמם לרוח הזמן והקידמה וצורת רכישת הידע.

יעקב מרגי: המורים וארגוני המורים השונים חייבים לחזור לתקופת השליחות והרגשת המחויבות האישית של המורה.

יעקב מרגי: ארגוני המורים – אנחנו כאן כדי להעצים את המורה, אבל הארגונים: לא רק ארגון עובדים ותו לא, לא רק מקום עבודה ותו לא – שליחות.

יעקב מרגי: כולנו מדברים על הנשמה של המורה.

יעקב מרגי: אנחנו מתגעגעים אליה.

יעקב מרגי: לעתים, צר לי לומר לכם, אנחנו מעלים רעיונות חיוביים וחשובים בוועדה, הקפיצה הראשונה והרגישות שזה מגרה להם, כמעט: הפרה של ההסכם הקיבוצי.

יעקב מרגי: כל דבר – הפרה של ההסכם הקיבוצי.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי סגן השר, חז"ל לימדונו ש"כל המלמד את בן חברו תורה, מעלה עליו הכתוב כאילו ילדו".

יעקב מרגי: זוהיר, כל המלמד את בן חברו תורה, מעלה עליו הכתוב כאילו ילדו.

יעקב מרגי: איזה מעמד, איזה כוח של שליחות נתנו ביד המורה, איזו חשיבות.

יעקב מרגי: כן, אנחנו מתגעגעים למורה לחיים, לאותו מורה עם נשמה.

יעקב מרגי: להורים אני קורא, להורים ולחברה בישראל אני קורא לתת למורה את מרחב המחיה שלו, את מרחב התמרון שלו.

יעקב מרגי: תאפשרו לו לתת את המיטב, את המקסימום, לבן ולבת שלכם.

יעקב מרגי: זה אפשרי.

יעקב מרגי: אנחנו לפעמים מגזימים כהורים.

יעקב מרגי: אנחנו סומכים על המורים, תעצימו אותם.

יעקב מרגי: יש חשיבות לאמירה של ההורה על המורה בבית.

יעקב מרגי: יש חשיבות לאמירה על המורה בשיחות הסלון.

יעקב מרגי: ולממשלה אני קורא: תמשיכו בהשקעה הרבה שהשקעתם, שאתם משקיעים, בחינוך.

יעקב מרגי: תמשיכו במגמה ההולכת ועולה הן בהעצמת המורה הן בהעצמת מערכת החינוך, בהגדלת התקציב.

יעקב מרגי: שימו את מערכת החינוך במרכז.

יעקב מרגי: לממשלת ישראל אני קורא:

יעקב מרגי: תמשיכו ושימו את מערכת החינוך במרכז, כי חינוך הוא תכלית הכול.

יעקב מרגי: והמגיד בהגדה של פסח מיקד את זה: עמלנו – של כולנו – אלו הבנים.

יעקב מרגי: הוא התכוון, והגדת לבנך.

יעקב מרגי: הגדה: ללמד, לחנך.

יעקב מרגי: אנחנו כאן, יחד עם הממשלה, יחד עם ההורים, כדי לומר למורה – להצדיע למורה – אנחנו כאן כדי להעצים אתכם, אבל גם אתם חלק מהמשימה החשובה הזאת.

יעקב מרגי: תודה.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת מרגי.

נורית קורן: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

נורית קורן: עד שחבר הכנסת יוסי יונה יעלה אני אומר שהמורים מאוד מאוד חשובים, כי הם באמת מעצבים את הילדים ומעצבים את פני הדור.

נורית קורן: זה ממש חשוב.

נורית קורן: היום הזה מאוד מאוד חשוב.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: חמש דקות לרשותך.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, אדוני סגן השר, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה תחילה להצטרף לברכות לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון על היוזמה הברוכה הזאת.

יוסי יונה: אני מבקש לומר לך שאני, ואני מתאר לעצמי שעוד, שותפים לכל פעילות, יוזמה שתעשי כאן כדי לקדם את מעמד המורה בישראל.

יוסי יונה: חברות וחברי הכנסת, מי מאתנו אינו זוכר, זוכרת, מורָה או מורֶה שהותירו בנו חותם?

יוסי יונה: אני מאמין שזיכרון מסוג זה אצור בקרב רבים מאתנו, ובכלל זה יושבי הבית.

יוסי יונה: השהות בבית-הספר, בכיתה מסוימת עם מורה, מורה, לאורך תקופה ממושכת, יוצרת זיקה משמעותית בין מורים לתלמידים, בין התלמיד המסוים לבין המורה או המורה המסוימים.

יוסי יונה: וכל אחד מאתנו, שיכול להעיד על מורה או מורה שהותירו בו חותם, יודע שהדבר לא קורה בהכרח משום שהם לימדו אותנו תוכן לימודים מסוים, אלא בעיקר בגלל אישיותם.

יוסי יונה: חברת הכנסת שאשא ביטון ציינה זאת כאיזשהו מבחן אפשרי לאישיות של המורות והמורים העתידיים.

יוסי יונה: ואכן, הם הותירו בנו חותם בגלל האישיות, בגלל היותם דמות מופתית עבורנו, בגלל היותם מחנכים, לא רק מורים.

יוסי יונה: חשוב לומר את הדברים האלה בעת הזאת, בעת שבה מעמדם של המורים הולך ומצטמצם, הולך ופוחת.

יוסי יונה: שרי חינוך בעבר ושרי חינוך בהווה מרבים לדבר על למידה משמעותית, על חינוך לערכים, על חשיבותו של החקר, אבל מצד שני, מערכת החינוך שלנו נפלה קורבן להשקפת עולם שאפשר לכנות אותה השקפת עולם אנטי-חינוכית.

יוסי יונה: השקפה זו מעניקה חשיבות עיקרית למה שמכונה יעדים מדידים – ציונים.

יוסי יונה: המורה נמדדת על-פי הישגי המיצ"ב של תלמידיה ועל-ידי הישגיהם בתעודות הבגרות.

יוסי יונה: וגם אז, דגש מרכזי מושם על תחומי ידע המאפשרים כניסה לפקולטות ולמחלקות יוקרתיות במוסדות אקדמיים, בעוד תחומי ידע אחרים, הומניסטיים, מוזנחים ונדחקים לקרן זווית.

יוסי יונה: ואני מדבר על תחומי דעת שבאמצעותם מפתח הילד את אופקיו ונחשף לאוצרות העולמיים והמקומיים; אני מדבר על ספרות, על היסטוריה ועל אמנות לסוגיה השונים, תכנים שבאמצעותם מתפתחת אישיותו של הילד ומתחדדת רגישותו החברתית והמוסרית.

