ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 66, 2015-11-23 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"א בכסלו תשע"ו, 23 בנובמבר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21), התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס 82), התשע"ו–2015; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירת ביטחון) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ו–2015; הצעת חוק מקרקעי ישראל (השגה על שומות מקרקעין), התשע"ו–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת: הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 6) (שם המדינה), התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2224/20 וכלה בהצעת חוק פ/2254/20 – הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור מכירת פרוות), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת שרן השכל, נורית קורן, איציק שמולי, אברהם נגוסה, רועי פולקמן, מירב בן ארי, אלי אלאלוף, דב חנין, עליזה לביא, תמר זנדברג, מכלוף מיקי זוהר, אלי כהן, איתן כבל, מיכאל אורן ושולי מועלם-רפאלי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות עבודה בשעת-חירום (תיקון – צוותי חירום יישוביים), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת חיים ילין, אלי אלאלוף, ענת ברקו, יפעת שאשא ביטון, עמר בר-לב, איתן כבל, קארין אלהרר ואיתן ברושי; הצעת חוק החלת דיני הקרקעות והתכנון והבנייה הישראליים ביהודה והשומרון, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת יואב קיש, בצלאל סמוטריץ, ינון מגל, נורית קורן, אורן אסף חזן, מכלוף מיקי זוהר, יואב בן צור, אברהם נגוסה, שרן השכל, רוברט אילטוב, עודד פורר, שולי מועלם-רפאלי, דוד אמסלם, נאוה בוקר, דוד ביטן ואלי כהן; הצעת חוק הסכמים קיבוציים (תיקון – סייג לגביית דמי חבר ודמי טיפול מקצועי-ארגוני בארגון עובדים), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת יואב בן צור וישראל אייכלר; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פטור מהיטל השבחה על בניית דירת מגורים חדשה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק בינוי ופינוי של אזורי שיקום (כפר-שלם), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, איתן כבל, דב חנין, יעקב מרגי ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה לארכיון ציבורי), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, יוסי יונה ויואב קיש; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – הגבלת דמי ניהול לעמית ששכרו אינו עולה על שכר המינימום), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת עמר בר-לב ומיכל בירן; הצעת חוק הספריות הציבוריות (תיקון – הקמת ספריות צעצועים עירוניות), התשע"ו–2015,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות שבזי, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת נורית קורן, יואב בן צור, דוד ביטן, איתן כבל, טלי פלוסקוב, סופה לנדבר, מיקי לוי, מיכל בירן, דניאל עטר, איל בן ראובן, איציק שמולי, יחיאל חיליק בר ורועי פולקמן; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – פשע שנאה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, אורי מקלב, משה גפני, מירב בן ארי, יעקב מרגי, מיקי רוזנטל, מיקי לוי, דוד ביטן, דוד אמסלם, רועי פולקמן, יעל גרמן ועיסאווי פריג'; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – חופשת אבהות), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, דוד ביטן, יואב קיש, מירב בן ארי, שולי מועלם-רפאלי, אורלי לוי אבקסיס, רועי פולקמן, יפעת שאשא ביטון, ינון מגל, נאוה בוקר, שרן השכל, מכלוף מיקי זוהר, נורית קורן, עליזה לביא, יעקב מרגי, אורי מקלב, איתן כבל, איציק שמולי, קארין אלהרר, עאידה תומא סלימאן ודב חנין; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלת הבטחת הכנסה לקשיש), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת סופה לנדבר, עודד פורר, אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב, חמד עמאר, אורן אסף חזן, יעקב מרגי, איימן עודה, מרב מיכאלי, אילן גילאון, מנואל טרכטנברג, עמר בר-לב, סתיו שפיר, יעל גרמן, איל בן ראובן, אברהם נגוסה, עיסאווי פריג', איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, נחמן שי, איתן ברושי, מיקי לוי, אלי אלאלוף, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, יעקב פרי, מאיר כהן, יאיר לפיד, איציק שמולי, איתן כבל, אראל מרגלית, דוד אמסלם ויואל רזבוזוב; הצעת חוק לעיגון מעמדם של בתי-המשפט הצבאיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק הגנה על עובדים הנתונים תחת מתקפה אישית, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת רויטל סויד, דוד אמסלם, דוד ביטן, מירב בן ארי, איתן כבל, טלי פלוסקוב, יפעת שאשא ביטון, ינון מגל, נאוה בוקר, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין,

ירדנה מלר-הורוביץ: זוהיר בהלול, איציק שמולי, יוסי יונה, איל בן ראובן ונחמן שי; הצעת חוק המקרקעין (תיקון – מעלית שבת), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, מרדכי יוגב, יעקב מרגי ויואב בן צור; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – רישיון לישיבת ביקור של אמן במה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, נורית קורן, מירב בן ארי ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרה בעונשם של עבריינים המועדים לעבירות טרור), התשע"ו–2015, מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – ועדה ציבורית לבחינת הצהרות ההון של חברי הכנסת), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, יאיר לפיד, עפר שלח, רועי פולקמן, איתן כבל, מיקי רוזנטל, עיסאווי פריג' ואבי דיכטר; הצעת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים (תיקון – רישום פלילי על עבירות טרור), התשע"ו–2015, מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרה בעונשים של מציתים), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת ענת ברקו, מיכאל אורן, אורן אסף חזן, ינון מגל, מרדכי יוגב, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, נאוה בוקר, אברהם נגוסה, שרן השכל, יעקב מרגי, דוד ביטן, יואב קיש ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק הקמת משרדים של גופים ציבוריים ביישובים בעלי רמה חברתית-כלכלית נמוכה, התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק הבטחת רווחה ושירותי בריאות ליהונתן פולארד, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת דוד ביטן, יואב קיש, ענת ברקו, מכלוף מיקי זוהר, בצלאל סמוטריץ, מירב בן ארי, רועי פולקמן, אלי כהן, יואב בן צור, עודד פורר, אלי אלאלוף, שרן השכל, רוברט אילטוב, אורי מקלב, מרדכי יוגב, אורן אסף חזן, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ועמר בר-לב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – הגדלת סכום הפיצוי בלא הוכחת נזק), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, אברהם נגוסה, מירב בן ארי, יעקב מרגי, שולי מועלם-רפאלי, מיקי לוי, דוד ביטן, דוד אמסלם,

ירדנה מלר-הורוביץ: ענת ברקו, רועי פולקמן, יעל גרמן ועיסאווי פריג'; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דיון מאוחד בגמלאות נכות), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, אורי מקלב, משה גפני, נורית קורן, מירב בן ארי, שולי מועלם-רפאלי, מיקי רוזנטל, מיקי לוי, דוד ביטן, יואב קיש, דוד אמסלם, ענת ברקו, רועי פולקמן, יעל גרמן ועיסאווי פריג'; הצעת חוק מתן אפשרות להתקשרות עם גופים ציבוריים ותאגידים נותני שירות באמצעות דואר אלקטרוני, התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – איסור קשירת חשבונית חודשית לכל מכשיר אלקטרוני או מוצר נלווה), התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – השוואת גובה שכר דירה של עולים לוותיקים), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת סופה לנדבר, חמד עמאר, איילת נחמיאס ורבין, עודד פורר, אברהם נגוסה, אילן גילאון, יעקב פרי, יואל רזבוזוב, איל בן ראובן, מיקי רוזנטל, איציק שמולי, סתיו שפיר, טלי פלוסקוב, ציפי לבני, רוברט אילטוב ואיתן ברושי; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – נקיטת אמצעים למניעת הטרדה מינית במקומות ציבוריים), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, איתן כבל, תמר זנדברג, זהבה גלאון ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – החלטה של אם ששהתה במקלט לנשים מוכות עם ילדיה לצורך רישום למוסד חינוכי ומתן טיפול נפשי לילדיה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, עבדאללה אבו מערוף, מאיר כהן, יוסי יונה, יעקב מרגי, אורן אסף חזן, אברהם נגוסה, חמד עמאר ורועי פולקמן; הצעת חוק להסדרת רעיית דבורים וייצור דבש, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת שרן השכל, נורית קורן, אברהם נגוסה, מכלוף מיקי זוהר, אבי דיכטר, אלי כהן ומיכאל אורן.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק להעמקת גביית המסים ולהגברת האכיפה (אמצעים לאכיפת תשלום מסים ולהרתעה מפני הלבנת הון (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה מפקיר את בירת ישראל ותושביה ומחלק כסף לחברי הקואליציה;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: האפליה הממוסדת נגד האוכלוסייה הערבית, הוצאת התנועה האסלאמית אל מחוץ לחוק והפגיעה בזכויות בסיסיות

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סיעות שונות מן האופוזיציה הציעו הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הסיעה הראשונה שנשמע היא סיעת המחנה הציוני, מטבע הדברים – ראש הממשלה מפקיר את מדינת ישראל ותושביה ומחלק כסף לחברי הקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו בשם הממשלה השר לירושלים ומורשת חבר הכנסת זאב אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אראל מרגלית: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, במקורות היהודיים שלנו, בספר תהילים, אנחנו כולנו אומרים: "אם אשכחך ירושלם תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי".

אראל מרגלית: ואנחנו כאן היום, כי לצערי הרב הממשלה הזאת שכחה את ירושלים.

אראל מרגלית: התבשרנו עכשיו על עוד פיגוע קשה בכביש 443, בדרך לירושלים, ראינו את הפיגועים בשוק מחנה-יהודה, ואני אומר לכם שתחת הממשלה הזאת אנשים מפחדים שוב לצאת לרחובות, מפחדים לעלות על האוטובוסים, ומפחדים להגיע למרכז העיר ולשוק, שהוא המקום והסמל לחיים השוקקים של העיר הזאת.

אראל מרגלית: אנחנו כאן, כי מי שמנצל את הרגשות העמוקים של כולנו לירושלים במערכת הבחירות, אבל ביום שאחרי הבחירות מחלק מיליארדים לממשלה שלו בכספים קואליציוניים, במקום להפנות משאבים ולחזק ולשמור על הבירה שלנו, הוא לא ציוני, אלא ציני.

