ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 67, 2015-11-24 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ב בכסלו התשע"ו, 24 בנובמבר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: מטעם ועדת הכנסת – הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 39) (תשלומים לחברי הכנסת ולשרים), התשע"ו–2015; הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 40) (ויתור על עדכון שכר של חבר הכנסת), התשע"ו–2015; הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 41) (סדרי עבודת הוועדה הציבורית), התשע"ו–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההצבעה הופעלה.

קריאה: 120 רוצים לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: שמתי לב, כן.

יולי יואל אדלשטיין: מקרה נדיר בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר יפתח היום נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, בשבוע שעבר הייתה כתבה באתר "וואלה", כתבה מרעישה: הדרוזים מנצלים את המלחמה בסוריה על מנת לסחור באיברים.

חמד עמאר: כשהתחילה הכתבה אפילו הגדירו זאת שהדרוזים נהנים מהמלחמה בסוריה.

חמד עמאר: חשבתי שיש רכבת אווירית של חלקי גופות שטסה מסוריה לישראל על מנת לשרת את העדה הדרוזית.

חמד עמאר: ואז אני מתעמק בכתבה וקורא את הכתבה – עם הסברים כמה עולה לב, כמה עולה קרנית, כל דבר ודבר, מה המחיר שלו היום בסוריה – ומה היה שם?

חמד עמאר: תושב רמת-הגולן אחד שנסע לסוריה, באישור של ממשלת ישראל ובאישור של השלטונות בסוריה, להשתיל כליה.

חמד עמאר: מי שקורא את הכותרת חושב שאנחנו, הדרוזים, חיות אדם, נהנים מהמלחמה בסוריה.

חמד עמאר: לכן אני פונה לאותו כתב קטן: כתבה בגרוש, הכתבה שלך.

חמד עמאר: לא היית צריך לקשר את אותו איש שנסע לסוריה להשתלת כליה לכל המחירון שהופיע שם.

חמד עמאר: לעורך של האתר: שיתחשבו באנשים, שיתחשבו – כותרת מרעישה על חשבון עדה שלמה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר על דבריו החשובים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום בכנסת את יום זכויות הילד.

יעל גרמן: ובהקשר זה אני רוצה להזכיר רק חלק מהזכויות שיאנוש קורצ'אק כתב שמגיעות לילד.

יעל גרמן: הוא, דרך אגב, היה הראשון שכתב את האמנה לזכויות הילד, עוד לפני שהאו"ם חשב על זה.

יעל גרמן: וכותב יאנוש קורצ'אק: לילד הזכות להיות הוא עצמו, לילד הזכות להערכה על מה שהוא.

יעל גרמן: וכמובן, מה שברור לנו: לילד הזכות לאושר, ולילד הזכות לשוויון.

יעל גרמן: ובהקשר זה אני רוצה לקרוא לכם מכתב של נ', חניכה ב"איגי", שכותבת לסבא שלה: סבא יקר שלי, אני כותבת לך כי זו הדרך הכי טובה בשבילי להעביר לך את הדברים הבאים.

יעל גרמן: אנחנו קרובים מאוד.

יעל גרמן: אתה החבר הכי טוב שלי, היועץ שלי, יד ימיני.

יעל גרמן: אני לא יודעת מה הייתי עושה בלעדיך.

יעל גרמן: יש בינינו קשר אחר, כך אני מאמינה, מכל שאר הנכדים שלך.

יעל גרמן: סבא, אני אוהבת נשים.

יעל גרמן: זה לא דבר נורא.

יעל גרמן: אני אוהבת בדיוק כמו כולם ורוצה להקים את התא המשפחתי שלי בבוא היום כמו כולם.

יעל גרמן: וכן, הייתי רוצה שתכיר את בת-הזוג שלי.

יעל גרמן: היא קצת כועסת שהבן-אדם שאני מדברת ומשבחת כל כך בפניה לא מכיר אותה.

יעל גרמן: אני יודעת שחיית בתקופה אחרת, ואולי האמת שלי בנוף הפסטורלי סביב שולחן האוכל בשישי תיראה קצת אחרת.

יעל גרמן: אולי יהיה לך קשה להכיל את הגוון הזה.

יעל גרמן: הוא ייראה לך לא מתאים.

יעל גרמן: אבל תאמין לי, הוא לא מכוער, הוא רק קצת מיוחד.

יעל גרמן: פעם יצא לנו לדבר על הנושא.

יעל גרמן: סיפרת לי שהלכת לאכול ארוחת ערב אצל המשפחה של חתנך.

יעל גרמן: אחת הבנות שם היא לסבית, והחברה שלה הייתה אתה.

יעל גרמן: סיפרת לי שהיא הניחה עליה יד, ואתה, בתור ההורים, היית מתבייש.

יעל גרמן: המשפט הזה הרג אותי.

יעל גרמן: אני עובדת כל כך קשה כדי לא לאכזב אותך.

יעל גרמן: זה מצליח לי, אתה לא מפסיק להלל אותי.

יעל גרמן: אבל מה, דבר כזה קטן ירסק את כל מה שבניתי?

יעל גרמן: חשוב לי שתדע מי אני, סבא.

יעל גרמן: שתדע שאני מוכנה לספר לאימא.

יעל גרמן: היא בוודאות גמורה תקבל אותי, אין לה בת אחרת.

יעל גרמן: אבל אתה המעצור היחידי שלי, כשלך יש עוד שלוש נכדות נפלאות שיכולות למלא את מקומי.

יעל גרמן: וכן, הן יכולות לתת לך את מה שאני לא מסוגלת – בני-זוג סביב שולחן שישי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, בשבוע שעבר שר החינוך שלח מכתב לראשי המוסדות להשכלה גבוהה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא מבקש למנוע פעילות של סיעה בוועד הסטודנטים הערבים באוניברסיטאות, וקשר את זה להוצאת התנועה האסלאמית מחוץ לחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על זה הגשתי שאילתה, כבודך לא אישר אותה, ולכן אני מנצל את ההזדמנות של הנאום של דקה כדי לדבר על זה, כי חשוב שגם הבית הזה ישמע על מה מדובר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כנראה שר החינוך לא יודע או לא מכיר את אופייה של פעילות הסטודנטים בתוך האוניברסיטאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל פעילות בתוך האוניברסיטה מחייבת את אישורם של דיקן הסטודנטים ואיש הביטחון שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסטודנטים מצייתים להנחיותיהם, ולא פעם לא אישרו בקשות לפעילות מסוימת, או בוטלו פעילויות אחרות שהאוניברסיטה ראתה שהן לא מתאימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במכתב זה הוא בא להגביל את חופש הפעולה, הביטוי והפעילות של הסטודנטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ארגוני הסטודנטים הערביים נכנסים לנעליהן של האוניברסיטאות במקומות שהן לא ממלאות את חובתן בהדרכה, במיוחד לסטודנטים החדשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם באים להדריך אותם ולעזור להם כדי שיוכלו להשתלב בלימודים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא פעם הם נכנסו גם לבתי-הספר התיכוניים כדי להדריך ולכוון תלמידים לקראת הרישום לאוניברסיטאות, לדעת לאיזה מקצוע כדאי להירשם ומה הם עושים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה הוא התערבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המכתב הזה הוא התערבות בוטה של שר החינוך בענייניהן הפנימיים של האוניברסיטאות, וזה דבר לא מקובל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על שר החינוך לחזור בו ממכתב זה, כי זה לא מקובל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, השבוע הייתה לי פגישה מעניינת מאוד עם כמה נשים בכפר, בעוספיא, כאשר ישבנו לשיחת נשים שחשבתי שתלך למקום של תפיסות תרבותיות, מעמד האישה וכיוצא בזה.

רויטל סויד: הדברים ששמעתי כאבו לי מאוד.

רויטל סויד: ישבה מולי קבוצת נשים אסרטיביות, חזקות, מובילות דעה, שרוצות ומאמינות שמגיע להן ולילדיהן חיים טובים יותר במדינת ישראל, ואז נאמר המשפט הבא: אני אוהבת את מדינת ישראל, היא המולדת שלי, כאן גדלתי וכאן נולדו לי ילדי; למה מדינת ישראל לא מתייחסת אלי כמו לכל תושב אחר במדינה?

רויטל סויד: ואז אמרה אחת אחרת: בואו נניח שיש משפחה, ובמשפחה יש כמה ילדים, וילד אחד הוא קצת מוגבל או קצת שונה, לא מתייחסים אליו ומשקיעים בו ונותנים לו את הצרכים המיוחדים שלו?

רויטל סויד: לא היה נעים לי לשמוע את זה.

רויטל סויד: לא היה נעים לי לראות ולהיווכח איך נשים משכילות, מדהימות ואסרטיביות מרגישות תחושה של חוסר שוויון מוחלט במדינה שלהן שהן אוהבות.

רויטל סויד: את הבנים שלהן הן שולחות לצבא בדיוק כמו שאנחנו שולחות את הבנים שלנו.

רויטל סויד: הבנים שלהן רואים את עצמם כאזרחי המדינה ונאבקים עבורה בדיוק כמונו.

רויטל סויד: למה יש חוסר שוויון?

רויטל סויד: למה אין תעסוקה ייעודית גם עבורן?

רויטל סויד: למה כשמנסים, וכשכבר יש להם השכלה, והם כבר עורכי-דין ורופאים, למה אין יכולת להכניס אותם למקומות עבודה, בדיוק כמו שיש כלפי בני מיעוטים אחרים, מהמגזר הערבי?

רויטל סויד: גם למגזר הדרוזי.

רויטל סויד: למה נשים דתיות בכפר, שלא יוצאות, כי זאת התרבות שלהן וזו הדת שלהן, לא יכולות לזכות בהשכלה, כי לא פותחים להן מקומות ללימודי תעסוקה?

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: למה נשים במגזר הדרוזי מביעות תסכול כזה, כשבעצם אין שום הבדל בינן לבינינו?

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אז נכון, היום ציינו את יום זכויות הילד, וחבל שלא הגעתם, אבל אנחנו נדבר על יום זכויות הילד ביום המיוחד.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לייחד את הדקה הזאת לנושא של מעונות היום, שאני יודעת שמרבים לדבר בו בתקופה האחרונה.

יפעת שאשא ביטון: לפני כעשרה ימים נחשפנו למקרה באמת קשה של גננת שהתמוטטה בגן-הילדים ונפטרה, ואני כמובן שולחת את תנחומי הכנים למשפחה, אבל זה מחזיר אותנו לנושא של איפה אנחנו בתוך כל הסיפור של פיקוח על מעונות היום.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהוגשו כמה הצעות חוק בנושא, גם אנוכי הגשתי וגם חבר הכנסת חיים ילין הגיש, וחבר הכנסת מרגי, ואני חושבת שאנחנו חייבים לשים את השיח הזה במרכז העניינים ושאנשים יתחילו להבין שיש לנו אחריות על הילדים מגיל לידה והלאה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח מאוד אם נקיים בתהליך הזה גם את ההעברה של האחריות על מעונות היום ממשרד הכלכלה למשרד החינוך, וניתן באמת לנושא הזה את החשיבות שהוא ראוי לקבל.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, היום הצביעה ועדת הכספים פה אחד על רשימת היישובים עם הטבות מס, לאחר דיונים ארוכים וויכוחים שכמעט הכשילו את הרשימה.

אחמד טיבי: השתתפנו יחד, חברי באסל גטאס ואני, בשם הרשימה המשותפת, בכל הדיונים האלה.

אחמד טיבי: היו לנו מגעים גם עם שר האוצר, גם עם יושב-ראש ועדת הכספים משה גפני, שעשה עבודה מצוינת כדי לקדם את הרשימה הזאת, ולראשונה זה שנים רבות, לראשונה יש עשרות יישובים ערביים הנמצאים ברשימה עם הטבות מס.

אחמד טיבי: ברשותך, אדוני, אני אקריא את שמות היישובים האלה: אבו-סנאן – 7%; אבו-תלול – 75; אום-בטין – 7%; א-סייד – 7%; ביר-הדאג' – 7%; בית-ג'ן – 12%; בענה – 10%; ג'דיידה-מכר – 10%; ג'וליס – 7%; ג'ש – 12%; דיר-אל-אסד – 10%; דיר-חנא – 7%; דריג'את – 7%; חורה – 15%; חורפיש – 12%; טובא-זנגרייה – 12%; תמרה – 7%; ינוח-ג'ת – 7; ירכא – 10%; כאבול – 10% כחלה – 7%; כסיפה – 15%; כסרא-סמיע – 12%; כפר-יאסיף – 7%; לקיה – 15%; מג'ד-אלכרום – 10% מג'דל-שמס – 19% מע'אר – 10%; מג'דל-שמס היא מחוץ לרשימה עבורנו, אבל הזכרתי את שמה.

אחמד טיבי: מזרעה – 10%; מכחול – 7%; מעיליא – 10%; מעלות–תרשיחא – 10%; נחף – 10% סאג'ור – 7%; סח'נין – 10%; עין-אל-אסד – 7%; עכו – 7%; עראבה – 10% עראמשה – 10% ערערה-בנגב – 15%; פסוטה – 12%; בוקייעה – 12%; קסר-א-סיר – 7%; רהט – 12%; ריחנייה – 12%; שגב-שלום – 15%; שיח'-דנון – 7%; שעב – 10%, תל-שבע – 15%; תראבין-אלסאנע – 7%; אבו-קרינאת – 7%.

אחמד טיבי: תודה לכל מי שעמלו.

אחמד טיבי: לפעמים חשוב להיות חבר בוועדת הכספים, חשוב לעקוב אחרי הדברים האלה.

אחמד טיבי: מדי פעם יש תוצאות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מצטרף ודאי לברכות ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני, שאכן עשה עבודה לא פשוטה וסיים את המלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: כנסת נכבדה, לרגל יום זכויות הילד המצוין היום במליאה פנו אלי נציגי ארגון הנוער הגאה בבקשה להקריא דברים שכתבו נערים על ההתמודדות כנוער להט"ב, ונעניתי בחיוב.

מיקי לוי: איתי, שם בדוי, בן 18, תלמיד י"ב מהקריות: בסיום כיתה י"א, לפני החופש הגדול, החברה הכי טובה שלי הוציאה אותי מהארון בפני כל השכבה.

מיקי לוי: במשך חודשי החופש הגדול איבדתי את החברים הכי קרובים אלי, שהיו לידי עוד מכיתה א' ואף לפני כן.

מיקי לוי: בזה אחר זה, כשרפה בשדה קוצים, הם עזבו אותי.

מיקי לוי: הסיפור התגלגל בכל פה אפשרי בשכבה ובבית-הספר, עם אמירות כמו: להומואים אין מקום בבית-הספר שלנו, מבלי שאף גורם רשמי בבית-הספר יתערב או יתפוס אומץ לפעול בנושא.

מיקי לוי: כל יום מאז חזירתי לספסל הלימודים, ועד היום, אני רואה את העיניים הבוהות עם כניסתי לכיתה, את הלחשושים שבאים מייד לאחר מכן, ומבט הסלידה ניכר בעיניהם.

מיקי לוי: באחד משיעורי האזרחות על נושא מצעד הגאווה בירושלים ורציחתה של שירה בנקי ז"ל, בלי יוצא מן הכלל, כל קולות התלמידים – והמילים שנזרקו לאוויר יכולות לגרום לפחד לא רק אצל אדם להט"בי אלא גם אצל כל אדם שהאחר חשוב בעיניו.

מיקי לוי: אמירות כמו: הומואים זו מחלה, למה להוציא עיניים ולעשות דווקא, על מה יש להתגאות במשהו שיש בו קונוטציה שלילית – כשמנגד שתיקה מביכה וצורמת מצד הסגל.

מיקי לוי: אני בסך הכול ילד בן 18, שרוצה לשרת בצבא וללמוד רפואה כדי לעזור לבני-אדם.

מיקי לוי: מה אני עשיתי רע?

מיקי לוי: מדוע יש שנאה כל כך עזה כלפי?

מיקי לוי: אני לא האויב שלכם, אני בסך הכול אדם, אזרח שרוצה לחיות בשלווה וברוגע ולדעת מה זאת אהבה, גם אם היא טיפה שונה מתפיסת עולמך.

מיקי לוי: זה עניין של זמן עד שיקום אחד התלמידים בבית-הספר ויחליט לוותר על חייו, כי הנזק הנפשי שאני חווה כאדם מחוץ לארון הוא כבד כפליים על מי שעוד בתוכו ולא יהיה מוכן לקבל את עצמו.

מיקי לוי: לכן, יש לי עבורכם בקשה אחת: תנו לי להיות אני, למדו את האחר ושברו את מסך הסטיגמות והשנאה העיוורת, כי חיי תלויים בכם.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – גברתי, ואחריה – חבר הכנסת מאיר כהן.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על האירופים.

ענת ברקו: באמת, יש לנו גל של טרור, אבל אני הייתי קושרת אותו גם למה שקורה היום באירופה.

ענת ברקו: האירופים נחלקים לשלוש גישות ביחס לטרור האסלאמיסטי שהם חווים היום: הנכנעים; למשל ספרד, שב-2004 בפיגועים ש"אל-קאעידה" ביצע שם, הטרוריסטים דרשו מהם לצאת מעיראק – התקפלו, הלכו, אבל הם שכחו שבעצם הדרישה היא לאנדלוסיה.

ענת ברקו: לא רק זה.

ענת ברקו: המבולבלים ובעלי המוסר הכפול; אלה שמדברים, כמו בצרפת ובבלגיה – שיש בה עוצר, ולבנו עמם, אנחנו מאוד מבינים את זה, והצרפתים, שסופגים כרגע פיגועים איומים – וגרמניה, שהיא מבולבלת: היא לא רוצה לסמן מוצרים, אבל יש בתי-עסק שכן מסמנים מוצרים, אותם אלה שהיו בבעלות יהודית ולאחר מכן עברו לבעלות נאצית.

ענת ברקו: אבל אולי כדאי לסמן – אני בעד לסמן מוצרים, דרך אגב, מעזה; made in Gaza יכול להיות פנטסטי.

ענת ברקו: אה, אבל שכחתי.

ענת ברקו: אין להם בעצם מה למכור חוץ מטרור.

ענת ברקו: מה הם מייצאים משם?

ענת ברקו: האם יש משהו שתורם לחברה שהם מייצאים משם?

ענת ברקו: הם ואותה צלחת פטרי של ה"חמאס", של "האחים המוסלמים", של "דאעש", שכולם תחת אותה מטרייה של אסלאם ג'יהאדיסטי.

ענת ברקו: ומצדיקי הטרור; כמו שבדיה – אותה שרת חוץ של שבדיה, שמדברת על נואשות שמובילה לאלימות, ועל ה-mindset של הטרוריסטים ועל זכויות אדם.

ענת ברקו: האם היא ביקרה במאלמו לאחרונה?

ענת ברקו: האם היא יודעת שאת ה-mindset של השבדים מזמן פיצחו, רק להפך – זה לא עובד?

ענת ברקו: וחוסר ההבנה ביחס להבחנה בין הטרור הסוני לשיעי, שהגיעו אתו להסכם, כמו עם איראן, וגם הרמאות הכי גדולה – לגבי הנשק הכימי בסוריה.

ענת ברקו: לא משתמשים בנשק כימי בסוריה?

ענת ברקו: כל יום משתמשים בנשק כימי בסוריה.

ענת ברקו: אבל פתרו את זה בדרכי שלום, אנחנו יודעים.

ענת ברקו: לכן, מה שאני מציעה לאירופים: à la guerre comme à la guerre, פשוט – במלחמה כמו במלחמה.

ענת ברקו: כדאי שתבינו את זה ותגדירו את האויב – יהיה לכם יותר קל להתמודד.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אקפיד על דקה.

מאיר כהן: היום הוא היום הבין-לאומי לזכויות הילד.

מאיר כהן: כשאנחנו מנתחים את תוצאות המיצ"ב, אז מסתבר שאנחנו לא יכולים לברך על המוגמר ולהגיד שאנחנו אכן מעניקים לילדי ישראל זכות שווה להתפתח וכולם מתחילים מאותו קו זינוק.

מאיר כהן: צר לי על כך.

מאיר כהן: צר לי על כך שמערכת החינוך עדיין עסוקה בתיוג תלמידים, בהסללה של תלמידים.

מאיר כהן: בשבוע שעבר פגשתי ילדים בכיתה ה', אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: ומספר לי אחד מהם: אני נמצא בהקבצה א'; והשני אומר לי: אני נמצא בהקבצה ב'.

מאיר כהן: איזו זכות יש לאיש חינוך, ויהיה הטוב ביותר, לקחת ילד או ילדה כבר בגיל 11, 12 ולתייג אותם, מי לשבט ומי לחסד?

מאיר כהן: אני מקווה שאנחנו באמת נלמד לקח.

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, טוב שהשר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן, נמצא כאן, כי אני רוצה לדבר על נושא שהוא בתחום אחריותו.

אוסאמה סעדי: לפני כמה ימים השתתפתי בהלווייתו של החאג' אחמד שהואן, בן 75 מהכפר אכסאל, שארבעה כדורים, אדוני השר, פילחו את גופו.

אוסאמה סעדי: באמצע היום נכנס רעול פנים לספרייה שלו, ירה בו לעיני רבים וברח.

אוסאמה סעדי: בשבוע שעבר השתתפנו בהלווייתם של נארימאן מוגרבי ז"ל והבת שלה סונדוס שמרוך ז"ל, אלמנתו והבת של חברנו שיח' איוב אל-מוגרבי מרמלה.

אוסאמה סעדי: מאז תחילת השנה נרצחו 11 נשים ערביות.

אוסאמה סעדי: מאז שנת 2000 נרצחו למעלה מ-1,100 אזרחים ערבים.

אוסאמה סעדי: אנחנו כל הזמן מדברים על העניין הזה של אלימות בתוך החברה הערבית, בתוך המגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: דיברנו עם כבוד השר וקיימנו ישיבות בעניין תופעת הנשק הלא-חוקי והמחדל של המשטרה באי-איסוף הנשק הזה.

אוסאמה סעדי: המשטרה לא מפענחת אחוז גבוה ממקרי הרצח, ולכן הרוצחים השפלים ממשיכים במעשי הרצח ללא הרתעה, כי הם יודעים שהמשטרה לא חושפת אותם, לא עוצרת אותם, לא מגישה נגדם כתב אישום, והם לא יושבים מאחורי סורג ובריח.

אוסאמה סעדי: לכן, הפשע הולך, מתפשט וגואה בחברה הערבית.

אוסאמה סעדי: ולכן ישנה הפגנה והלוויה סמלית מחר ברמלה בשעה 16:00, ואנחנו קוראים לכולם – ואנחנו כמובן נהיה שם ונשתתף בהלוויה הסמלית ובהפגנת המחאה מול תחנת המשטרה ברמלה מחר.

אוסאמה סעדי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ב-2008 נפגשתי עם אחד הבכירים באוצר, והוא אמר לי: שמע, חיים, הסיכוי שמפת המס תעבור שואף לאפס.

חיים ילין: שאלתי אותו למה, והוא אמר לי: אף אחד לא ירצה – איפה אחמד?

חיים ילין: אחמד, תקשיב טוב – אף אחד לא ירצה להוציא יישובים יהודיים ולהכניס ערביים, זה יפרק את הממשלה.

חיים ילין: משפט שלו, ככה, אני לא מסתיר כלום, אחד הבכירים.

חיים ילין: היום כולנו היינו ביחד.

חיים ילין: אבל למה אני אומר לך, כבוד היושב-ראש?

חיים ילין: כי כולנו צריכים ללמוד גם מהתהליך הזה, איך קואליציה ואופוזיציה, פה-אחד, מצביעות בעד מתווה שאין שם נגיעות פוליטיות, למרות שניסו.

חיים ילין: כשאתה עובד בשקיפות, ואתה עובד נכון, ואתה מחבר את כל הצרכים של כולם בו-זמנית, פעם אחת – הכול נראה אחרת לגמרי.

חיים ילין: אני, קטן, כראש מועצה אזורית אשכול הצלחתי להעביר החלטת ממשלה שכאשר 50% מהיישובים באותה מועצה נמצאים בקו עימות, יראו את כל המועצה כקומפלקס שלם.

חיים ילין: ההחלטה הזאת, שזו החלטה 2017 – והבאנו אותה לפה בגלל שיש כמה דברים שחורקים – יישמו אותה גם בוועדת הכספים.

חיים ילין: וכך גם הצפון, גם הדרום, כל מדינת ישראל נהנית מתוצאה של אחדות העם.

חיים ילין: אני אציין את זה.

חיים ילין: והקוסם שהצליח לעשות את כל הדבר הזה זה חבר הכנסת גפני.

חיים ילין: למרות הלחצים הפוליטיים הוא ידע לעמוד שם למען כולם, והמתווה הזה ייקרא "מתווה גפני".

חיים ילין: סליחה?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

חיים ילין: כן, כן, ושגית המדהימה, שהיא היועצת המשפטית.

חיים ילין: באמת אין עליה.

חיים ילין: אבל אולי אפשר ללמוד משהו, כולנו, מזה, מהתהליך הזה.

חיים ילין: אם נצליח ליישם אותו בעוד מקומות, אז באמת נהיה כנסת לדוגמה, לעומת כל מה שקורה היום בתקשורת.

חיים ילין: אף אחד בכלל לא כותב לא על זה, לא על מה שהיה אתמול, וחבל.

יולי יואל אדלשטיין: מסכים מאוד אתך.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נתחיל מהמליאה.

יולי יואל אדלשטיין: בוועדה כבר עשינו; בוא נתחיל מהמליאה.

יולי יואל אדלשטיין: להתאחד סביב כמה נושאים שהם לא במחלוקת, ולשמור על כבודה של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים כמה עושים הפוך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: שני עניינים: גם אני רוצה להתחיל ביום זכויות הילד ולהביא את עדותו של סער בן ה-16 ממושב ליד רחובות.