יוסי יונה: הפילוסוף של החינוך ריצ'רד פיטרס כתב שאין תפקידו של החינוך להגיע ליעד מסוים, אלא לאפשר לתלמידים לנהל את חייהם מתוך פרספקטיבה רחבה ועשירה.

יוסי יונה: תפקידו של החינוך, אמר, הוא לאפשר לילד לחוות את המציאות שבה הוא חי מתוך פרספקטיבה המשלבת בין מופעיה השונים של המציאות: המופעים החברתיים, הפוליטיים, הכלכליים, הגיאוגרפיים והאסתטיים.

יוסי יונה: אבל המגמות שמאפיינות היום את מערכת החינוך מעודדות, לצערי, תלמידים עתידיים להתבונן במציאות שבה הם חיים מתוך פרספקטיבה צרה מאוד ומוגבלת מאוד.

יוסי יונה: אני מדבר על תהליכים ממושכים שאותם אני מכנה אינסטרומנטליזציית יתר של מערכת החינוך.

יוסי יונה: כלומר, אלו תהליכים המובילים לכך שהתכנים התורמים להשתלבות התלמיד והתלמידה בשוק העבודה מקבלים חשיבות עיקרית, ולעתים אף בלעדית; בעוד אלה העוסקים במכלול התפתחותו של הילד כאדם נזנחים, ואלה הם התהליכים שתורמים בסופו של דבר לירידת מעמדם של המורים, חברות וחברי הכנסת היקרים.

יוסי יונה: היעדים המדידים הופכים את המורים למיילדי ציונים, ולכן פוגעים ביכולתם לתפקד כדמויות משמעותיות עבור התלמידים; היעדים המדידים מורידים גם את קרנם של תחומי הדעת ההומניסטיים, התחומים שבאמצעותם יכולות להתגבש באופן מיטבי אישיותו של התלמיד והתפתחותו הרב-ממדית.

יוסי יונה: ועל כך יש להוסיף את התופעה הבזויה המלווה את מערכת החינוך זה זמן רב – הגידול במספרם של עובדי קבלן, שלעתים מופקדים על חינוכם של התלמידים, הזקוקים ליד תומכת, לאוזן קשבת, לתמיכה שיכולה להבטיח את התפתחותם הלימודית והרגשית של הילדים והשתלבותם המיטבית בחברה.

יוסי יונה: בתי-הספר ומורי בתי-הספר מספקים את המתווכים המרכזיים להתפתחותם הרגשית, האינטלקטואלית, התרבותית והערכית של ילדי ישראל.

יוסי יונה: דומה שרבים מאתנו נוטים לשכוח עובדת יסוד זו – אני מייד מסיים, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: אנחנו מציינים את יום המורה, שנועד להוקיר את המורים ולציין את תרומתם המכרעת לאיכותה של החברה, לשגשוגה התרבותי ולאיתנות המוסרית שלה, אך המגמות שעליהן עמדתי בתחום החינוך – ובעיקר רתימתו של החינוך למטרות צרות – פוגעות ביכולתם של המורים לשאת תרומה זו.

יוסי יונה: אנחנו צריכים למתן מגמות נפסדות אלו, אם אנו רוצים לחזק את מעמד המורים ולהבטיח שתינתן להם האפשרות למלא את תפקידם החשוב.

יוסי יונה: תודה.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

נורית קורן: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

נורית קורן: אני מברכת את הקהל שיש לנו, את התלמידים שבאו בדיוק לדיון בנושא ההוראה, וגם את החיילים היושבים פה.

נורית קורן: תודה לכם.

מירב בן ארי: כל הכבוד לך.

נורית קורן: המליאה ריקה, אנחנו צריכים לעשות משהו, קצת – יותר להפיח חיים.

נורית קורן: זה נושא כל כך חשוב, מורה לחיים, כל כך חשוב.

נורית קורן: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

עודד פורר: גברתי היושבת-ראש, תודה, תראו, אני חייב לומר שזה יום חגיגי, מצד אחד, שכולם באים לדבר על מעמד המורה, ואני חושב שיש, מצד אחד, אחדות כזאת, שכולם אומרים: מעמד המורה חשוב, הוא קריטי, הוא חשוב לכולנו, לכל המגזרים.

יפעת שאשא ביטון: כולם תלמידים טובים.

עודד פורר: כולם ילדים טובים, אין הפרעות – אולי עוד יהיו.

עודד פורר: אולי עוד יהיו.

עודד פורר: אמר א"ד גורדון: החינוך הוא הדרך; האדם הוא המטרה.

עודד פורר: אני חושב שכך צריך להסתכל על מערכת החינוך שלנו, לגבי מה אנחנו רוצים ואיזה תוצר בסוף היא אמורה לתת, אם מדברים במונחים מדידים, כמו שאמר פרופסור יונה.

עודד פורר: וצריך להבין שכל טעות או כל הזנחה שעושים היום במערכת החינוך – מגלים את אותותיה אחרי כמה שנים.

עודד פורר: וכל פעם שאנחנו מזיזים את המבט הצדה, ומעדיפים לא להסתכל על איזושהי בעיה שקיימת, אנחנו מוצאים אותה פתאום הרבה יותר גדולה כעבור כמה שנים.

עודד פורר: לצערי, הייתי רוצה לדבר דווקא על הזנחה שנקט משרד החינוך לאורך שנים במגזר הערבי ובמגזר הבדואי במערכת החינוך.

עודד פורר: אני חושב שראינו לאחרונה רק – קצת פתאום התחילו להיפתח העיניים לגבי מה שקרה בתקופה האחרונה, וכשבחודש יולי האחרון חושפים שנעצרו שישה תושבי חורה, ובהם מורים, שהטיפו לאידיאולוגיית "דאעש" בתוך מערכת החינוך, אנחנו צריכים להיות מאוד מאוד מוטרדים, לאן מערכת החינוך הולכת ומה קורה שם או לא קורה שם.

עודד פורר: ורק באירועים האחרונים גם לקח חלק תושב מאותו יישוב, חורה – אזרח ישראלי לקח חלק בפיגועי הטרור, וזה פשוט כואב, ולו בגלל העובדה שהמגזר הבדואי הוא מגזר ששולב בתוך החברה הישראלית, בצה"ל, לקח חלק אתנו, ורבים מהם עדיין לוקחים חלק אתנו, אבל אני מרגיש שהולכים ומאבדים אותם לאט-לאט, ולמערכת החינוך יש חלק בזה.