אראל מרגלית: לא מספיק לזרוק בטונדות בעיר; צריך להשקיע בעיר – לשמור על חיי התרבות והעסקים פתוחים ולא סגורים, כי רק ירושלים חיה ותוססת מנצחת בסוף את הטרור.

אראל מרגלית: אז אנחנו כאן היום כדי לומר שלא ניתן לממשלה הזאת להפוך את ירושלים לחברון ואת שוק מחנה-יהודה לרחוב השוהדא הסגור ממסחר ומחיים שוקקים.

אראל מרגלית: אני ירושלמי שחי בעיר הזאת; אני לא חי בבית מוקף חומה ומאבטחים, או באיזו וילה בקיסריה.

אראל מרגלית: אני חי פה, ואני זוכר על בשרי את הימים הקשים של האינתיפאדה השנייה ואת המאבק הכואב כל כך על חיי העיר ולהחזיר לה את האור.

אראל מרגלית: בכוח גדול ומשותף הובלנו אז את העיר מעיר כבויה ומבוצרת לעיר חיה ומוארת.

אראל מרגלית: אנחנו כאן, כי לא ניתן לממשלה הזאת לקחת אותה שוב לאחור.

אראל מרגלית: בתקציב הזה שהעברתם עכשיו, כבוד השר, וכבוד השרים, יש 4.5 מיליארד שקלים לכספים קואליציוניים, שחברי הקואליציה חולקים ביניהם לטובת הקבוצות המקורבות אליהם.

אראל מרגלית: ראינו גם היום, שהיינו אמורים להצביע על חוק הטבות המס שמחלק הטבות מס מינימליות ליישובי הפריפריה, איך שוב בגלל שיקולים קואליציוניים דחינו את ההצבעה שוב.

אראל מרגלית: כדי לשמור על הכיסאות בעצם נותנים כסף או כספים של "פרוטקשן".

אראל מרגלית: הממשלה הזאת לוקחת מהכיס של אזרחי ישראל ולא נותנת את זה למקומות שבהם היינו רוצים לראות אותם.

אראל מרגלית: אפס לחיזוק ירושלים; אפס למשפחות ולצעירים; אפס לעסקים שקורסים בשל המצב ואפס לזכויות קיומיות של העצמאים.

אראל מרגלית: רק הרגע באנו מוועדת הכספים, שבה מנסים לעשות מחטף ולהטיל גזירות חדשות שיביאו, אחרי 60,000 עסקים שנסגרו בשנה האחרונה, מי יודע לעוד כמה עסקים קטנים שיעמדו בלא מוצא וללא אונים.

אראל מרגלית: אנחנו כאן, יחד עם האזרחים הירושלמים, ויחד עם בעלי העסקים, ויחד עם הצעירים בעיר הזאת, קוראים לראש הממשלה ולשר האוצר להפסיק את הסחטנות ולהחזיר את הכספים כדי לתמוך באזרחים, להחזיר לאנשיה של ירושלים, ולא רק להישבע על גבולותיה של ירושלים.

אראל מרגלית: יושב פה השר לענייני ירושלים – ואני ראיתי את המלחמה הצינית והבוטה בין ראש העיר לבין שר האוצר, ואני אומר:

אראל מרגלית: את המלחמה הזאת עושים על גב העסקים הקטנים ועל גב האנשים בירושלים, ויש כמה מעשים שאפשר לעשות כדי לעזור כמו שעזרנו לעסקים הקטנים בדרום ב"צוק איתן".

אראל מרגלית: היום ירושלים היא החזית, והקרב על הנורמליות מתבצע בירושלים.

אראל מרגלית: ומה שאנחנו מבקשים, אדוני השר, כיושב-ראש השדולה לעסקים קטנים וכראש השדולה לירושלים, זה 250 מיליון שקל, כדי לתת את הביטחון ולתת את התמיכה לעסקים הקטנים בעיר הזאת, כי רבים מהם איבדו 80% ו-70% ו-90% מהמחזור שלהם, ואם אנחנו לא רוצים לראות עיר סגורה ומסוגרת – צריכים לתת להם יד.

אראל מרגלית: ב"צוק איתן" בנינו מתווה, שלא היה מושלם, "מתווה המסלול הירוק", אבל הוא הסתכל על ארבע השנים האחרונות מבחינת המחזור ונתן לאנשים את היכולת להמשיך ולהתקיים.

אראל מרגלית: ואם לא היינו עושים את זה, היינו מוצאים הרבה יותר מ-60,000 עסקים קטנים שנסגרים, היינו מוצאים חצי מדינה בלי פרנסה.

אראל מרגלית: הדבר השני שאני רוצה להגיד – הייתה לכם המלחמה בעוני.

אראל מרגלית: המלחמה בעוני באה להתמודד עם העובדה שאנחנו אומנם המדינה החדשנית ביותר במדינות ה-OECD, אבל אנחנו גם המדינה עם הפערים הגדולים ביותר – עם 30% עוני ילדים, ועם 21% עוני מבוגרים.

אראל מרגלית: ותשימו לב, בירושלים המספר הוא בשיאו: 60% מילדי ירושלים נמצאים מתחת לקו העוני.

אראל מרגלית: זה מצב אבסורדי; אנחנו נמצאים בבירת מדינת ישראל.

אראל מרגלית: אתם בעצמכם, בוועדת אלאלוף, והוא היום חבר בקואליציה שלכם, חבר במפלגה של שר האוצר, הבאתם תבנית, תוכנית למלחמה בעוני, שאמרה שבארבע השנים הקרובות שמים 7 מיליארד שקל כדי להתמודד עם המצב, וזה כלל גם התמודדות עם תלמידים בשכונות וגם התמודדות דרך החינוך.

אראל מרגלית: אתם שמתם השנה 800 מיליון שקל, שזה הרבה הרבה פחות ממה שהיה צריך לשים לפי אותה תוכנית.

אראל מרגלית: אני אומר לכם, אני פועל כבר 13 שנה בתוכנית בעצמי, עם 3,000 ילדים בירושלים; לא תגידו: חרדים; לא תגידו: אוכלוסייה ערבית.

אראל מרגלית: בשכונות קטמון ח'-ט', בחלק מגילה, בנווה-יעקב, בשיכוני תלפיות, בבית-צפאפא, שכונה אחרי שכונה, אנשים לא מצליחים לגשת לבחינות, לא מצליחים לגשת לבגרויות, לא מצליחים לגמור את החודש.

אראל מרגלית: עם מלחמה אמיתית בעוני, דרך מערכת החינוך, דרך בתי-הספר היסודיים, דרך המתנ"סים, שהיום עומדים כאבן שאין לה הופכין בשכונה אחרי שכונה, בניינים בלי חוגים, אפשר לחזור לתת חיי קהילה וחיי חינוך להרבה מאוד משפחות בירושלים שנמצאות הרבה הרבה מאחור.

אראל מרגלית: זה מה שאנחנו דורשים.

אראל מרגלית: המהלכים החיוניים והציוניים האלה מסתכמים בכספים שאפשר היה לקחת ולהטות כלפי האזרחים בירושלים.

אראל מרגלית: אנחנו בקרב על ירושלים, והקרב על ירושלים הוא הקרב על מדינת ישראל, בגל הטרור הזה.

אראל מרגלית: זה הקרב על הבית, ואנחנו חייבים לנצח בו, בשביל הילדים שלנו, בשביל אזרחי מדינת ישראל, שכורעים תחת הנטל הכבד של חוסר ביטחון וחוסר פרנסה; אזרחים שנמאס להם הבונקר הביטחוני והכלכלי והמנטלי שנתניהו הכניס אותנו אליו, אנשים שרוצים לצאת להתקפה ושוב לבנות כאן מדינה שיש בה עשייה, ובנייה ותקווה.

אראל מרגלית: "שאלו שלום ירושלים", מבקשים יהודים העולים לבקר בבירת ישראל, ואסיים גם אני בתפילה: "יהי שלום בחילך שלוה בארמנותיך.

אראל מרגלית: למען אחי ורעי אדברה נא שלום בך, למען בית ה' אלוהינו אבקשה טוב לך", ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר לענייני ירושלים ומורשת חבר הכנסת זאב אלקין להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אני בינתיים אקדם בברכה את הקבוצה הגדולה של אנשי רשת בתי-ספר "שובו", שנמצאים אתנו כאן ביציע.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לכנסת, תודה על כל העבודה שאתם עושים עם הנוער.

יואל חסון: אדוני השר, האם אתה מתואם עם ראש העיר ברקת?

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי השר לביטחון פנים, חברי חברי הכנסת, אני מבין את השאלה של חבר הכנסת יואל חסון.

זאב אלקין: בדרך כלל שואלים את השרים אם הם מתואמים עם ראש הממשלה – כנראה במחנה הציוני חושבים שצריכים להיות מתואמים עם ראש עיריית ירושלים, אבל אני מציע לך, לפני שאתה שואל אותי – –

יואל חסון: לא קבעתי עמדה, שאלתי שאלה.

זאב אלקין: – – לשאול את חברך לסיעה, חבר הכנסת אראל מרגלית, שדיבר כאן לפני ומכיר לא רע את בעיות ירושלים, אם הוא מתואם בכל מה שהוא חושב, מה נכון ולא נכון בירושלים, עם ראש העיר ברקת.

זאב אלקין: אני סתם מציע לך את הניסיון הזה, כן?

זאב אלקין: אחר כך תספר לי מה העלית בשיחתך.

יואל חסון: אני אבדוק אתו גם כן.

זאב אלקין: שמעתי בקשב רב את דברי חבר הכנסת מרגלית, ואני חייב להגיד שמהיכרותי אתו כבר שנים אני יודע שהוא לא שייך לאלה שמעלים את הנושא רק כי הוא חם בכותרות ורק כי כרגע זה תופס תאוצה ויש הזדמנות לנגח את הממשלה, אלא הוא באמת, באופן אמיתי, פועל למען ירושלים שנים רבות, עוד לפני הגעתו לכנסת, וגם לאחר מכן – –

נחמן שי: הוא קודם עושה ואחר כך מדבר.