דב חנין: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני אשמח שתשמע את החלק השני של דברי.

דב חנין: החלק הראשון, אני מקדיש אותו לחלק מעדותו של סער בן ה-16 ממושב ליד רחובות.

דב חנין: הוא אומר: אם תסתובבו בבתי-ספר ברחבי הארץ, בכולם, הקללה הנפוצה ביותר היא הומו, או כינויים כמו מתהפך, קוקסינל, ועוד תיאורים גסים ומשפילים.

דב חנין: ילדים וגם מבוגרים חושבים שזה בסדר ושזה מצחיק לקחת את המילה הכל-כך משמעותית הזו, מילה שמשנה חיים שלמים של בן-אדם, ולהפוך אותה למילת גנאי.

דב חנין: בשבילם הומו זה סתם עוד סוטה או פדופיל; בשבילם זו סתם חיה ללא נפש וללא רגשות, שאפשר למעוך אותה עד הסוף.

דב חנין: ואני, אני אחד האנשים הרגישים שאני מכיר ובכל פעם שאני שומע מישהו שקורא לחברי הומו כקללה, הלב שלי פשוט מתפורר.

דב חנין: סער בן ה-16 ממושב ליד רחובות.

דב חנין: ואני אומר, עמיתי חברי הכנסת, הכנסת הזו העבירה את חוק זכויות התלמיד שאוסר אפליה מטעמי נטייה מינית וזהות מגדרית, והגיע הזמן ליישם את החוק הזה גם בשטח.

דב חנין: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מאוד מברך על דבריך, שאותה גישה רצינית ויפה שראינו בוועדת הכספים צריכה להיות במליאה.

דב חנין: ואני רוצה להתייחס למה שקרה הבוקר, לפנות בוקר, במליאת הכנסת, כאשר בוטלו הדיונים שהיו צריכים להיות על שורה ארוכה של חוקים – ואני מברך על ביטול הדיונים האלה, למרות שאני נשארתי כאן במיוחד בשביל לדון, להיות חלק מהדיונים האלה.

דב חנין: אבל אני חושב שמשהו בעייתי היה בהתנהלות שלנו ככנסת.

דב חנין: לחשוב שבשעה 01:00 או 02:00 אנחנו נעסוק ברצינות בחוק הביטוח הלאומי, בדיני מסים, דיני תכנון ובנייה, פיקוח על שירותים פיננסיים, ביטוח בריאות ממלכתי, חוק בתי-המשפט, חוק האזנת סתר, שחרור על-תנאי ממאסר, חוק העונשין – –

אחמד טיבי: תודה.

דב חנין: – – חוק חסינות חברי הכנסת, חוק-יסוד: הכנסת – כל הדברים האלה, אחרי 01:00, עם כל הכבוד לנו, חברי הכנסת, זה לא באמת ריאלי.

דב חנין: ופה הפנייה שלי אליך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני יודע שיש אילוצים ולחצים, וצרכים, גם של המערכת וגם של הממשלה.

דב חנין: אני חושב שנשיאות הכנסת צריכה לעמוד כחומה שתגן על היכולת לנהל דיון ענייני בכנסת.

דב חנין: וצריך לחלק כנראה את הנטל בין ימים שונים, ואי-אפשר כנראה את כל העומס הזה להפיל על יום אחד.

דב חנין: מה שקרה לנו הלילה – ולטעמי קרה לטובה, שזה בוטל ברגע האחרון – צריך לשמש אותנו כלקח להבא, שנימנע ממצבים כאלה בעתיד.

דב חנין: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: נסת

יפעת שאשא ביטון: פק בזה שהדיונים יהיו עניינים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת בן ארי.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, חברי, חברותי חברי הכנסת, האמת שקיבלתי לקרוא כאן לרגל יום זכויות הילד – חבר הכנסת ביטן, אתה מפריע לי.

מירב בן ארי: אני קיבלתי דף, לקרוא על ילד מ"איגי", טרנסג'נדר, ואני גם ככה מלווה גם את "איגי" וגם את חוש"ן, זה מאוד חשוב לי.

מירב בן ארי: וגם, ברכות לחברתי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון על היום המיוחד הזה לזכויות הילד.

מירב בן ארי: אבל, אני מצטערת, אני לא יכולה להתעלם ממה שהיה כאן אתמול במליאה.

מירב בן ארי: אני גם כתבתי על זה אצלי בטוויטר ואני גם אעלה את זה היום, הסיפור שהיה עם חברת הכנסת קארין אלהרר וחבר הכנסת עיסאווי פריג', או לצורך העניין זה שהיא קראה לו.

מירב בן ארי: זה היה פשוט מביך.

מירב בן ארי: היו גם תגובות שהקואליציה שתקה.

מירב בן ארי: אז שלא תתבלבלו, גם אני, גם חברת הכנסת טלי פלוסקוב וגם חברת הכנסת שולי מועלם, משם, מהפינה – אנחנו בהחלט הגבנו לו ובהחלט ניסינו לפחות ליישר אותו.

מירב בן ארי: אולי לא ראיתם את זה כי כולם היו עסוקים כאן, אבל אנחנו רואים את הדברים ואנחנו לא מתעלמים מהם.

מירב בן ארי: גם לי, באופן אישי, היה חשוב לבוא ולהגיד לו פשוט שיפסיק עם העניין הזה, זה פשוט הביך אותי.

מירב בן ארי: אבל, אתם יודעים, זה לא שאני התביישתי, כי באמת אני לא עשיתי כלום; התביישתי מהסיטואציה, התביישתי מכל מה שנוצר כאן.

מירב בן ארי: חבר הכנסת ביטן, חבר הכנסת ביטן, דוד ביטן, אני רוצה לדבר על זה כי גם דיברנו על זה אני ואתה היום בבוקר – אני מקווה שאתה שומע את מה שאמרתי.

מירב בן ארי: אבל ההתנהלות הזאת של חבר הכנסת חזן בצורה כזאת מול חברת הכנסת קארין אלהרר היא פשוט הייתה נוראית ומשפילה.

מירב בן ארי: ושלא תבלבלו, לאף אחד מאתנו בקואליציה אין יד בדבר ואין לנו כוונה גם לקחת יד בדברים כאלה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חברת הכנסת בן ארי.

אחמד טיבי: חברת הכנסת השכל.

שרן השכל: אנחנו מציינים היום את יום זכויות הילד, ובחרתי להתייחס לקושי שעמו מתמודד הנוער.

שרן השכל: אני מביאה סיפור מטעם האגודה "איגי", כמו שמירב אמרה, אז אני מניחה שאני אקרא את זה בשביל שתינו, אחרי מה שנאמר פה.

שרן השכל: כך מספרת חניכת "איגי", בת 15, דתייה ממרכז הארץ: שלום, אני בת 15 ולומדת בבית-ספר דתי במרכז הארץ.

שרן השכל: כל החיים שלי הרגשתי שאני לא נמצאת בגוף הנכון, שמסתכלים ומתייחסים אלי בצורה שונה מאיך שאני תופסת את עצמי.

שרן השכל: כבן-אדם שנולד וגדל בבית דתי הציפיות ממני לעתיד היו שונות ממה שייחלתי לעצמי מגיל צעיר מאוד ועד היום.

שרן השכל: אני לא מסוגלת לכבול את עצמי לחיים שהם לא שלי, לא מסוגלת להיכנע ללחצים שמפעילים עלי מכל כיוון ודורשים ממני להתאים את עצמי למגדר שבו נולדתי.

שרן השכל: מהארון הטרנסי יצאתי כבר בפני ההורים שלי וחברים קרובים שהכרתי בקהילה הלהט"בית, ואת האלימות המילולית שספגתי מהורי אני לא מאחלת לאף אדם, לא משנה באיזה גיל או באיזה מעמד היא או הוא נמצאים.

שרן השכל: ההורים שלי מתכחשים למי שאני, מכריחים אותי לדבר בלשון זכר, להתלבש בדרך שלא תואמת את רצונותי וללכת לישיבה עם נערים שמתעללים בי כל היום על היותי בעלת תווי פנים נשיים ונשית יותר בהתנהגותי.

שרן השכל: קריאות גנאי, בוקסים לפנים, משיכות בשיער ובעיטות זה משהו שכבר לא מלחיץ ולא מפתיע, לא מכעיס ולא מעליב אותי.

שרן השכל: זה פשוט גורם לי לשנוא את עצמי.

שרן השכל: כמובן שאינני יכולה לפנות להנהלת בית-הספר ולהסביר מה אני עוברת כל יום בהפסקות ועם כמה קשיים אני מתמודדת בבית, מכיוון שבוודאות אמצא את עצמי מחוץ לשערים.

שרן השכל: האמת היא שאני לא רוצה להיות שם, לא רוצה להיות במקום שלא מקבל אותי, שאלים כלפי ומונע ממני את החופש הבסיסי להיות אני.

שרן השכל: לא רוצה את בית-הספר ולא רוצה את הבית שבו אני חיה, לא ככה.

שרן השכל: למה אני, כנערה צעירה, צריכה להתמודד עם שנאה והסתרה?

שרן השכל: מתי יבינו שאני אותה ילדה בת 15 כמו יעל ב"אנקורי" בתל-אביב, דנה ב"אורט" בחיפה ורחלי באולפנה כלשהי בארץ?

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת השכל.

אחמד טיבי: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שיש פה איזשהו משהו סימבולי ביום הזה, שהכנסת מציינת כאן את היום המיוחד למאבק באלימות כלפי נשים, את יום הפג הבין-לאומי – שאותו אני מובילה והובלתי במשך שש שנים, גם היום בכנסת, ואני גם אנאם על זה בהמשך – וגם את היום הבין-לאומי לזכויות הילד.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לומר כמה מילים על יום שהובלתי גם בעבר.

אורלי לוי אבקסיס: בדרך כלל, בימים כאלה מגישים גם הצעות חוק שמקובלות על הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק אחת שעומדת היום על שולחן ועדת שרים לחקיקה היא הצעת חוק שכבר עברה בכנסת הקודמת, ואני הובלתי אותה, והצלחתי להעביר אותה לא רק ועדת שרים ולא רק קריאה טרומית, גם קריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: כל מה שנדרש היה זה פשוט לעשות דין רציפות, דין רציפות לנציבות זכויות הילד, אותה נציבות שבאה בעצם להסתכל על מכלול הדברים, על התהליכים שעוברת החברה, לקיים את אותה אמנה בין-לאומית לזכויות הילד ולצקת בה תוכן.

אורלי לוי אבקסיס: ואני, ברשותך, אומר עוד כמה מילים לגבי האי-שוויון – – –

אחמד טיבי: תאמרי, תאמרי.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, אולי בגלל שאני חברה באופוזיציה היום ואף אחד לא רוצה לתת מתנה – אבל זה לא בעבורי, זה בעבור אותם ילדים שהיום חשופים, לצערי הרב, גם לחוקים כאלה ואחרים והם הנפגעים העיקריים.

אורלי לוי אבקסיס: שנים אנחנו מדברים על הנציבות הזו, והגיע הזמן שוועדת שרים תתעלה קצת מעל השיקולים הפוליטיים ותראה את טובת הילד.

אורלי לוי אבקסיס: אז היום אין חוקים, לא כלפי יום המאבק באלימות כנגד נשים, לא בנושא יום הפג ובוודאי לא בנושא היום הבין-לאומי לזכויות הילד.

אורלי לוי אבקסיס: אני אציין עוד כמה נקודות שהן חשובות ביותר בציון היום הזה, וזה נושא החינוך הדיפרנציאלי – התחיל לדבר עליו חברי חבר הכנסת מאיר כהן.

אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן שילד שמגיע מהפריפריה יקבל פחות הזדמנויות, פחות ארגז כלים, רק בגלל שהעיר שממנה הוא יוצא היא עיר חלשה מבחינה פיננסית, מבחינה סוציו-אקונומית, והרשות – תהיה זו רשות ערבית, תהיה זו רשות יהודית – לא יכולה לספק את האקסטרה שבמדינת תל-אביב יכולים לספק.

אחמד טיבי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר עוד דבר אחד, וזו התופעה הבזויה בעיני, הנושא של הסלקציה בתוך בתי-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: מתעלמים מדוח דורנר, והיום מנהלי בתי-ספר בודקים את נתוני הילד, ואם הוא טיפה בעייתי או אם הוא יכול טיפה להוריד את תוצאות מבחני המיצ"ב מאיימים על ההורים ומבקשים להוציא את הילדים למסגרות של חינוך מיוחד.

אחמד טיבי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: בושה למדינה ובושה לחברה שככה נוהגת בילדים שלה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: חברי הנכבדים, כבוד היושב-ראש, האמת היא שזו הפעם הראשונה שאני זוכה לדבר במליאה, חבר הכנסת טיבי, כשאתה יו"ר, אז אני שמח על ההזדמנות הזאת.

יוסף ג'בארין: לא תמיד ניתן לזכות לדבר במליאה כשהריבון זה חבר כנסת ערבי.

אחמד טיבי: זו עוד הרחקה לעוד שבועיים.

ענת ברקו: מי שיושב על הכיסא תמיד הריבון.

אחמד טיבי: ברקו נכנסה למגננה, חברת הכנסת ענת ברקו.

יוסף ג'בארין: לא, היא דווקא מחייכת.

ענת ברקו: מי שיושב על הכיסא הזה הוא הריבון.

יוסף ג'בארין: היו"ר הוא תמיד הריבון.

ענת ברקו: זו הגדולה של המדינה שלנו, זאת הדמוקרטיה שלנו.

ענת ברקו: תהיו גאים – – –

יוסף ג'בארין: הבעיה שזה מסתכם רק בזה, הלוואי שזה יתרחב עוד קצת.

ענת ברקו: אני לא יודעת, שמעתי כאן רשימה של יישובים ערביים מכאן ועד – – – אז זה לא רק בזה.

ענת ברקו: תודה.

דב חנין: נאום הדקה שלו.

אחמד טיבי: הדקה שלו עוד לא התחילה, חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: אגב, את צריכה להודות שהדמוקרטיה מתגלמת בעובדה שאני מגלה נדיבות כלפייך כל הזמן שאת מפריעה לו, ולא מחשיב את זה ונותן לך פתחון פה חסר גבולות.

ענת ברקו: עלא כיפאק.

אחמד טיבי: כשאני בשלטון אני מגלה נדיבות.

אחמד טיבי: תלמד את זה, ביטן.

אחמד טיבי: תלמד את זה.

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: אמרתי לשר לשעבר, שהוא חבר של השר הנוכחי, לפני יומיים, כאשר הוא הובס 0:4 באיזה משחק מפורסם – – –

גלעד ארדן: עת להתעשת.

אחמד טיבי: הוא תקף אותי על רקע לאומי, משום מה.

אחמד טיבי: אמרתי לו: אני שומר על רמה מקסימלית של איפוק ומגלה נדיבות של מנצחים.

אחמד טיבי: 0:4 – מחייב נדיבות.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת ג'בארין.

אחמד טיבי: קוראים לו גדעון סער, למי שלא הבין.

אחמד טיבי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: אני לא רוצה להרחיב.

יוסף ג'בארין: אולי דוד ביטן ייזום איזשהו תיקון של חוק חסינות חברי כנסת או משהו, אז נסתפק בזה.

יוסף ג'בארין: חברי דיברו על ציון היום הבין-לאומי לזכויות הילד.

יוסף ג'בארין: האמת היא שליום הבין-לאומי יש גם אמנה בין-לאומית, משנת 1989, ויכול להיות שהדרישה העיקרית שאנחנו יכולים להעלות בהקשר הזה היא שאולי סוף-סוף הגיע הזמן, חברת הכנסת יפעת ביטון, שאולי ניקח ברצינות את האמנה הזאת ונבחן, אולי על-ידי מרכז המחקר של הכנסת, באיזה היקף היא מיושמת.

יוסף ג'בארין: אני יודע את התשובה: הרבה מההוראות העיקריות של האמנה הזאת אינן מיושמות, אינן מקבלות ביטוי בחקיקה.

יוסף ג'בארין: ולכן אני מקווה שאולי אפשר למנף את היום הזה כדי להגיע לרמה יותר גבוהה של יישום עקרונות האמנה.

יוסף ג'בארין: בהקשר של זכויות הילדים – – –

יפעת שאשא ביטון: תעשו קצת סדר בעניין, תהיו יותר מפוקסים – – –

יוסף ג'בארין: בהקשר של זכויות ילדים, שני דברים חשובים שצריך להעלות בדיון, לפחות בנושאים שאני עוסק בהם: אחד, סוגיית העוני.

יוסף ג'בארין: אנחנו יודעים ששני-שלישים מהילדים הערבים הם מתחת לקו העוני, וזה פשוט עובר כל פרופורציה במדינה ששואפת להיות מתוקנת.

יוסף ג'בארין: לכן סוגיית העוני צריכה להיות סוגיה מאוד מרכזית בנושא הזה של זכויות הילדים.

יוסף ג'בארין: הנושא השני – היום באתי מכנס בשדרות בנושא של פערים בחינוך וסוגיית הדיפרנציאציה בחינוך, וכשאנחנו רואים את הפערים בהשקעה בחינוך, בין ערבים ליהודים, בין חרדים לחילונים, בין פריפריה למרכז – זה בדיוק הגיל של הילדים, עד גיל 18 – נראה לי שהמספרים שם מאוד בעייתיים, בלשון המעטה, ומחייבים התעסקות יותר רצינית עם הסוגיה.

יוסף ג'בארין: תלמידינו, ילדינו, מגיע להם שוויון הזדמנויות בחינוך.

יוסף ג'בארין: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת ג'בארין.

אחמד טיבי: תענוג לשמוע חברי כנסת כמוך, תמיד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

מירב בן ארי: למה לא אמרת את זה גם לי?

אחמד טיבי: אפליה ברורה.

אחמד טיבי: הסיבה, אפליה ברורה.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אני רוצה לגלות – לעשות לך שיימינג חיובי?

אחמד טיבי: אני אומר לך את זה תמיד, כי מגיע לך.

קריאה: ככה זה יזיק לה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר ארדן, לציון היום הזה, היום הבין-לאומי לזכויות הילד, אני אדבר על עניין שהוא קצת זנוח ולא עולה הרבה בכנסת ובתקשורת, והוא חשוב מאוד, וזה הבטיחות והתאונות אצל ילדים בכלל ובמיוחד באוכלוסייה הערבית.

עבדאללה אבו מערוף: התאונות הן דבר גרוע ביותר, ו-60% מהתאונות בכלל הן בקרב הילדים האזרחים הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: זה הורס משאבים רבים וזה עומס רב, על כל ההיבטים שלו – – –

אחמד טיבי: 90% מההרוגים בתאונות חצר הם ערבים, ילדים ערבים.

עבדאללה אבו מערוף: על זה רציתי לדבר.

אוסאמה סעדי: 100%.

אחמד טיבי: לקחתי שוליים של ביטחון.

עבדאללה אבו מערוף: לכן אני מדבר על הדבר הזה ביום הזה, אני לא מדבר על העוני ועל הדברים האחרים.

עבדאללה אבו מערוף: מה עוד, בבתי-החולים בכל שנה יש 24,000 אשפוזים מתאונות, ורובם של האזרחים הערבים, הילדים.

עבדאללה אבו מערוף: לפני שנה וחצי כמעט הייתה תוכנית, ועקב לחצים – אני לא הייתי שם – של כל מיני ארגונים על הממשלה; הייתה תוכנית, שנשארת עדיין במגירה, של 60 מיליון שקל, שמחולקים ל-16 משרדי ממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא יודע למה חילקו את זה ל-16 משרדי ממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, בציון היום הזה אני אגיד שאנחנו נעקוב אחרי זה.

עבדאללה אבו מערוף: בעוד חודשיים יהיה יום בטיחות הילד, ואני מקווה שהעניין יהיה על סדר-היום שלנו ונטפל בתופעה הזאת בצורה הנכונה והמתאימה בכל התחומים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: אני ביקשתי לומר משהו קצר, אבל, אדוני היושב-ראש, רציתי להגיד לך נקודה למחשבה, לא על חשיבות השירות הצבאי, אלא שאני חושב ששירות צבאי, שמטמיעים בו בחיילים נושא של נת"בים, ניתוח של נקודות תורפה בטיחותיות בכל דבר – יש לזה השלכה על החיים בכלל.

אלעזר שטרן: כשהערת על המגזר הערבי, צריך לחשוב איך משלימים את הפער הזה שם גם בלי שירות צבאי.

אחמד טיבי: נת"ב, למי שלא יודע, זה נקודות תורפה בטיחותיות.

אלעזר שטרן: כן, אמרתי את זה.

אלעזר שטרן: לי, במקום הכי אובייקטיבי, זה מעורר מחשבה.

אלעזר שטרן: לא מקימים צבא בשביל שיחנך לתרבות כזאת, אבל זה סוג של רווח.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, רציתי לעלות פה ולהגיד, גם ליושב-ראש הכנסת – אתמול בלילה היה פה דיון על חוק השוויון בנטל.

אלעזר שטרן: שר הביטחון לא היה צריך לשבת כאן את כל השעות שהוא ישב כאן.

אלעזר שטרן: הוא בר-פלוגתא שלי לעניין הזה, ואני חושב שהדוגמה שהפגין שר הביטחון, בעצם הישיבה שלו ליד שולחן הממשלה וההקשבה לדוברים שדיברו ומשך הזמן – הוא יכול היה להתחמק ושר תורן אחר היה יכול להיות פה, לשבת במקום אחר.

אלעזר שטרן: ואני אומר את זה גם כמי שהוא בר-פלוגתא שלו בעניין הזה – אני חושב שהוא הוסיף או נתן תוכן אמיתי למה שנקרא נוכחות שר במליאה כשהכנסת דנה.

אלעזר שטרן: אני מודה לו על כך, ובעיני לפחות, בערב שלא הוסיף כבוד לכנסת, לפחות בסופו, היה פה סוג של תרומה למעמדה של הכנסת.

אלעזר שטרן: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת שטרן.

אחמד טיבי: ציון יום המאבק באלימות כלפי נשים

אחמד טיבי: אנחנו נעבור לציון יום המאבק באלימות כלפי נשים.

אחמד טיבי: הצעות לסדר-היום מס' 1147, 1266, 1617, 1685, 1690, 1716 ו-1719.

אחמד טיבי: תפתח את הדיון חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שהיא גם יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, מלה עוז, גוניה מטיקו, סבטלנה וורוביוב, שאדיה שיבלי, ויקטוריה שטיינגרברט, רחל אמזלג, ראידה ניג'ם, בהייה מנאע, תסנים אבו קווידר, אירנה בונגרט, אולגה מכניצקי, גברמסקל סלמאויט, אמנה אל-עביד, סלמלק טסרה, סוהא מנסור, נור אל ע'וטי, נארימאן אל-מוגרבי, סונדוס שמרוך – תזכרו את השמות האלה.

עאידה תומא סלימאן: אלה שמותיהן של הנשים שנרצחו השנה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: מתחילת השנה עד היום הזה נרצחו 19 נשים, שכולן מזכירות לנו במוות שלהן את המציאות הקשה שאנחנו חיים בתוכה, את המציאות של חברה פטריארכלית, שעדיין מפעילה אלימות ועדיין משתמשת בכלי הרצח כדי להשתיק את קולן של הנשים; מפעילה אלימות על רקע מגדרי כדי למנוע מאתנו – אנחנו, הנשים; זה לא הן, זה אנחנו, הנשים – לאתגר את השיח השוביניסטי הפטריארכלי הקיים ולנסות ולגלוש לתחומים חדשים שבהם אנחנו נרצה, כנשים, להיות מה שאנחנו רוצות להיות, ולא מה שרוצים מאתנו להיות.

עאידה תומא סלימאן: משנת 2013 עד היום נרצחו 78 נשים במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: 80% מהנשים האלה נרצחו על רקע מגדרי בהיותן נשים.

עאידה תומא סלימאן: במשטרה נפתחו 3,727 תיקי עבירות מין.

עאידה תומא סלימאן: מרכזי הסיוע מדווחים על יותר מ-40,000 פניות שהם טיפלו בהן בשנה הזאת, ומתוכן רק 13% פנו למשטרה.

עאידה תומא סלימאן: אז תתארו לעצמכם את אלה שפנו למרכזים, בנוסף לאלה שפנו למשטרה, בנוסף לעשרות אלפי נשים שלא מדווחות.

עאידה תומא סלימאן: ואני חייבת ברגע הזה, ביום הזה, לעמוד ולהוקיר, ולהכיר באומץ שיש לנשים רבות, כולל אלה שיצאו היום ודיווחו על הטרדות מיניות – ולא על שיח חברים, ולא על שיח ידידים, אלא על הטרדה מינית.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שאם אנחנו כבר מציינים את היום הבין-לאומי למאבק באלימות נגד נשים, אז בואו נתחיל מעצמנו; בואו נתחיל מהבית הזה; בואו ניתן דוגמה איך שאין לנו – zero tolerance; אין לנו – אפס סובלנות, אפילו.

עאידה תומא סלימאן: לקבל על עצמנו שנהווה דוגמה – יש השתקה של הנשים שמעזות ומתלוננות; הייתי מצפה שאנחנו, גם כבית-המחוקקים, והנשיאות של הכנסת – ואני פונה מפה ליועץ המשפטי לפתוח בחקירה רצינית, שתגלה את האמת.

עאידה תומא סלימאן: והייתי מצפה משרת המשפטים ומשר החינוך, שגם הם אנשים האמונים על המאבק באלימות נגד נשים, שתהיה להם אמירה ברורה, לפחות עד שתצא האמת.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, אתמול אנחנו קיימנו דיון מצד אחד מאוד מכביד, ומצד שני – מעורר השראה.