עודד פורר: כי בסופו של דבר, אם אתה לא מתייחס לאוכלוסייה הזאת, שמשרתת בצבא, ונותן לה את העדיפות, אתה מגלה בסוף שהם הולכים ונעלמים כשאתה מזניח את מערכת החינוך.

עודד פורר: ואני דווקא רוצה לברך הפעם, באמת, את משרד החינוך, שהתחיל להשקיע בתקופה האחרונה בתוכניות מיוחדות למגזר, דווקא כדי לחזק את ההזדהות שלהם עם מדינת ישראל ועם הערכים של מדינת ישראל, ואולי ככה ידחקו את רגליהם של המורים מהפלג הצפוני של התנועה האסלאמית, שהיו מוסעים דרומה כדי לחנך בנגב.

עודד פורר: אבל היום – ופה אני רוצה להעיר למשרד החינוך – הוא רואה את החינוך הערבי כמקשה אחת.

עודד פורר: הוא רואה את המגזר כמגזר, מקשה אחת, חינוך מוסלמי.

עודד פורר: אבל יש מקום לעשות שינוי; יש מקום לתת גם לחינוך הערבי-נוצרי את המקום שלו בתוך משרד החינוך, ובתוך ההנהלה, ובתוך הפיקוח – אני לא יודע אם כאגף נפרד, אלא לתת להם את המקום שלהם, כדי שיוכלו להתבטא.

עודד פורר: זה אולי ימנע תלונות.

עודד פורר: אני חייב להגיד, הגיעו אלי היום מספר לא מבוטל של תלונות מיישוב בצפון – אני לא אצטט מתוך התלונות, גם מפאת צנעת הפרט, ואני חושב שזה לא המקום – על מורות נוצריות שסובלות מאפליה דתית מצד מנהלת מוסלמית.

עודד פורר: ואני אומר שאני לא אקריא מתוך התלונות, אבל – – –

זוהיר בהלול: עודד, אתה מלבה יצרים.

עודד פורר: אני לא מלבה.

עודד פורר: אני לא מלבה.

עודד פורר: זאת בדיוק הבעיה.

עודד פורר: כשמסתכלים הצדה ולא מדברים על הבעיות, אז מלבים.

זוהיר בהלול: זה בין דתות.

זוהיר בהלול: אנחנו לא מדברים על דתות.

זוהיר בהלול: תכבד את היום הזה.

זוהיר בהלול: מה זה נוצרים ומוסלמים?

זוהיר בהלול: באמת.

עודד פורר: כל מה שאני אומר – זה לא יום זיכרון, זה יום לקידום מעמד המורה.

זוהיר בהלול: בוודאי.

עודד פורר: ואני חושב שבתוך קידום מעמד המורה צריך לתת גם לעדה הנוצרית את המקום שלה בתוך הנהלת משרד החינוך, כדי שלא יהיו התופעות האלה.

עודד פורר: ואם מישהו יסיט את עיניו הצדה ולא יסתכל על התופעות האלה, יגיד: הן לא קיימות, או לא נדבר עליהן – אז נמצא את עצמנו מתמודדים אחר כך עם בעיות והדרה של ציבור שלם רק בגלל דתו או בגלל אמונתו.

עודד פורר: וזאת היא אפליה גזענית, וזאת היא אפליה דתית, והיא קיימת גם בתוך המגזרים עצמם, כשלפעמים אנחנו מעדיפים לראות אותם מלמעלה, כמקשה אחת.

עודד פורר: לצורך זה אני חושב שצריך להבין שמעמד המורה נגזר גם מתוך הזהות שלו ומתוך היכולת שלו להזדהות עם מדינת ישראל.

עודד פורר: את זה צריך לייצר, את זה צריך להדגיש, כולל הדוגמה האישית שהמורים בסופו של דבר אמורים להוות בצמצום הפערים, ואני חושב שכאן ההכשרה והפיקוח של משרד החינוך חשובים פי-כמה.

עודד פורר: תודה.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת עודד פורר.

נורית קורן: אני מבקשת לסכם את הדיון ולהשיב על ההצעות לסדר-היום.

נורית קורן: סגן שר החינוך מאיר פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, עובדי המשרד היקרים שנמצאים כאן אתנו ואורחים חשובים ונכבדים, חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, עיסאווי פריג', מסעוד גנאים, אלעזר שטרן, יושב-ראש ועדת החינוך יעקב מרגי, פרופסור יוסי יונה, עודד פורר וכל חברי הכנסת שנמצאים כאן אתנו במליאה.

מאיר פרוש: קודם כול, אני מבקש לברך, בשם משרד החינוך, על ההחלטה הנכונה והראויה של נשיאות הכנסת להקדיש יום מיוחד למעמד המורה ולקידום ההוראה במדינת ישראל.

מאיר פרוש: המורים הם המנוע לקידום, לפיתוח ולהצלחת החברה שלנו, על כל מגזריה.

מאיר פרוש: אשר על כן, ביוזמת יום המורה הצטרפו למשרד החינוך גופים מובילים העוסקים בחינוך, והצטרפו גם אנשי רוח ונבחרי ציבור.

מאיר פרוש: כולנו יחד מבקשים להלל את ציבור המורות והמורים; כולנו יחד רוצים לשים את מחנכי בנינו במקום של כבוד, במרכז השיח הציבורי; כולנו יחד רוצים להודות להם על עבודתם רבת המשמעות, על מסירותם ודבקותם בתפקידם החשוב, הייתי אומר: המאוד-חשוב.

מאיר פרוש: מעמד המורה זוכה בשנים האחרונות להתייחסות ממוקדת, לא רק בהיבטי השכר אלא גם בהיבטים של פיתוח מקצועי ופדגוגי.

מאיר פרוש: כיום אפשר לומר בסיפוק רב כי המורים הם האוכלוסייה השנייה במדינה המרוצה ביותר מעבודתה – בסוגריים אעיר:

מאיר פרוש: אחרי המרצים באקדמיה – כפי שזה משתקף במחקרים בין-לאומיים אובייקטיביים.

מאיר פרוש: אבל אל לנו לשקוט על השמרים; אל לנו לשבת שלווים ושאננים.

מאיר פרוש: צריך לחזק יותר את המורים, וצריך לתת להם תמיכה, והרבה אהדה.

מאיר פרוש: ליהדות יש יחס מיוחד למורים, ובארון הספרים היהודי אנו מוצאים ביטויי אהבה רבים; ההלכה היהודית קובעת שחובת האב – ללמד את בנו תורה.

מאיר פרוש: וחכמינו הדגישו: כל המלמד לבנו תורה מעלה עליו הכתוב כאילו קיבלה – כאילו הבן קיבל את זה – מהר-חורב, מהר-סיני.