זאב אלקין: – – כאן, בכנסת ישראל, ולכן אני חושב שעל זה יבורך, ולכן אני גם מתייחס לזה לא כגימיק פוליטי, אלא כזריקת כפפה אמיתית, לגבי הנושא הזה של טיפול בירושלים, ואני אנסה גם לענות בפן העובדתי ובפן האמיתי, מה הממשלה הזאת עושה ומה לדעתנו גם צריך לעשות, וצריך לעשות אולי גם אחרת.

זאב אלקין: אבל אני קודם כול חייב לפתוח באמירה, שלצערי, אני לא אוכל לבשר בשורה לחבר הכנסת מרגלית.

זאב אלקין: הוא ביקש שהממשלה הזאת תשקיע תקציב תוספתי, 250 מיליון שקל, בירושלים, ואני לא יכול לעשות את זה.

זאב אלקין: אתה יודע למה?

אראל מרגלית: למה?

זאב אלקין: מסיבה מאוד פשוטה – כי הממשלה משקיעה סכומים הרבה יותר גדולים, ואני מתנגד לקיצוץ התקציב התוספתי שהממשלה משקיעה בירושלים רק ל-250 מיליון.

אראל מרגלית: אני דיברתי על עסקים קטנים – – –

זאב אלקין: דיברת כאן על הממשלה שלא השקיעה שום דבר בירושלים, אלא משקיעה הכול, 4 מיליארד שקל – נקבת אפילו בסכום – בכספים הקואליציוניים.

זאב אלקין: אני אביא לכאן רק רשימה של תוכניות ממשלתיות.

זאב אלקין: לאחר מכן אני אתייחס לתקציב השוטף של ירושלים, שהממשלה משקיעה בתוכניות האלה.

זאב אלקין: יש השקעה בתוכנית אגן העיר העתיקה – אושרו שתי תוכניות להשקעה באגן העיר העתיקה, בהיקף כולל של 770 מיליון שקל; יש תוכנית צמיחה – אנחנו כרגע, כפי שאתה יודע, למעשה לפתחה של תוכנית צמיחה שלישית לירושלים.

זאב אלקין: בתוכניות הקודמות, כולן יחד, כשאני מחבר אותן יחד, היו כמעט 700 מיליון שקל; יש תוכנית לפיתוח מזרח-ירושלים, כן, של השקעה, תלוי איך בדיוק סופרים שם את הכסף, בין 250 ל-300 מיליון שקל; יש תוכנית לעידוד השכלה גבוהה, ב-110 מיליון שקל; תוכנית להתחדשות עירונית – 30 מיליון שקל; הקמת קריה לארכיאולוגיה – 30 מיליון שקל; תוכנית לעידוד ביקורים בכותל המערבי – שלוש תוכניות שונות שאושרו במרוצת השנים, בהיקף הכולל – כמעט 250 מיליון שקל, ואני יכול להמשיך את הרשימה.

זאב אלקין: אני ציינתי רק את ההחלטות הגדולות.

זאב אלקין: יחד עם התוכנית המתגבשת כרגע, לעוד חומש לירושלים, שיש ויכוח מה סדר הגודל שלה – התוכניות הקודמות היו בסדר גודל של כ-350 מיליון – כרגע העירייה רוצה, לא פחות ולא יותר, מיליארד ו-200 מיליון שקל, קפיצה פי-שלושה, פי-ארבעה.

זאב אלקין: אני בעד, אבל זו נראית לי ציפייה קצת לא מציאותית.

זאב אלקין: אבל גם אם התוכנית החדשה תעמוד אפילו בסדר הגודל של מה שהיה – והיא תהיה יותר גדולה ממה שהיה, ויותר גדולה משמעותית, לפחות אני לא אירגע עד שזה יהיה כך.

זאב אלקין: כשאתה מחבר את כל התקציבים האלה יחד, אתה מגיע להשקעה של יותר מ-4 מיליארד שקל, השקעה תוספתית בפיתוח של ירושלים בכל מיני מובנים ובכל מיני גזרות.

נחמן שי: אבל איך אתה מכניס אותה לרשימה של 15 הערים המובילות?

זאב אלקין: תכף אני אתייחס גם לזה.

זאב אלקין: זאת שאלה על התקציב השוטף.

זאב אלקין: אני לא דיברתי כרגע על התקציב השוטף, אני דיברתי רק על ההשקעה הממשלתית נטו בפיתוח של ירושלים, בהיבטיה השונים.

זאב אלקין: אם זה פיתוח של היי-טק, התייחסתי לתוכנית החומש, אתה כמוני יודע שירושלים היא המקום, הרי מי כמוך – אני לא צריך ללמד אותך היי-טק, אתה צריך ללמד אותי – ירושלים היא המקום שבאיזה שלב הייתה אפילו נסיגה, והיא לא נחשבה במפה הזאת; היום היא נכנסה כעיר השנייה, אחרי תל-אביב, לרשימה של 50 המקומות המתאימים ביותר לפיתוח של היי-טק, לפיתוח ההיי-טק בעולם.

זאב אלקין: אף אחד בכלל לא קישר את ירושלים למושגים האלה, ועוד פעם, לך, באופן אישי, ומה שאתה עשית, הייתה תרומה ניכרת לכך, אבל מי כמוך מכיר שתוכנית החומש שמה את הנושא הזה, של פיתוח היי-טק, כאחד מהנושאים המרכזיים שלה, ואתה רואה היום שינוי מאוד משמעותי, שכבר לא תלוי היום בחברה אחת, אלא תלוי בהרבה מאוד חברות קטנות בתחום ההיי-טק שקמות בירושלים.

זאב אלקין: יש עכשיו ניסיונות לפתח את כל הנושא של ביו-טק בירושלים, ניסיונות מאוד רציניים, וכהנה וכהנה.

זאב אלקין: זאת אומרת שההשקעות, בסופו של דבר, משמעותן מקומות עבודה, גם מקומות עבודה איכותיים, לירושלים.

זאב אלקין: השקעות בתיירות בירושלים – יש מהפך שלם גם בהשקעה בתשתיות בעיר, גם בפיתוח המלונאות בעיר.

זאב אלקין: הרי ירושלים הייתה ואפילו עודנה היום – זה תהליך שהוא בדרך לפתרון – מקום שאי-אפשר למצוא בו אפשרות לינה.

זאב אלקין: לפיתוח תיירות היה פה מאמץ מרוכז של בניית בתי-מלון ופיתוח אפשרויות ללינה בירושלים, שברגע שהוא יושלם, כשכל התחלות הבנייה האלה שקיימות היום יושלמו, ירושלים סוף-סוף תדע לספק איזה מענה נורמלי לאותו היקף של תיירות.

זאב אלקין: ואני יכול להמשיך – הרשימה מאוד מאוד ארוכה, של התוצאות של ההשקעות האלה, שלא היו, אגב, לפני עשור, ולפני 20 שנה בכלל לא התקרבו לכאלה סדרי גודל של השקעה בירושלים.

זאב אלקין: אגב, צריכים להגיד גם את האמת, חלק מהתוכניות האלה התחיל עוד בממשלה שהתחילה לפני ממשלת נתניהו, במה שקרוי ממשלת אולמרט, ונמשכו במלוא העוצמה בימי שלוש ממשלות נתניהו שהיו מ-2009 ועד היום, והיד, כמובן, כפי שאמרתי, עוד נטויה.

זאב אלקין: לכן, מבחינה זאת, יש כאן השקעה אדירה, וכמובן אני, כמוך, רוצה עוד יותר, אבל אי-אפשר לזלזל בהשקעה העצומה שהייתה כאן לממשלה.

זאב אלקין: אגב, באופן מעניין – לא ידעתי שאתה תנקוב במספר הזה, 4 מיליארד, אבל הסיכום של כל מה שהבאתי עד עכשיו מביא אותנו אפילו מעבר ל-4 מיליארד שקל.

אראל מרגלית: אני רק רוצה להגיד מילה אחת.

אראל מרגלית: יש 40,000 עסקים קטנים – –

זאב אלקין: אני תכף אדבר על זה.

זאב אלקין: שמעתי אותך, אראל.

אראל מרגלית: – – זועקים לשמים.

זאב אלקין: אני שמעתי אותך.

זאב אלקין: אגב, גם שמעתי אותם.

זאב אלקין: נפגשתי אתם כמה פגישות.

זאב אלקין: הפגישה האחרונה הייתה היום, ואני תכף אגיד לך מה אנחנו עושים גם בהקשר הזה.

זאב אלקין: אבל דיברת על ממשלה שלא משקיעה בירושלים – אני חושב שלא מגיע לממשלה הזאת, לאור המספרים האלה.

זאב אלקין: תמיד, כמובן, תבורכו אם תבקשו יותר.

זאב אלקין: נושא אחר, התקציב השוטף של עיריית ירושלים.

זאב אלקין: הרי שאל אותי נחמן על עמידה מול 15 הגדולות.

זאב אלקין: הדבר שמאפיין את 15 הגדולות – אתם יודעים כולכם כמוני – שהן לא מקבלות אגורה מהתקציב של המדינה, אלא הן עומדות ברשות עצמן עם התקציב שיש להן.

זאב אלקין: אני מבין את רצונה של ירושלים להשתוות להן ביכולת, אבל בסופו של דבר, ליכולת הזאת צריך להגיע – קודם כול בפיתוח יכולת ההכנסה של העירייה, וגם בניהול תקציבי מושכל, וגם על זה תהיה לי תכף מילה אחת.

זאב אלקין: אבל קודם המספרים – הבאתי לכאן אתי, כדי שלא לטעות, חס וחלילה, את התמונה של ההשקעות בתקציב העירוני.

זאב אלקין: יש פה חברים שיחד אתי היו שותפים בניסיון להגדיל את מענק הבירה של עיריית ירושלים ל-200 מיליון שקל.

זאב אלקין: זו הייתה פעם פסגת מאוויינו, נכון?

זאב אלקין: נחמן, אתה זוכר?

זאב אלקין: בשדולה למען ירושלים.

זאב אלקין: הרי גם אני לא עוסק בירושלים מהיום, עסקנו בזה במשך שנים, ותמיד נלחמנו יחד עם ראש העיר לנסות כמה שיותר לקרב את זה ל-200 מיליון.

זאב אלקין: זה היה שיא החלומות.

זאב אלקין: אתם יודעים מה המספרים של השנים האחרונות?