עאידה תומא סלימאן: בדיון של הוועדה לקידום מעמד האישה – שני דיונים היו: אחד, שבו מרכזי הסיוע הגישו את הדוח השנתי שלהם, ושם הייתי גאה שחלק גדול מהחיים שלי, 23 שנים, הייתי חלק מהנשים הנהדרות והגברים שמתנדבים במרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית, נפגעות ונפגעי תקיפה מינית.

עאידה תומא סלימאן: שם גם הרגשתי את החשיבות של העשייה שנעשית.

עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, כאשר אני יודעת שפחות מ-15% מהתלונות שמגיעות למשטרה הופכות לכתבי-אישום, זה אומר דורשני; כאשר אנחנו יודעים שרוב הקורבנות של האלימות הם ילדים – אפרופו היום הבין-לאומי לזכויות הילד – ילדים וילדות שנפגעים מינית, ואין מי שיגן עליהם – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: – – או שהאחראי להגנה שלהם מועל באמון הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד מה הייתה התקווה.

עאידה תומא סלימאן: אתמול השקנו בוועדה את הרעיון להקמת רשות ממשלתית למאבק באלימות נגד נשים – למאבק באלימות במשפחה ונגד נשים בפרט.

עאידה תומא סלימאן: זה מחייב שיקום גוף שידע באמת לאגם את כל המשאבים וידאג שהנושא הזה יהיה בראש מעייניו ויוכל להוביל מדיניות ברורה שתיישם את ההגנה, את האכיפה, את ההרתעה ואת העלאת המודעות לתופעה זו.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הייתי צריך לקרוא מייד בתחילת הדיון את דברי היושב-ראש לרגל יום המאבק באלימות נגד נשים, ואלה הם דברי היושב-ראש:

אחמד טיבי: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד, כחלק מיום המאבק הבין-לאומי למניעת אלימות כלפי נשים – יום שהוכרז על-ידי האו"ם בשנת 1999.

אחמד טיבי: אנחנו שומעים על יותר מדי מקרי רצח של נשים בידי בני-זוגן בישראל.

אחמד טיבי: בימים אלו הוגש כתב אישום כנגד אדם שרצח את אשתו לפני כחודש בדקירות סכין לעיני ילדיהם.

אחמד טיבי: השנה האחרונה רשמה שפל חדש של מקרי רצח, עם עלייה חדה בהיקף המקרים.

אחמד טיבי: על-פי נתוני המשטרה שמביא מרכז המחקר והמידע שלנו בכנסת, בתוך פחות משלוש שנים, מתחילת 2013, נרצחו 75 נשים, מתוכן 60 בתוך המשפחה ו-33 על-ידי בן-הזוג.

אחמד טיבי: מדי שנה נפתחים אלפי תיקי חקירה ומוגשים מאות כתבי אישום בגין עבירות אלימות כלפי נשים, דווקא בתוך המשפחה.

אחמד טיבי: רק השנה הוגשו, למשל, 2,607 כתבי אישום בגין אלימות במשפחה כלפי נשים.

אחמד טיבי: כל אלה מציירים תמונה קודרת של תופעה חברתית קשה ביותר, שדומה כי לא מספיק ניתנת עליה הדעת.

אחמד טיבי: לצערנו, נושא זה אינו נדון בחלל ריק.

אחמד טיבי: אנחנו עדים לתופעות מכוערות של אלימות במקומותינו כמעט בכל תחום וכלפי כל מגזר ומגדר.

אחמד טיבי: ראינו אותה במגרשי הספורט, ולצערנו – גם ברחובותינו ובבתינו.

אחמד טיבי: האלימות היא רעה חולה, מגפה של ממש, הדורשת התמודדות בכמה מישורים במקביל.

אחמד טיבי: לצערנו, גם בחברה מודרנית ומשכילה כשלנו, נשים עדיין פגיעות יותר ומועדות יותר לפורענות.

אחמד טיבי: שיעור הנשים שנפלו קורבן לאלימות מינית הוא פי שלושה-וחצי משיעור הגברים.

אחמד טיבי: למרות חקיקה ענפה ומתקדמת, יש לצערנו אווירה עכורה, שמצמיחה קלות בלתי נסבלת של הטרדות ושל אלימות כנגד נשים.

אחמד טיבי: כל עוד לא תחלחל התובנה הבסיסית שאלימות היא קו אדום, שפגיעה וניצול של אישה, כמו של כל אדם, הם עוול מוסרי ופשע חברתי – כנראה שום חוק לא יעזור.

אחמד טיבי: זה מסוג הנושאים המחייבים אותנו לחזור אל השורש.

אחמד טיבי: עוד מימי בריאת האדם היה השוויון המגדרי מהות בסיסית: "ויברא ה' את האדם בצלמו בצלם ה' ברא אֹתו זכר ונקבה ברא אֹתם".

אחמד טיבי: ההגדרה הזאת שוללת כל ניצול, אפליה ובוודאי אלימות הנובעים מתחושה מסולפת של עליונות המין האחד על פני האחר.

אחמד טיבי: כאן אולי טמון פתרון השורש לעוולות כלפי נשים, שלא בכדי אנחנו שבים להתריע מפניהן שנה אחר שנה: במודעות, בחינוך, בהרגל ובהפנמה שאלימות איננה אופציה, בתקווה שאולי בשנה הבאה נתבשר על צעד נוסף בתיקון עולם ובצמצום התופעה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: סוף דברי היושב-ראש.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

אחמד טיבי: תוך כדי כך שאת עולה, אני רואה כאן שמי שיענה על ההצעות לסדר-היום היא השרה גילה גמליאל.

אחמד טיבי: אני יכול להבין שהשרה גילה גמליאל, בהיותה שרה לשוויון חברתי, תענה על ההצעות לגבי היום, אבל לגבי ההצעה הנוספת, על רצח נארימאן מוגרבי ובתה סונדוס, אינני מבין למה צריכה השרה גילה גמליאל לענות כאשר יושב כאן השר לביטחון פנים בכבודו ובעצמו.

גלעד ארדן: – – –

אחמד טיבי: נכון, אבל במקרה הזה השר נמצא פה.

אחמד טיבי: אולי הוא יואיל, אולי הוא ישקול – זה נושא שאני בטוח שקל לך מאוד להתמודד אתו.

אחמד טיבי: זו לא תשובה מאתגרת.

גלעד ארדן: אין לי מידע.

גלעד ארדן: אני לא מכיר את המקרים האלה.

דב חנין: אולי – – – מידע – – –

אחמד טיבי: זה מוזר שאף אחד לא הודיע לו.

אחמד טיבי: בבקשה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אדוני השר, היום מצוין בכנסת היום המיוחד, יום המאבק באלימות נגד נשים.

מירב בן ארי: אתמול השתתפתי עם חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה, בדיון מרתק שהתנהל בוועדה.

מירב בן ארי: אם יורשה לי לציין, ביום ראשון בלילה יצאנו לסיור עם ניידת של משרד הבריאות לתחנה המרכזית הישנה בתל-אביב כדי לראות את התופעה של הנשים בזנות – בכלל, את התופעה הקשה שיש שם, בתחנה המרכזית של תל-אביב.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד שבתור אחת שגרה בתל-אביב כבר הרבה שנים, והייתי שם כמה פעמים, גם כשהייתי חברת מועצת העיר, עדיין, בכל פעם שאתה מגיע לשם, אתה מופתע; ובכל פעם אתה מבין כמה אנחנו מתעלמים מהתופעה וכמה חמור וקשה מה שקורה שם, בעיקר הנושא של זנות של נשים.

מירב בן ארי: חברת הכנסת עאידה תומא באמת הציגה את הנתונים ששמענו בוועדה, ואני דווקא, ברשותך, רוצה להתייחס לשני נושאים שעלו בוועדה גם הם.

מירב בן ארי: אחד הנושאים המעניינים שדיברנו עליהם הוא שרוב הפגיעות המיניות שנעשות נגד נשים מגיעות ממישהו שהן מכירות – אם זה שכן, אם זה מכר, אם זה בן-זוג, אם זה בן-משפחה.

מירב בן ארי: דווקא, כשהלכו לנתונים של הגשת התלונה, רואים שרוב התלונות הן נגד אדם זר.

מירב בן ארי: זאת אומרת, הנתונים לא מסתדרים.

מירב בן ארי: מה שהבנו כאן זה שלמרות שרוב התלונות הן נגד מישהו שאנחנו מכירות, יותר קל לנו להגיש תלונה נגד אדם זר.

מירב בן ארי: זה נתון מאוד מטריד, כי זה אומר שרוב התלונות, רוב הפגיעות המיניות, בעצם אנחנו לא מגישות עליהן תלונה.

מירב בן ארי: אני קראתי גם בעמוד הפייסבוק שלי, וגם בכלל מפה: תלכו, תתלוננו, וכמובן – לא לחשוש.

מירב בן ארי: אני רוצה לדבר על עוד נושא שדיברנו עליו בוועדה, והוא אלימות כלכלית.

מירב בן ארי: אנחנו מדברים המון על אלימות פיזית, על אלימות מילולית, על השפלות, על איומים, על הטרדות שנשים עוברות, אבל חשוב לי לציין את האלימות הכלכלית.

מירב בן ארי: אלימות כלכלית היא אלימות שבה בדרך כלל הבעל הוא ששולט במשאבים הכלכליים בבית, והאישה, שהיא בדרך כלל הצד החלש – ממדרים אותה, אם זה בכך שאין לה כרטיס אשראי, אם זה בכך שאין לה פנקס צ'קים.

מירב בן ארי: הדבר הכי בעייתי ששמענו הוא על אותן נשים שמקבלות קצבה.

מירב בן ארי: אני לא יודעת מי מכם קרא עיתונים לאחרונה, אבל לא מדובר על משפחות שאין שם כסף, אוקיי?

מירב בן ארי: ראינו משפחה מאוד עשירה שגם שם הייתה אלימות כלכלית כלפי האישה.

מירב בן ארי: כלומר, הנושא של אלימות כלכלית לא מבדיל בין עשיר לעני, אלא העניין זה שבאמת אנחנו מגבילים את האישה ואומרים לה: זוהי הקצבה שלך, תסתדרי.

מירב בן ארי: ואם את חורגת או קונה משהו שהבעל לא הסכים, את חשופה כמובן לאלימות.

מירב בן ארי: לעתים גם האישה משתכרת סכום, אבל היא משתכרת סכום כזה נמוך שהיא פשוט נותנת אותו לבעל והוא שולט במשאבים בתוך המשפחה.

מירב בן ארי: תראה, הנושא הזה של אלימות כלכלית – אני גם הגשתי שתי הצעות חוק בנושא הזה, שכבר עברו – זה נושא שהולך ומתחיל לקבל תאוצה ומתחיל לקבל הבנה.

מירב בן ארי: נכון שהאלימות הפיזית והמילולית קיימות והן ביתר שאת, אבל הנושא הזה של אלימות כלכלית כלפי נשים חייב, חייב לקבל מקום בשיח בחברה הישראלית.

מירב בן ארי: לסיום, בגלל שאני עוסקת באלימות כלכלית, אני רוצה להקריא לכם קטע שהקראתי גם בוועדה למעמד האישה.

מירב בן ארי: מכיוון שפגשתי את האישה הזאת באחד הסיורים שלי במקלט לנשים מוכות וראיתי אותה, אז חשוב לי בהחלט להקריא את הסיפור שלה – עדות שהגיעה אלי מעמותת "רוח נשית", שאני מלווה כבר מיום כניסתי לכנסת: קוראים לי י'.

מירב בן ארי: אני גרה עכשיו במקלט לנשים מוכות בגלל אלימות.

מירב בן ארי: אני גרה פה עם הילדה שלי בת השנתיים.

מירב בן ארי: אני אימא לילדה ואני עולה חדשה.

מירב בן ארי: אני עולה חדשה ללא אזרחות ישראלית.

מירב בן ארי: לילדה שלי יש אזרחות ולי אין.

מירב בן ארי: הילדה שלי צריכה לקבל מאבא שלה מזונות, 1,000 שקלים כל חודש, אבל האב אינו משלם.

מירב בן ארי: כיום הביטוח הלאומי משלם לילדה שלי, במקום האבא, את הכסף.

מירב בן ארי: אני לא עובדת, כי אף אחד לא רוצה להעסיק מישהי שאין לה אזרחות והיא לא מדברת עברית.

מירב בן ארי: אם אני אצליח למצוא עבודה, אז יורידו לילדה שלי את תשלומי המזונות שהביטוח הלאומי משלם.

מירב בן ארי: מצד אחד, אני רוצה מאוד לעבוד.

מירב בן ארי: מצד שני, אני יודעת שאם אעבוד, זו הקצבה היחידה, ואני אצטרך לוותר עליה ואין לי שום ביטחון כלכלי.

מיקי לוי: מירב, תבקשי מהשר שלך שאת הצעת החוק שביקשתי – נפגעות האימהות החד-הוריות, כאלה שמקבלות מהביטוח הלאומי – –

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו כבר מטפלים בזה.

מיקי לוי: – – כאלה שמקבלות מזונות, לקדם את החוק הזה – – –

מירב בן ארי: חבר הכנסת לוי – זה בסדר, חברת הכנסת שאשא ביטון.

מירב בן ארי: אני יודעת על מה אתה – – –

מיקי לוי: נראה לי שזה יהיה – – –

אחמד טיבי: אגב, היא סיימה, אבל בשל הדברים החשובים שהיא אומרת, והיא עושה עבודה מצוינת – שלא תגידי שאני – אני אתן לך עוד חצי דקה בלבד.

מירב בן ארי: תודה.

מיקי לוי: לא אכפת לי שזה יהיה ממשלתי, העיקר שזה ייכנס.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מירב בן ארי: אנחנו, בימים אלה ממש – אני אסביר: אני וחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון מקדמות את הנושא הזה של ביטול ה-disregard.

מירב בן ארי: אני יודעת שגם שר הרווחה כבר יצא עם זה.

מירב בן ארי: יש כוונות ברורות לבטל את העול הזה, שנחקק פה ב-2003, ומאז נשים חד-הוריות שיוצאות לעבודה, פוגעים להן במזונות.

מירב בן ארי: אנחנו יודעות, אנחנו מטפלות בזה.

מירב בן ארי: תאמין לי שזה בסדר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מירב בן ארי: רק אם אפשר לסיים.

מירב בן ארי: אני רק מסיימת.

אחמד טיבי: בבקשה.

מירב בן ארי: אני רק רוצה להגיד על י', שגם היא סבלה מאלימות כלכלית, וגם היא במשך שנים לא ידעה על זה ולא ידעה שזה נקרא ככה.

מירב בן ארי: היה לה חשבון משותף עם בעלה, וההלוואות שהוא לקח והיו בחשבון המשותף – היא נאלצה לשלם את ההלוואות שלו.

מירב בן ארי: ולמרות שאין לה פנקס צ'קים, אין לה בחשבון כסף, היא נמצאת בחובות בהוצאה לפועל, בגלל חוב שבכלל הוא לקח ורשום על חשבון משותף לשניהם.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת בן ארי.

אחמד טיבי: אמרת דברים חשובים.

אחמד טיבי: כך גם אמרת בבוקר בישיבה למען חולי צליאק.

ענת ברקו: את רואה, אין אפליה מגדרית פה.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: ברור.

מירב בן ארי: הוא האחרון שמפלה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת בן ארי מתבלטת בחודשים האחרונים כחברת כנסת רצינית.

מירב בן ארי: כמעט נפלתי – – –

אחמד טיבי: לא ליפול כאשר מחלקים לך דברי שבח.

ענת ברקו: כשאתה מחלק דברי שבח.

אחמד טיבי: כשאני מחלק לה דברי שבח.

אחמד טיבי: אבל את זכית ממני לדברי שבח ונשארת יציבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב מרגי – לא כאן.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עיסאווי פריג', שלאחרונה עלה לכותרות, בבקשה.

עיסאווי פריג': אין לי כוח, אין לי כוח בשביל – – –

ענת ברקו: בניגוד לרצונו הוא עלה – – –

אחמד טיבי: כן, בניגוד לרצונו.

אחמד טיבי: על מנת שענת ברקו תגיד שיש שוויון במדינת ישראל, תגיד תודה – גם לך יש חמש דקות.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, הייתי מעדיף לעלות לכותרות בנסיבות הרבה יותר משמחות.

אחמד טיבי: אכן, אנחנו כולנו מסכימים אתך.

עיסאווי פריג': אבל עדיף להתעלם מהנושא ומבעליו.

עיסאווי פריג': ידידי חבר הכנסת טיבי, יושב-ראש המליאה, חברים, אנחנו מציינים היום את יום המאבק באלימות נגד נשים.

עיסאווי פריג': אני לתומי, כאזרח ערבי במדינת ישראל, שמנסה להיכנס ולחשוב על זה, על אלימות נגד נשים, באופן טבעי אני נמשך לחברה הערבית שלי, החברה הזכרית – מלשון זכר – שמדכאת את האישה בכל תחומי החיים; אנחנו מדברים על הרוב.

עיסאווי פריג': אבל אני לא יכול להתנתק ולנתק את האלימות נגד נשים מהאלימות בכלל במגזר הערבי.

עיסאווי פריג': יושב כאן השר לביטחון פנים, שמכוח תפקידו ממונה על ביטחון אזרחי מדינת ישראל, ללא הבדל דת, גזע או מין, ואני מודיע לך, אדוני השר: אני לא מרגיש ביטחון במדינה שלי.

עיסאווי פריג': אני פוחד מכדור תועה בכפר-קאסם; אני פוחד מביקורת שאני אשמיע שהיא לא במקום; אני פוחד מאלימות בבית-הספר – כל יום אני מתקשר לילדים אם הכול עבר בשלום; ואני אומר לך, אני לא מרגיש ביטחון איפה שאני גר, וכמוני רבים.

עיסאווי פריג': כמוני רבים, אדוני השר.

עיסאווי פריג': ואני לא אומר את זה בתחושה פתאומית ובתחושה עכשווית.

עיסאווי פריג': זאת תחושה של שנים על גבי שנים.

עיסאווי פריג': אנחנו נמצאים במצב שילדים בכיתה ט' וי' חוסכים את מיטב כספם – ואני אומר את זה מתוך ידיעה, ואני אומר את זה לא כמקרה בודד – חוסכים את מיטב כספם כדי לרכוש כלי נשק.

עיסאווי פריג': וכשואלים – ואני אישית שאלתי חלק מהם: למה אתם עושים את זה?

עיסאווי פריג': אנחנו רוצים לשמור על עצמנו.

עיסאווי פריג': זה המצב במדינת ישראל, אדוני השר, בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': וכשאני אומר החברה הערבית, אני לא מתכוון רק לכפר-קאסם; זה המצב בטירה, זה המצב בטייבה, זה המצב בג'לג'וליה, וחברים כאן יחזקו את דברי.

עיסאווי פריג': אני לא בטוח בעירי, ואתה כאן אחראי לתת לי את הביטחון הזה.

עיסאווי פריג': ולמה אני אומר את זה?

עיסאווי פריג': אני לא מאשים רק אותך; סליחה – את המנגנון; אני מאשים את החברה שלי.

עיסאווי פריג': כי אחרי כל רצח – וצר לי מאוד, הרצח של השיח' באכסאל והרצח של פארידה והבת שלה סונדוס, צר לי מאוד – – –

אחמד טיבי: נארימאן.

עיסאווי פריג': נארימאן.

עיסאווי פריג': סליחה, אדוני.

אחמד טיבי: אום נידאל.

עיסאווי פריג': אום נידאל, הרצח של אום נידאל והבת שלה, זיכרונן לברכה – צר לי מאוד, בעצב רב אני אומר, זה לא הולך להיות הרצח האחרון.

עיסאווי פריג': רתיעה בחברה הערבית לא קיימת; פענוחי רצח כמעט לא קיימים – בודדים, בודדים מאוד, אדוני השר.

עיסאווי פריג': וכשאני קורא – אני אקרא כמה משפטים של אישה שהשתתפה בהלוויה של אום נידאל והבת שלה ברמלה.

עיסאווי פריג': תראה מה כתבה.

עיסאווי פריג': מורה מהעיר, מרמלה, בבית המנוחמים העידה שהמשטרה שלחה להנהלת בית-הספר תמונות של ילדים שהשתתפו בהפגנה ברמלה, הפגנה, ושכעת המשטרה מבקשת לתפוס – זה לדברי המורה.

עיסאווי פריג': אז המורה ממשיכה: איזו מקצועיות.

עיסאווי פריג': הילדים המשועממים האלה הם טרוריסטים, ועברייני הנשק שרוצחים אותנו, מה הם?

עיסאווי פריג': הנשק הבלתי-חוקי וגורם ההרתעה, הנעדר במיוחד בחברה הערבית, הם הסיבה הישירה והראשונה להמשך מעשי הרצח.

עיסאווי פריג': וכאן אני לא פוטר את החברה שלי מאחריות; גם לה יש אחריות.

עיסאווי פריג': החברה שלי, שמחכה 67 שנה שהישועה תבוא מהממסד כדי להשליט סדר – היא לא מגיעה.

עיסאווי פריג': אנחנו לא בסדר העדיפויות, אז אתה שומע את האנשים: "פיהם אללה", יש לנו אלוהים.

עיסאווי פריג': לא, יש לנו הרבה מעבר לכך.

עיסאווי פריג': אני קורא מכאן, אדוני היושב-ראש, לחברה שלי, למנהיגי החברה, לכל נכבדי היישובים: חברים, אם לא ניקח את עצמנו בידיים, אנחנו נאבד את עצמנו כחברה, נהפוך להיות יחידים בג'ונגל, כשאף אחד לא בטוח בביתו.

עיסאווי פריג': אנחנו יכולים לשנות.

עיסאווי פריג': אנחנו יכולים לשנות.

עיסאווי פריג': אם אין לנו מספיק כסף לחינוך, נוכל – כמו שנהרנו בהמונינו לקלפי אנחנו גם יכולים לנהור בהמונינו ולעצור את הפושעים שבתוכנו.

עיסאווי פריג': וכאן אני מסיים, אדוני היושב-ראש, ואני פונה לשר לביטחון פנים: אדוני, אני מכיר אותך ומכיר את הנחישות שלך כשאתה רוצה, אבל אנחנו נשפוט אותך על-פי מבחן התוצאה.

עיסאווי פריג': ומבחן התוצאה נכון לעכשיו הוא לא לזכותך, תזכור את זה.

עיסאווי פריג': מבחן התוצאה הוא לא לזכותך, ותעשה שינוי – שכל מי שיושב על הכיסא של השר לביטחון פנים לא מסיים קריירה פוליטית, אלא מתחיל קריירה פוליטית.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: תמיד תענוג לבוא לדבר כשאתה יושב בראש.

אחמד טיבי: תענוג לשמוע אותך.

מרב מיכאלי: זה באמת בזמן האחרון קורה מעט מדי.

מרב מיכאלי: אנחנו חשות בחסרונך.

אחמד טיבי: היעדרות מאולצת.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת טיבי, כדאי לטפל בנקודה הזאת.

מרב מיכאלי: לא היינו רוצות שזה ימשיך ויקרה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: אני אגיד את מה שאני תמיד אומרת כשאני באה לדבר על אונס, כי אונס הוא אלימות נגד נשים: אלימות נגד נשים הייתה פה מאז ומעולם.

מרב מיכאלי: היא הייתה לחם חוקנו כאנושות, כי מאז ומתמיד היה אי-שוויון במציאות שאנחנו מכירות, בציוויליזציה שאנחנו מכירות – אי-שוויון עוצר נשימה בין גברים לבין נשים.

מרב מיכאלי: הנשים היו חשופות לדיכוי, לאלימות.

מרב מיכאלי: רק שאנחנו ב-100 השנה האחרונות הפכנו את זה לפשע.

מרב מיכאלי: ב-100 השנים האחרונות, שבהן המאבק הפמיניסטי עלה מדרגה מאוד דרמטית ונשים קיבלו זכות לבחור ולהיבחר, ונשים קיבלו גישה אל החוק, אל הפרשנות של החוק, אל אכיפת החוק, אל חלוקת משאבים ואל תפקידי מפתח וכוח בהרבה מאוד חלקים, אנחנו הפכנו את האלימות נגד נשים להיות דבר שהוא נגד החוק, שהוא לא לגיטימי, שהוא אסור, באופן רשמי.

מרב מיכאלי: בפועל, זה כבר סיפור אחר לגמרי, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: ולפעמים זה מבלבל, כי המאבק הפמיניסטי, כמו שאמרתי, הצליח לא רק בלהפוך אונס והטרדה מינית ואלימות כלכלית ואלימות נפשית ואלימות מילולית וכל מיני דברים כאלה לפשע, אלא הוא הצליח באמת להביא נשים גם לתפקידי מפתח – לכנסת, לממשלה, למרכזי עסקים, לכל מיני תפקידים שבהם יש לנו כוח.

מרב מיכאלי: וכבר יש לנו קצת קצת קצת נכסים.

מרב מיכאלי: תמיד תזכרו שלפי דוח האו"ם על נשים בשנת 2015, הנכסים וההון בעולם מתחלקים – 99% בידי גברים ורק 1% בידי נשים.

מרב מיכאלי: אז זה נראה כאילו, בכלל, על מה אנחנו מלינות?

מרב מיכאלי: על מה אנחנו באות להתלונן כשאנחנו כאלה חזקות, מצליחות, נמצאות בכל מקום והכול בכלל בסדר?

מרב מיכאלי: על מה אנחנו בכלל באות להתלונן?

מרב מיכאלי: מה בכלל צריך עדיין את היום הבין-לאומי הזה למאבק באלימות נגד נשים כשהשוויון הוא נר לרגלינו כולנו?