מאיר פרוש: ואכן, שנים רבות, דורות רבים, עברה המורשת בדרך זו, כאשר האבות מקיימים בעצמם את המצווה: ולימדתם אותם, את בניכם.

מאיר פרוש: כאשר הועלה הרעיון שעקב ריבוי מספר הבנים, הוריהם לא ילמדו תורה בעצמם, התקין התנא שמעון בן שטח שיהיו הילדים הולכים לבית-התלמוד, לבית-הספר.

מאיר פרוש: והתלמוד מדגיש במיוחד שהמורה המלמד תורה הוא שליח ההורים – שליח ההורים לקיים את המצווה המוטלת על האב ללמד את הבן תורה ולהעביר את מסורת האבות.

מאיר פרוש: וכך, אבא שהביא את ילדו ביום הראשון לבית-הספר, לתלמוד-תורה, נהג לומר לו: הנה, בני, זה המורה שלך, והוא ימסור לך במקומי את מה שקיבלנו אנו מאבותינו, וזאת התורה שקיבלנו מאבותינו.

מאיר פרוש: ואתה, בננו, למד אותה והצלח בה, כי היא אושרך בחיים.

מאיר פרוש: וכמובן, על-פי הכלל הידוע ביהדות: שלוחו של אדם כמותו; המורה, כמוהו כאב.

מאיר פרוש: כך מתאר ומפרט זאת התלמוד הירושלמי במסכת ברכות.

מאיר פרוש: ולכן, גם בתקופתנו, גם בימינו, עלינו לראות ולהוקיר את חשיבות המורים, את משקלם של המורים, את ערכם ואת יתרונם.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, ראוי לציין את העובדה שגם בין המורים שבקרב בני-המיעוטים – ערבים, דרוזים, צ'רקסים – משקל המורה גבוה; המורים בסקטור של בני-המיעוטים חדורי אמביציה להביא את התלמידים להישגים, והם אכן מגיעים להצלחות הלכה למעשה – הישגים בבחינות הבגרות, הישגים בגידול המשמעותי בסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה – ובזכות המורים במגזר המיעוטים מתגברים התלמידים שלהם על כל החסמים, שהופכים יותר ויותר לנחלת העבר.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, בשנים האחרונות אנו עדים, ברוך השם, לשיפור בשכרו של המורה.

מאיר פרוש: את השיפור הזה אפשר לזקוף לזכות שרי החינוך בעבר ולזכות הרפורמות המכונות "אופק חדש" ו"עוז לתמורה".

מאיר פרוש: וצריך גם לתת קרדיט לארגוני המורים, גם אם לא אהבנו תמיד את המיליטנטיות שלהם, אבל מגיעות לארגוני המורים מחמאות.

מאיר פרוש: לפני שבוע בלבד התפרסמו נתוני ה-OECD, וכדאי לצטט מהם את המספרים האלה: שכר הגננות עלה ב-31%; שכר המורים היסודיים עלה ב-26%; שכר המורים בחטיבה העליונה השתפר גם הוא, ב-10%.

מאיר פרוש: הדוח הזה, שציטטתי את נתוניו, מתייחס לשנים 2005–2013.

מאיר פרוש: בדוח הזה הודגש כי שכר המורים בבתי-הספר היסודיים הוא במקום השלישי בדירוג המדינות.

מאיר פרוש: אך מעל לכול – ואני אומר, מעל לכול – בהסכמי "אופק חדש" ו"עוז לתמורה" נקבעו הסדרים בעולם הפיתוח המקצועי של המורה בישראל.

מאיר פרוש: פיתוח מקצועי, משמע לאפשר למורים ללמוד לאורך הקריירה שלהם בתחומים אשר יעשירו אותם ויסייעו להם לרכוש כלים לשכלול דרכי ההוראה.

מאיר פרוש: ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אוסיף כמה מילים בנושא הפיתוח המקצועי, שהוא מאוד חשוב וזוכה להצלחה בקרב המורים.

מאיר פרוש: מורים מובילים בתחומים שונים מלמדים מורים אחרים וגם לומדים מהם.

מאיר פרוש: כך נוצרות קהילות למידה בתוך בתי-הספר, וגם בין בתי-ספר שונים, והכול סביב נושאים מגוונים.

מאיר פרוש: משרד החינוך שם דגש על פיתוח מסלולי קריירה מגוונים למורים.

מאיר פרוש: בדרך זו אנחנו משמרים את המורים הטובים והאיכותיים במערכת – ולא פחות חשוב, תוך פתיחת אפשרויות התקדמות מגוונות ומעניינות.

מאיר פרוש: לצד כל אלה, ראוי לציין כמה רפורמות בעלות השלכות משמעותיות על עבודת המורה: רפורמת הסייעת השנייה בגני-הילדים, רפורמת הקטנת מספר התלמידים בכיתות בתי-הספר היסודיים.

מאיר פרוש: יש גם חידושים מעניינים פרי הגות משרד החינוך והצוות המצוין שפועל בו: תוכנית מורה שני בכיתה; רפורמת הלמידה המשמעותית, המקנה למורה אוטונומיה פדגוגית.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, זהו סבב שני שלי במשרד החינוך; כידוע, כיהנתי בעבר בתפקיד סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: וככל שאני מכיר יותר את המשרד, אני באמת רוחש הערכה לצוות העובדים המסור, המקצועי והמתמיד שלו.

מאיר פרוש: המשרד כולו, משר החינוך ועד אחרון העובדים, רואה במורים את המנוע ואת הלב של מערכת החינוך.

מאיר פרוש: המורים הם בעצם סוכני השינוי ובעלי ההשפעה על דורות העתיד שלנו.

מאיר פרוש: לכן אנחנו רואים ורוצים גם לראות ולעודד את המורים הקיימים, ואנו רואים חשיבות בשיפור מעמדם ומבקשים לקלוט להוראה את הטובים ביותר.

מאיר פרוש: חברת הכנסת שאשא ביטון, שאהבת החינוך וההוראה היא מאפיין חשוב בפעילותה הציבורית, הציעה הצעה מעניינת: לבחון את המרכיב האישיותי בתנאי הקבלה ללימודי ההוראה, כלומר לבחון את התאמת המועמד להוראה גם בהיבט האישיותי.

מאיר פרוש: אני מקווה, חברת הכנסת שאשא ביטון, שאשמח אותך במידע הבא, שמתפרסם כאן לראשונה: בחודשים האחרונים נמצא משרד החינוך בתהליך של למידה בנושא מיון טרום-הכשרה ובחינת תהליך הרישוי במקומות שונים בעולם.