זאב אלקין: אנחנו ב-2014 היינו כבר כמעט ב-400 מיליון שקל, פי-שניים.

זאב אלקין: ב-2015 – ב-2015, שנה בלי תקציב, שהיא מאוד קשה להתנהלות תקציבית – מענק הבירה עם התוספות הייחודיות שצורפו אליו בכל מיני דרכים, דרך משרדי הממשלה – לא קשור לתוכניות הממשלתיות שציינתי – אתם יודעים כמה הוא ב-2015?

זאב אלקין: 450 מיליון שקל.

זאב אלקין: פי-שניים ועוד מאותם 200 מיליון שנאבקנו עליהם רק לפני כמה שנים.

זאב אלקין: תראו לי עוד מענק מטעם הממשלה – לא הלוואה ולא שום דבר אחר – תנו לי עוד רשות אחת במדינת ישראל שהקפיצו לה את התקציב – – –

יואל חסון: השאלה לאן הולך הכסף.

זאב אלקין: אוה, שאלה מצוינת, תכף נשאל גם אותה.

יואל חסון: אני תמיד שואל שאלות מצוינות.

זאב אלקין: אני יודע, יואל.

זאב אלקין: – – – תראו לי עוד רשות.

זאב אלקין: אז זאת ממשלה שלא משקיעה בירושלים?

זאב אלקין: גידול של יותר מפי-שניים בתוך שנים ספורות.

אראל מרגלית: השר אלקין, אני אקח אותך לשכונות של ירושלים, תסתכל על הילדים – –

זאב אלקין: מצוין, אראל – –

אראל מרגלית: – – תסתכל כמה ילד מקבל שם פר – – –

זאב אלקין: – – תקשיב לי, תקשיב לי רגע.

מרב מיכאלי: אל תשים לב אליו, לאופוזיציה לא אכפת מילדים.

זאב אלקין: מרב, אני מנסה להיות מאוד ענייני בדיון הזה, ולדבר על בעיות אמיתיות.

זאב אלקין: אבל אתם מדברים על השקעה ממשלתית, אני מראה לכם נתונים, תתפסו – אם אני טועה, תגידו לי, אבל אלו הם הנתונים.

זאב אלקין: אלו הם הנתונים של ההשקעה.

זאב אלקין: אתם יודעים, אגב, כמה מגיע לעיריית ירושלים לפי הנוסחה האחידה של מענקי האיזון שיש?

זאב אלקין: הרי יש נוסחה קבועה לפי כל הפרמטרים.

זאב אלקין: יכול להיות שעדיף לא לפרסם את המספר הזה.

אראל מרגלית: ב-20 השנים האחרונות, כמה פרויקטים גדולים בנו במרכז העיר?

אראל מרגלית: אחד – שהעירייה בנתה לעצמה עירייה.

זאב אלקין: שנייה.

זאב אלקין: אראל, תכף.

אראל מרגלית: זה מה שקרה.

אראל מרגלית: מרכז העיר נראה כמו מדינת עולם שלישי.

זאב אלקין: את זה תגיד לחבר הכנסת יואל חסון, ששאל אותי אם אני מתואם עם ראש העיר.

זאב אלקין: אתה כבר יכול לשמוע את הנימה ממה שאומר חבר הכנסת מרגלית.

אראל מרגלית: מרכז ירושלים נראה כמו מדינת עולם שלישי: יש יופי – והזנחה.

אראל מרגלית: העירייה בנתה לעצמה עירייה, זה הפרויקט שבנו פה ב-20 השנה האחרונות.

אראל מרגלית: לך לשכונות, תסתכל על הילדים.

אראל מרגלית: לך תראה כמה ילדים – – –

זאב אלקין: אראל, אתה צודק.

זאב אלקין: תן לי לסיים את דברי.

זאב אלקין: אראל, אתה צודק, תן לי לסיים את דברי.

אראל מרגלית: "פורמולה 1".

זאב אלקין: אוה, הנה, אני יכול לוותר – – –

יואל חסון: לשם הלך כל הכסף.

זאב אלקין: אני יכול לוותר על חלק מהתשובות, כי יכול להיות שחבר הכנסת מרגלית יצטרף אלי במה שיש לי להגיד.

זאב אלקין: אז יש פה השקעה ממשלתית עצומה – הבטחתי לכם מספר, אני לא אשאיר אתכם בלי פתרון החידה הזאת.

זאב אלקין: לפי החישוב שנעשה, מגיעים לירושלים, לפי נוסחת מענק האיזון, 20 מיליון שקל.

זאב אלקין: היא מקבלת 450.

זאב אלקין: פי-20.

זאב אלקין: 450.

מאיר כהן: – – –

זאב אלקין: מה?

זאב אלקין: נתונים יבשים.

זאב אלקין: אם מישהו לא צדק פה, זה משרד האוצר, לא אני, כי ביקשתי מהם את הנתונים.

זאב אלקין: אבל אם תתפוס אותנו בטעות, אני אשמח.

זאב אלקין: אגב, אני אשמח כפליים, כי אז אני אדע לדרוש – – –

חיים ילין: לא יכול להיות שמענק האיזון הוא 20 מיליון שקל, בדיוק כמו בצפון וכמו בדרום, במועצות – – –

זאב אלקין: יש נוסחה שמכילה הרבה מאוד קריטריונים.

אראל מרגלית: זה סימן שיש – – –

זאב אלקין: אני מפנה אתכם לראש אגף תקציבים, תבדקו את זה מולו.

זאב אלקין: מקווה שהוא לא טעה.

זאב אלקין: אני בדקתי, עניין אותי.

זאב אלקין: מספר לא רלוונטי – כי היא מקבלת פי כמה יותר.

זאב אלקין: אגב, תאמינו לי שאם ראש העיר היה חושב שדרך מענק איזון רגיל הוא מקבל יותר, הוא כבר מזמן היה שם.

זאב אלקין: זה שהוא נאבק על מענק הבירה – הוא יודע מה הוא עושה, ובצדק.

זאב אלקין: הבאתי את כל המספרים האלה לא כדי להגיד שירושלים מקבלת משהו שלא מגיע לה – מגיע לה, ומגיע לה יותר, כי מאוד מאוד חשוב להשקיע בה.

זאב אלקין: אבל רק שתראו מה היקפי ההשקעות ומה היקפי הגידול בשנים האחרונות.

זאב אלקין: עוד פעם, אין עוד רשות שתמצאו השקעה בסדר גודל כזה.

אראל מרגלית: אני אתן לך עוד מספר, סתם שיהיה לך: תקציב התרבות של תל-אביב – הממשלתי, לא העירוני – 210 מיליון שקל בשנה; תקציב התרבות של ירושלים – 16.

זאב אלקין: אראל, זה דווקא לא.

זאב אלקין: זה אמירה לא הוגנת, כי חבר כנסת מנוסה כמוך יודע שתקציב התרבות הוא לא עירוני, אלא הוא פר-מוסדות תרבות שמקבלים מימון ממשרד התרבות.

זאב אלקין: לכן – בתל-אביב יש הרבה יותר מוסדות תרבות.

נחמן שי: תל-אביב מייצרת תרבות לכל הארץ.

זאב אלקין: אני אשמח אם יהיו יותר מוסדות תרבות בירושלים, ואז תקציב התרבות של ירושלים יהיה הרבה יותר גדול.

זאב אלקין: אבל בשונה מתל-אביב, ירושלים מקבלת השקעות ייחודיות תוספת לתקציב התרבות שלה, זה כן.

זאב אלקין: זאת הייתה אחת מהדרכים לנמק תוספת למענק הבירה, זה נכון.

זאב אלקין: חלק משם עובר גם תחת הרובריקה של התרבות, מה שתל-אביב לא מקבלת.

זאב אלקין: וזה נכון.

זאב אלקין: עוד פעם, אני לא אומר את זה כביקורת, אני לא אומר את זה בחרטה, מה עשינו, להפך; השקענו השקעה גדולה בירושלים, ובצדק.

זאב אלקין: יש כאן שאלה, והיא שאלה אמיתית, אם זה כל כך טוב, למה יש כל הבעיות שאתה מדבר עליהן?

זאב אלקין: לאן הולך כל הכסף הזה?

זאב אלקין: והתשובה על השאלה הזאת היא תשובה מורכבת שבנויה משתיים: 1.

זאב אלקין: באמת ירושלים דורשת השקעות בסדרי גודל ששום מקום אחר לא דורש, וכמה שלא תשקיע, עדיין חסר.

זאב אלקין: משקיעים מאות-מיליוני שקלים במזרח העיר, זה לא מספיק, אני אומר לך.

זאב אלקין: אני עכשיו נאבק על התוספות לזה.

זאב אלקין: צריך הרבה יותר.

זאב אלקין: אתם מכירים את משבר הכיתות במזרח-ירושלים, אני מתעסק בזה מהרגע הראשון שאני בכנסת.

זאב אלקין: יש עוד בעיות, אחרות – צריך הרבה יותר, כי רמת הפערים היא מאוד מאוד גדולה.

זאב אלקין: משקיעים מאות מיליונים בפיתוח אתרים תיירותיים, אבל ירושלים כל כך עשירה באפשרויות לפיתוח תיירותי שגם זה לא מספיק.

זאב אלקין: אבל חלק מהתשובה – זאת התשובה האובייקטיבית, ועם זה אין מה לעשות, אלו צרות של עשירים, יש הרבה נושאים לטפל בהם.

זאב אלקין: אבל חלק אחר של התשובה הוא השאלה אם כל הכסף מופנה למקומות הנכונים.

זאב אלקין: אתה הזכרת "פורמולה" – גם לממשלה יש הרבה הסתייגויות ושאלות על המפעל הזה; נדמה לי שגם למבקר המדינה היו.

זאב אלקין: יש עוד שאלות, אחרות.

זאב אלקין: אכן, אתה צודק.

זאב אלקין: אגב, זה הנושא שהעלינו במפגש שהיה ביני לבין – – –

אראל מרגלית: הייתה חברה למתנ"סים, מפוארת – מפוארת – שחיים צפורי, אבא שלי, טדי קולק, בנו פה; חברה למתנ"סים מפוארת, שפעלה בשכונה אחרי שכונה, עם חוקים בשכונה.