מרב מיכאלי: ממש בזמן האחרון הייתה לנו התנגשות כזאת מסביב לנושא הזה, שהפך להיות סמל, וכל כך הרבה לא באמת יודעות ויודעים מה הן אומרות כשהן אומרות את הדבר הזה מסביב לחזקת הגיל הרך; שוב המקום הזה שאמרו: מה בכלל – למה הפריבילגיות האלה לנשים?

מרב מיכאלי: למה מערכת המשפט מעדיפה נשים בכל דבר ועניין ואנחנו הגברים כל כך מקופחים?

מרב מיכאלי: אז לא, חברות וחברים, בואו נעשה סדר.

מרב מיכאלי: נכון, התקדמנו בחיים, חד-משמעית.

מרב מיכאלי: נשים באמת נמצאות היום, ברוך השם, במוקדי כוח, בפוליטיקה, בכלכלה, בחברה, במקומות שלא היינו בהם מעולם.

מרב מיכאלי: אבל הזוועה היא שעדיין מאות אלפי נשים מוכות באופן שבשגרה, כל יום, בכל מקום בארץ.

מרב מיכאלי: עדיין המציאות היא שכל אישה שלישית תעבור אונס ואין אישה שלא עוברת הטרדה מינית.

מרב מיכאלי: עדיין המצב הוא שאלימות כלכלית היא עניין קל לביצוע, אפשרי, ועובר מתחת לרדאר.

מרב מיכאלי: עדיין התעללות מינית ומילולית והשפלות הן לחם חוקן של נשים.

מרב מיכאלי: והחמור ביותר הוא, כמובן, שזה קורה גם בתוך מערכות יחסים קרובות, שלא לומר בעיקר בתוך מערכות יחסים קרובות – אבל לא רק בהן: גם במקומות העבודה, גם ברחוב, גם בצבא.

מרב מיכאלי: אין עדיין מקום בעולם שהוא מקום בטוח ומוגן לנשים, שבו הן יודעות שהן לא תסבולנה מאלימות.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, אני, בתור מי שעובדת בזה כבר יותר מ-20 שנה, לפעמים מתקשה למצוא מילים חדשות להגיד על הדבר הזה, שהוא כאילו אמור להיות כל כך מובן מאליו לכולנו; כאילו, מה יש להגיד?

מרב מיכאלי: אלימות נגד נשים זה דבר רע נורא.

מרב מיכאלי: אבל עדיין המערכות לא מתאימות את עצמן כדי להגיע למצב שנמנע את האלימות הזאת.

מרב מיכאלי: אני אסיים בלספר לכם קוריוז שעשוי היה להיות משעשע אלמלא היה כל כך עצוב.

מרב מיכאלי: לפני 20 שנה הקמתי את קבוצת "עזרת נשים", שעובדת בשביל מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, ובתור אחד הדברים הראשונים והמרכזיים שניסינו לעשות נסעתי להיפגש עם שר החינוך דאז, השר המנוח זבולון המר, כדי לשכנע אותו להכניס למערכת החינוך כבר מגיל גן את התוכנית לשוויון בין המינים, שכבר אז הייתה כתובה בשיתוף עם אגף במשרד החינוך המכונה שפ"י.

מרב מיכאלי: כבר אז היא הייתה כתובה ומוכנה להטמעה מגיל גן לאורך כל מערכת החינוך, משום שמגיל גן צריך ללמד כל ילד וכל ילדה מה שלו, מה שלה, ושהן שוות ושווים.

מרב מיכאלי: עד עצם היום הזה הדבר הזה לא קרה.

מרב מיכאלי: זאת תעודת עניות חד-משמעית למקום שבו נמצא חוסר השוויון בין נשים לגברים.

מרב מיכאלי: זאת תעודת עניות לכך שהמערכות השונות, כולל מערכות אכיפת החוק, לא עושות את המאמץ הנדרש כדי להטמיע את העבודה שצריך לעשות כדי שנתחיל באמת למגר את האלימות הזאת.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

אחמד טיבי: חברת הכנסת עליזה לביא?

אחמד טיבי: לא כאן.

אחמד טיבי: הדיון הזה הוא דיון חשוב.

אחמד טיבי: הוא דיון חשוב כי הוא דן בנושא כאוב, שגובה חיי אדם, בעיקר נשים.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אתה הזכרת בפני, במיוחד היום, בישיבה, את התופעה הקשה של רצח נשים, במיוחד הרצח שהיה ברמלה, רצח נורא: אשתו ובתו של השיח' איוב מוגרבי.

אחמד טיבי: ותהינו לגבי המניעה ולגבי ההרתעה, או פתרון הפרשיות האלה, הפשעים הנוראיים האלה.

אחמד טיבי: כאן, כפי שכל הדוברים שעלו כאן על הדוכן היטיבו להסביר את התופעה, הם פנו למשטרה.

אחמד טיבי: אבל מדובר גם בתופעה חברתית: יש תרבות של אלימות, רצח נשים, כאילו שמדובר ביתרון של מין אחד על מין אחר.

אחמד טיבי: זוהי מחשבה פרימיטיבית, ולכן הניצול הזה הוא ניצול ציני ומכוער.

אחמד טיבי: אני מודה ליושב-ראש שהגיע, ואני אעבור לשם עכשיו.

אחמד טיבי: רצח נארימאן מוגרבי ובתה סונדוס שמרוך

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: הנשיאות אישרה לו אתמול הצעה דחופה לסדר-היום בנושא רצח נארימאן מוגרבי ובתה, מס' 1646 – – –

עיסאווי פריג': אבל השרה לא ענתה.

גילה גמליאל: לא השבתי על – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, את תוכלי להשיב.

אחמד טיבי: משולב.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא במסגרת ההצעות, אבל החלטנו בנשיאות שיהיה הכי ראוי לא לקיים על זה דיון חוזר מחר אלא שחבר הכנסת אחמד טיבי יציג את הנושא, והשרה תשיב גם למציעים של הדיון המיוחד וגם לחבר הכנסת טיבי להצעה דחופה לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, לרשותך עד שלוש דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך, גברתי השרה, אדוני השר, רבותי חברות וחברי הכנסת, זו אולי הפעם ה-20 שאני עולה על הדוכן ומדבר על אלימות, רצח, לרבות רצח נשים.

אחמד טיבי: אני כאן כדי לדבר על הרצח הנורא של נארימאן מוגרבי וסונדוס שמרוך, הבת שלה – אום נידאל, אשתו של השיח' איוב מוגרבי, אדם אציל נפש, עושה טוב כל חייו, וכך גם אשתו, אום נידאל, נארימאן – שנרצחו בדם קר במכונית, ברכב שלהם ברמלה, לפני כמה ימים.

אחמד טיבי: בן בליעל, פושע אחד או יותר, ירו בהם, בהתנהגות מוגת-לב, בתוך הרכב.

אחמד טיבי: מספרים שהרקע הוא שמישהו ביקש להינשא לבת השנייה, הצעירה, והמשפחה סירבה.

אחמד טיבי: גם הבת סירבה.

אחמד טיבי: והיו איומים לפני הרצח – חבר הכנסת מיקי לוי, היית מפקד משטרת ירושלים; היו איומים טלפוניים, מסרונים, מישהו נעצר, גם הייתה לו היסטוריה של סיוע ברצח אישה אחרת, ובית-המשפט שחרר אותו.

אחמד טיבי: ואחרי השחרור, אומרים במשפחה, הוא המשיך לאיים.

אחמד טיבי: עבר ליד הבית, ראה שהם משפצים את החצר, עיסאווי, התקשר ואמר להם: לא תוכלו ליהנות מהשיפוצים בבית שלכם לאורך זמן, עוד מעט אתם תחוסלו.

מרב מיכאלי: אשכרה?

אחמד טיבי: אשכרה.

אחמד טיבי: הדברים האלה הועברו למשטרה.

אחמד טיבי: הייתה תלונה של סונדוס.

אחמד טיבי: וראה זה פלא, למרות התלונות, למרות האיומים, למרות הבקשה לבדוק את המסרונים ולזהות את מי ששלח אותם – דבר שלא בוצע על-ידי המשטרה – – –

גלעד ארדן: מאיפה אתה יודע?

גלעד ארדן: מאיפה אתה יודע מה בוצע?

אחמד טיבי: אז אני אגיד לך – – –

גלעד ארדן: אתה לא תגיד לי, כי אני אומר לך שאתה לא יודע.

אחמד טיבי: אז אם אתה יודע, תעלה פה ותענה.

אחמד טיבי: אל תגיד שאין לך מידע.

אחמד טיבי: פתאום יש לך מידע?

גלעד ארדן: מאיפה אתה יודע?

גלעד ארדן: יש לך דיווח מהחקירה – – –

אחמד טיבי: פתאום יש לך מידע?

אחמד טיבי: אני יודע מה שאמר לי האבא שלשום.

גלעד ארדן: חוצפן, מסית, בכל תחום אתה מסית.

גלעד ארדן: לך טפל מול החברה שלך.

אחמד טיבי: הנשים נרצחות ואתה יושב על הכיסא – – –

גלעד ארדן: אתה המנהיג של האנשים שרוצחים, אתה המסית, אתה – – –

אחמד טיבי: אתה חצוף.

גלעד ארדן: תתעסק בזה ביום-יום.

אחמד טיבי: תתבייש לך על מה שאתה אומר – – –

יולי יואל אדלשטיין: מספיק, מספיק, השר ארדן – – –

אחמד טיבי: אני – – – רוצחי נשים?

גלעד ארדן: חוצפן.

אחמד טיבי: בוז לך – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר ארדן, וחבר הכנסת טיבי, מספיק.

אחמד טיבי: תתבייש לך.

גלעד ארדן: חוצפן.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: זה מה שאתה אומר?

אחמד טיבי: אני מסית את האנשים שרוצחים נשים?

גלעד ארדן: אתה מסית רק – – – האשמות של אחרים.

אחמד טיבי: כי הפלתי עליך את התיק?

אחמד טיבי: כי מתחתי עליך ביקורת?

גלעד ארדן: תסתכל פנימה, תסתכל – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ארדן – –

אחמד טיבי: כי מתחתי עליך ביקורת?

גלעד ארדן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – השר לביטחון פנים, תודה.

אחמד טיבי: האבא הגיש תלונה, והוא שוחרר ורצח את אשתו ואת הבת שלו.

אחמד טיבי: אתה צריך להתפטר, אתה אחראי לרצח הזה.

אחמד טיבי: אתה, גלעד ארדן, אתה מטיל את האשמה על הח"כים הערבים שמלבים ומעלים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, אני מציע שתחזור לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע שאדוני יחזור לדיון.

עיסאווי פריג': היושב-ראש – – – פענוח.

אחמד טיבי: אולי תבקש מהשר לחזור מהדברים החמורים.

יולי יואל אדלשטיין: ביקשתי – – –

גלעד ארדן: אתם רק מתעסקים בלהסית ולהאשים אחרים – – –

יולי יואל אדלשטיין: ביקשתי מן השר להפסיק עם קריאות ביניים, ואכן השר גלעד ארדן – – –

גלעד ארדן: – – – מאה אחוז, המשטרה אשמה בכול.

גלעד ארדן: המשטרה בכלל רצחה – – –

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר גלעד ארדן, השר גלעד ארדן, אתה יודע שכעיקרון השרה גמליאל אמורה לענות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מבינים שלא תוכל – – –

גלעד ארדן: אני לא מתכוון לענות – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא תוכל להביא פרטים מהחקירה, זה ברור ואין ציפייה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אם תרצה להגיב – – –

גלעד ארדן: המשטרה כבר אשמה, היא הפקירה אותם.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, אנחנו בהחלט נמתין בסבלנות.

יולי יואל אדלשטיין: כולנו תקווה, בלי כל קשר, שזה לא יהיה המקרה.

אוסאמה סעדי: חודשים לפני הרצח הוגשו מספר תלונות על איומים – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, בסדר, אז – – –

גלעד ארדן: אז זה הפתרון הקל: המשטרה אשמה, החברה אשמה, בסדר?

אוסאמה סעדי: לא, גם אנחנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אנחנו מיצינו את הדיאלוג הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוסיף ודאי זמן לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: נא להמשיך, ולא להגיע לפסים אישיים.

גלעד ארדן: תעשו יום מיוחד למחדלי המשטרה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גלעד ארדן, השר לביטחון פנים.

אחמד טיבי: תשמע, אני חבר כנסת, אדוני היושב-ראש, מ-1999 – –

גלעד ארדן: ולא ראית דבר כזה.

אחמד טיבי: – – ואני עברתי ויכוחים רבים, יש חילוקי דעות בנושאים שונים, בעיקר בנושאים פוליטיים אנחנו חלוקים, ולפעמים הדיונים מתלהטים.

אחמד טיבי: אבל כאשר אני מביא את עדותו של האבא, ששמעתי אותה שלשום, על התלונות שהוגשו למשטרה, קופץ השר לביטחון פנים ואומר לי: אתה מנהיג את האנשים שרוצחים נשים?

גלעד ארדן: זה לא מה שאמרתי, אבל אין בעיה.

גלעד ארדן: אנחנו רגילים להסתה השקרית הזאת, זה בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, מספיק – –

אחמד טיבי: זה לא מה שאמרת?

יולי יואל אדלשטיין: – – תחזור – לא, זה לא מה שהשר אמר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, בוא.

יולי יואל אדלשטיין: אתה כמו שאמרת, מ-1999 פה.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא שאתה מעלה מאוד חשוב, ולכן הנשיאות אישרה אותו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אחמד טיבי: כמה פעמים עמדתי פה, ועמדו חברי, ואמרנו שהאחריות היא גם על אלה שרוצחים, ומתחנו ביקורת, וביקורת עצמית, אבל גם על – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אולי תשתקי.

אחמד טיבי: מי זו שמדברת עכשיו?

איילת נחמיאס ורבין: לא – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: כשהשר מטיח בי שאני מסית את רוצחי הנשים, את צריכה לעמוד ליד חבר כנסת גם אם קוראים לו אחמד.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, זה לא מוביל לשום מקום.

מירב בן ארי: – – –

ענת ברקו: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא שמעת מה היא אמרה.

יולי יואל אדלשטיין: גם אני לא שמעתי.

אחמד טיבי: לא, כשהתווכחתי עם השר היא תמכה בשר.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל "תשתקי" זה לא מתאים.

איילת נחמיאס ורבין: אל תגיד לה "תשתקי".

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מוכנה שתגיד לה – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אני אומר, גם לו אני אומר: תשתוק.

אחמד טיבי: גם לו אני אומר: תשתוק.

איילת נחמיאס ורבין: לא – – –

עיסאווי פריג': מה קרה?

עיסאווי פריג': סליחה, אנחנו אלימים, את רוצה להגיד לי?

איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

אחמד טיבי: אני אומר שצריך לגלות מידה של סבירות בוויכוח.

אחמד טיבי: אנחנו שנים מטיחים ביקורת במשטרה.

אחמד טיבי: מעולם לא הייתה תגובה כזאת.

אחמד טיבי: מעולם.

גלעד ארדן: נכון, הגיע הזמן – – – הגיע הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: השר גלעד ארדן.

אחמד טיבי: אומר האבא של האישה – – –

גלעד ארדן: אל תהפוך את המשטרה לשק החבטות.

גלעד ארדן: תתמודדו עם הבעיה.

גלעד ארדן: תתמודדו עם הבעיה.

יולי יואל אדלשטיין: השר גלעד ארדן.

אחמד טיבי: – – – המשטרה.

אחמד טיבי: מה זה, המשטרה זה גוף קדוש?

אחמד טיבי: זה גוף קדוש?

עיסאווי פריג': – – – לברוח מזה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

גלעד ארדן: אני לא בורח מזה, אני לא בורח.

גלעד ארדן: אני עושה פי-מאה, מכולכם, נגד אלימות נגד נשים – – – מחפש להאשים אף אחד – – –

אחמד טיבי: יש לך אחריות.

אחמד טיבי: אין לך אחריות, אין לך אחריות למה שקורה?

איילת נחמיאס ורבין: היושב-ראש, היושב-ראש, אני לא – – –

אחמד טיבי: אם אתה לא יכול לקבל ביקורת – – –

גלעד ארדן: אם אתה לא יודע – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת והשר.

אחמד טיבי: – – – לשמוע ביקורת, ביקורת – לא יכול לקבל ביקורת?

גלעד ארדן: – – רצח לא מתחיל בחקירה משטרתית.

גלעד ארדן: רצח מתחיל בחינוך – –

יולי יואל אדלשטיין: השר ארדן, נא לשבת, אדוני.

גלעד ארדן: – – רצח מתחיל במה המנהיגות מדברת עם האנשים.

גלעד ארדן: רצח לא מתחיל בחקירת משטרה.

אחמד טיבי: את זה אנחנו אומרים, לא אתה.

אחמד טיבי: את זה אנחנו אומרים.

אחמד טיבי: אבל גם המשטרה, שלא מפענחת את רוב מעשי הרצח – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: – – – הרוצחים אשמים, ומי שלא מוצא אותם אשם.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, לא שומעים אותך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, אנחנו לא מתקדמים לשום מקום.

יולי יואל אדלשטיין: או שתחזור לנושא או שתסיים את דבריך.

אחמד טיבי: זה בדיוק הנושא.

אחמד טיבי: אמרתי דברים שאנחנו אומרים תמיד.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אמרת.

יולי יואל אדלשטיין: הבנו, קלטנו.

אחמד טיבי: השר לא אוהב ביקורת על המשטרה.

גלעד ארדן: אני אמרתי שאין לי ביקורת על המשטרה?

קריאה: חבר'ה, די.

קריאה: מה קרה לכם?

אחמד טיבי: מתחתי ביקורת על המשטרה.

יולי יואל אדלשטיין: השר ארדן, נו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ככה לא נצא מזה.

יולי יואל אדלשטיין: עוד סיבוב ועוד סיבוב ועוד סיבוב.

אחמד טיבי: למרות הצעקות, למרות הביקורת, נשים ממשיכות להירצח.

אחמד טיבי: זה צריך להדיר שינה מעיני כולנו, בעיקר מעיני מי שנושאים באחריות.

אחמד טיבי: יש להם כלים למנוע או לפענח.

אחמד טיבי: את זה המשטרה לא עושה.

מירב בן ארי: אבל מה עם האחריות של החברה?

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אמרתי, אני אומר.

אחמד טיבי: אני אומר שהאחריות – אני פה 20 פעם אמרתי שצריך להעלות את המודעות בבית, בבית-ספר, בעיתונות, ברחוב, בכל מקום.

אחמד טיבי: מי שמאמין בתרבות של אלימות הוא פרימיטיבי.

אחמד טיבי: גבר שרוצח אישה הוא לא גבר, הוא פרא אדם.

אחמד טיבי: לצד זה יש גם אחריות של המשטרה, זה מה שאמרנו.

אחמד טיבי: זה מה שאני אומר תמיד.

אחמד טיבי: מותר למתוח ביקורת על המשטרה.

אחמד טיבי: אתם עושים את זה תמיד, והשר לא צריך לתקוף ולא צריך להאשים אותי שאני מנהיג את הציבור שרוצח נשים.

גלעד ארדן: תן לי הערה אחרונה, אוקיי?

גלעד ארדן: אם אתה אדם אחראי, ואתה אמור להיות כזה, אתה לא יכול להחליט כבר שהמשטרה התרשלה, לפני שנתת – לחכות למינימום זמן שהחקירה תתקדם.

גלעד ארדן: אתה לא יודע, שמעת צד אחד – – –

אחמד טיבי: אדוני השר, האישה והבת כבר בקבר.

גלעד ארדן: אז עכשיו – – – שאשם בזה – – –

אחמד טיבי: נארימאן וסונדוס כבר בקבר, אדוני השר.

אחמד טיבי: עדכנו אותך שהם נרצחו?

אחמד טיבי: עדכנו אותך?

אחמד טיבי: התוצאה היא מוות נורא.

אחמד טיבי: התוצאה אומרת הכול.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: הנקודה ברורה.

אחמד טיבי: עכשיו אתן מגינות על המשטרה?

אחמד טיבי: אתן שתי נשים, אתן אחראיות ליום הזה.

אחמד טיבי: תמתחו ביקורת על המשטרה, על רשלנות.

מירב בן ארי: אני לא מגינה על המשטרה – – –

גלעד ארדן: אז זה למעשה יום מחדלי המשטרה וההגנה על – – – זה היום, זה היום.

מירב בן ארי: – – –

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: מותר לציין שהמשטרה אחראית.

אחמד טיבי: מותר להגיד שהמשטרה אחראית.

גלעד ארדן: אז בעיני זה יום מחדלי החברה הערבית – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: השר ארדן, השר ארדן, תעשה לי טובה אישית.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק עם קריאות ביניים.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: אתה שר, אתה שר לביטחון פנים.

יולי יואל אדלשטיין: חובתך להגן על המשטרה, אבל מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: הבהרת את הנקודה.

מירב בן ארי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי רוצה לסיים את דבריו.

אחמד טיבי: צר לי על הקורבנות באשר הם.

אחמד טיבי: צר לי על כל אישה שנרצחת.

אחמד טיבי: צר לי על מעשי אלימות.

אחמד טיבי: אני גאה שמאז שאני חבר כנסת תמיד קראתי פה מעל הדוכן לגדוע את התופעה הזאת של רצח נשים ותמיד אמרתי שגבר שרוצח הוא לא גבר (אומר בערבית: אין כבוד ברצח כבוד).

אחמד טיבי: למרות שהמקרה הזה הוא מקרה שהרצח בוצע על כלום, שטות – הוא ביקש להינשא לבחורה וההורים סירבו.

אחמד טיבי: זה פרא אדם, מי שביצע את המעשה הזה.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: צריך היה לעצור אותו ולא לשחרר אותו.

אחמד טיבי: אבל גם אחרי זה צריך לפענח ולשלוח אותו להמון זמן להירקב בכלא.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השרה גילה גמליאל, השרה לשוויון חברתי, להשיב לכל המציעים הצעות לסדר-היום, וגם על הצעתו של חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אתמול כבר היו לי תקוות, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שלפחות בנושא הזה יכולים לשבת אנשים ממה שנקרא שמאל קיצוני ועד לימין קיצוני ולשמוע בזעזוע עמוק את כל העדויות ואת כל הדברים שנאמרו.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, במליאה אנחנו כנראה מקבלים איזושהי זריקת עידוד מוזרה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי השרה.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, השר, חברות וחברי הכנסת, אני חושבת שהמחזה שהיינו עדים לו רק ברגע זה הוא התחלה של שיח שלצערי עלול לגרור שיח אלים יותר, ובהמשך גם לפעילות – כך מסתכלים עלינו וקולטים מתוך הבית הזה.

גילה גמליאל: גם בהמשך לפרסומים האחרונים בדבר חבר הכנסת ינון מגל, אני חושבת שבאמת אנחנו צריכים לעשות חושבים כאן, בבית הזה, ובטח ובטח שלא לעבור לסדר-היום כשמקרים מעין אלו קורים כאן, לחקור את הדברים לעומקם ולהוריד את העננה הזאת מעל הבית הזה.

גילה גמליאל: נשים בישראל צריכות ללכת לעבודה, ללכת לכל מקום, בלי חשש מהטרדות, לא הטרדות מיניות ולא אלימות.

גילה גמליאל: בטח ובטח, חבר הכנסת טיבי, הן לא צריכות למצוא את עצמן חוששות לקבל הכרעות לגבי עתידן: למי הן נישאות, מה הן רוצות לעשות.

גילה גמליאל: ועל כן, אני מבינה את עומק התחושות הקשות על רצח נארימאן מוגרבי והבת שלה סונדוס שמרוך, שהייתה רק בת 28.

גילה גמליאל: הדברים האלה בהחלט – מפאת העובדה שהם נתונים לחקירה וממילא הם חסויים לפי שעה, לא נדבר על המקרה הפרטני.

גילה גמליאל: אבל אני רוצה לומר לשניכם, גם לשר גלעד, מפאת העובדה שבנושא הזה אני מכירה את שניכם בתחום הפעילות הזה ויודעת עד כמה שניכם פועלים למיגור התופעה, צר לי שהיום זה עלה לשיח שלא במקומו, מפאת הצורך לשמור על כבודן של אותן נרצחות, בטח בציון שאנחנו מציינים היום את יום המאבק הבין-לאומי באלימות, שקיימת לצערנו בכל חלקי העולם, בכל חלקי הארץ שלנו, בכל הרבדים, כלפי נשים ממעמד גבוה ונמוך, בכל העדות ובכל המקומות.

גילה גמליאל: האלימות, לצערי, כפי שציינה גם יושבת-ראש הוועדה עאידה תומא סלימאן, מקבלת ביטויים רבים בכל ההיבטים, גם, לצערנו, בשיח וגם באלימות כלכלית.

גילה גמליאל: עכשיו אני רוצה לעדכן את כבוד היושב-ראש שהמשרד שלי, יחד עם חברת הכנסת זהבה גלאון ועם משרד המשפטים – אנחנו מגבשים הצעת חוק, תזכיר חוק, שיעגן בספר החוקים את כל הטיפול בסוגיית האלימות הכלכלית.

גילה גמליאל: אלימות כלכלית זה נדבך נוסף באלימות שמופעלת כנגד נשים, עם סיפורים נוגעים ללב, לא נתפסים בכלל, על התנהלות של הפחדות ואלימות.

גילה גמליאל: היינו עדים לחלק מהסיפורים בתקשורת גם לאחרונה, והדברים האלה יקבלו ביטוי בספר החוקים על מנת שיהיה ניתן לתת את הסעדים השונים, את הטיפול, גם בסוגיות אלו.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את השר גלעד ארדן על עצם ההקמה של ועדת השרים, שאני חלק ממנה, למאבק באלימות בכלל בחברה שלנו, תוך מתן דגש למוקד מרכזי – המאבק באלימות נגד נשים.