מאיר פרוש: באמת, משרד החינוך בוחן אפשרות של בניית מערך מיון ועיבוי תהליך הרישוי.

מאיר פרוש: בינתיים, אני לא מציע שנטפח לעצמנו על השכם, כי עוד דרכנו ארוכה, אבל מותר לנו להיות מעודדים מן ההישגים שלנו.

מאיר פרוש: בשנים האחרונות, בעקבות פעולות ממוקדות של משרד החינוך, עלה פרופיל המועמדים להוראה, ויש גידול של 25% במספר המבקשים ללמוד הוראה, וזה מעיד שמעמדו ויוקרתו של המקצוע במגמת עלייה.

מאיר פרוש: בשנים האחרונות יש תופעה מעניינת – אנשים רוצים לעזוב את המקצועות שלהם, ובוחרים בהוראה כקריירה שנייה, כדי להשפיע על דור העתיד.

מאיר פרוש: לאחרונה הושק גם פורטל עובדי הוראה, שמרכז מידע נחוץ על כל עובד הוראה בישראל.

מאיר פרוש: כל עובד הוראה יכול לצפות בנתוניו האישיים ויכול גם לבצע פעולות שונות בצורה מקוונת, החוסכת הגעה פיזית למשרדים.

מאיר פרוש: ואחרון שהוא ראשון, ניתן כולנו כבוד למורה ולמורה, שבהם תלויה הצלחת החברה הישראלית.

מאיר פרוש: הבה ונזכור, אנחנו מפקידים בידי המורים את היקר לנו מכול, הדורות העתידיים.

מאיר פרוש: כל הכבוד למורים.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת פרוש, סגן שר החינוך.

נורית קורן: אדוני השר, רק לא הצעת לנו אם אנחנו מסתפקים – לא הצעת לנו.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יצחק כהן: ועדת החינוך.

מאיר פרוש: זה נאום שלם.

נורית קורן: נכון.

מאיר פרוש: כי מי שמציע, בא למליאה, המשמעות היא שהוא מבקש שיהיה דיון במליאה.

מאיר פרוש: אבל מאחר שהדרך – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

נורית קורן: מאחר שזה ציון של יום – – –

מאיר פרוש: מי שמגיע לדוכן, כוונתו שיתקיים דיון במליאה.

מאיר פרוש: אני אומר לכם, זה נאום שלם.

מאיר פרוש: הרי אף אחד לא חושב לעשות דיון במליאה בעניין הזה, ואם זה יגיע פעם למליאה, מי יודע מתי זה יהיה.

מאיר פרוש: כדי להגיע לדוכן צריכים להגיד: אני רוצה להגיש הצעה לסדר-היום, ואז הוא נמצא פה.

מאיר פרוש: אז אני מעריך מאוד את העבודה הזאת, אבל אני חושב שאני מדבר בשם כל המציעים, שהטוב ביותר יהיה אם נעביר את הנושא הזה לדיון בוועדת החינוך.

נורית קורן: טוב, אז אנחנו נשאל בכל זאת את המציעים.

נורית קורן: חברת הכנסת שאשא ביטון, כל אחד שיאמר לי – – –

יפעת שאשא ביטון: – – – אני אתייחס בסוף.

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, אני אתייחס בסוף.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את – – –

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

נורית קורן: לא, השאלה שלי – – –

קריאה: – – –

נורית קורן: רק רגע, רק רגע, המציעים קודם.

נורית קורן: מסעוד גנאים, אלעזר שטרן – הלך, חבר הכנסת יונה – לוועדה, או אתם מסתפקים בתשובת השר?

קריאות: – – – ועדת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: אני מסתפקת במה שנאמר פה, אבל אני רוצה להביע דעה נוספת.

מאיר פרוש: אני לא הצעתי – – –

נורית קורן: אוקיי, אוקיי, אז אנחנו נעבור עכשיו להבעת דעה נוספת מהצד, דקה אחת.

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

נורית קורן: אחריו – חבר הכנסת דב חנין, ותסכמי, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, בסדר?

נורית קורן: אז בבקשה, מהצד.

זוהיר בהלול: ואני לתומי חשבתי שיש זמן, כי יש לי הרבה מה לדבר.

נורית קורן: לא, אין.

נורית קורן: יש דקה אחת בלבד.

נורית קורן: בבקשה.

זוהיר בהלול: כן, אבל – – –

נורית קורן: בבקשה.

זוהיר בהלול: אז הדקה כוללת משהו על מאור.

זוהיר בהלול: לכל אדם, אם איננו גזען, יש מאור.

זוהיר בהלול: לך, ד"ר יפעת שאשא ביטון, יש מאור שיוביל אותך ללא מעט פרויקטים בעתיד, ערכיים וחשובים, ואני מעריך את המאור, שמתורגם לחזון, ואני תמה מדוע לא לקיים במליאה, אדוני סגן השר: האם הנושא הזה הוא פחות-ערך מנושאים אחרים שהמליאה מתחבטת בם ויושבת על המדוכה?

זוהיר בהלול: אני חושב שדי ברור שמעמדו של המורה הוא אחד מהנדבכים החשובים בחברה הישראלית, ולכן תמהני מדוע הנושא הזה שוב חוזר לוועדת החינוך, ואיננו מתקיים תחת האורות של מליאת הכנסת.

מאיר פרוש: – – –

קריאות: – – –

זוהיר בהלול: אז יכול להיות שיש לי בעיות של קשב וריכוז.

נורית קורן: לא, אין בעיות.

יחיאל חיליק בר: אתה לא מבין עברית מספיק.

זוהיר בהלול: כן.

זוהיר בהלול: אז הואיל ואין לי הרבה זמן, אני רק יכול לומר ככה – – –

נורית קורן: אתה כבר סיימת, אז עוד משפט קצר כדי לסיים, כי הדקה הסתיימה.

זוהיר בהלול: כן, אבל הדקה הייתה קומפלימנטים וביקורת, אז עכשיו אולי – – –

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול, אני ממש מתנצלת, אני רוצה לתת לכולם את אותה במה.

זוהיר בהלול: רק משפט אחד, רק משפט אחד.

נורית קורן: תודה.

זוהיר בהלול: צר לי לקלקל את החגיגה ולומר שבית-הספר איננו משכיל להכין את התלמידים למציאות האמיתית של החיים.

זוהיר בהלול: בית-הספר הפך לכל היותר למטפורה של החיים; במקום להיות המקור, ובמקום שבית-הספר יהיה הבית והמשכן, הוא הפך להיות לשחקן משני, וחבל לי על כך.

נורית קורן: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול, אני רק רוצה להסביר לך, היום בעצם זה ציון של יום, שבעצם נדון בוועדות וגם במליאה.