אראל מרגלית: עכשיו מה נשאר ממנה?

אראל מרגלית: נשארו בניינים בלי חוגים.

אראל מרגלית: עומדים ריקים.

אראל מרגלית: חבר'ה צעירים, מה יש להם לעשות?

זאב אלקין: תגיד לי אתה, האם זאת שאלה לממשלה?

אראל מרגלית: גם.

זאב אלקין: אראל, אתה יודע איך מתנהל השלטון המקומי, ומי אחראי לחוגים, ומי אחראי להפעלה הנכונה של החברה למתנ"סים.

זאב אלקין: זאת שאלה לא לממשלה.

זאב אלקין: אתה צודק שהממשלה חייבת, יחד אתכם, לשאול את השאלה הזאת.

זאב אלקין: בין השאר גם לשאול את העירייה לאן הולך כל הכסף הזה ואם הוא הולך תמיד למקומות הנכונים.

אראל מרגלית: ייבשו את החברה למתנ"סים, שהייתה הגורם הקהילתי – – –

זאב אלקין: מי ייבש אותה, הממשלה?

אראל מרגלית: קודם כול, בכל הארץ הממשלה ייבשה, ובמיוחד בעיר הזאת, שזה היה כל כך חשוב.

זאב אלקין: הרי אתה כמוני מכיר את המאבק הפוליטי שהיה בין ראשי מינהלים קהילתיים לראש העיר.

זאב אלקין: אני לא רוצה להיכנס לזה.

זאב אלקין: אתה יודע בדיוק מה הסיבה לזה.

יואל חסון: אדוני, יש לי שאלה מצוינת.

נחמן שי: גם לא תשיב על השאלה – – –

יואל חסון: כשאתם מקציבים את הכסף לעיריית ירושלים, האם אתם מקבלים מהעירייה דיווח לאן הולכים הכספים?

זאב אלקין: שאלה מצוינת.

זאב אלקין: על חלק – על התקציבים של התוכניות הממשלתיות – התשובה, יואל, היא כן, ואנחנו מנסים לפקח.

זאב אלקין: לא תמיד זה פשוט, ולפעמים יש ויכוחים.

זאב אלקין: חלק מהסיבות לכך שיש תמיד מתח בין ראש העיר לשר לענייני ירושלים, ולא משנה איך קוראים לו, הן בדיוק בנקודה הזאת, כי בהשקעות הממשלתיות, כשבא ראש העיר ומבקש להסיט מפה לשם, הוא צריך את ההסכמה של השר, ולא תמיד היא ניתנת, כי לא תמיד סדרי העדיפויות של ראש העיר תואמים את מה שאנחנו חושבים שהם סדרי העדיפויות הלאומיים, ויכול להיות שההשקפה שלנו לגבי מה הם סדרי העדיפויות הלאומיים אפילו יותר קרובה להשקפה שהציג כאן חבר הכנסת מרגלית בחלק מהשאלות שלו מאשר להשקפה של ראש העיר.

זאב אלקין: יכול להיות שבנושא הזה בבית הזה יש הרבה יותר הסכמות ממה שיש בין הבית הזה לבין הבית בכיכר-ספרא.

אראל מרגלית: 11 שנה לוקח לאשר פה תוכניות.

זאב אלקין: יכול להיות.

זאב אלקין: אבל יש כספים שעליהם כמעט אין לנו פיקוח אמיתי, וזה כמובן תוספות ישירות למענק הבירה ולתקציב השוטף של העירייה.

מאיר כהן: אדוני השר, אני מציע שגם נשמור קצת על כבודו של ראש העיר.

מאיר כהן: הוא לא נמצא כאן להשיב.

מאיר כהן: אז אנחנו יכולים לייצר איזה מצב שהכול באשמתו.

זאב אלקין: לא, לא, לא.

זאב אלקין: א.

זאב אלקין: אני ציינתי שיש הרבה בעיות אמיתיות בירושלים.

זאב אלקין: אני לא מקנא בראש העיר.

זאב אלקין: לא פשוט לנהל את העיר הזאת ולהתמודד אתה, והוא עושה גם הרבה דברים חשובים למען ירושלים – הנה, אני אומר את זה לפרוטוקול – הרבה מאוד.

זאב אלקין: אבל לא תמיד – וזה בצדק וזה נורמלי ובשביל זה יש המערכת השלטונית – הממשל המרכזי רואה עין בעין עם ראש העיר, כי יש לו הראייה שלו ולנו יש ראייה לאומית על נושא ירושלים, איפה ומה נכון להשקיע.

זאב אלקין: לכן יכולים להיות ויכוחים, וזה בסדר גמור.

זאב אלקין: אני מעדיף לנהל אותם בדרך קצת יותר מתורבתת ממכוניות זבל שחונות לא רחוק מפה, כי, אגב, אתם יודעים מי מממן את מכוניות הזבל האלה?

זאב אלקין: – רק בשביל הקוריוז – שר האוצר כחלון, שרק חודש לפני שמכוניות הזבל האלה חנו ליד משרד האוצר אישר תוספת תקציב כחלק מתוספת, הכפלה, של מענק הבירה, לעיריית ירושלים, כי יש לה משבר בפינוי הזבל ואין לה מספיק כסף לזה.

זאב אלקין: אז עכשיו עם התקציב התוספתי הזה, שכחלון הציג, יש משאיות.

זאב אלקין: אולי בגלל זה שמו את שמו על משאיות הזבל – כדי להודות לו על תוספת התקציב – – –

אראל מרגלית: לוחות מודעות.

זאב אלקין: – – – כדי להודות לו על התקציב של תוספת למשאיות הזבל.

זאב אלקין: אבל זה חלק מהדברים שקטונתי מלהבין, כן?

זאב אלקין: אם חסר כסף, למה לנצל אותו דווקא בצורה הזאת?

זאב אלקין: ועל זה יש לי ביקורת, אגב, כי אני חושב שזה כבר שיא הציניות להשתמש בתקציב תוספתי שקיבלת מהממשלה, כדי אחר כך, במקום לפנות זבל, להשתמש בזה ללוחות מודעות כאן מול הכנסת ומול הממשלה.

זאב אלקין: אבל כל אחד והדרך שלו.

זאב אלקין: אני מעדיף לנהל את הוויכוח הזה על השימושים, שהוא לגיטימי – לנהל אותו בכנסת, לנהל אותו בוועדות הכנסת ולנהל אותו בשיח בין הממשלה לעירייה, ולכל אחד יש פה זכות להגן על עמדתו.

זאב אלקין: אי-אפשר בלי להתייחס, כמובן, לנושא הבוער של בעלי העסקים.

זאב אלקין: אני חושב שצודק אראל בכך שהיום, בסיטואציה הביטחונית שבה אנחנו נמצאים, אנחנו רואים משבר מאוד משמעותי של בעלי העסקים, ולא היינו צריכים להגיע היום להעלאת הנושא הזה באי-אמון כדי שהממשלה תדע שהיא צריכה לטפל בו.

זאב אלקין: נפגשו בעלי העסקים עם שר האוצר, נפגשו אתי כמה פעמים, והפגישה האחרונה הייתה היום.

זאב אלקין: הנה, אני מדווח לך, אף שהיום היה לא פשוט עבורי, באופן אישי, עדיין היה חשוב לי לקיים את הפגישה הזאת.

זאב אלקין: אנחנו עובדים עכשיו – וגם זה לא סוד, זה אפילו פורסם, ואני מקווה שכבר ביום ראשון הקרוב זה יגיע לאישור הממשלה – על החלטת ממשלה מקיפה לתת פתרון מיידי לנושא בעלי העסקים על חשבון חלק מתוכנית 2020, שעובדים גם עליה והיא תובא לאישור הממשלה בקרוב.

זאב אלקין: כי אני חושב שלפני שאנחנו משקיעים כספים בפיתוח העתידי צריך להציל את מה שיש.

זאב אלקין: לכן ביקשתי ממשרד האוצר, ונעניתי עקרונית בהסכמה, לקחת מקדמה על חשבון 2020 ולהביא אותה לאישור הממשלה כבר עכשיו, מייד, לנושאים השונים שיעזרו לבעלי העסקים.

זאב אלקין: יש דיון – לְמה, כי בסך הכול המטרה היא – זה לא רק לחלק כסף שהוא כסף פיצוי.

זאב אלקין: זה גם לא פשוט, כי לא רק בירושלים יש משבר ביטחוני, יש גם במקומות אחרים, אתה צריך לראות כאן את המפה כולה.

זאב אלקין: כרגיל, אי-אפשר בלי ויכוחים עם אגף התקציבים, וזה חלק מהמקצוע, וזה בסדר גמור, זה תפקידם.

זאב אלקין: המטרה העיקרית היא לנסות להביא כמה שיותר אנשים לירושלים, כי בסוף יש משבר בעסקים כי אנשים לא באים לירושלים, לא תיירות פנים ולא תיירות חוץ, ויש לנו כמה רעיונות איך אפשר ונכון לעשות את זה, ומצד שני איך לתת חמצן לעסקים לשרוד ולעבור את התקופה הזאת ולפצות אותם על חלק מהבעיות.

זאב אלקין: לכן בהחלט אני אומר לך: מתגבשת החלטת ממשלה בתקציב משמעותי בנושא הזה של טיפול בבעלי העסקים כחלק מהסיפור של 2020.

זאב אלקין: כמובן הייתי מעדיף שלא היינו מגיעים למשבר הנוכחי והיינו משקיעים את כל הכסף הזה בפיתוח, אבל, מה לעשות, אנחנו פועלים לפי צורכי השעה, וגם ההחלטה הזאת טובה – אגב, החלטה אמיתית, כי שמעתי שמועה שמהרגע שאנחנו התחלנו לדבר על ההחלטה הזאת, התבשרתי שמכינים החלטה לעירייה על הנחה דרמטית לבעלי העסקים מתקציב 16', אבל רק בתנאי, כמובן, שהממשלה תשפה ב-100% את העירייה על כל ההוצאות.

זאב אלקין: טוב, זו דרך מעניינת לפתור בעיות – להגיד: אני אפתור בעיה, ושרוטשילד ישלם על הפתרון.