גילה גמליאל: אני ביקשתי מכבוד השר לייעד כינוס של הוועדה בנושא של אלימות כנגד נשים, והוא מייד הרים את הכפפה בנושא.

גילה גמליאל: אני חושבת שאנחנו צריכים להיות ערים לנתונים, שהם נתונים לא נתפסים, על רצח של נשים בישראל.

גילה גמליאל: מרביתן – ואולי מכאן קמה זעקתו של חבר הכנסת טיבי – יותר משליש מהנרצחות בישראל הן נשים ערביות.

גילה גמליאל: 26 נשים שהן ערביות נרצחו מ-2013 עד 2015; בישראל נרצחו 72 נשים במהלך התקופה הזאת.

גילה גמליאל: אני אומרת שכאן הרבה מאוד הם סכסוכים על רקע משפחתי, רצח בתוך המשפחה.

גילה גמליאל: וכאן, מן הצד האחר, אחמד, רציתי להאיר את עיניך אל מול העבודה שכן מתבצעת:

גילה גמליאל: בשנת 2014 נפתחו במשטרה 22,123 תיקים בגין תלונות על אלימות במשפחה; 14,288 מהם הם תיקים של נשים.

גילה גמליאל: כאן חשוב לציין שהיו מקרים בעבר שהטחנו כנגד משטרת ישראל האשמות נוקבות בדבר זילות של פניות שהגיעו לפתחה, תלונות של נשים שפנו למשטרה.

גילה גמליאל: יש שינוי מגמה בשנים האחרונות.

גילה גמליאל: עדיין יש מקום לשיפור ותמיד יש מקום להיות יעילים יותר, גם במקרים האלה, יותר ערנות לתלונות; לפעמים, לצערנו, אנחנו מודעים ורואים את מה שאומרים תמיד: הכול היה על הקיר ויכולנו לראות את התמונה.

גילה גמליאל: יחד עם זאת, לצערנו, בשגרה של כמות תיקים כזו אני יכולה תמיד לבוא לשר בבקשה לרענן מחדש את הפניות והדרישות, ולהיות ערניים לפניות נוקבות שיש בהן ממש ולתת את העזרה עבור אותן נשים.

גילה גמליאל: צריך לציין שהפניות שאני מדברת עליהן – יש לנו עוד אלפי נשים בישראל שסובלות מאלימות ולא מתלוננות כלל.

גילה גמליאל: אז ברגע שיש לנו את אותן תלונות, כל תלונה צריכה להיבחן בצורה יסודית, כדי שאותה אישה שכבר עשתה את הצעד והתלוננה, יינתן לה המענה האמיתי.

גילה גמליאל: כך יינצלו חיים של נשים.

גילה גמליאל: כתוב אצלנו במקורות: המציל נפש אחת מישראל הציל עולם ומלואו, וכך צריכה להיות ההתייחסות של כל הגורמים בנושא הזה.

גילה גמליאל: התלונות: מה שאנחנו רואים הוא שיהודיות מתלוננות יותר, ערביות נרצחות יותר.

גילה גמליאל: מהנתונים עולה כי 70% מהתלונות הן של נשים יהודיות ו-30% בלבד מהתלונות הן של נשים ערביות.

גילה גמליאל: כשאנחנו מתייחסים לנתונים – פניתי כדי לבחון, לאור הדרישה לדון בסוגיה הזאת.

גילה גמליאל: אל המרכז לסיוע לנפגעות תקיפה מינית ופיזית שנמצא בנצרת, של עמותת "נשים נגד אלימות", היו בשנת 2014 762 פניות חדשות.

גילה גמליאל: 81% מהנשים, כאשר הן פנו למרכז הסיוע – לצערנו, אנחנו רואים שאותם נתונים הם נתונים כואבים, אנחנו צריכים לראות כיצד נותנים להן את המענה, כי כפי שאנחנו רואים, אחוז גבוה מאוד מאותן נשים במגזר הערבי לא מתלוננות, ואחוז הנרצחות הוא אחוז לא נתפס.

עיסאווי פריג': למה?

גילה גמליאל: נכון, צריך לשאול למה.

גילה גמליאל: צריך לשאול למה.

גילה גמליאל: זאת שאלה, ואני חושבת שהשיח היום – צריך להיות לו שיח המשך, ואני בהחלט אאשר את האפשרות לנהל פה דיון יותר מעמיק על מנת לפתור את הסוגיה.

גילה גמליאל: אנחנו גם נעלה את הדברים האלה בוועדת השרים, אבל, חברת הכנסת עאידה, יושבת-ראש הוועדה, אני חושבת שמן הראוי לקיים על זה שיח נוקב, מדויק, עם נתונים של כל הגורמים המטפלים בנושא.

גילה גמליאל: אמרו כאן קודם שהכול מתחיל ונגמר בחינוך.

גילה גמליאל: אני מסכימה עם זה.

גילה גמליאל: צריך לנהל במערכת החינוך – בגני-הילדים, בבתי-הספר, על מנת שזה יוטמע כבר מגיל צעיר – את כל ההיבט של השוויון המגדרי.

גילה גמליאל: אבל לא פחות חשוב, לתת את הרענון הזה גם במשטרת ישראל.

גילה גמליאל: לתת את המענה הזה גם כן בכל גורמי אכיפת החוק, על מנת שמקרים מעין אלו לא יהיו בנמצא.

גילה גמליאל: לא יעלה על הדעת המספר של הנשים שנרצחו משנת 2013 עד אוקטובר השנה – 72 נשים.

גילה גמליאל: אני חושבת שהמספר אומר הכול.

גילה גמליאל: אנחנו נעשה כל מה שניתן.

גילה גמליאל: מחר אהיה גם כן בסיור עם ראש הממשלה באחד המקלטים לנשים מוכות.

גילה גמליאל: במדינת ישראל היום יש 14 מקלטים לנשים מוכות.

עליזה לביא: צריך עוד.

גילה גמליאל: לצערי, עדיין אין מספיק מקומות לגברים מכים, לשיקום.

גילה גמליאל: המדינה עדיין לא מטפלת באותם ילדים שהם ילדים להורים מכים – –

מירב בן ארי: – – – בתוך המקלט שם הם גרים.

גילה גמליאל: – – אולם ילדים מוכים הופכים להיות, לאחר מכן, מילדים להורים מכים.

גילה גמליאל: הפתרון לזה – חברות הכנסת, צריך לשים את הדגשים בדיוק בנקודת האלה על מנת לתת את הפתרון המונע, ולא לאחר מכן להתמודד עם התוצאות הבלתי-נתפסות האלה.

גילה גמליאל: משרד הרווחה אמון – יש הרבה מאוד משרדים שאמונים על הטיפול.

גילה גמליאל: ועדת השרים שהקים השר גלעד ארדן היא זו שתתכלל את כל הפעילות של כל המשרדים השונים בטיפול בבעיית האלימות בכללותה, אבל גם כן תוך מתן דגש לפתרון בנושא אלימות נגד נשים.

עליזה לביא: יש לך בשורה לגבי התקציב?

גילה גמליאל: על הנושא הזה כבר דיברנו, גם אני וגלעד.

גילה גמליאל: אני יכולה לעדכן על המשאבים שהיום ניתנים בנושא.

גילה גמליאל: יש המרכזים, תקצוב המרכזים לטיפול באלימות במשפחה – 35 מיליון שקלים; מענקים לנשים היוצאות ממקלטים – כ-2.5 מיליון שקלים; תקצוב מקלטים לנשים מוכות, 14 מקלטים, מתוכם שלושה במגזר הערבי – 25 מיליון שקלים.

גילה גמליאל: אבל אני אומרת שוב, אם נדאג לתעל משאבים למערכת החינוך, אם נדאג לתעל משאבים למערכת האכיפה, אם נדאג לתעל משאבים לאותם ילדים אומללים שעברו אלימות כבדה במשפחתם, שיקבלו את הטיפול והשיקום, ואותם גברים מכים בתחילת דרכם, שיקבלו את הטיפול בזמן אמת – המשאבים האלה יכולים להוביל אותנו למזעור ומיגור של תופעת האלימות בכללותה בחברה שלנו.

גילה גמליאל: אבל בראש ובראשונה אני פונה אלינו, חברי וחברות הכנסת: בואו נבין שעיני כל העם נשואות אלינו.

גילה גמליאל: מספיק עם "הם" ו"אנחנו".

גילה גמליאל: אנחנו כאן חברה משותפת.

גילה גמליאל: החברה הערבית בישראל היא חלק אינטגרלי מהחברה הישראלית, חברה שוות זכויות, ואת זה אנחנו צריכים לראות מול עינינו בכל השיח שלנו, כולל בשיח על האלימות.

גילה גמליאל: אנחנו נמגר את התופעה הזו, בראש ובראשונה בשיח שלנו פה, בבית הזה.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לך, כבוד היושב-ראש, שאיחדת את כל הנושאים.

גילה גמליאל: אכן היה מקום להזכיר את הרצח המזעזע הזה של אם ובתה, שכל עוולן היה שרצו לבחור בבחירה חופשית את דרך חייהן.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: מה גברתי השרה מציעה לעשות עם ההצעות?

גילה גמליאל: מה שרוצים המציעים.

גילה גמליאל: אני מציעה – – –

אחמד טיבי: למליאה.

גילה גמליאל: רוצים דיון במליאה – נצביע על זה.

יולי יואל אדלשטיין: השרה מסכימה לדיון במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: מה שנקרא, עמדה נוספת מפי חברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד דקה לרשותך מן המיקרופון באולם.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: מאז תחילת השנה נרצחו 19 נשים על-ידי בני-זוגן או בני משפחה אחרים, כולם גברים.

שרן השכל: קל מאוד להיתפס לנתון הזה, אבל האלימות נגד נשים אינה נגמרת רק בשורה סטטיסטית של מספר הנרצחות.

שרן השכל: האלימות נגד נשים היא יומיומית, והיא שקטה, והיא לא עושה כותרות.

שרן השכל: נשים חוות אלימות ברחוב, באוטובוס, במקומות עבודה; הן סובלות הטרדות, התעללות נפשית וכפייה; הן סובלות תקיפות מיניות והן סובלות מאפליה.

שרן השכל: כל אלה הם ביטויים של אלימות.

שרן השכל: אפשר לתלות את זה בעובדה שאנחנו חברה מרובת תרבויות, והנורמות התרבותיות בכל מוצא ועדה הן שונות; אפשר לתלות את זה במה שרואים בטלוויזיה או במצב הביטחוני; אפשר להגיד שהמשטרה לא עושה מספיק או לא יכולה לעשות מספיק; ואפשר להפנות אצבע מאשימה למערכת המשפט, שאינה מתייצבת לצדן של הנשים כדי לשים סוף לתופעה.

שרן השכל: לצערי, הכול נכון.

שרן השכל: המדיה אשמה בהצגת תמונת עולם שוביניסטית ואלימה; המשטרה אינה מצליחה לטפל בתופעה; מערכת המשפט מפגינה עדינות-יתר בתיקי אלימות כלפי נשים; הנורמות התרבותיות והדתיות בקרב מגזרים שונים בחברה מתייחסות לאלימות כזאת בסלחנות; מערכת החינוך לא משקיעה מספיק כדי לחנך לשוויון מגדרי ולכבוד; והכנסת – כן, הכנסת, ואני בתוכה – לא עושה די להילחם בתופעה האיומה הזאת.

שרן השכל: מספיק להסתכל על הכיסאות הריקים במליאה ברגע הזה ולהבין שזה נושא לא מספיק סקסי ולא עושה כותרות.

שרן השכל: אז אני מבקשת להפנות מכאן קריאה דווקא לחברי הכנסת הגברים, אשר מהווים רוב של שלושה-רבעים בכלל יושבי הבית הזה, ובעיקר לאלו שלא הגיעו; אני קוראת אליהם: תתייצבו לצד המאבק באלימות נגד נשים.

שרן השכל: האחריות היא גם עליכם, והגיע הזמן שתשמיעו את קולכם ותגידו: די.

שרן השכל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: השרה הסכימה לבקשת המציעים להמשך הדיון במליאה, ולכן ההצבעה היא פשוטה מאוד: מי שבעד – בעד דיון במליאה; מי שנגד מבקש להסיר את הנושא מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 13 בעד, אין נמנעים או מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אני קובע שהנושא מאבק באלימות כלפי נשים יידון בהמשך במליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הפג

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חברות הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: ציון יום הפג, הצעות לסדר-היום מס' 1608, 1622, 1630 ו-1684, של סדרה, שורה של חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברות וחברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל יום הפג הבין-לאומי, המצוין מדי שנה במהלך חודש נובמבר, וגם אצלנו כבר כמסורת בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כ-10% מן התינוקות בישראל נולדים טרם זמנם, לפני השבוע ה-37 להיריון, כלומר, כ-16,000 פגים מדי שנה.

יולי יואל אדלשטיין: הטיפול בפגים בעולם, ובישראל בכלל זה, רשם התקדמות משמעותית במרוצת השנים, ועדיין יש מקום לשפר ולייעל.

יולי יואל אדלשטיין: התינוק הפג, מטבע הדברים, חשוף לסיכונים ונזקק לטיפול מיוחד.

יולי יואל אדלשטיין: כפועל יוצא מכך, גם הוריו נדרשים להתמודדות שונה, מורכבת יותר וארוכה יותר מזו של הורים רגילים.

יולי יואל אדלשטיין: גם המחוקק נתן דעתו לכך, ותיקון חקיקה אפשר את הארכת חופשת הלידה בשישה שבועות נוספים במקרה של אשפוז היילוד.

יולי יואל אדלשטיין: עם זאת, עלינו לתת דעתנו על הצורך הגובר בהתמודדות עם צורכי הפגים עצמם, שמספרם בארץ נמצא, לצערנו, בעלייה מתמדת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שומעים לא אחת על מחסור בצוותים רפואיים בתחום היילודים, בעיקר פגים, שמספרם איננו מדביק את קצב הילודה.

יולי יואל אדלשטיין: הפגים אינם יכולים לזעוק, אך אני מקווה שאנחנו, בין היתר בדיון חשוב שתכף נקיים, נהיה להם לפה ונתריע על מצוקתם ועל צורכיהם המיוחדים.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, כמה חברי כנסת הציעו לדון בנושא במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא קודם כול לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – לחברת הכנסת עליזה לביא.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: צדקת, זה כבר הפך להיות מסורת פה, ציון יום הפג הבין-לאומי בכנסת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: גאווה גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: זו השנה השישית שאני מובילה את היום המיוחד הזה בכנסת, ואני שמחה לומר שיש לנו הישגים, והישגים יפים.

אורלי לוי אבקסיס: התחלנו אותם בכנסת השמונה-עשרה, כאשר שר הבריאות, השר יעקב ליצמן, היה אז סגן שר הבריאות אבל השר בפועל, והתחלנו מהלכים שבחלקם אנחנו רואים את הפירות כבר היום.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הדרך לפנינו עוד ארוכה.

אורלי לוי אבקסיס: לא אתחיל לפני שאומר תודה רבה, תודה ענקית, ליושב-ראש איגוד הנאונטולוגים ד"ר מולי צנגן, שעושה עבודה ולא מחכה ליום הפג.

אורלי לוי אבקסיס: הוא מפעיל אותי כעניין שבשגרה, ולא רק אותי – את כל המערכת ואת משרד הבריאות, ולארגון לה"ב, הורים למען הילדים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: ואני חייבת להגיד: רומי, תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: הילדים שלהם כבר לא פגים, הם כבר גדלו, אבל פעם הורה לפג – תמיד הורה לפג, והם מלווים את ההורים החדשים ברמה הרגשית, הנפשית, בליווי, באיך להסתדר בכל התסבוכת הזאת ואיך להבין מה הזכויות שלך.

אורלי לוי אבקסיס: אז ראשית, נתקן ונאמר שהארכת חופשת הלידה בתשלום – אולי זו הארכת חופשת הלידה היחידה בתשלום כולל כל ההפרשות הסוציאליות – כבר לא מוגבלת בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: תיקנו שוב, וכמספר הימים של האשפוז כך התוספת לחופשת הלידה.

יולי יואל אדלשטיין: מקבל באהבה את התיקון.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה לשמוע.

אורלי לוי אבקסיס: עשינו את זה באמת בעבודה קשה.

אורלי לוי אבקסיס: גם את חיים כץ ראוי להזכיר פה.

אורלי לוי אבקסיס: ואתה יודע, קודם נשים פשוט ויתרו על מקום העבודה, כי נגמרה חופשת הלידה, הגיעו הביתה אחרי האשפוז של הילד – אז חלק מהימים קיבלו וחלק לא.

אורלי לוי אבקסיס: אבל את הילד הזה גם אי-אפשר להכניס למעון כמו ילד רגיל, בגיל שלושה חודשים; הגיל הביולוגי והגיל הכרונולוגי לא בדיוק זהים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר כמה דברים.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, מספר הילדים הפגים בשנה, בערך, במדינת ישראל הוא בין 13,000 ל-15,000 פגים בשנה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי הצלחנו, ככה, לעצור טיפה את הלידות בטרם הזמן, אבל לצערי הרב לא הצלחנו להוריד בהרבה את אחוזי התמותה של אותם תינוקות.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע, מדינת ישראל מתקצבת את בית-החולים, דרך הביטוח הלאומי, בסביבות 200,000 שקל על כל לידת פג.

אורלי לוי אבקסיס: גילינו לאורך השנים ובמאבקים שלנו שמנהלי בתי-החולים עושים בכסף הזה כבשלהם: במקום להקדיש את הכסף לפגיות, לשיפור התנאים, למלחמה בזיהומים, לשיפור התשתיות, לתקנון של יותר כוח-אדם כדי שיהיה טיפול כמו שצריך, הרבה פעמים היו מסיטים את הכספים – אם זה למחלקות אחרות, אבל הם יכלו בהחלט גם לשלם בזה את חשבון החשמל או את יחסי הציבור שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: לא הצלחנו במאבק לצבוע את הכסף, שהכסף ילך ישירות לפגיות, אבל בעזרת השר ליצמן ומי שהיה אז מנכ"ל המשרד רוני גמזו, וזה המשיך אחר כך גם עם ארנון אפק, הצלחנו ליצור איזשהו מודל תמריצים שאומר שפגיות שישתפרו, או בתי-חולים שיעשו שיפור אמיתי בפגיות – אם זה מבחינת התשתיות ואם זה מבחינת מלחמה בזיהומים ואם זה מבחינת תקנון כוח-אדם וכדומה – יבדקו את השינוי שלהם לטובה, ואלו שיעשו את השינוי הגדול ביותר גם יקבלו תמריץ כספי צבוע לפגיות.

אורלי לוי אבקסיס: ובתי-החולים הבינו שעכשיו משרד הבריאות בודק אותם, ולא רק בודק אותם – הוא בסוף גם מפרסם את הנתונים.

יעקב ליצמן: – – –

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: ובפרסום היום גילינו, לשמחתנו, שמתוך חמשת המצטיינים, חמש המחלקות בבתי-החולים, הפגיות המצטיינות, יש לנו נציגות לא רעה של שלושה בתי-חולים מהפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני שמחה – חלקם, שלושה מהצפון, ואזכיר את אלה מהצפון: פוריה, "העמק", "כרמל".

אורלי לוי אבקסיס: וזה אומר שזה מצליח, שזה עובד.

אורלי לוי אבקסיס: המודל הזה עוד צריך להשתכלל, צריך לראות איך בונים אותו, איזה עוד קריטריונים יוצקים לתוכו, ולהבין שגם יש פגיות שמצבן היה בסדר, אבל צריך להתחשב בכך – לדוגמה, בבית-חולים שניידר יש הרבה יותר לידות, ופגיות, והרבה יותר ילדים עם מומים מגיעים לשם, ולכן הצפיפות שם גדולה מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: יש עדיין קושי אמיתי במספר הרופאים שהולכים לרפואת פגים, לנאונטולוגיה, וזה בגלל הקושי האמיתי: הם עובדים סביב השעון, והמשמרות והתורנויות הן כאלו שהן כמעט לא משאירות להם זמן למשפחה שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו במאבק הרופאים להפוך את המקצוע הזה למקצוע במצוקה.

אורלי לוי אבקסיס: לתמרץ את הרופאים שילכו למקצוע הזה.

אורלי לוי אבקסיס: והצלחנו להציל מהקטסטרופה שהייתה.

אורלי לוי אבקסיס: רוב הרופאים עמדו לצאת לפנסיה ורק שני מתמחים היו בצינור.

אורלי לוי אבקסיס: אז המצב היום קצת יותר טוב, אבל עדיין אנחנו בחוסר של איזה 40% מהתקינה שמשרד הבריאות הציג כְמה שצריך להיות.

אורלי לוי אבקסיס: הקטסטרופה היותר-גדולה זה מספר האחיות בפגיות, כי ביחס לעולם המערבי, אנחנו בחוסר מאוד מאוד גדול.

אורלי לוי אבקסיס: אז נכון, הוספו כמה אחיות, אבל רובן הן לא אחיות עם התמחות-על – ההתמחות של הרפואה המאוד-מסוימת הזו, ודרך אגב, לוקח כחמש שנים לעשות את ההתמחות הזו.

אורלי לוי אבקסיס: והאחיות האלו, שנדרשות לעבוד סביב השעון גם כל הזמן, כי לא הרבה רוצות להגיע לשם, נאלצות לשלם מהכיס שלהן את ההתמחות.

אורלי לוי אבקסיס: זה מחסור אדיר.

אורלי לוי אבקסיס: אני אנסה, ככה, בנקודות, כי אני מבינה שהזמן שלנו קצר, לומר עוד כמה דברים.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להגדיל את מספר האחיות, אבל את מספר האחיות שהמומחיות שלהן בטיפול נמרץ יילודים.

אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן שמיטות טיפול נמרץ בפגיות בעצם מתוקצבות אחרת, או שהתקנון שלהן שונה ממיטות טיפול נמרץ בכל המחלקות האחרות.

אורלי לוי אבקסיס: מחלקת טיפול נמרץ ילדים, למשל, אם הילד שם הוא אפילו בן שלושה חודשים או חודשיים, יש עליו כ-3.5 אחים או אחיות, כוח סיעודי פר מיטה – לעומת הפגייה, ששם זה פחות מחצי.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, אותה אחות – תחשוב – היא צריכה לטפל בארבעה או בחמישה פגים במקביל, ופתאום שניים במקביל מגלים מצוקה, סטורציה וכדומה, וצריך להגיש להם, באמת, את הטיפול המציל חיים – איך היא יכולה לעבור בין האינקובטורים ולשמור על שטיפת ידיים באמצע?

אורלי לוי אבקסיס: כי לפעמים, אתה יודע, החיים קודמים לאיכות החיים.

אורלי לוי אבקסיס: אז כדי להציל את התינוק לפעמים אתה לא ממש יכול לשמור גם על ההיגיינה.

אורלי לוי אבקסיס: ואז הזיהומים שם הם רבים.

אורלי לוי אבקסיס: הבעיה הקריטית שנתקלתי בה אז, בלחימה בדרום, היא שרוב הפגיות – וד"ר מולי צנגן, אנחנו היינו אצלו – לא ממוגנות.

אורלי לוי אבקסיס: כשיש אזעקה אתה צריך לראות את ההיסטריה של ההורים.

אורלי לוי אבקסיס: הם נשכבים על האינקובטורים בגופם כדי להגן על אותו עולל קטן כזה שרק נולד ואין לו שום הגנה.

אורלי לוי אבקסיס: במקרים אחרים סיפרו לי על הורים שמשכו ילדים, ניתקו אותם מהמכשירים.

אורלי לוי אבקסיס: ילדים כאלה קטנים, אולי אפילו קילו אין להם, וכיסו אותם בגופם ורצו אתם לאזורים מוגנים.

אורלי לוי אבקסיס: זה מטורף.

אורלי לוי אבקסיס: יש הנושא של הטיפול בקהילה, שהוא עדיין לא מפותח מספיק.

אורלי לוי אבקסיס: על קופות-החולים להגיע להסדר עם רופאים נאונטולוגים שיוכלו לבנות תוכנית שמתאימה לפג.

אורלי לוי אבקסיס: פג שמשתחרר מבית-החולים ומגיע לקהילה, הטיפול בו צריך להיות שונה, כמו טיפול בילדים עם צרכים מיוחדים.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לקחת בחשבון שהתזונה שלהם אחרת, שהם צריכים יועצת, תזונאית, שתבנה להם איזשהו תפריט.

אורלי לוי אבקסיס: סרגל הגדילה שלהם לא יכול להיות סרגל הגדילה של ילד רגיל שנולד בתנאים אופטימליים.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור שהם צריכים, מן הסתם – אין מה לעשות – טיפולים פארה-רפואיים נוספים, כמו פיזיותרפיה, שזה כל כך חשוב לגבי ההמשך שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה באמת לשבח את אדוני השר על ההתגייסות ועל כך שהמודל לבנק חלב-אם, אני יודעת, מתחיל לקרום עור וגידים.

אורלי לוי אבקסיס: הייתי רוצה לדעת מתי המכרז יוצא לדרך.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שמשרד הבריאות הבטיח להקצות גם תקציבים בנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אספר לך למה, אדוני.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר נולד פג, הרבה פעמים אמו, גם בגלל הטראומה וגם בגלל שעוד לא ממש הצליחו לפתח את החלב בשביל להיניק את הילד, עדיין מבחינה ביולוגית זה עדיין לא קרה – אז נשים טובות רוצות, מתוך כוונה טובה, לעזור.

אורלי לוי אבקסיס: אז הן שואבות ובאמת נותנות את זה כתרומה לאלה שזקוקים לזה.

אורלי לוי אבקסיס: והתרומה הזו מתקבלת בברכה, רק אף אחד לא שם לב שאף אחד לא בדק את איכות החלב.