נורית קורן: אז ככה שכבר הקפנו את כל הנושא, ולטעמי אין טעם לחזור לוועדות, כי זה נעשה היום.

נורית קורן: ועצם העובדה שנקבע יום שלם לדיונים על מורים, זה מה שחשוב פה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

נורית קורן: דקה לרשותך.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש, אני דווקא רוצה להתייחס לדברייך.

דב חנין: אכן, חשוב שנעשה היום הזה, וברכות לחברת הכנסת שאשא ביטון על היוזמה; זו יוזמה חשובה, והדיונים הם חשובים.

דב חנין: אבל המבחן האמיתי שלנו בכנסת הוא מבחן התוצאה.

דב חנין: ובעיות של מורים קיימות – אני רוצה להזכיר בעיה אחת שהיא בעיה כואבת, ואני מקבל עליה הרבה מאוד תלונות: ההתפשטות של תופעת מורי הקבלן בישראל נמשכת.

דב חנין: יותר ויותר מורים בישראל אינם עובדים לא של העיריות ולא של המדינה, אלא הם עובדי קבלן בצורה של כל מיני עמותות או רשתות או כל מיני מנגנונים אחרים.

דב חנין: שכרם נפגע, מעמדם נפגע, זכויותיהם נפגעות, היכולת שלהם ללמד נפגעת, התלמידים נפגעים, מערכת החינוך נפגעת, התמונה הערכית של מה אנחנו רוצים בחברה הישראלית נפגעת.

דב חנין: אני נותן את הדוגמה הזאת כנושא שמחייב הרבה מעקב ופיקוח, בין היתר גם מעקב אחרי משרד החינוך, כדי שהמילים היפות יתממשו בפועל.

דב חנין: אני מציע להעביר את הנושא לוועדת החינוך, להמשך מעקב, בין היתר על סוגיית מורי הקבלן, אבל גם בנושאים אחרים.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

נורית קורן: בבקשה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שיזמה את היום וארגנה הרבה דיונים בוועדות.

נורית קורן: כל הכבוד.

יפעת שאשא ביטון: גברתי היושבת-ראש, וגם חברי דב חנין – זה נכון, יש לנו הרבה דברים שאנחנו רוצים לעשות, אבל היום אנחנו ביום החגיגי, ולפחות בהצעה לסדר-היום התייחסנו לעניין של תהליך המיון להכשרת מורים כדי להעלות מעט את קרנו של המקצוע, וגם לגרום לכך שיותר מועמדים מתאימים יעשו את המסלול בדרכם להוראה.

יפעת שאשא ביטון: אני מציעה להסתפק בדברי השר.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלאחר שדנו היום ברמה ההצהרתית והסברנו כמה הנושא הזה חשוב, אנחנו נעבור לשלב הפרקטי והמקצועי.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שמשרד החינוך שותף בחשיבה, ואני בטוחה שנוכל לעשות חשיבה משותפת בעניין ולקדם את הנושא.

יפעת שאשא ביטון: הערה קטנה על שיח שהיה כאן לגבי העניין של – רמזו על קניית תארים או תעודות הוראה, ועל זה שיש הרבה מורים מובטלים במגזר הערבי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לציין משהו – לא בשביל להגן על המגזר, אלא רק כדי לחדד את העניין.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, חשוב לציין שהיום סף הכניסה ללימודי הוראה עלה.

יפעת שאשא ביטון: וככל שאנחנו, ככה, מתקרבים בשנים, אנחנו רואים שגם הפסיכומטרי וגם הבגרות שנדרשת הם באמת תנאי סף מאוד גבוהים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני חושבת שמה שקשור למִסלול של אותם תלמידים בבחירת המקצוע הוא שישפיע, כי הם נוטים ללכת למקצועות שהם רוויים מבחינת מערכת החינוך, ולכן הם מוצאים את עצמם מובטלים.

יפעת שאשא ביטון: אז אם אנחנו נוסיף לתהליך המיון עוד פרמטרים, נוכל גם לגרום למִסלול נכון יותר בבחירה להכשרה להוראה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

נורית קורן: אוקיי, טוב.

נורית קורן: אז עכשיו אנחנו נשאל את שאלת המאה: האם להסתפק בתשובת השר, או להעביר לוועדת חינוך?

יפעת שאשא ביטון: מסתפקים.

נורית קורן: חברת הכנסת מסתפקת.

נורית קורן: שאר החברים המציעים?

נורית קורן: מסתפקים.

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: אז אנחנו מסתפקים בתשובת סגן השר.

נורית קורן: אנחנו עוברים לשאילתות.

נורית קורן: סגן שר האוצר, מכיוון שחבר הכנסת איתן כבל היה צריך לנהל את ועדת הכלכלה בנושא הגז, אני אקריא את השאילתה, בבקשה, כי הנושא מאוד חשוב ואנחנו רוצים לקבל תשובה.

יצחק כהן: רגע, רגע, תני לי לעלות.

נורית קורן: לעלות, בבקשה.

נורית קורן: רציתי להקריא, לחסוך זמן.

נורית קורן: אפשר להקריא?

יצחק כהן: כן, כן, בבקשה.

נורית קורן: הגיעו לידי פניות המעלות כי בהסכם שנכתב ונחתם עם "כרמלטון" הוכנסו סעיפים שאינם באים לקראת ציבור המשתמשים ואף פועלים נגדם, למשל קנסות חסרי פרופורציה, העלאת מחירים מרובה וכו'.

נורית קורן: ברצוני לשאול: 1.

נורית קורן: האם נכון הדבר?

נורית קורן: 2.

נורית קורן: אם כן – מדוע מוסתרים חלקים מההסכם מהציבור?

נורית קורן: 3.

נורית קורן: מדוע מדינת ישראל חותמת על הסכם כזה? 4.

נורית קורן: מי פיקח על ההסכם?

נורית קורן: 5.

נורית קורן: מה ייעשה בנדון?

נורית קורן: בבקשה, אדוני סגן שר האוצר.

יצחק כהן: תודה, גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת איתן כבל ביקש ממני גם לשדר לו את התשובה.

יצחק כהן: 1–5.

יצחק כהן: ובכן, מנהרות הכרמל פועלות מכוח חוק כבישי האגרה (מנהרות הכרמל), התשנ"ה–1995, ובהתאם להסכם זיכיון להקמת מנהרות הכרמל והפעלתן.

יצחק כהן: הסכם הזיכיון להקמת והפעלת מנהרות הכרמל נחתם לראשונה על-ידי מדינת ישראל באמצעות משרד האוצר, אגף החשב הכללי, בשנת 1999, עם הזכיין, קבוצת "כרמלטון".