זאב אלקין: אני ציפיתי דווקא מהעירייה להגיד: אני אתן חצי והממשלה תיתן חצי, לאיזו גישה קצת יותר רצינית לבעיות מהסוג הזה, אבל כנראה התבדיתי.

זאב אלקין: בכל מקרה, אנחנו לא נחכה – – –

אראל מרגלית: מה הסכום שאתם חושבים עליו?

זאב אלקין: אנחנו נביא החלטה.

זאב אלקין: כשאתה באמצע ויכוחים עם האוצר – תראה את הסכום ברגע שזה יבוא.

זאב אלקין: אני מאוד מקווה שזה יבוא, לפחות הסיכום ביני לבין שר האוצר – לנסות להביא את זה כבר ביום ראשון הקרוב לאישור הממשלה ולהביא את ההשקעה הזאת.

זאב אלקין: אני גם מדבר עם בעלי העסקים, והם יודעים מה הם המסלולים; אני גם חושב שההשקעה צריכה להיות חכמה – אפשר לפזר מענקים ולגמור עניין, זה לא תמיד עוזר.

זאב אלקין: כדאי לחשוב גם מה הם הכלים הנכונים שצריך להביא לעסק כדי – – –

אראל מרגלית: רק תזכור שהדבר הכי אפקטיבי במלחמה האחרונה כאן היה – קראנו לזה "מסלול ירוק".

זאב אלקין: אני מכיר את זה.

זאב אלקין: דווקא כאן אני חולק עליך.

אראל מרגלית: הלכנו על המחזור – – –

זאב אלקין: חבר הכנסת מרגלית, כאן אני חולק עליך, ואסביר לך למה.

זאב אלקין: הרי לא במקרה המסלול הפיצויי של קרן מס רכוש, מה שהופעל במה שהיה בדרום וגם במה שהיה בצפון קודם – אני כבר בוגר שלושה סבבים בכל מיני עימותים של הפעלה של המסלול הזה – בקיץ האחרון הייתי בין אלה, כיושב-ראש ועדת חוץ וביטחון – ואתה מכיר את זה מצוין – שהפעילו לחץ אדיר על שר האוצר לשעבר להביא את הפתרון הזה בלי לחכות לסוף העימות אלא במהלכו, כדי לתת כמה שיותר ודאות.

זאב אלקין: אבל זה תמיד הוצמד – שים לב – להכרזה על מצב מיוחד בעורף.

זאב אלקין: אלה מצבים מאוד מאוד מסוימים שהממשלה באה ואמרה: אני לוקחת סמכויות מהחיים הנורמליים של אנשים, ומכיוון שאני עושה את זה לצורכי הביטחון אני גם מפעילה מסלול פיצויי.

זאב אלקין: לא נתנו פיצויים בתל-אביב אף שגם עסקים בתל-אביב נפגעו בקיץ האחרון, והיה על זה דיון.

אראל מרגלית: אני יודע.

זאב אלקין: לכן אני לא בטוח שזה המקרה, ותחשוב גם אתה מהן השלכות הרוחב אם אתה לוקח את המודל הזה ומנסה להפעיל אותו כאן, כי תצטרך להפעיל אותו בקצב הזה בהרבה מאוד מקומות אחרים במדינת ישראל.

זאב אלקין: זה קשור כבר לדיון אחר.

אראל מרגלית: רק אל תשכח שבקיץ שעבר ידענו שגם מעבר ל-40 ק"מ נפגעו.

זאב אלקין: נכון.

אראל מרגלית: קיבלנו החלטה – –

זאב אלקין: כי תמיד – – –

אראל מרגלית: – – כי הרוב היה במוקד.

זאב אלקין: כי הרי המסורת היא תמיד להפעיל את המסלול הפיצויי כשיש מצב מיוחד בעורף.

זאב אלקין: זו איזו אינדיקציה לחומרת המצב הביטחוני.

אראל מרגלית: יש מצב מיוחד בעורף.

זאב אלקין: לכן אני לא בטוח שנכון להפעיל את זה כרגע, כי צריכים לחשוב גם מה ההשלכות של זה.

זאב אלקין: אבל כן נכון להביא תוכנית ייחודית לפתרון הבעיות של אותם בעלי עסקים.

זאב אלקין: כפי שאני אומר לך, אנחנו עובדים על זה, ואתם גם תקבלו מאתנו דיווח בכל דרך שתרצו ברגע שנהיה ערוכים להביא את התוכנית.

זאב אלקין: אגב, אני בטוח שכל תוכנית שנביא תגידו שאפשר ושצריך עוד יותר, וזה בסדר גמור.

זאב אלקין: זה חלק מהשיח הלגיטימי בין האופוזיציה לקואליציה ובין הכנסת לממשלה.

אראל מרגלית: זה טוב שאתם מדברים על תוכנית.

זאב אלקין: חד-משמעית, אנחנו מדברים על תוכנית, יש היום הרבה משרדי ממשלה שמעורבים בזה.

זאב אלקין: אני גם אשמח להמשיך את השיח בינינו כבר ברמה פרטנית, ולא רק כאן מעל במת הכנסת, על המרכיבים של התוכנית הזאת.

זאב אלקין: נשמח גם לקבל עצות.

זאב אלקין: לא כל החוכמה מצויה במקום אחד.

זאב אלקין: אבל לסיכומו של דבר, כשאני מחבר את כל מה שדיברתי עליו כאן, יש כאן ממשלה שמבחינתה ירושלים זה לא רק דיבורים, אלא זה גם משהו שהוא בסדר עדיפויות עליון, גם בהיקפי ההשקעות, גם בחשיבות שאנחנו מייחסים לנושא הזה וגם בחשיבות – להיכנס יותר לשאלת השימושים.

זאב אלקין: הנה, אני מצהיר כאן:

זאב אלקין: יש לנו כוונה יותר ויותר להיכנס לסוגיית השימושים, כי שאלות שאתה שואל גם אנחנו שואלים.

זאב אלקין: לכן, נוסף על ההשקעה הגדולה, כדאי גם לראות – – –

נחמן שי: אין פיקוח על הכסף?

זאב אלקין: הסברתי כבר בנושא הפיקוח על מה יש ועל מה אין, ועל מה שיש פיקוח זה התוצאה של משא-ומתן גם מול העירייה כי מנסים להסתדר אתה.

זאב אלקין: אני חושב שהממשלה צריכה להיות יותר דומיננטית בקביעה של יעדי השימוש מבחינת הראייה הלאומית, ומובן שלכנסת יש גם תפקיד חשוב בכך.

זאב אלקין: אני מאוד מאוד אשמח, כשר לענייני ירושלים, להמשיך לקיים את השיח עם הכנסת גם בנקודה הזאת.

זאב אלקין: אבל אנחנו מאוד מאוד רציניים בזה, ואני רוצה להציע לכם כאופוזיציה עוד משהו: יש נושאים שאנחנו כאן, בבית הזה, מנסים לקחת אותם מעבר לחלוקה הזאת של העולם בין החלק הזה לחלק הזה.

זאב אלקין: ואני חושב שירושלים ראויה להיות אחד מהנושאים האלה, כדי שאנחנו נוכל לקיים עליה שיח ענייני שהוא נטול, עד כמה שאפשר, פניות פוליטיות לכאן ולכאן, כי אני בטוח שגם אתם וגם אנחנו רוצים את אותו דבר – רוצים בטובתה של העיר הזאת, רוצים בשגשוגה – ואני בטוח שבמאמצים המשותפים שלנו, כשניקח את זה מהשיח הפוליטי לשיח הענייני, נדע גם לעשות הרבה יותר.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לענייני ירושלים ומורשת ושר העלייה והקליטה חבר הכנסת זאב אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אלעזר שטרן – הצעת אי-אמון מטעם סיעת יש עתיד על הניסיונות לביטולו של השוויון בנטל ופגיעה אנושה בצבא – בצבא העם, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: הניסיונות לביטולו של השוויון בנטל ופגיעה אנושה בצבא העם.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב הוא שר הביטחון חבר הכנסת משה יעלון.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי השרים, עמיתי חברי הכנסת, היושב-ראש, קראת נכון את הכותרת של האי-אמון, ונראה לי שאנחנו עוד הולכים לבלות פה כמה שעות יותר מאוחר בירידה לפרטים של החוק הזה.

אלעזר שטרן: אז אני כבר אומר שאני לא יודע אם על כל השאלות האלה יצליח שר הביטחון או ירצה שר הביטחון לענות, כיוון שמה שאני חושב שאני הייתי רוצה, לקחת את חוק שוויון בנטל ולהסתכל עליו, כמו שאנחנו אומרים כל בוקר – כפרט שהיה בכלל ויצא מן הכלל להעיד, לא ללמד על עצמו יצא אלא על הכלל כולו יצא.

אלעזר שטרן: ולמעשה, מה שאני רוצה לדבר באי-אמון הזה, זה על החוק לשוויון בנטל כדוגמה להחלטתה של הממשלה להרוס את היהדות במדינת ישראל ובתפוצות.

אלעזר שטרן: השוויון בנטל הוא רק דוגמה אחת.

אלעזר שטרן: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להקריא משהו: "בימי תקומתה של מדינת ישראל, מתוך חורבות הגלות ועשן הכבשנים, נולדה מחדש הריבונות היהודית בארץ-ישראל.

אלעזר שטרן: אך לא רק היא קמה לתחייה – גם עולם התורה החל להשתקם מהריסותיו.

אלעזר שטרן: ההצלחה הייתה פלאית: ב-65 השנים האחרונות קמו ישיבות רבות; לומדי התורה גדלים ומשגשגים; חריפות ולמדנות בוקעות ממרכזי התורה הפזורים לאורכה ולרוחבה של הארץ.

אלעזר שטרן: קיום הריבונות ופריחת הלמדנות, המדינה והתורה, שני אלה הם ההישג הכפול של ההיסטוריה הישראלית החדשה".

אלעזר שטרן: אני רוצה לעשות דילוג ולהגיד: "שאיפה זו קיבלה תנופה חדשה בתקופה האחרונה.

אלעזר שטרן: מסמך זה הוא תוצאה של הקשבה עמוקה לקריאה הישראלית הכפולה.