אורלי לוי אבקסיס: האם, חלילה וחס, החלב הזה נושא אתו גם זיהומים כאלה ואחרים, חיידקים כאלה ואחרים, מה רמת השמירה של אותו חלב, וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: את השוק השחור הזה צריך להפסיק.

אורלי לוי אבקסיס: ואני שמחה לשמוע ולדעת שמשרד הבריאות ממש התקדם בכך.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לפנות לאדוני השר ולומר לו דבר פשוט.

אחמד טיבי: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסיימת.

אורלי לוי אבקסיס: בנוגע למספר הרופאים: עדיין 50% מהרופאים הולכים לצאת לפנסיה, מהרופאים המומחים.

אחמד טיבי: משפט סיום, אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: יש לנו חלק מהמתמחים בקנה.

אורלי לוי אבקסיס: אנא ממך, תדאג שהמקצוע הזה, שהוכרז כמקצוע במצוקה, ידע עדיין לתת את התמריצים, כדי שאנחנו לא נישאר בשנים הקרובות עם מחסור נוסף ברופאים.

אורלי לוי אבקסיס: בקשה אחרונה: זכאות לטיפול ראשוני – המחלקה שבה מאושפז היילוד והצוות המטפל – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, גם היושב-ראש אמר לי שגלשת מעבר לזמן ואפילו הציבור שולח לי הערות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לך.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מקווה מאוד שאנחנו נעשה פה גם דיון במליאה – –

אחמד טיבי: היטבת להציג את הדברים.

אורלי לוי אבקסיס: – – משהו יותר מורחב, כי הנושאים חשובים וארוכים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי, חברי, השרים – שר הבריאות, השר לביטחון פנים – יום הפג.

עליזה לביא: אז אני קודם כול רוצה, חברתי היקרה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, לברך אותך.

עליזה לביא: חברת הכנסת אבקסיס, אני מברכת אותך על קיומו של היום החשוב הזה בכנסת ישראל.

עליזה לביא: את ממשיכה בעקביות את העבודה הנהדרת שלך למען ילדים.

עליזה לביא: את יודעת, כולנו במדינת ישראל אוהבים ילדים.

עליזה לביא: זה לא עניין של אופוזיציה וקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסכימה לחלוטין.

עליזה לביא: למרות שלצערי הרב, שר האוצר גם כאן עושה פוליטיזציה עלובה.

יפעת שאשא ביטון: אוי, באמת.

עליזה לביא: אז ילדים זה שמחה וכולנו אוהבים ילדים.

עליזה לביא: ובטח אני רוצה לחזור ולציין את זה שכן, אנחנו אוהבים ילדים במדינת ישראל ולעתים יילודים נולדים מתחת למשקל הרצוי.

עליזה לביא: הלידה הרגילה מתרחשת לרוב סביב השבוע ה-40 של ההיריון.

עליזה לביא: על-פי ההגדרה של משרד הבריאות, וכל מי שנולד לפני השבוע ה-37 נחשב פג.

עליזה לביא: אני רוצה לשתף אתכם בביקור שקיימנו בבית-החולים סורוקה במהלך "צוק איתן".

עליזה לביא: הפגייה שם לא ממוגנת.

עליזה לביא: חמש פעמים פינו את הפגים הרכים בבהלה – הורים, בני משפחה, רופאים ואחיות מסורים.

עליזה לביא: לא יעלה על הדעת, אדוני שר הבריאות, שפגייה באזור כזה לא ממוגנת.

עליזה לביא: נדרשים 70 מיליון שקל כדי למגן את הפגייה.

עליזה לביא: זה לא סכום שקופת-החולים הכללית יכולה לשאת בו לבדה.

עליזה לביא: זו חובה של מדינה לבוא ולאפשר להיות בתנאים ראויים, בטח באזור שכזה ובמציאות חיים כמו מציאות החיים בישראל.

עליזה לביא: צריך למגן את הפגייה בבית-החולים סורוקה, ובטח לא לעשות, אתה יודע, את המקום הזה דווקא ליילודים.

עליזה לביא: דוח העמותה למען פגים בישראל והאיגוד הישראלי לנאונטולוגיה חושף אותנו לנתונים קשים מאוד על מצב הפגיות בישראל.

עליזה לביא: שיעור הפגים שלוקים בזיהומים במדינת ישראל עומד על 19%, וזה פי-ארבעה מאשר במדינות מערביות.

עליזה לביא: זה אחוז מאוד מאוד גבוה.

עליזה לביא: לפי דוח העמותה למען פגים בישראל והאיגוד הישראלי, 13,148 פגים נולדו במדינת ישראל בשנת 2014, וזה מתוך, רק כדי שנבין את האחוז גבוה, מתוך 176,000 לידות; וכמעט 20% לקו בזיהומים.

עליזה לביא: זיהומים, אדוני היושב-ראש – זאת בכלל אחת המכות של בתי-החולים במדינת ישראל.

עליזה לביא: קמה ועדה ציבורית בנושא הזה, אבל אנחנו רואים כאן שפגים, באחוז גבוה מאוד לוקים בזיהומים.

עליזה לביא: זיהומים בדם הם הסכנה הגדולה ביותר, והיא יכולה לגרום לפג בעיות לכל החיים וגם לגרום למותו.

אחמד טיבי: אז את מותחת ביקורת על בתי-חולים.

עליזה לביא: תראה, אני לא – – –

אחמד טיבי: ובכל זאת שר הבריאות נשאר שקט.

עליזה לביא: אני אומרת לך – נמצא פה שר הבריאות.

עליזה לביא: אני מזכירה לך – – –

יעקב ליצמן: לא, אני אענה – – –

עליזה לביא: אני מזכירה שקמה ועדה לא תלויה, שאמורה – תראה, זה לא עניין של בעד או נגד ולא קואליציה ואופוזיציה.

עליזה לביא: כולנו נזקקים לבתי-החולים.

עליזה לביא: לכולנו יש ילדים שנולדו כפגים – במשפחות.

עליזה לביא: זה לא עניין לא של חרדים ולא של חילונים ולא של דתיים ולא של שמאל ולא של ימין.

עליזה לביא: נכון, למרות שאנחנו אחרי לילה ארוך מאוד ומילים קשות ובוטות שנאמרו כאן, אדוני, הנושא הזה של פגים משותף לכולנו.

עליזה לביא: אין הבדל של צבע, גזע, מין.

יעקב ליצמן: עוד מעט נראה, עוד מעט נראה.

עליזה לביא: אדוני, עם קצת סבלנות.

עליזה לביא: אתה יודע, הנושא הזה – אתה יודע, לא כל דבר – – –

יעקב ליצמן: יש לי סבלנות.

עליזה לביא: כן, אבל יש פה מצוקה מאוד גדולה, גם של זיהום.

עליזה לביא: לא סתם, לא בכדי, יש יום היילוד.

עליזה לביא: אני אשמח.

עליזה לביא: אני אחכה פה בשקיקה רבה לשמוע את המענה, את התשובות.

עליזה לביא: אתה ידוע כשר חרוץ, שהנושאים האלה חשובים לך.

עליזה לביא: אז קצת פחות ציניות, ותן לי לנצל את הזמן שמותר לי בו לבוא ולומר, מההיכרות שלי עם פניות הציבור – לא בכדי יש פה יום בנושא הזה.

יעקב ליצמן: אני מוכן לתרום לך כמה דקות.

מיקי לוי: יש לך יועץ מומחה.

עליזה לביא: אז אני שמחה מאוד, כי פספסתי את ההזדמנות שלי לדבר על יום האלימות נגד נשים, ואתה יודע, אדוני, גם בבתי-החולים זה קורה.

עליזה לביא: אדוני, אם אתה נותן לי ואתה נדיב כל כך, אז אני רוצה לשתף אותך שביום ראשון הקרוב תעלה הצעת חוק שלי בוועדת השרים.

עליזה לביא: אני מקווה מאוד שתתמוך בה ושאתה תומך בה.

עליזה לביא: היא תאפשר להורים ללוות את היילודים לבדיקות.

עליזה לביא: מה שקורה היום במדינת ישראל זה שבתי-חולים עושים כרצונם.

עליזה לביא: יש בתי-חולים שמאפשרים להורים ללוות את הילדים, את היילודים, לבדיקות, ובהרבה בתי-חולים לא יכולים.

עליזה לביא: אני קיבלתי הרבה מאוד פניות ציבור מהורים.

עליזה לביא: אתה יודע, למשל, שפרית, מנהלת הסיעה שלנו, שעוד מעט, בעזרת השם, תלך ללדת, היא בוחרת ללדת בעין-כרם.

עליזה לביא: היא אומרת לי: עליזה, רק בעין-כרם אפשרי שהורים ילוו את הילדים לבדיקות.

עליזה לביא: אתה יודע, הזכויות נמנעות מחסרי ישע.

עליזה לביא: כאנשים מבוגרים אנחנו זכאים לבקש מי ילווה אותנו, ויילודים לא יכולים.

עליזה לביא: יש המון המון המון תלונות שמגיעות על בתי-חולים.

עליזה לביא: אנחנו בדקנו את זה.

עליזה לביא: אין מדיניות אחידה, אדוני השר, וזה נושא שצריך – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

עליזה לביא: – – להסדיר אותו בחקיקה.

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על יילודים, על חסרי ישע.

עליזה לביא: צריך גם למגן, גם לראות איך אנחנו מתמודדים עם הסוגיה הקשה מאוד של זיהומים, וגם לאפשר להורים ללוות את היילודים שלהם, את התינוקות שנולדו – גם את הפגים וגם את התינוקות.

עליזה לביא: ואני מקווה, אדוני, שתתמוך בהצעה שעולה ביום ראשון.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ד"ר אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר ליצמן והשר ארדן, אפילו אם הדברים יחזרו על עצמם, טוב שאנחנו מציינים את היום הזה.

עבדאללה אבו מערוף: אני מקווה ורוצה שציון יום הפג בכנסת אכן יתרום לשיפור ושינוי המצב הקשה הקיים בעניין הפגים, גם במהלך האשפוז שלהם וגם במהלך השנתיים הראשונות לחייהם אחרי השחרור.

עבדאללה אבו מערוף: אני מקווה שמהיום הזה יצאו המלצות לתיקון הליקויים בכלל בכל הקשור לנאונטולוגיה.

עבדאללה אבו מערוף: לא במקרה אנחנו היום מציינים את יום הפג, פחות משבוע לאחר הדיונים על תקציב המדינה, כולל תקציב משרד הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: במהלך הדיונים על התקציב ציינתי שאין תוכנית ברורה למשרד הבריאות לתקנים בבתי-החולים, לא לאחיות ולא לרופאים, והנה, עובדה, לפנינו נתונים שמעידים על חוסר בתקנים בנאונטולוגיה בבתי-החולים.

עבדאללה אבו מערוף: בישראל 9% מהנולדים הם פגים, שהם כמעט 13,000 יילודים בשנה.

עבדאללה אבו מערוף: מתוכם, 1,600 פגים הם במשקל נמוך מ-1,500 גרם.

עבדאללה אבו מערוף: יש במדינה 28 פגיות שבהן מטפלים רופאים נאונטולוגים, שהם רופאי ילדים שעברו התמחות-על של שלוש שנים במקצוע.

עבדאללה אבו מערוף: מספרם הוא 140–142 רופאים.

עבדאללה אבו מערוף: מספר האחיות הוא רק 800.

עבדאללה אבו מערוף: ולמה אני מדגיש את הנתונים האלה?

עבדאללה אבו מערוף: כי לפי הסטנדרטים הרפואיים והנתונים במדינות המפותחות, על כל פג מונשם צריכה להיות אחות צמודה שמטפלת בו, אבל בישראל, לצערנו הרב, אחות מטפלת בארבעה–שמונה פגים מונשמים.

עבדאללה אבו מערוף: כרופא שמודע למצב, אני אומר שלפעמים גם אחות אחת לכל פג לא מספיקה.

עבדאללה אבו מערוף: מה עם כוח העזר, שגם חסר?

עבדאללה אבו מערוף: מה שמטעה ומעוות את הנתונים עוד יותר הוא שמיטות הטיפול הנמרץ לא מתוקננות כמיטות טיפול נמרץ בנושא תקינות האחיות והרופאים.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, הליקויים בפגיות הם לא רק בתקנים ובשירות הרפואי.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן, אין לי טענות על המקצועיות ועל רמת הטיפול הרפואי בכלל, שהוא טוב מאוד, אלא על הצפיפות הגדולה בפגיות, וגם על התשתיות, שלא עומדות בסטנדרטים הרפואיים.

עבדאללה אבו מערוף: זה, כמובן, מגביר את זיהומים וגורם לתחלואה רבה, וגם, לצערנו, לתמותה.

עבדאללה אבו מערוף: כבר נאמר ששיעור הזיהומים הוא 19%, שזה פי-ארבעה מבמדינות במערב; תמותה – 50% ממקרי המוות של תינוקות בכלל הם של הפגים.

עבדאללה אבו מערוף: בנוסף, התמותה רבה יותר אצל פגים שהם במשקל 500–1,500 גרם, והיא בין הגבוהות ביותר בכלל המדינות המפותחות: בישראל – 40%, בארצות-הברית – 30%, ובגרמניה ובאוסטרליה – רק 20%.

עבדאללה אבו מערוף: רק שמונה פגיות מתוך ה-28 הן ממוגנות.

עבדאללה אבו מערוף: בישראל אין עדיין בנק חלב.

עבדאללה אבו מערוף: בעולם המערבי ישנם 300 בנקי חלב, ואין צורך להרחיב כאן על חשיבותו וערכו הרפואי של חלב האם, ואין צורך לפרט כמה הוא נחוץ לפג, ושהוא גם מוריד תחלואה וגורם להתפתחות טובה יותר של הפג.

עבדאללה אבו מערוף: הנאונטולוגיה מוכרת כמקצוע במצוקה, וחסרים היום כ-80 תקנים.

עבדאללה אבו מערוף: החוסר בולט בפריפריה.

עבדאללה אבו מערוף: אני יודע שיש הרבה רופאי ילדים שמעוניינים בהתמחות-העל הזאת, אבל אין תקנים במשרד הבריאות, לצערנו הרב.

עבדאללה אבו מערוף: שליש מהמיטות בפגיות הן מיטות של טיפול נמרץ, אבל זה לא מוכר כששוכבים בהן פגים באינקובטורים.

עבדאללה אבו מערוף: חוזר משרד הבריאות אומר שיש להוסיף אחיות ותקנים, אבל זה רק חוזר, ועדיין אין הוספה של תקנים.

עבדאללה אבו מערוף: הטיפול בפג לא מסתיים בשחרור מהפגייה, מבית-החולים, אלא יש צורך רפואי חשוב מאוד בהמשך מעקב וטיפול רפואי בשנתיים הראשונות לחייו, כולל פיזיותרפיה, דיאטניות, צרכים מיוחדים, עובדים סוציאליים.

עבדאללה אבו מערוף: וכאן יש לציין את המצב הקשה בפריפריה ובכפרים הרחוקים מהמרכזים בהמשך הטיפול והמעקב, וקשה להגיע אליהם.

עבדאללה אבו מערוף: יש נתונים שהתמותה, הסיבוכים והתחלואה של הפגים במקומות אלו הם גבוהים, ומסתבכים יותר.

עבדאללה אבו מערוף: במיוחד יש לציין את הכפרים הבדואיים, שאנחנו רואים שהמצב שלהם גרוע בגלל המרחק הרב מהמרכז ומהמרכזים הטיפוליים.

עבדאללה אבו מערוף: כמו כן, חשוב לציין שאי-המשכיות המעקב אחר הפגים תביא למצב של חוסר גילוי ואבחון מחלות וליקויים התפתחותיים שהיה אפשר לגלותם ולמונעם אם היו מרכזים בהישג-ידם של המטופלים.

עבדאללה אבו מערוף: בציון היום הזה אני דורש לחייב את משרד האוצר ומשרד הבריאות להקצות את המשאבים הדרושים לתקנון של מיטות טיפול נמרץ בפגיות, כולל הוספת תקנים לאחיות ורופאים.

עבדאללה אבו מערוף: המדינה צריכה להכיר בפג כילד עם צרכים מיוחדים ולאפשר מעקב וטיפול לפי הסטנדרטים המקובלים עם שחרורו לקהילה במהלך השנתיים הראשונות, וגם להגדיר מה זה פג בצורה ברורה, כי ההגדרה במשרד הבריאות היא אחת וההגדרה של הביטוח הלאומי היא אחרת.

עבדאללה אבו מערוף: יש להמשיך לשפר ולשדרג את מודל התמרוץ לפגיות – מודל הכוכבים של משרד הבריאות – שהוא טוב – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

עבדאללה אבו מערוף: אני מסיים.

עבדאללה אבו מערוף: – – ויש למנף אותו, ושלא ייכתב שוב בעיתונות מה שנכתב היום: מחדל הפגיות; שזה יימחק בכלל מהלקסיקון שלנו.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יצחק וקנין – לא נמצא.

אחמד טיבי: ישיב שר הבריאות יעקב ליצמן.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת עליזה לביא אמרה שבילדים אין פוליטיקה.

יעקב ליצמן: אני סומך את ידי על כל מילה.

יעקב ליצמן: אבל, לצערי, אני אציין רק שתי עובדות, מה שהיה, ואתם תגידו, חברי הכנסת, אם יש פוליטיקה או אין.

יעקב ליצמן: שר האוצר הקודם ביטל את קצבאות הילדים, ושר האוצר הנוכחי החזיר.

יעקב ליצמן: שרת הבריאות ביטלה את טיפולי השיניים לילדים בגיל 12–14, את מה שאני עשיתי בקדנציה הקודמת, ואני החזרתי את זה עכשיו בחזרה.

יעקב ליצמן: אז האם יש פוליטיקה או שאין פוליטיקה?

יעקב ליצמן: יש פוליטיקה.

יעקב ליצמן: מבטלים דברים.

יעקב ליצמן: אולי יש ילדים חרדים שנהנים מטיפולי שיניים.

יעקב ליצמן: מה, אין לכל הילדים?

יעקב ליצמן: אין ילדים במגזרים אחרים?

יעקב ליצמן: אין לערבים?

יעקב ליצמן: רק לחרדים?

יעקב ליצמן: למה לבטל את זה?

יעקב ליצמן: אני עזבתי את תפקידי באפריל, וזה היה צריך להיכנס מגיל 12–14 ביולי, והיא ביטלה; 8 מיליון שקל היא החזירה לאוצר.

יעקב ליצמן: שר האוצר הקודם קיצץ בקצבאות הילדים.

יעקב ליצמן: בא שר האוצר הנוכחי, אומר: לא, ילדים חשובים לו, והוא החזיר.

יעקב ליצמן: אז מה העוול שאמרו ששר האוצר אמר כאן במליאה – שהוא אמר ששר האוצר לא אוהב את הילדים.

יעקב ליצמן: עובדה שהוא לא אוהב, עובדה שהוא קיצץ להם בתקציב.

יעקב ליצמן: עם עובדות אי-אפשר להתווכח.

עליזה לביא: אתה יודע שנתנו את זה בדרך אחרת, אתה יודע את זה.

יעקב ליצמן: הוא לא נתן את זה.

יעקב ליצמן: הוא קיצץ.

יעקב ליצמן: בכל מקום שיש ילדים הוא קיצץ.

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: עובדה היא עובדה.

יעקב ליצמן: אני מוכן להתמודד אתך על כל סעיף וסעיף שהוא קיצץ.

יעקב ליצמן: עובדה שאנחנו בהסכם הקואליציוני החזרנו את כל מה שהוא קיצץ, ותתפלאי כמה סעיפים החזרנו.

יעקב ליצמן: זה – א.

יעקב ליצמן: אבל זה לא שייך ליום הפג.

יעקב ליצמן: זה סתם חיסול חשבונות, מה שנקרא.

יעקב ליצמן: דבר שני, אדוני היושב-ראש, נושא הטיפול בפגים וקידומן של היחידות לטיפול ביילוד נמצא על סדר-יומו של משרד הבריאות, אשר עוסק רבות בתחום זה ובקידומו.

יעקב ליצמן: מתוך ראייה זו, נושא הפגיות והפגים הוגדר כאחד הנושאים החשובים שבראש סולם העדיפויות של משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: מספר לידות הפג במדינת ישראל הולך וקטן בשיעור של 1% לשנה, בעוד מספר הלידות הכולל גדל ב-2% לשנה.

יעקב ליצמן: בשנת 2011 היו במדינת ישראל 169,853 לידות, ומהן 17,359 לידות פגים, בעוד שבשנת 2014 היו 180,783 לידות, ומהן 16,809 לידות פגים.

יעקב ליצמן: עלו הלידות, ירד מספר הפגים.

יעקב ליצמן: מקרי התמותה בפגים, בישראל ובעולם, הם עקב בעיות רפואיות בעקבות הלידה המוקדמת: מומים מולדים, חוסר התפתחות הריונית נאותה לשבועות לידה מאוחרים וזיהומים.

יעקב ליצמן: בין הצעדים שנקטנו כאן במשרד הבריאות: 1.

יעקב ליצמן: הוקצו כ-240 מיטות מתוך תוכנית – אתם זוכרים שהבאתי 960 מיטות?

יעקב ליצמן: מתוך זה 240 מיטות זה לטיפול נמרץ ביילוד.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא מתוקנן עם מספר האחיות.

יעקב ליצמן: מה?

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא מתוקנן עם מספר האחיות כמו בטיפול נמרץ אחר.

יעקב ליצמן: לא, זה רק ליילוד.

יעקב ליצמן: אני מגדיר.

אורלי לוי אבקסיס: כן, אבל חסרות שם אחיות ביחס למיטה לטיפול נמרץ.

יעקב ליצמן: אני יודע שתקן זה לא מיטה.

יעקב ליצמן: תקן זה תקן, מיטה, רופא, אחות.

יעקב ליצמן: יש כמות לכל דבר.

יעקב ליצמן: אני לא זוכר כמה זה – – –

אורלי לוי אבקסיס: יש הבדל בין טיפול נמרץ פגים לטיפול נמרץ – – –

יעקב ליצמן: אבל אם אנחנו מקצים מיטות, זה כולל תקנים, אחיות ורופאים.

יעקב ליצמן: מישהו – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא – – –

יעקב ליצמן: רגע.

יעקב ליצמן: אני לא יכול לשאול אותו מרחוק, אבל אני אשמח, אם הוא ירצה, שיבוא אלי ושיסביר לי את זה; אני אזמין את האנשים.

יעקב ליצמן: אם זה לא נכון – בלי נדר, יתוקן.

אורלי לוי אבקסיס: אני סומכת עליך.

יעקב ליצמן: 2.

יעקב ליצמן: הקצאת תקני רופאים צבועים לפגיות מתוך הסכם הרופאים, ובנוסף, מתן מענקים למתמחים הפונים למקצוע זה.

יעקב ליצמן: 3.

יעקב ליצמן: פורסם חוזר מינהל הרפואה המתווה סטנדרט טיפול רצוי במחלקות לטיפול נמרץ וטיפול מיוחד ביילוד, ומונה בקר ייעודי לניטור ובקרה לנושא הפגיות.

יעקב ליצמן: בהמשך לפרסום חוזר מינהל רפואה בנושא, נבנה מודל תמרוץ, בשיתוף איגוד הנאונטולוגים, שתפקידו לקדם השקעה בפגיות ולשפר את איכות הטיפול בפג.

יעקב ליצמן: המודל מדרג את הפגיות בהתאם לרשימת פרמטרים ומתגמל את הפגיות שציוניהן הם הגבוהים ביותר, וזאת גם בהתחשב בשיפור עם השנים.

יעקב ליצמן: בין הישגי מודל התמרוץ: א.

יעקב ליצמן: ירידה של 43% בשיעור הזיהומים הנגרמים מהכנסות צנתר; ב.

יעקב ליצמן: גידול של 14 מתמחים חדשים במקצוע הנאונטולוגיה; ג.

יעקב ליצמן: תוספת של 50 אחים ואחיות חדשים ו-75 אחים ואחיות שעברו הסמכה על-בסיסית בטיפול נמרץ ביילוד; ד.

יעקב ליצמן: תוספת של 14 תקנים במקצועות הבריאות; ה.

יעקב ליצמן: השלמת פערי בינוי והצטיידות בפגיות השונות.

יעקב ליצמן: עוד מעט נגיע גם – עליזה, איפה היא?

יעקב ליצמן: היא כבר עזבה.

יעקב ליצמן: 4.

יעקב ליצמן: בשנת 2016 מודל התמרוץ, שהוא מודל דינמי, יעסוק ויקדם, בנוסף לנושאים שבהם התמקד עד היום, גם ברצף טיפול-אשפוז-קהילה עם שחרור הפג לביתו ובהכשרת צוות הפגייה וההורים בקורסי החייאה לפגים.

יעקב ליצמן: 5.

יעקב ליצמן: זה כשנה וחצי מתנהלת תוכנית לאומית, מה שנקרא "לגעת באפס", שמטרתה הורדת שכיחות זיהומים נרכשים בפגייה.

יעקב ליצמן: התוכנית מבוצעת בהובלת האיגוד הישראלי לנאונטולוגיה ובשיתוף אחיות הפגייה ומשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: בנוסף, משרד הבריאות והאוצר הסכימו על תוכנית לאומית לצמצום הזיהומים בכלל בבתי-חולים, ובמסגרתה יופצו לבתי-החולים הנחיות למניעת זיהומים, תשודרג מערכת המחשוב בנושא, יועברו הדרכות רוחביות לכלל הגורמים המטפלים – אנחנו עוסקים בימים אלה בכל נושא הזיהומים – החל ברופאים וכלה בעובדי המשק.

יעקב ליצמן: וכן, תינתן תמיכה לבתי-חולים שיראו הישגים בצמצום הזיהומים.