יצחק כהן: תקופת הזיכיון היא עד לשנת 2040.

יצחק כהן: במסגרת הסכם הזיכיון, גברתי היושבת-ראש, נקבעו מחירי אגרת הבסיס לנסיעה ודרכי עדכון התעריפים לאורך שנות הזיכיון.

יצחק כהן: זהו מרכיב מהותי בהסכם זה.

יצחק כהן: חברת "כביש חוצה ישראל" קיבלה את האחריות למיזם לתקופת התפעול והאחזקה בסוף שנת 2010.

יצחק כהן: באתר האינטרנט של החברה מוצג הסכם הזיכיון עם הזכיין, למעט מידע מוגבל הכולל סודות מסחריים.

יצחק כהן: הנספחים להסכם יועלו גם הם בתקופה הקרובה.

יצחק כהן: בחוק לא נקבעו קנסות, אלא הוראות בדבר פיצוי והחזר הוצאות שבעל הזיכיון רשאי לדרוש ממשתמשים שנסעו במנהרות בניגוד להוראות החוק, ובהם משתמשים שנסעו במנהרות בלי לשלם אגרה, משתמשים שפעלו כדי למנוע את זיהוים וכיוצא באלה.

יצחק כהן: סכומי הפיצויים והחזר ההוצאות נקבעו בתקנות כבישי אגרה (מנהרות הכרמל) (פיצוי והחזר הוצאות), התשע"א–2010, על-ידי שר התחבורה, בהסכמת שר האוצר ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת.

יצחק כהן: גם סכומים אלה מתעדכנים בהתאם למדד בכל שנה.

יצחק כהן: יצוין כי חברת "כביש חוצה ישראל" מפקחת באופן רציף גם על נושא זה.

יצחק כהן: חברת "כביש חוצה ישראל", מתוקף סמכותה כרשות הממונה על פרויקט מנהרות הכרמל, אמונה על ביצוע בקרה על גביית התעריפים על-ידי הזכיין בהתאם מלא להסכם הזיכיון עמו.

יצחק כהן: עד כאן.

יצחק כהן: שאילתה נוספת, גברתי?

נורית קורן: כן, יש שאילתה נוספת.

נורית קורן: יש שאילתה נוספת של חברת הכנסת נאוה בוקר בעניין מחירי הדלק בישראל.

נורית קורן: חברת הכנסת נאוה בוקר איננה פה, ולכן אנחנו נמשיך לשאילתה הבאה.

נורית קורן: השאילתה הבאה היא של חברת הכנסת סתיו שפיר, וגם היא לשר האוצר.

יצחק כהן: סתם הערה, גברתי היושבת-ראש.

נורית קורן: כן, רק שנייה, אני רק אסיים אתה.

נורית קורן: מדובר בתקציב שנת השמיטה.

יצחק כהן: אנחנו שמחים מאוד לקבל שאילתות מחברי כנסת.

יצחק כהן: רק להסביר לכם מה הולך מאחורי הקלעים: יושבים אנשים, מקבלים את השאילתה, מתייחסים אליה בכובד ראש, מכינים תשובות, והתשובות חייבות להיות מדויקות, ומוסמכות ומבוססות, ואנחנו טורחים ומגיעים לכאן להשיב את התשובה, והשואלים אינם נוכחים.

יצחק כהן: במקרה שלי היום, היה לי אירוע חשוב מאוד בבני-ברק, והתנצלתי שאני לא אוכל להגיע מפני שאני צריך להשיב על שאילתות.

יצחק כהן: אז אותם ח"כים, שאני מאוד מכבד, מכבד את השאילתות שלהם – אנחנו יושבים ושוקדים ומכינים תשובות, והם לא מופיעים.

יצחק כהן: אני חושב שזה לא מכובד כלפי עצמם, ולא רק – זה גם גורם לעגמת נפש.

יצחק כהן: אז אם ההערה שלי נרשמה בפרוטוקול.

סתיו שפיר: אני רוצה, ברשותך.

נורית קורן: רק רגע, רק רגע.

נורית קורן: אדוני סגן השר, אני חושבת שאתה צודק, ומן הראוי שההערה שלך תירשם בפרוטוקול.

נורית קורן: אני מבקשת ממזכירות הכנסת להודיע לחברי הכנסת שאם יש שאילתה, אז לפחות שהם יודיעו מראש שהם לא יהיו באותו היום.

נורית קורן: ובאמת חבל, כי בכל זאת סגן השר טרח והביא תשובה, והוא צודק.

נורית קורן: אני מתנצלת בפניך ובפני עובדי המשרד שטרחו.

יצחק כהן: לא, זה בסדר.

יצחק כהן: לא, לא, זה בסדר.

נורית קורן: והיה צריך להודיע לפחות שלא יגיעו.

נורית קורן: אבל אנחנו מאוד מכבדים את אלה שטורחים בשעה הזאת להישאר פה במליאה.

מירב בן ארי: את היחידה שטורחת.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: ואני שמחה – מי שנשאר פה, כל הכבוד לו.

נורית קורן: אנחנו מנהלים מליאה ריקה.

נורית קורן: אני הבעתי את דעתי בפני יושב-ראש הכנסת על העניין הזה, ואנחנו לא נוכל לתקן זאת.

נורית קורן: חברת הכנסת סתיו שפיר – בבקשה, השאילתה.

סתיו שפיר: תודה רבה.

סתיו שפיר: אני רוצה לפני השאילתה להצטרף לדבריו של סגן השר, ולהוסיף עליהם שראוי לציין שהכלים הפרלמנטריים שברשותה של הכנסת הם דלים ביותר, והיה ראוי, אם אנחנו רוצים באמת להגדיל את הפרקטיקה החשובה הזאת של שאילת שאלות ומתן תשובות, לייצר זמנים קבועים של מענה על שאלות עם השרים, וגם, צריך להגיד, עם ראש הממשלה.

סתיו שפיר: זה קורה בפרלמנטים רבים ברחבי העולם.

סתיו שפיר: אצלנו זה נשמע כמעט הזוי להעלות את הרעיון שראש הממשלה יגיע ויענה על שאלות של חברי הכנסת.

סתיו שפיר: אני פה שלוש שנים ומעולם לא ראיתי את זה קורה, אבל בפרלמנט מתוקן, שבו באמת מתבצע שיח רציני ודמוקרטי על עמדות, על אידיאולוגיות, על תוכניות עבודה, על תכנונים, על מטרות, היה ראוי שמפגש כזה יתקיים באופן קבוע; שכל חברי הכנסת יוכלו לבוא ובזמן קבוע לשאול את השאלות, וגם לקבל עליהן תשובות – גם שאלות שצריך להכין מראש וגם שאלות שלא מכינים מראש והן נוגעות לעמדות.