אלעזר שטרן: ממשלת ישראל שואפת לעצב חברה צודקת, שבה המשאבים, הזכויות והחובות מחולקים בצורה והוגנות שוויונית.

אלעזר שטרן: כל זאת מתוך חיבור של אמת לקריאתם של נביאי הצדק ולמקורות הנצח היהודיים.

אלעזר שטרן: השעה קוראת: החברה הישראלית בשלה לצעד נוסף – קירוב שני ההישגים הגדולים הללו זה לזה; חיבור העולם התורני למרחב הריבוני.

אלעזר שטרן: שירות המדינה ומוסדותיה לצד העמקה במקורות ההשראה שלה – שירות צבאי ואזרחי לצד לימוד התורה – יביאו להתחזקות, להתעצמות ולהתלכדות החברה הישראלית, מתוך הערכה וכבוד הדדי וציפייה משותפת לעתיד טוב יותר ושלם יותר".

אלעזר שטרן: יש עוד סעיף אחד, שירותי הדת: "הממשלה תפעל להפיכת שירותי הדת לנגישים ומסבירי פנים לכל אזרח".

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אם מישהו פה מתבלבל, לא קראתי את זה מההסכם הקואליציוני של הבית היהודי ושל יהדות התורה עם הממשלה.

אלעזר שטרן: קראתי את זה מתוך ההסכם הקואליציוני של יש עתיד בממשלה הקודמת – על החשיבות של עולם התורה, על החשיבות של היהדות.

אלעזר שטרן: עכשיו, בואו נראה מה אנחנו קיבלנו בממשלה הזאת ולאן זה הולך.

אלעזר שטרן: במקום כל מה שקראתי: "יישמר הסטטוס-קוו בנושאי דת ומדינה כפי שהיה מקובל זה עשרות שנים בישראל"; "החלטת הממשלה מס' 2147/33 מיום 2 בנובמבר בענייני גיור תשונה בהתאם למכתבו של הראשון לציון"; "יישמר הסטטוס-קוו בענייני כשרות.

אלעזר שטרן: ככל שעקב אילוצים שונים יהיה חשש לפגיעה בסטטוס-קוו" – שמא הכשרות באמת תהיה כשרות ולא רק כלי מחצב לכסף ולשחיתות – "הממשלה תפעל לתיקון חוק איסור הונאה בכשרות".

אלעזר שטרן: זאת אומרת, גם מה שיש בירושלים היום, כשרות חברתית, או במקום אחר – לא יהיה.

אלעזר שטרן: למה אני אומר את זה?

אלעזר שטרן: מפני שבעיני השוויון בנטל, או הפירוק של השוויון בנטל – הנדבך הכל-כך חשוב ביהדותה של מדינת ישראל, ביחסים בין דתיים וחילונים – הוא חלק מהמסכת ההרסנית הזאת של הפיכתה של מדינת ישראל ממדינה יהודית ודמוקרטית למדינה חרדית ודמוקרטית.

אלעזר שטרן: ואני אומר, שלצערנו, זה לא הולך יחד.

אלעזר שטרן: אם היא תהיה חרדית, היא לא תהיה יהודית.

אלעזר שטרן: היא יכולה להיות חרדית בתוך העולם היהודי – כמובן, מקום של כבוד רב מאוד יש לי, אבל לא כשאנחנו אומרים "הסטטוס-קוו של 60 שנה", כשאנחנו יודעים איך נראים החיים היהודיים במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: אנחנו רק חושבים שחברי הכנסת יעשו חוקים וייתנו לרבנות כוח איך לחתן ואיך לגרש, ושהחברים של הילדים שלנו באמת שמים עלינו משהו, ושבאמת הרבנים הם אלה היחידים שמחתנים במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: הרי כבר אמר שופט בית-המשפט העליון – זה שבונים עליו מפני שהוא לובש כיפה וציצית ובקי במקורות, אליקים רובינשטיין – שהוא לא מבין איך במדינה דמוקרטית יש אזרחים שלא יכולים להתחתן.

אלעזר שטרן: אתה יכול להתחתן אם שניכם יהודים, אתה יכול להתחתן אם שניכם לא יהודים; אחד יהודי ואחד לא יהודי – סע לקפריסין.

אלעזר שטרן: כאילו, איזו מדינה זאת?

אלעזר שטרן: לך אני צריך להזכיר, היושב-ראש, שבמושב הקודם של הכנסת, על כנסת שהשקיעה שעות – לא מדבר על חוק הגיוס, עוד נדבר על החודשים האלה; על חוק הגיור אמר יריב לוין, יושב-ראש הקואליציה: "זה החוק הכי חשוב".

אלעזר שטרן: אמרת לי, אדוני יושב-ראש הכנסת – אם אני יכול לצטט – כשהסכמתי לוותר על חוק שהיה לנו ביד, ידענו את זה, להחלטת ממשלה, אמרת לי: "נראה לך שאני אתן שזה יתמסמס בהקשרים האלה?" אנחנו יודעים כמה זמן לקח למסמס את זה, כמה שלקח – את השוויון בנטל:

אלעזר שטרן: רבע שעה של משחק על כיסאות באמצע הלילה.

אלעזר שטרן: זה מה שזה היה.

אלעזר שטרן: לְמה אני חרד?

אלעזר שטרן: בצד נגיד, אדוני היושב-ראש, אני מקווה שאתה חרד למעמדה של הכנסת.

אלעזר שטרן: אני יודע שאתה חרד, דרך אגב.

אלעזר שטרן: הרי לאן אני אלך מחר בבוקר?

אלעזר שטרן: לבית-המשפט העליון, מכיוון שיושב פה חלק, שלא נמצא פה עכשיו, שחושב ש-61 – העם אמר את דברו.

אלעזר שטרן: באמת אנחנו חושבים שהעם אמר את דברו בביטול חוק הגיור?

אלעזר שטרן: אנחנו חושבים שהעם אמר את דברו בביטול השוויון בנטל, או לא משנה איזו פרשנות ניתן לזה?

אלעזר שטרן: איפה הגבולות של הניצול הציני הזה?

אלעזר שטרן: אני לא רוצה להגיד שמות של חברי הכנסת שאומרים את דברם; נבחרנו כולנו בדרך דמוקרטית, ואני כמובן מכבד את זה, אבל לאן נלך?

אלעזר שטרן: ראש הממשלה, שאלו פה – הוועד היהודי-אמריקני ביקר פה בכנסת לפני שבוע.

אלעזר שטרן: היה להם חיוך על הפנים.

אלעזר שטרן: למה היה להם חיוך?

אלעזר שטרן: מכיוון שראש הממשלה – אני מצטט: כל היהודים צריכים להרגיש בבית בישראל, רפורמים וקונסרבטיבים ואורתודוקסים.

אלעזר שטרן: נשקיע ישירות בפיתוח וטיפוח קהילות קונסרבטיביות ורפורמיות בישראל.

אלעזר שטרן: והם באו אלי עם חיוך של ניצחון – הנה, ראש הממשלה אמר.

אלעזר שטרן: האט ער געזאגט, אומרים ביידיש.

אלעזר שטרן: אז מה אם הוא אמר?

אלעזר שטרן: עוד לפני שהוא אמר כבר אמרו השותפים הקואליציוניים שלו: נראה אותו גבר.

אלעזר שטרן: אנחנו מכירים את ראש הממשלה הזה.

אלעזר שטרן: לרפורמים ולקונסרבטיבים הוא ייתן משהו?

אלעזר שטרן: והם יהודים, מה הוא ייתן להם?

אלעזר שטרן: ב-GA הוא ייתן להם.

אלעזר שטרן: שם הוא יגיד להם, זה לא סתם שהוא אומר את זה שם.

אלעזר שטרן: אנחנו כועסים על אובמה, שהלך ל"בנייני האומה" – נשיא ארצות-הברית – ולא בא לכאן.

אלעזר שטרן: נראה את ראש הממשלה בא לכאן ואומר: שלושת הזרמים ביהדות הם חשובים, נשקיע בכולם.

אלעזר שטרן: הלוואי היה בורח ל"בנייני האומה".

אלעזר שטרן: הוא ברח לוושינגטון, להגיד שם באיזה אולם ב"הילטון", או לא יודע איפה זה היה, שלרפורמים ולקונסרבטיבים ולאורתודוקסים יש זכויות שוות בפיתוח או בהקפדה של העם היהודי.

אלעזר שטרן: עכשיו, אם זה לא היה כל כך עצוב, ואם זה לא היה כל כך מצחיק, שראש הממשלה אומר את זה, הייתה דעתנו נחה.

אלעזר שטרן: אבל מאז שהוא ביטל את החוק, אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, רפורמים וקונסרבטיבים – עזוב אותך, לנו, פה, נולדים כל יום 14 תינוקות שלא רשומים כיהודים.

אלעזר שטרן: מה אנחנו חושבים?

אלעזר שטרן: איפה הם יתחתנו?

אלעזר שטרן: וכבר כשחשבנו שיש רבנים שמוכנים לגייר אותם, כתבנו פה, בהסכם הקואליציוני: יבוטל.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: כי האמנו.

אלעזר שטרן: אני האמנתי לראש הממשלה – הוא ראש הממשלה שלי.

אלעזר שטרן: היה לי חוק ביד, אתם יודעים את זה מצוין.

אלעזר שטרן: אמרו לי: אתה פראייר, אתה נאיבי.

אלעזר שטרן: אמר לי השר בנט: תוותר.

אלעזר שטרן: אמרתי לשר בנט: אבל בקדנציה הבאה יבואו החרדים, יבטלו.

אלעזר שטרן: מה הוא אמר לי?

אלעזר שטרן: נראה לך שאני אשב בממשלה שתעז לגעת בחוק הגיור?

אלעזר שטרן: – הוא לא מכחיש שהוא אמר את זה.

אלעזר שטרן: אז על מה אנחנו עכשיו דנים?

אלעזר שטרן: על מה?

אלעזר שטרן: אני באמת שואל, על מה?

אלעזר שטרן: כאילו, למה שנעשה פה חוקים?

אלעזר שטרן: למה שנשקיע?

אלעזר שטרן: למה יש נושאים שנשבור עליהם ימים ולילות?