יעקב ליצמן: 6.

יעקב ליצמן: בשנת 2015 נפתח קורס אחות מומחית בנאונטולוגיה, תפקיד חדש במערכת הבריאות, המקנה לבוגר הקורס סמכויות טיפול רחבות יותר, שיקל על עומס העבודה בפגייה ויהווה אופק מקצועי חדש למקצועות הסיעוד.

יעקב ליצמן: 7.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות מקדם הקמת בנק חלב-אם וצפוי לצאת בפנייה למציעים בנושא זה בשבועות הקרובים.

יעקב ליצמן: 8.

יעקב ליצמן: פגיות ממוגנות נבנות בימים אלה בבתי-החולים "נהריה" ולניאדו.

יעקב ליצמן: בתי-החולים הבאים שצפויים להתחיל בנייה של פגייה ממוגנת הם הלל יפה, זיו, שניידר, סורוקה – איפה עליזה?

יעקב ליצמן: – והצרפתי בנצרת.

יעקב ליצמן: בשנת 2014 חולקו 20 מיליון שקל, בהתאם לציוני הפגיות.

יעקב ליצמן: השנה, בשנת 2015, לאחר שבוצעה בקרה בכלל הפגיות בארץ, יחולקו בימים אלו 40 מיליון שקל לפגיות על-פי דירוגן בקטגוריות השונות.

יעקב ליצמן: חמש הפגיות שהראו את השיפור הגדול ביותר בין 2014 ל-2015, לפי סדר האל"ף-בי"ת, הן "המשפחה הקדושה" בנצרת, "סנט וינסנט" בנצרת, פוריה, שיבא ו"שערי צדק".

אורלי לוי אבקסיס: היה גם "העמק".

יעקב ליצמן: רגע, רגע.

יעקב ליצמן: רגע.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

יעקב ליצמן: רגע, רגע.

יעקב ליצמן: אני מבקש, תנו לי לסיים.

יעקב ליצמן: אני לא אקפח אותך.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת אורלי, תקשיבי.

יעקב ליצמן: חמש הפגיות שזכו בציונים הגבוהים ביותר בבקרות משרד הבריאות לשנת 2015, לפי סדר אל"ף-בי"ת: "העמק", "כרמל", מאיר, פוריה ושיבא.

יעקב ליצמן: זה עונה על מה שרצית להגיד לי.

יעקב ליצמן: לסיכום, הפגים והפגיות הם בין הנושאים שהמשרד מקדם וימשיך לקדם.

יעקב ליצמן: על-פי הנתונים ניתן לראות כי חל שיפור משמעותי.

יעקב ליצמן: אנו בשנת ההפעלה השנייה של המודל.

יעקב ליצמן: אין לי ספק שבשנים הקרובות נמשיך ונראה שיפור בנושא.

יעקב ליצמן: אני חושב שפחות או יותר עניתי לכל השאלות.

יעקב ליצמן: אני מסכים – אם רוצים דיון במליאה, בוועדה; מה שאתם רוצים, אני אשמח.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה נושא חשוב.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מציעים מליאה.

אחמד טיבי: מה אתה מציע?

יעקב ליצמן: אמרתי, מה שרוצים.

אורלי לוי אבקסיס: מה מציע היושב-ראש?

אחמד טיבי: מליאה.

אורלי לוי אבקסיס: מליאה.

יעקב ליצמן: בעד מליאה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: מי שבעד, הוא בעד מליאה.

אחמד טיבי: מי שנגד, הוא בעד הסרה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 10, אין מתנגדים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את ההצעות לסדר-היום בעניין יום הפג להמשך דיון במליאת הכנסת.

אחמד טיבי: ציון היום הבין-לאומי לזכויות הילד

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: ציון היום הבין-לאומי לזכויות הילד, מס' 1270, 1607, 1683, 1694 ו-1699.

אחמד טיבי: תפתח את הדיון חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

אחמד טיבי: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתחיל בזה שאני שמחה שהיה זמן בין הנאום בן דקה לבין העלייה שלי לדוכן כאן לציון יום זכויות הילד, כי זה עזר לי קצת להצטנן, כבוד היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: אני אספר לך גם למה: בנאומים בני דקה ראינו כאן

יפעת שאשא ביטון: מצעד של חברי כנסת – –

אחמד טיבי: נא להקשיב לחברת הכנסת ד"ר יפעת שאשא ביטון.

יפעת שאשא ביטון: – – שעלו ודיברו על זכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: תודה, כבוד היושב-ראש.

אחמד טיבי: יש שר במליאה.

אחמד טיבי: אוקיי, בבקשה, גברתי.

אחמד טיבי: זה לא מזמנך, עוד לא הפעלתי.

יפעת שאשא ביטון: אין שום בעיה.

יפעת שאשא ביטון: ראינו, בעצם, מצעד של חברי כנסת שעלו ודיברו על זכויות הילד, ואף אחד מהם, אבל אף אחד מהם, לא הגיע היום ליום המיוחד כדי לדבר עם הילדים.

יפעת שאשא ביטון: היום אנחנו באופן מיוחד החלטנו שאנחנו לא מקדישים את הדיון ביום זכויות הילד לנושא כזה או אחר שבו אנחנו דנים בדרך של שגרה, אלא הזמנו לכנסת כ-200 ילדים, לשני מושבים של דיון, ודיברנו עם הילדים.

יפעת שאשא ביטון: שמענו מהילדים מה הם רוצים לקדם לטובת זכויות הילד, מה הם רוצים שאנחנו נעשה כדי לשפר את סביבת החיים שבה הם נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא הדבר היחידי שקומם אותי.

מירב בן ארי: – – – בשדרות גם – – –

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מירב בן ארי, החברים שהיו כאן לא כולם היו בשדרות.

יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, אני יודעת מה אני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: את מכירה אותי איזה דקה וחצי.

יפעת שאשא ביטון: אבל לא רק זה קומם אותי.

קריאה: – – – ועדה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: לא זה מה שקומם אותי.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לכם מה עוד קומם אותי – –

אחמד טיבי: מה קומם אותך?

יפעת שאשא ביטון: – – שהשיח סביב זכויות הילד היה בצבע אחד.

יפעת שאשא ביטון: במדינת ישראל יש 2.7 מיליון ילדים, מכל הצבעים, מכל המינים, מכל הגוונים, ובחרו לקחת ולהתמקד בנושא אחד – שהוא חשוב, וצריך להביא אותו, והיה אפשר לחיות עם זה בשלום אם היו מדברים על מכתב מילד שהוא מתנועת "איגי", והיו מדברים על ילד שהוא עם מוגבלות כזאת או אחרת, והיו מדברים על ילד מהפריפריה, והיו מדברים על ילד מחונן, שאולי אנחנו לא נותנים לו את כל הכלים – היו מביאים למליאה את כל הגוונים, כדי שנבין שהתפקיד שלנו הוא לתת מקום לכל הילדים במדינת ישראל ולשמור על הזכויות של כולם.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מקווה שבפעם הבאה, ברוח ישיבת הוועדה, לפחות, שקיימנו היום, אנחנו נזכור ביום המיוחד לבוא ולתת את המקום והכבוד גם לילדים, ואני אשמח אם הפופוליזם שהיה פה, גם סביב הביקורת של מה צריך לבוא ביום כזה, שצריך לחוקק ביום כזה – אז אני באמת מתנצלת בפני המליאה שאני לא משתתפת בפסטיבל הזה.

יפעת שאשא ביטון: מי שחשובים לו הילדים מחוקק כל השנה, ואנחנו יודעים שתהליך של חקיקה הוא תהליך ארוך, ואני בחרתי ביום המיוחד הזה לעסוק בפרקטיקה ולהביא למליאת הכנסת הצעה לסדר-היום שיכולה לקדם ולטפל בסוגיה שהיא בכאן ועכשיו, והיא לא דורשת תקציבים, היא לא דורשת פרוצדורות – היא דורשת התייחסות והסכמה מצד המשרד כדי שאנחנו נוכל לקיים אותה.

יפעת שאשא ביטון: ההצעה לסדר-היום שאני מבקשת לקדם היא הכנסה של לימוד זכויות התלמיד לתוך המערך הבית-ספרי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו אוהבים ילדים, ואני באמת מתכוונת לזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו חושבים ומדברים על כך שהם דור העתיד, ושאנחנו צריכים להשקיע בהם, ואני בטוחה שכולם גם מתכוונים, בלי הפוליטיקות.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי: די, הפוליטיקה על הגב של הילדים היא עלובה ופתטית בעיני.

יפעת שאשא ביטון: בואו נשים אותה בצד.

מיקי לוי: – – –

אחמד טיבי: נא לאפשר לה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו אומרים ללא הפסקה כמה הילדים חשובים לנו.

יפעת שאשא ביטון: אלא מה?

יפעת שאשא ביטון: כמו שהיה פה בנאומים בני דקה – אנחנו יודעים לדבר עליהם ולא לדבר אתם.

יפעת שאשא ביטון: והגיע הזמן שאנחנו נדבר עם הילדים על זכויות הילדים.

יפעת שאשא ביטון: בחוזר המנכ"ל של משרד החינוך מופיעה פסקה שאומרת שצריך להכניס את נושא זכויות הילדים לתוך הכיתות ולתוך בתי-הספר, ומתוך הלימוד של הילדים על זכויות הילדים הם גם ילמדו על האחריות האזרחית והאחריות האישית שלהם בתוך החברה שבה אנו חיים.

יפעת שאשא ביטון: אז לא צריך לרוץ ולחוקק; אפשר פשוט לבקש לאכוף את מה שאנחנו כבר מסכימים עליו.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו יכולים לעשות את זה או במסגרת שיעורי חינוך או במסגרת שיעורי אזרחות, בכיתות הגבוהות יותר, ובאמת לאפשר לילדים ולהורים שלהם להכיר את הזכויות הבסיסיות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו מדברים על זכויות ילדים; אני לא בטוחה שכולנו מכירים באמת את אמנת זכויות הילד ויודעים להגדיר מהי.

יפעת שאשא ביטון: ועכשיו אני רוצה לספר לכם קצת בכל זאת, בהתרגשות, על היום המיוחד שהיה היום.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי, אנחנו בחרנו היום לדבר עם הילדים, והזמנו ילדים לדיון שהוא כולו ילדים.

יפעת שאשא ביטון: כיבדו אותנו בנוכחותם חבר הכנסת גנאים וחברת הכנסת זועבי וחברת הכנסת איילת ורבין, והדיון, שלא כפי שאנחנו רגילים, התנהל בצורה כזאת שכשהגיע חבר כנסת, הוא בירך את הילדים שישבו סביב השולחן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פשוט עשינו חילוף בתפקידים ליום אחד, ונתנו אפשרות לילדים להיות במוקד העניינים, והם שיתפו פעולה באמת בצורה יוצאת דופן, ואני כולי מלאת הערכה על זה שהם קיבלו את היפוך התפקידים הזה.

יפעת שאשא ביטון: ותתפלאו.

יפעת שאשא ביטון: בדיון שבו דיברו הילדים, הם העלו את כל אותן סוגיות שאנחנו מדברים עליהן כאן במליאה; הם דיברו על הפערים בין פריפריה למרכז, והם לא השאירו את זה ברמה של קנטרנות או ביקורת, אלא גם הציעו בפרקטיקה: בואו תתקצבו אותנו דיפרנציאלית – ילדים שמדברים על תקצוב דיפרנציאלי ואומרים: לא כל יישוב צריך לקבל את אותו דבר.

יפעת שאשא ביטון: תתייחסו לאופי היישוב, ובהתאם לזה תדאגו שלכולם במדינת ישראל תהיה הזדמנות שווה.

יפעת שאשא ביטון: הם דיברו על הוועדות לזכויות הילד ברשויות המקומיות; הם דיברו על הכרטיסיות של ה"רב-קו" למערכת החינוך, שהרי אנחנו יודעים שחוק חינוך חובה הורחב אומנם עד לכיתה י"ב, אבל הכרטיסיות לא ממשיכות, הזכאות שלהם, בכיתות י"א–י"ב; הם דיברו על נושא התחבורה הציבורית בכלל; הם דיברו על הורדת גיל הבחירה.

יפעת שאשא ביטון: הם דיברו על סוגיות שאנחנו כולנו נוגעים בהן, וזה היה פשוט תענוג, ואני אשמח אם בפעם הבאה, בחוויה הבאמת כל כך מרגשת הזאת, כל הבית הזה יהיה שותף.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת להעביר את ההצעה לסדר-היום לדיון בוועדת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון משותף לוועדת החינוך ולוועדה לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אבו עראר, בבקשה.

אחמד טיבי: חמש דקות.

אחמד טיבי: בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, ביום הבין-לאומי לזכויות הילד ברצוני לדבר על הילד הערבי שחי במדינת ישראל.

טלב אבו עראר: על-פי עמותת "בטרם" – לבטיחות ילדים, הנתונים מצביעים כי הילדים הבדואים בנגב הם האוכלוסייה הפגיעה ביותר להיפגעות בלתי מכוונת ביחס לחלקה באוכלוסייה.

טלב אבו עראר: הסיכוי להיפגעות של ילד בדואי הנו פי-שבעה משל ילד יהודי באותו מחוז.

טלב אבו עראר: בשנים 2008–2013 שיעור הילדים הבדואים הנפגעים היה כ-18%, על אף העובדה שהם רק 4.3%.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מקרי מוות כתוצאה מתאונת דרכים מהווים כ-51% ממקרי התמותה המדווחים בקרב ילדים במגזר הבדואי, לעומת כ-40% או 41% ממקרי התמותה המדווחים אצל ילדים יהודים.

טלב אבו עראר: 55% ממקרי התמותה בקרב הילדים באוכלוסייה הבדואית מתרחשים בזירת הבית או בחצר הבית.

טלב אבו עראר: המספרים כאן מראים איך הסביבה הקשה והיעדר התשתיות גוזלים חיים בקרב הילדים הבדואים.

טלב אבו עראר: אם אתה נולד ביישוב לא מוכר, סיכוייך להיפגע הנם פי-שבעה מביישוב יהודי.

טלב אבו עראר: מספרים אלה מטריפים את הדעת.

טלב אבו עראר: לא ייתכן כי מהיוולדך ביישוב בלתי מוכר – גורלך כל הזמן שתיפגע או תמות.

טלב אבו עראר: כל זה קורה בגלל תשתית לקויה ביישובים.

טלב אבו עראר: האי-הכרה ביישובים מובילה לסלילת כבישים עצמית ולתשתיות רעועות, ובגשם הם ממש מנותקים מהעולם.

טלב אבו עראר: ממשלת ישראל אשמה במספר הפגיעות הגבוה של הילדים הללו בכך שהיא לא מאפשרת להם לפתח ולבנות, ולבנות תשתית נאותה אשר תבטיח עתיד טוב לילדים.

טלב אבו עראר: כאשר הילד רואה שהרשויות הורסות את הבית והוא עומד בצד חסר אונים – אני אומר לגברת יפעת, לחברת הכנסת יפעת: הדברים שלך, ואת אוהבת ילדים, כמו שציינת עכשיו, וכולנו אוהבים ילדים – איך הילד שעומד בצד, הורסים לו את הבית, מפקירים אותו בלי קורת גג בחורף, בקור העז, ולא עושים כלום.

טלב אבו עראר: לא מוצאים תחליף לבית הזה.

יפעת שאשא ביטון: ומה עם הילדים שנפטרים?

יפעת שאשא ביטון: בואו, תשאירו את הדיון הזה חגיגי ונקי פעם אחת.

יפעת שאשא ביטון: באמת, כבדו את הילדים, תשאירו את הדיון הזה נקי.

אחמד טיבי: הוא לא הבין מה הביטוי "נקי" פירושו.

יפעת שאשא ביטון: נקי זה בלי פוליטיקה.

יפעת שאשא ביטון: ביקשתי את זה גם מעל הדוכן.

יפעת שאשא ביטון: תשתחררו רגע מהמקום הזה, תשאירו את הדיון הזה חגיגי.

אחמד טיבי: פוליטיקה היא לא לכלוך.

אחמד טיבי: את חלק מהפוליטיקה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אגב – – –

טלב אבו עראר: אני מדבר עכשיו רחוק מהפוליטיקה – מדבר על הילדים האלה שנפגעים נפשית בצורה הכי קשה שיש, שהורסים להם את הבית.

טלב אבו עראר: מה תשובתך, גברתי?

טלב אבו עראר: יש לך תשובה?

יפעת שאשא ביטון: יש לי הרבה תשובות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתכבדו את היום הזה ותשמרו עליו חגיגי, זהו.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני ביקשתי.

טלב אבו עראר: מה לעשות, אני לא שומע – מה אמרת?

אחמד טיבי: היא ביקשה להישאר "חגיגי".

טלב אבו עראר: להישאר חגיגי?

טלב אבו עראר: אני בצורה הכי חגיגית שיש.

טלב אבו עראר: ילד בלי בית – מה יש חגיגי?

טלב אבו עראר: ילד בלי בית.

טלב אבו עראר: ממשלת ישראל לא מפתחת מסגרות חינוכיות ביישובים – – –

מירב בן ארי: היא רוצה – – –

יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על הילדים של – – – או – – –

טלב אבו עראר: אל תפריעי, תעשי לי טובה.

אחמד טיבי: נא לאפשר לחבר הכנסת טלב אבו עראר לומר כל מה שהוא רוצה.

טלב אבו עראר: ממשלת ישראל לא מאפשרת – לא מפתחת מסגרות חינוכיות.

טלב אבו עראר: יותר מ-30% מהילדים הבדואים בנגב בגילי שלוש-ארבע הם ללא מסגרות חינוך; אין להם גנים ללמוד, אין להם, מסתובבים ברחובות – 30%.

טלב אבו עראר: הילדים הבדואים, רובם מוסעים לבתי-הספר ולגנים.

טלב אבו עראר: בתקציבים המוקצים, המושקעים בהסעות, אפשר להקים בכל יישוב בית-ספר חדש, אפשר להקים גנים.

טלב אבו עראר: אני חושב, מכובדי היושב-ראש – ואתה יותר בקי ממני בחוקים, יותר בקי מכולנו, מאלה שיושבים כאן, לגבי מה אומר החוק, כמה קילומטרים אפשר להסיע ילד לגן.

טלב אבו עראר: מה אומר החוק?

טלב אבו עראר: 2 קילומטרים, אם אני לא טועה.

אחמד טיבי: 2.

טלב אבו עראר: 2 – אצלנו מוסעים עשרות קילומטרים, ילדי גן.

טלב אבו עראר: איך אפשר במדינה דמוקרטית?

מירב בן ארי: מה אתם עושים?

טלב אבו עראר: אפשר להקים בתי-ספר וגני-ילדים ביישובים.

טלב אבו עראר: ממשלת ישראל אינה יכולה לעמוד דום ליד נתונים מדאיגים אלה.

טלב אבו עראר: ממשלת ישראל צריכה להכריז על מצב חירום בתחום זה ולטפל בו מהשורש.

טלב אבו עראר: לא ניתן להמשיך במצב הזה – היעדר מסגרות חינוך, היעדר מקומות ופיתוח מקומות משחק לילדים, היעדר מועדוני נוער.

טלב אבו עראר: אני חושב שהגיע הזמן שהילדים הערבים בכלל והבדואים בפרט יחיו כמו כלל אוכלוסיית הילדים שחיים במדינת ישראל.

טלב אבו עראר: לסיכום, מכובדי היושב-ראש, אני פונה בזה גם לכל חברי הכנסת וגם לכבוד השר, שר הבריאות:

טלב אבו עראר: ילד שמבקש להציל את חייו, ילד בן 12 מרהט שנולד עם מחלה כזאת – ואתה רופא, מכובדי היושב-ראש – המחלה נקראת 1MBS, אתה יודע מה זה, בטוח.

טלב אבו עראר: מחלה נדירה וחמורה, המשפיעה על חייו בכל דרך אפשרית.

טלב אבו עראר: הוא, אגב, החולה היחיד במדינה – כבוד השר לביטחון פנים, אני לא מעצבן אותך עכשיו, בנושא אחר, בסדר?

טלב אבו עראר: תחייך, תחייך, זה נושא אנושי לחלוטין, לחלוטין, ממש.

טלב אבו עראר: הוא ילד יחיד שנושא את המחלה הזאת.

טלב אבו עראר: פניתי בכתב אל ועדת סל שירותי הבריאות כדי לכלול את התרופה – וישנה תרופה בישראל למחלה הזאת, ישנה תרופה – ולצערי הוועדה החליטה שהדירוג נמוך.

טלב אבו עראר: מה זאת אומרת דירוג נמוך?

טלב אבו עראר: יעני לא ראוי, לא מגיע, כי התרופה יקרה.

טלב אבו עראר: אני שואל את שר הבריאות ואת חברי הכנסת כאן:

טלב אבו עראר: מה יותר יקר, התרופה או חייו של אדם שפונה אלינו יום-יום: תצילו את חיי?

מירב בן ארי: למה לא התקשרת לליצמן?

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, האם תאפשר לי לענות לו?

אחמד טיבי: כן.

טלב אבו עראר: בבקשה.

אחמד טיבי: כן, בהחלט, הוא רוצה תשובה.

יפעת שאשא ביטון: גם אני רוצה להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: הוא הזכיר את שמי.

יעקב ליצמן: אדוני חבר הכנסת, שתי תשובות לדבר: א.

יעקב ליצמן: כלל יסוד ברזל – אני לא יודע מה שרי בריאות אחרים עשו: אסור לשר הבריאות להתערב, להכניס תרופות לסל.

יעקב ליצמן: אני לא יודע אם זה על-פי חוק אסור, אבל ברור לי שאסור לו להגיד איזה תרופות כן, איזה תרופות לא.

מיקי לוי: על-פי חוק אסור.

יעקב ליצמן: על-פי חוק, אוקיי.

יעקב ליצמן: לא משנה, מעולם לא התערבתי.

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: אחרי ועדת הסל, כשיסיימו את העבודה, אחרי שלא ייכלל – זה בסך הכול עוד כמה שבועות – תפנה אלי ונראה מה ניתן לעשות.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

טלב אבו עראר: נמתין כמה שבועות?

יעקב ליצמן: ועדת הסל מסיימת את עבודתה בסוף דצמבר, אז בסך הכול חודש ימים בערך.

יעקב ליצמן: נראה מה הם יחליטו.

יעקב ליצמן: אני לא הולך להגיד להם שום דבר.

יעקב ליצמן: אני אומר לך מייד, אסור לי.

יעקב ליצמן: אסור לי להתערב, או, כפי שחבר הכנסת מיקי לוי אומר, על-פי חוק, או לא – לא משנה, אני לא מתערב.

יעקב ליצמן: אבל אחרי ועדת הסל, אחרי שיפרסמו את כל הדברים, תפנה אלי ונראה איך אני יכול לעזור לך.

טלב אבו עראר: אני מודה לאדוני ואני מסתפק בכך.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

מיקי לוי: יפה שגמרת בשנייה שהוא הבטיח לך את מה שהוא הבטיח.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: שר הבריאות הזה – ואני רופא ואני חבר כנסת ותיק – שר הבריאות ליצמן, מבחינתי, מתוך ניסיוני, הוא שר הבריאות הטוב ביותר, באופן המקצועי, שמילא את התפקיד הזה, גם כשהיה סגן שר הבריאות.

אחמד טיבי: הוא קשוב גם לחולים, גם למשפחות וגם לאוכלוסיות מסוימות.

אחמד טיבי: אני אומר את זה גם כרופא וגם כחבר כנסת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואב בן צור.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אבקש לברך את העוסקים במלאכה, את הכנסת ואת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, על היוזמה ועל ציון היום הזה שבו אנו עוסקים בזכויותיהם של ילדים באופן רשמי.

יואב בן צור: כולנו יודעים שילדים זה שמחה.

יואב בן צור: כולנו יודעים שילדים זה המשאב הכי יקר שיש לאדם.

יואב בן צור: אבא ואימא מוכנים לא לאכול, לא לישון, לעשות הכול למען ילדיהם, ואפילו לתת חלק מגופם, אם צריך, לטובת אותם ילדים.

יואב בן צור: ילדים הם ילדים, ללא שום צורך לציין את הגדרתם הלאומית ואת שיוכם הדתי והעדתי.

יואב בן צור: יום זכויות הילד הבין-לאומי, המצוין במערכת החינוך ב-20 בנובמבר, מגיע באיחור קל למליאת הכנסת, בוודאי עקב אילוצים ולא מחמת חוסר חשיבות, חלילה.

יואב בן צור: כמי שעסק רבות בחינוך ילדי ישראל, הן כמחנך והן כמנהל רשת "מעיין החינוך התורני" על רבבות תלמידיה, אקדיש את דברי לנושא זה דווקא בראייה רחבה, המייחסת חשיבות למצבם העולמי של ילדים בכלל.

יואב בן צור: החוק מגדיר בדרך כלל ילד כאדם שטרם מלאו לו 18 שנים, אך כיצד ייתכן שישנם כל כך הרבה אנשים מתחת לגיל 18 שאינם ילדים יותר?

יואב בן צור: עבור ילדים רבים בעולם, אלימות, ניצול והתעללות הם מציאות יומיומית; עבור ילדים רבים בעולם הגישה למים, למזון, לתרופות ולבתי-הספר אינה דבר מובן מאליו.

יואב בן צור: אני מדבר בשמם של מיליוני הילדים שרבים מהם במצוקה ושלא יכלו להיות כאן היום.

יואב בן צור: רבים מאותם ילדים אינם מסוגלים לצאת ממעגל העוני, הבורות והניצול.

יואב בן צור: חינוך הוא כרטיס הכניסה היחיד שלהם לחיים טובים יותר.