נורית קורן: חברת הכנסת – – – אדוני סגן השר.

סתיו שפיר: גם אני רציתי לציין את זה לפרוטוקול.

יצחק כהן: יש כלי של 40 חתימות, שראש הממשלה יושב פה לפעמים יום שלם.

סתיו שפיר: זה לא מענה על שאלה.

יצחק כהן: לא משנה, אבל אפשר תוך כדי.

סתיו שפיר: אני מתכוונת למה שקורה, למשל – – –

נורית קורן: חברת הכנסת סתיו שפיר, אני רוצה, בבקשה – בואי נחזור לשאילתה.

סתיו שפיר: בסדר, אני גם המתנתי הרבה זמן.

נורית קורן: נתתי לך.

נורית קורן: נתתי לך, אין בעיה.

נורית קורן: נתתי לך, לפנים משורת הדין, לומר את הכול.

נורית קורן: בואי נחזור לשאילתה.

סתיו שפיר: אין בעיה.

סתיו שפיר: בסדר גמור, רק לסיים את המשפט – בפרלמנט הבריטי, מדי שבוע ראש הממשלה מגיע.

נורית קורן: חברת הכנסת סתיו שפיר, לשאילתה.

סתיו שפיר: אני לא מבינה, זה לא צריך – להגן על ראש הממשלה.

נורית קורן: חברת הכנסת, לשאילתה, בבקשה.

סתיו שפיר: חברתי, המליאה ריקה.

נורית קורן: זה לא משנה.

נורית קורן: יש זמנים.

נורית קורן: אני צריכה לעמוד בתקנון.

נורית קורן: נתתי לפנים משורת הדין.

נורית קורן: בואי, תתחילי בשאילתה בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: – – – אין לו תיק.

עבדאללה אבו מערוף: הוא שר בלי תיק.

נורית קורן: בבקשה, תתחילי בשאילתה.

סתיו שפיר: אני רוצה לחשוב שאמרתי דברי טעם, ולא היה צריך לקטוע אותם – – –

נורית קורן: אמרת דברי טעם, הם נרשמו בפרוטוקול.

נורית קורן: השר רוצה ללכת.

סתיו שפיר: – – – ולא צריך לקטוע אותם בצורה כזאת, בטח לא כשחברי הכנסת לא מכבדים בכלל את המעמד ולא מגיעים למליאה.

סתיו שפיר: היה ראוי לפחות, אם נפתח פה דיון, בזכותו של סגן השר, היה ראוי גם לאפשר לו להמשיך.

סתיו שפיר: תודה.

נורית קורן: תודה.

סתיו שפיר: שאלתי היא כזו: ביוני 2014 אושרה הקמת ועדת המשנה לטיפול בשנת השמיטה, והוקצו לנושא 203 מיליון שקלים.

סתיו שפיר: הוועדה פוזרה בשל הבחירות, ולא הוקמה מחדש עקב הזמן המועט שנותר לשנה.

סתיו שפיר: ברצוני לשאול: 1.

סתיו שפיר: האם נעשה שימוש בתקציב זה? 2.

סתיו שפיר: אם כן – איזה? 3.

סתיו שפיר: אם לא – האם נעשות פעולות כדי להעביר את התקציב שנותר, למשל לארגונים ועמותות, לטובת חלוקת מזון לנזקקים או לדרך אחרת שתאפשר את המטרה הזאת, שממשיכה את מטרות שנת השמיטה?

סתיו שפיר: תודה.

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: חברת הכנסת שפיר, בניגוד לאחרים, שואלת ומצפה לתשובה.

יצחק כהן: היא מחכה גם אם השעה לא קונבנציונלית.

יצחק כהן: בתשובה על שאלתך: בחודש יוני 2014 התקבלה החלטת הממשלה 1657 בעניין היערכות לשנת השמיטה תשע"ה.

יצחק כהן: במסגרת החלטה זו הוקצה תקציב של 100 מיליון ש"ח לצורך היערכות המדינה לשנת השמיטה.

יצחק כהן: חלק הארי של התקציב יועד לתמיכה בחקלאים ובמשתלות המשביתים את פעילותם עקב שנת השמיטה.

יצחק כהן: יתרת התקציב יועדה לתמיכה בפעולות מעטפת להיערכות לשמיטה, כמפורט בהחלטה.

יצחק כהן: כלל התקציבים למשרד החקלאות ופיתוח הכפר ולמשרד לשירותי דת בגין החלטה זו הוקצו בהתאם לקבוע בהחלטה, ומרביתם אף בוצעו בשנת 2014, וכן בתקציב שנת 2015 ובהצעת התקציב ל-2016, לשם עמידה בהחלטת הממשלה ככתבה וכלשונה.

סתיו שפיר: מרבית התקציב או כל התקציב?

יצחק כהן: אני מניח ש"מרביתו" מתכוון לכולו.

סתיו שפיר: אפשר בבקשה לקבל את הפירוט?

יצחק כהן: בטח, בשמחה.

סתיו שפיר: אני אודה לך.

יצחק כהן: בשמחה.

יצחק כהן: אוקיי.

נורית קורן: יש שאילתה נוספת.

נורית קורן: חברת הכנסת משה גפני – איננו.

נורית קורן: אוקיי, אנחנו נמשיך הלאה.

נורית קורן: חבר הכנסת יואל חסון – גם הוא איננו.

נורית קורן: חבר הכנסת אלעזר שטרן – גם איננו.

נורית קורן: טוב, אדוני סגן השר, אני מאוד מודה לך.

יצחק כהן: מוש חראם?

נורית קורן: אני מתנצלת שלא קיצרנו את זמנך.

נורית קורן: אני מקווה שתספיק להגיע לבני-ברק.

יצחק כהן: את השאר לפרוטוקול?

יצחק כהן: אין כבר לפרוטוקול.

נורית קורן: לא, לא, אין פרוטוקול.

נורית קורן: לא עונים על השאילתות.

יצחק כהן: גברתי, חבר הכנסת באסל גטאס ביקש להעביר את התשובה למזכיר הכנסת.

נורית קורן: ביקש את התשובה – אין שום בעיה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: בבקשה, אדוני המזכיר.

נורית קורן: אם כך, תם סדר-היום.

נורית קורן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ' בכסלו התשע"ו, 2 בדצמבר 2015, בשעה 11:00.

נורית קורן: ישיבה זו נעולה.

נורית קורן: שלום לכם.