יואב בן צור: רק הענקת חינוך, בדגש של חינוך ערכי ואיכותי, לכל הילדים, מכל השכבות הסוציו-אקונומיות ומכל המוצאים, ובכלל זה ילדים בעלי מוגבלויות שונות, היא אשר תאפשר לילדים רכישת מקצוע משמעותי והשכלה נאותה, ואלה יובילו אותם לחיים טובים ולעתיד מבטיח יותר.

יואב בן צור: הייתי מבקש לספר לכם, חברי חברי הכנסת, על צעדים, לא רק מילים, שמדינת ישראל נוקטת כדי להעצים את ילדיה, וכן אף לטפוח לעצמנו על השכם, יש מקרים שזה לגמרי לא מזיק.

יואב בן צור: בשנת 2000 נחקק בכנסת החוק לזכויות התלמיד.

יואב בן צור: בעקבות חוק זה הוקמה מחלקה מיוחדת במשרד החינוך הפעילה בנושא זה, אשר למעלה מעשור מהווה חלק פעיל במשרד החינוך.

יואב בן צור: רוב הילדים אינם מודעים כלל לזכויותיהם אלא אם כן מישהו מספר להם על כך.

יואב בן צור: אין מקום טוב יותר כדי ליידע אותם, אדוני סגן שר החינוך, מאשר בית-הספר, מקום שבו רבים מהם מבלים את מרבית שעות היום.

יואב בן צור: יידוע התלמידים על זכויותיהם מהווה חלק מתוכנית הלימודים במקצועות אחדים, מאזרחות ועד לימודי תקשורת, עבור כל ילדי ישראל, כולל קבוצות מיעוטים, ילדים מוגבלים ואחרים, החל מהגן ועד סוף התיכון.

יואב בן צור: פרויקטים רבים, הכוללים רדיו לעיוורים, תחרויות, אמנויות שעוסקות בזכויות שונות ותוכניות חירום לילדים במצוקה – הרעיון המרכזי בהם הוא החשיבות של עידוד התלמידים לפתח עמדה אקטיבית ולהפוך לחלק מתהליך קבלת ההחלטות.

יואב בן צור: על כולנו לזכור כי ידע הוא כוח, ועל מנת להעצים את ילדינו עלינו לא רק לתת להם זכויות אלא להראות להם כיצד משתמשים בהן.

יואב בן צור: אני שוב רוצה להודות לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – הדברים שאמרת.

יואב בן צור: התובנות שהעלו הילדים במפגשים אתכם, הן בהחלט תובנות חשובות.

יואב בן צור: הילדים שלנו בתקופה הזאת הם ילדים חכמים יותר, מודעים יותר, אבל עדיין חסר להם ידע רב, שאותו אנחנו חייבים להשלים להם, כי בעזרתו הם יוכלו להתקדם לעתיד טוב יותר.

יואב בן צור: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תודה לחברתי יפעת שאשא ביטון, שניכר בה שהיא קרובה לנושא של ילדים, במקרה הזה ילדים בגיל הרך, מטפלת ומטפחת אותו בכנסת.

נחמן שי: אנחנו נוטים לראות את הצרות שלנו כשהן כבר גדולות.

נחמן שי: אנחנו נוטים או פוגשים את המחדלים האלה כשהם כבר בלתי ניתנים לשינוי או לתיקון.

נחמן שי: אבל העיסוק בגילאים האלה מלמד שמשם הכול מתחיל, ואם שם נעשים הדברים בצורה תקינה, אז יש סיכוי גדול להצלחה.

נחמן שי: ואם שם הדברים נעשים בצורה עקומה, אז לא עלינו, כך גם גדל דור שלם של אנשים צעירים במדינת ישראל, שדרכם בחיים תהיה קשה.

נחמן שי: קיבלנו לאחרונה דוח שנעשה על-ידי מכון ברוקדייל ועוסק בקבוצת הגיל הרך, והוא מנסה לשאול כמה שאלות – מדוע אנחנו לא מצליחים לתת לגילאים האלה את החינוך המתאים להם.

נחמן שי: הוא אומר בצורה מפורשת, הדוח הזה, וכדאי לחזור עליו, לצערי, גם מעל הבמה הזאת: כשל ארגוני בחינוך שמקבלים ילדים מגיל אפס עד שלוש במדינת ישראל, לרבות מחסור חמור במסגרות לתינוקות ופעוטות, תנאים קשים לעובדים, הכשרה דלה ולא מעודכנת וצפיפות גדולה בהרבה מהתקן שאימץ משרד הכלכלה.

נחמן שי: כל הדברים האלה קורים במדינת ישראל, וכך אנחנו מגיעים לנתון שהוא, הייתי אומר, אפילו מזעזע: 35,000 ילדים עד גיל שלוש, תשימו לב – בצעד הראשון שהם עושים בחייהם, הילדים האלה כבר נמצאים במצבי סיכון.

נחמן שי: מה זה אומר, מצבי סיכון?

נחמן שי: זה אומר שיש להם אי-ביטחון תזונתי, זה אומר שהם נמצאים באיום להתעללות, פגיעה, מצוקה, בשלב הכי קריטי לגידול שלהם.

נחמן שי: אנחנו מקדישים את היום הזה לנושא של ילדים, אבל העיסוק בקבוצה הזאת הוא מאוד חשוב, כפי שאמרתי קודם.

נחמן שי: אני רק רוצה להוסיף עוד כמה מהנתונים שדובר בהם.

נחמן שי: קודם כול, מדובר כבר שנים על הצורך להעביר את המעונות האלה ממשרד הכלכלה למשרד החינוך.

נחמן שי: איך הם הגיעו למשרד הכלכלה?

נחמן שי: זה כנראה משהו היסטורי, בימים של הקמת המדינה, שהאימהות העובדות היו הולכות לעבודה ואז היה צריך לשמור על הילדים שלהן.

נחמן שי: אז אמרו, זה יהיה חלק מהגיבוי שהמדינה נותנת להן כדי שיוכלו ללכת לעבודה.

נחמן שי: אבל זה כבר לא שם.

נחמן שי: היום זה חלק בלתי נפרד מהחינוך, ולכן גם ילדים או צעירים בגילים האלה צריכים להיות מטופלים על-ידי מערכת החינוך.

נחמן שי: העובדה שיש שתי מערכות חינוך, לכאורה, היא לא נכונה.

נחמן שי: אבל, לצערי הרב, בקיבעון שלנו במנגנון הממשלתי, אם משהו כבר ניתן למשרד, מה שהיה פעם משרד המסחר והתעשייה והיום נקרא משרד הכלכלה, אם הוא כבר ניתן פעם, אז נשאיר אותו שם ולא נשנה אותו, וזו טעות גדולה מאוד.

נחמן שי: הדבר השני, ואני רוצה לחזור לדוח הזה, כי הוא אומר משהו שהוא נכון גם לגבי תחומים אחרים: לא קיימת בארץ הסתכלות כוללת בנוגע למכלול צרכיה של אוכלוסייה זו.

נחמן שי: מערך השירותים אינו מקיף את כל התחומים, וגם באותם תחומים שקיימים שירותים, לא תמיד אספקתם מוסדרת בחקיקה.

נחמן שי: במילים אחרות, זה אותו קושי שאנחנו סובלים ממנו גם במערכות אחרות, שאין לנו תפיסה מערכתית שרואה את כל התמונה אלא יש תמונה חלקית וגוף כזה מטפל בה וגוף אחר מטפל בה.

נחמן שי: ובסופו של דבר, הילדים הללו משלמים את המחיר על כך שהם אינם מטופלים כהלכה.

נחמן שי: אני לא רוצה להיכנס לכל הדברים שנאמרו פה, אני רק רוצה לומר שגם ביום הזה אנחנו צריכים לזכור דבר אחד שהוא בעיני, לאורך הדרך, החמור ביותר: במדינת ישראל למעלה ממיליון ילדים, כ-30% נמצאים מתחת לקו העוני.

נחמן שי: זה כולל את האוכלוסייה הזאת, זה כולל גם ילדים יותר מבוגרים.

נחמן שי: זה נתון שאנחנו הולכים לישון אתו בלילה, אבל צריכים להתעורר כנראה שלוש פעמים בשעה ולזכור אותו.

נחמן שי: יש עוני גדול בחברה הישראלית בכלל, ובתוך הקבוצה הזאת שנתונה בעוני יש אחוז גבוה של ילדים.

נחמן שי: זה לא מפתיע, כי אנחנו יודעים איזה קהילות הן הקהילות העניות, ובתוך הקהילות העניות יש מספר גבוה של ילדים.

נחמן שי: ולכן, במדינת ישראל – אנחנו משווים את זה ל-OECD ומוצאים את עצמנו במקום גרוע יותר – – –

טלב אבו עראר: הכי עניים שם.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: אז אנחנו בתחתית הסולם של ה-OECD, שאנחנו כל כך גאים בו, בעוני בילדים.

נחמן שי: ולכן, כשאנחנו כל כך גאים בהצלחות שלנו בכל מיני תחומים, ובצדק גאים, כאן החברה הישראלית נכשלה כישלון חמור.

נחמן שי: גם עכשיו, כשיש לנו תקציב חדש, והוא אושר בשבוע שעבר בקול תרועה גדולה, לא ראיתי שאנחנו הולכים – אנחנו, זה כבר לא עניין פוליטי – הולכים להתמודדות עם העוני בכלל והעוני בקרב ילדים בפרט.

נחמן שי: לכל אחד שיהיה ברור: כשיש עוני, גדלה האוכלוסייה שנתונה לסיכון, וכשהאוכלוסייה הזאת נתונה לסיכון, תצמח בתוכה עבריינות, יצמחו מתוכה סטיות מהנורמה שאנחנו כל כך רוצים בה, יהיו כישלונות בחינוך, ובסופו של דבר נקבל דור חדש, צעיר, שגדל פה, שכבר גדל בצורה עקומה ושלא יכול לעלות על מסלול תקין של התפתחות וצמיחה.

נחמן שי: בזה אנחנו חייבים לטפל.

נחמן שי: מה שהדוח הזה מלמד אותנו, מה שהדיון הזה צריך ללמד אותנו, שאנחנו חייבים להתמקד בגיל הצעיר ביותר, אבל לעשות את זה בצורה הנכונה, כדי לא לראות אחר כך איך הדור החדש שלנו, שאנחנו כל כך רוצים בהצלחתו, יוצא לדרך כבר מראש לכיוונים הלא-נכונים.

נחמן שי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מרדכי יוגב, אחרון הדוברים המציגים.

אחמד טיבי: אחריו יעלה סגן שר החינוך פרוש.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, השר לביטחון פנים, חברי חברי הכנסת וחברתי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, היושבת-ראש של הוועדה לזכויות הילד, אני שמח שאת שם.

מרדכי יוגב: גם אני בחרתי, זו הקדנציה השנייה, להיות חבר בוועדה לזכויות הילד, למרות שאני לא תמיד מצליח להגיע אליה בפעילות המקבילה עם ועדות המשנה – כמעט תשע ועדות שאני חבר בהן.

מרדכי יוגב: אבל בחרתי בחירה מתוך חשיבות הנושא.

מרדכי יוגב: ילדים זה שמחה, אמרו פה כבר לפני, וילדים זה ברכה.

מרדכי יוגב: ואני רוצה להצביע על עוד נקודה אחת, מרכזית: ילדים זה גם תמימות.

מרדכי יוגב: תמימות, תום ורצון לטוב ולאהבה, וזה כמובן גם העתיד של האנושות בכלל ושל עם ישראל, כמו כולם.

מרדכי יוגב: התמימות הזאת, שלא יודעת ופחות מבינה – האחריות שלנו כמבוגרים, כחברה מבוגרת, לדאוג ולוודא שלא תיפגם התמימות הזו.

מרדכי יוגב: שלא יפגעו בהם ושלא נפגע אנו בהם, בוודאי לא בשנות ילדותם, שנים שבהן בכושר הבנתם, כוחם הפיזי ומידותיהם הטובות, הם לא תמיד יודעים ומסוגלים להגן על עצמם.

מרדכי יוגב: התמימות הזאת גם בונה בילדים, מעבר לידע החינוכי, את הרצון לטוב, שאם הוא לא מתקלקל, אז הוא גם מוביל אותם לעשות הרבה טוב בשנות בגרותם.

מרדכי יוגב: הדבר החמור ביותר, שנוצר גם בעקבות הרשת הפתוחה, הוא החשיפה של הילדים, יותר מאשר ברחוב או בסביבה הקרובה, אם לגילויי עריות, אם לשפיכות הדמים, פגיעות שונות, עד כדי ניצולם לעתים כחסרי ישע.

מרדכי יוגב: החשיפה הזו, שאיננה מיטיבה אלא אפילו מדרדרת את הילדים, היא השיטוט באינטרנט, או בטלוויזיה, שהוא לעתים חמור משיטוט ברחובות.

מרדכי יוגב: הילדים מתמודדים היום עם שעות ארוכות של חיפוש נורמות, לאו דווקא חיוביות, בלשון המעטה – מתמודדים יותר מאתנו כשהיינו ילדים – ועם דפוסי התנהגויות, חלקן חריגות.

מרדכי יוגב: אני הצעתי – אני אומר לסגן השר שנמצא פה אתנו, סגן שר החינוך – אני הצעתי בשעתו לשר החינוך הנוכחי נפתלי בנט, שמשום שהילד במסגרת פורמלית בין השעות 08:00 עד 14:00 בממוצע, ואילו בין 14:00 ל-02:00 הוא משוטט או ברחוב או באינטרנט, הצעתי שתינתן תוספת של ואוצ'ר לכל ילד; לא רק לאלה שהם בתנועות הנוער או במועדונית או במסגרת כזו או אחרת, אפילו בקבוצת הכדורגל, אבל מוצאים מה לעשות עם עצמם; הצעתי שלכל ילד יהיה ואוצ'ר של פעילות של אחר-הצהריים, והוא יוכל ללכת אתו:

מרדכי יוגב: אם לתנועת הנוער – על-ידי משרד החינוך – אם למועדון, אם לפעילות שהוא בוחר בה, כדי שימלא את אותן שעות במשהו אקטיבי, חיובי בעשייה.

מרדכי יוגב: זה כדבר ראשון.

מרדכי יוגב: כדבר שני, ואני מוצא את עצמי מקצר בו כי חברי נחמן שי כבר דיבר עליו ואין לי ספק שסגן שר החינוך יתמוך בו, זה באמת העברת הגיל הרך לתחום משרד החינוך, ולא אאריך בכך.

מרדכי יוגב: אסיים את דברי בכך שאומר שיש לנו אחריות כמבוגרים להגן על שנות ילדותם, שנות תומתם של הילדים; על התום, הטוב הזה, שצומח בשנים האלו.

מרדכי יוגב: על הטוב שצומח.

מרדכי יוגב: ומצד שני, לחזק את הכוחות החיוביים שבהם ולתת להם כלים מתאימים לדברים הנהדרים שבהם הם פעילים: מהלימודים, דרך ההתנדבויות השונות, מנהיגות צעירה, יוזמות חינוכיות ועוד יוזמות חיוביות.

מרדכי יוגב: ובהמשך שנות התבגרותם – וגם זה עוד נושא שלא אפתח אותו כרגע – ללוות אותם באופן החיובי, עם גילויי החיים המתחדשים להם בגופם, בנפשם ובסביבתם, ולכוון אותם להמשך של חיים ערכיים, לעשיית טוב, בריאות ושמחה; חיים תורמים, שמתקנים ובונים עולם של יותר טוב.

מרדכי יוגב: זאת האחריות שלנו כלפי הילדים, כלפי העתיד.

מרדכי יוגב: ואסיים רק בדבר אחד שלא הצלחנו בו עדיין: שהוועדה לזכויות הילד תהיה ועדה סטטוטורית, ושתופיע גם בפרוספקטים של הכנסת.

מרדכי יוגב: כי זה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: עובדים על זה.

יפעת שאשא ביטון: ואמרתי שאני אתייחס כשאני – – –

מרדכי יוגב: כי זה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: תודה – – –

מרדכי יוגב: אולי – – –

יפעת שאשא ביטון: מסכימה.

מרדכי יוגב: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

אחמד טיבי: סגן השר.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, גברתי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון וכל אלה שלקחו רשות דיבור בעניין, אני הקשבתי בקשב רב לאלה מחברי הכנסת שנאמו בקשר להצעות לסדר-היום בנושא לימוד זכויות הילד, ואני חייב לומר שיש לי כבוד רב לאלה המעלים את ההצעות לסדר-היום, ויש לי גם, כמובן, הערכה רבה לתוכן ההצעות.

מאיר פרוש: אלא שאלה שהעלו, חברי הכנסת שהעלו את הנושא הזה במסגרת הצעה לסדר-היום התפרצו לדלת פתוחה, ואני מקווה שיקבלו את זאת ברוח טובה.

מאיר פרוש: כי אכן ישנה אמנה בין-לאומית לזכויות הילד, שקבעה את הזכויות, ושקובעת גם את מכלול החובות שיש למדינה כלפיה ילדיה.

מאיר פרוש: אמנה זו נחתמה, לשמחתנו, על-ידי מדינת ישראל ב-1990, וגם אושררה על-ידי הכנסת ב-1991.

מאיר פרוש: וזה לא היה אקט פורמלי כדי לצאת ידי חובה.

מאיר פרוש: בהמשך דברי אני אביא גם דוגמאות בפועל ליישום אותה חתימה, אך לפני כן אציין כי בסעיף 42 לאותה אמנה נקבע מפורשות, ואני מצטט: המדינות השותפות לאמנה מקבלות על עצמן להביא את העקרונות וההוראות לידיעת הציבור באמצעים יעילים למבוגרים ולילדים כאחד.

מאיר פרוש: ואכן מיום שחתמה מדינת ישראל על האמנה הזו, מערכת החינוך שלנו שקדה והתמידה בהפצת המידע, בין היתר בחוזרי מנכ"ל המשרד, אבל לא רק בהם.

מאיר פרוש: העיקרון המנחה הוא פשוט וברור: במקום שבו מכבדים תלמידים ושומרים על זכויותיהם, מתחנכים אזרחים שימלאו את חובותיהם כבוגרים בחברה, יכבדו את הזולת ויקפידו על שמירת זכויותיו של הזולת.

מאיר פרוש: ובכן, כיצד מיישם משרד החינוך את הפצת המידע?

מאיר פרוש: ישנה יחידה לזכויות התלמיד במשרד החינוך.

מאיר פרוש: היחידה המינהלית פועלת בכתיבת מערכי שיעור בנושא.

מאיר פרוש: יחידה מינהלית זו מפיצה גם חוברות וחומרי לימוד, וחשוב מכול, יחידה מינהלית זו מקיימת ימי עיון, כנסים והרצאות שוטפות.

מאיר פרוש: אביא כאן כמה דוגמאות להמחשה: מדי שנה נשלחות לבתי-ספר הנחיות, חוברות מפורטות, מותאמות לגילאים השונים, כרזות הסברה, גם בגרפיקה צבעונית ומושכת.

מאיר פרוש: הנה, בחודש שעבר גם נבחרה כרזה מייצגת של תלמידה ממגדל-העמק, שהוצגה בישיבה השנתית של גוף בין-לאומי, וכרזה זו נבחרה בתחרות כרזות ארצית.

מאיר פרוש: פעילות נוספת: משרד החינוך הקים, בשיתוף יוניסוף, מעגלי שיח בכמה ערים.

מאיר פרוש: יוניסוף זה קרן החירום הבין-לאומית לילדים של האו"ם.

אחמד טיבי: יוניסף.

מאיר פרוש: יוניסף.

אחמד טיבי: כן.

מאיר פרוש: תודה על התיקון.

מאיר פרוש: מישור אחר: משרד החינוך, בשיתוף הסנגוריה הציבורית לנוער במשרד המשפטים, מוביל שיח בדבר זכויות הקטין בהליך פלילי.

מאיר פרוש: ראוי לציין שעד כה השתתפו כ-50,000 תלמידים בפרויקט זה.

מאיר פרוש: וכך, בין היתר, מופקים ספרי יצירות של תלמידים, תחרויות של סרטי תלמידים, כולם בנושא זכויות ילדים בחברה, כמובן.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, אני אבקש לציין במיוחד את פרלמנט הילדים בחינוך היסודי.

מאיר פרוש: זהו פרלמנט אשר פועל בקהילה, למען קהילת הילדים.

מאיר פרוש: וראוי להדגיש כי בקרב אנשי החינוך קיימת הסכמה על החשיבות הגדולה של החינוך ליצירת תרבות של זכויות.

מאיר פרוש: אשר על כן, מערכת החינוך מובילה פעולות רבות ומגוונות להטמעת האמנה הבין-לאומית.

מאיר פרוש: וכאשר אמרתי בראשית דברי שהמעלים על סדר-היום את הנושא מתפרצים לדלת פתוחה, אני מבין שהם אינם מודעים למכלול המגוון של הפעילות שלנו, החל בהכשרת המורים ועד האקטיביות האינטנסיבית והשוטפת בקשת העשייה עם התלמידים.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, אני לא אוכל לסיים את דברי אם לא אדגיש גם את זווית הראייה של היהדות.

מאיר פרוש: כאן לא מדובר באמנה, במירכאות כפולות, אלא ביסודות תורתנו הקדושה.

מאיר פרוש: לפני הזכויות באות החובות.

מאיר פרוש: ותורת ישראל מחייבת את האב ללמד את ילדיו תורה ומידות טובות.

מאיר פרוש: והכלל הידוע שכל ישראל ערבים זה בזה, מלמד שהחברה והמדינה נוטלות על עצמן את המחויבות.

מאיר פרוש: וישנו, כידוע, גם כלל פדגוגי חשוב: "חנך לנער על-פי דרכו גם כי יזקין לא יסור ממנה".

מאיר פרוש: כבר אמרו חז"ל: "ושיננתם לבניך – אלו התלמידים".

מאיר פרוש: אני מבין שאני עניתי להצעות לסדר-היום של חברי הכנסת, כמו שהזכרתי קודם, יפעת שאשא ביטון וטלב אבו עראר וחבר הכנסת יואב בן צור וחבר הכנסת מרדכי יוגב; ואילו חבר הכנסת נחמן שי, שהחליף את חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, התייחס למעונות היום, שהם מופעלים לילדים מתחת לגיל שלוש.

מאיר פרוש: מאחר שחבר הכנסת שי לא נמצא באולם, אני אסתפק בכך שאני אעביר את מה שרציתי לומר ומה שהוכן לומר לכבודו למחלקת הסטנוגרמה.

מאיר פרוש: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: מה אתם מציעים?

מאיר פרוש: אני – – –

אחמד טיבי: ועדה.

מאיר פרוש: אני אומר כך, אדוני היושב-ראש:

מאיר פרוש: סדר הדברים הוא שכאשר חבר כנסת בא לכאן למליאה ומעלה נושא, הכוונה שהוא רוצה להעלות את זה במליאה.

מאיר פרוש: זו המשמעות: אני מבקש להעלות.

מאיר פרוש: אבל אני חושב שאחרי מה שפירטתי – ולפעמים גם הדיון במליאה לא מקבל את האפקט הנכון – אני מציע לחברי שיעבירו את זה לוועדת החינוך.

מאיר פרוש: אבל it's up to you, כמו שאומרים.

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת בהחלט – – –

אחמד טיבי: כולם מסכימים על ועדת החינוך?

יפעת שאשא ביטון: כן.

אחמד טיבי: את רוצה להביע דעה אחרת?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להביע, וגם הוזכר שמי, אז אני רוצה – – –

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: אם לפי זה, אני לא מאפשר.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אביע דעה אחרת.

אחמד טיבי: דעה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר פרוש: מה, עוד פעם היא?

מאיר פרוש: עכשיו אני אענה – – –

אחמד טיבי: לא, לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: עוד פעם אני, כן.

אחמד טיבי: בבקשה, חברת הכנסת ביטון.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, תודה רבה על הזכות.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת מרגישה שאני בכל זאת רוצה לענות מה זה "בואו נשאיר את היום הזה נקי", ואני אומר: יש לנו יום אחד בשנה שהוא יום זכויות הילד, וזה לא כי אנחנו כל השנה חושבים שזכויות הילד זה לא דבר חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת שיש באמת כל כך הרבה דברים שצריך לטפל בהם ולתקן, ואנחנו דנים בהם כל השנה, ולכן אני חושבת שיום אחד בשנה – אם אפשר לדבר על הדברים הטובים, כמו שראינו היום.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אני יוצאת מיום כל כך מרגש עם כל כך הרבה ילדים, ואני אומרת שיש בזה כל כך הרבה טוב.

יפעת שאשא ביטון: בואו פעם אחת ניתן מקום לטוב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: יש לי משהו נוסף וחשוב בהקשר של מה שהעלה חבר הכנסת מוטי יוגב על הנושא של בריונות ברשת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו השקנו היום, יחד עם איגוד האינטרנט, סרטון הסברה שקורא להורים לגלות אחריות ולהיות נוכחים גם במרחב הווירטואלי.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו נקודה שחשוב להעלות אותה.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הוועדה הסטטוטורית יש לי בשורה: אני, יחד עם חבר הכנסת דוד ביטן, יחד עם יו"ר הכנסת, כבר תקופה די ארוכה עובדים על כך שהוועדה תקבל באמת את המקום הראוי לה ותקבל מעמד של ועדה סטטוטורית.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מקווה שהמהלך יצליח.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: בהצלחה.

אחמד טיבי: הצבעה.

אחמד טיבי: מי שבעד, הוא בעד העברה לוועדה – במקרה זה ועדת החינוך.

אחמד טיבי: מי שנגד – הוא בעד הסרה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 7, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: ההצעה עוברת להמשך דיון בוועדת החינוך.

אחמד טיבי: תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ג בכסלו התשע"ו, 25 בנובמבר 2015, בשעה 11:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.