אלעזר שטרן: כדי שאחרי זה באישון לילה, אם זה יהיה שר הכלכלה – דרך אגב, שמעתי משהו חדש, שהמינויים בבתי-הדין לעבודה – תקשיבו, חברים, השר, אתה בטח מכיר את זה, היית בישיבת הממשלה – עוברים ממשרד הכלכלה למשרד לשירותי דת.

אלעזר שטרן: שמעתם?

אלעזר שטרן: מינוי שופטים בבתי-משפט במדינת ישראל, בתי-דין לעבודה, אתמול הממשלה החליטה, עובר ממשרד הכלכלה בשותפות עם משרד המשפטים למשרד לשירותי דת.

אלעזר שטרן: מה קשור?

מיקי לוי: קשור, מה זאת אומרת?

אלעזר שטרן: אני אגיד לכם מה קשור: ג'ובים.

חיים ילין: בעזרת השם.

אלעזר שטרן: ג'ובים.

אלעזר שטרן: מכיוון ששר מסוים, ששולט, ממשרד אחר, גם במשרד הדתות, הולך לשם.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, ממשלת ישראל היא גם הממשלה שלי.

אלעזר שטרן: הייתי מת להאמין בה, הייתי מת להגיד לילדים שלי: תסמכו עליה.

אלעזר שטרן: אני לא מאמין בה, ולכן הגשתי את ההצעה הזאת.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב להצעת האי-אמון הוא חבר הכנסת משה יעלון, שר הביטחון.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני כאן כדי לענות על נושא הגיוס, ולא על נושא הגיור, שהוא נושא חשוב בפני עצמו, וכנוסח הצעת האי-אמון, לענות על טענת יש עתיד על הניסיונות לביטול השוויון בנטל והפגיעה האנושה בצבא העם.

משה יעלון: ולזה כמובן אתייחס.

משה יעלון: אז כפי שאמרתי בהצגת החוק בשבוע שעבר, מעולם לא ראיתי בשירות בצה"ל נטל, אלא זכות לשרת, ומאחר שהשאלה נשאלת כפי שהיא נשאלת, אני רוצה שוב להעיד, שבשנים האחרונות אנחנו עדים לתהליך מתפתח של גידול במספר תלמידי הישיבות המבקשים להשתלב בעבודה ובחברה, והמסלולים שנפתחו בצה”ל משמשים פלטפורמה מתאימה שהובילה לגידול במספר המתגייסים לשירות ובמספר המשתלבים בשוק התעסוקה לאחר השירות.

משה יעלון: תיקון מס' 19 לחוק, ממרס 2014, בממשלה הקודמת, אשר החליף את חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם משנת 2002, הידוע כ"חוק טל", הוסיף לחוק שירות ביטחון את ההסדרים החדשים להשתלבותם של תלמידי הישיבות בצה”ל ובחברה.

משה יעלון: מאחר שתיקון מס' 19 עורר התנגדות עזה בקרב הציבור החרדי, עלה חשש לפגיעה בתהליך החיובי הטבעי, שניצניו כאמור החלו קודם לכן, לפני החקיקה, ואשר הצביע על עלייה מתמדת והדרגתית במספר המתגייסים מקרב ציבור זה, שהתחוללה ממילא, עוד טרם הפעלת הוראות התיקון האמור בממשלה הקודמת.

משה יעלון: אני יכול להבין את מורת רוחם של חברי סיעת יש עתיד, שתיקון מס' 19, על צבעיו העזים ותקופת ההסתגלות שנקבעה בו, ובעיקר הסנקציות הפליליות, היה לדגלם המרכזי בממשלה ה-33, ובתיקונים שאנו עושים בימים אלה אנו מעמעמים צבעי דגל זה.

משה יעלון: יחד עם זאת, על-פי מדיניות הממשלה שהתגבשה בעניין זה, נכון וראוי להמשיך ולקדם את העמידה ביעדי הגיוס בקרב הציבור החרדי, הן לשירות הצבאי והן לשירות הלאומי-אזרחי, בדרך של אפשור – לאפשר שיתוף פעולה, ולא בכפייה, תוך יצירת אמצעים ממשיים להשגת מטרה זו.

משה יעלון: התיקונים להסדר משנת 2014, שנעשו בחוק שהבאנו לאישור ואושר בשבוע שעבר, נעשו מתוך כוונה להגיע לעמידה ביעדי הגיוס בקרב הציבור החרדי על יסוד שיתוף פעולה אמיתי.

משה יעלון: אני מבקש להדגיש: אין כאן שום נסיגה בהשגת יעדי הגיוס במובנם הכולל והמספרי, אבל הדרך – ראוי שזה ייעשה בדרכנו.

משה יעלון: ואכן עמדנו – הציבור החרדי עמד ביעד הגיוס בשנה שעברה.

משה יעלון: השנה היעד הוא 2,700 – 2,700 זה יעד הגיוס, והציבור החרדי יעמוד בזה, ולכן ראיתי לנכון להאריך את תקופות ההסתגלות בתיקונים החדשים בחוק.

משה יעלון: במסגרת תקופות ההסתגלות יקודם הליך שילובו של המגזר החרדי בשירות הצבאי או האזרחי במתכונת וולונטרית, ונבהיר: ההסדר המוצע אינו קובע הוראות לעניין טיבו ואופיו של הסדר קבע שיחול בעתיד ביחס לגיוס מקרב המגזר החרדי.

משה יעלון: הארכת תקופת ההסתגלות תאפשר התנסות ארוכה יותר, הפקת לקחים לגבי תהליכי הגיוס, השלמת ההליכים להקמת מנגנונים לשם פיקוח ואכיפה על הוראות פרק ג'1 לחוק, הליכים שהתעכבו, בין השאר, בשל התפזרות הכנסת התשע-עשרה.

משה יעלון: נוסף על כך, הארכת התקופה תאפשר לגבש אמצעים שיסייעו לקידום שילובם של בני המגזר החרדי בשירות סדיר ובשירות לאומי-אזרחי ולמצות את הניסיון לקדם את שילוב המגזר החרדי במסגרות השירות, בנקיטת אמצעים שקיימת הסתברות ממשית שישיגו שילוב כאמור בדרך של שיתוף פעולה ובהסכמה.

משה יעלון: לשם קידום העמידה ביעדי הגיוס לשירות הצבאי ולשירות הלאומי-אזרחי מקרב המגזר החרדי, בתקופות ההסתגלות יוקם צוות בין-משרדי שיקדם תוכניות רב-שנתיות לשתי התקופות האמורות, וייכללו אמצעים שאנו סבורים כי יביאו לקידום העמידה ביעדי הגיוס כאמור.

משה יעלון: סיכומו של דבר, יש לדבוק בצדדים החיוביים של נושא כאוב זה; בשנים האחרונות אנו עדים לתהליך חיובי ביותר של השתלבות תלמידי הישיבות במעגלי השירות הן בצה"ל, הן בשירות האזרחי והן במעגל העבודה הרחב.

משה יעלון: ראוי לעודד את המשך התהליך בשנים הקרובות באופן מוסכם ולהאריך את תקופות ההסתגלות כדי שהמגמות החברתיות החיוביות של ההשתלבות תימשכנה ללא איום על פגיעה בקבוצה כזו או אחרת.

משה יעלון: אנו מבצעים מהלכים אלו לתיקון החוק בראייה מפוכחת, מציאותית ואחראית.

משה יעלון: אין בהם כדי להעמיד בסכנה את עצם השירות בצה”ל וקיומו של צבא העם, כדברי מגיש הצעת האי-אמון; ההפך הוא הנכון.

משה יעלון: לכן אני מבקש להסיר את הצעת האי-אמון שלפנינו.

יצחק וקנין: תודה לשר הביטחון, השר משה בוגי יעלון.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף ג' בסדר-היום: האפליה הממוסדת נגד האוכלוסייה הערבית, הוצאת התנועה האסלאמית אל מחוץ לחוק והפגיעה בזכויות בסיסיות, הצעת אי-אמון של הרשימה המשותפת – חד"ש, רע"ם, תע"ל, בל"ד.

יצחק וקנין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, חבר הכנסת.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: נכנס, הנה, השר נכנס.

יצחק וקנין: השר לביטחון הפנים ישיב על הצעת האי-אמון, אז אדוני יכול להתחיל את הנאום.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, כבוד השר גלעד ארדן, חברות וחברי הכנסת, אני לא בא כאן כדי להגן רק על התנועה האסלאמית, אלא בעיקר להגן על המרחב הדמוקרטי.

איימן עודה: הממשלה השתמשה בחוק דרקוני, שהוא שריד תקופת הקולוניאליזם, חוק לשעת-חירום, אשר לא חוקק בכנסת זו אף שהיא מחדשת אותו, והיום הקואליציה רוצה לחדש אותו שוב.

איימן עודה: ואני שואל: מה התנועה האסלאמית עשתה?

איימן עודה: מה חדש?

איימן עודה: האספה ההמונית, "אל-אקצא בסכנה", מתקיימת מאמצע שנות ה-90; ה"מוראביטון", ה"מוראביטאת", נמצאים ונמצאות באל-אקצא זה עשר שנים; על השינוי בסטטוס-קוו, התנועה האסלאמית ואחרים, כולל אנוכי, מדברים כבר משנת 2000, אז למה צריך להוציא אותה מחוץ לחוק?

איימן עודה: באיזו טענה?

איימן עודה: האם היא עברה על החוק?

איימן עודה: האם מגישים כתבי-אישום נגד ההנהגה שלה, אף שהם מחפשים ועוקבים אחריה כבר יותר משני עשורים?

איימן עודה: מה זה אומר שהממשלה, יש בה שר, אורי אריאל, שעלה למתחם של אל-אקצא – הוא נשאר שר בממשלת ישראל, והממשלה מחליטה דווקא להוציא את התנועה האסלאמית ולהשאיר אותו שר בממשלה?

איימן עודה: אז מה האמירה שאנחנו מקבלים?

איימן עודה: ולמה ראש הממשלה נוקט בעמדה הזו דווקא עכשיו?

איימן עודה: אין לי ספק שראש הממשלה, שבנה את השלטון שלו על ההפחדה, על ההפחדה גם מהערבים שנוהרים באוטובוסים בכמויות, איבד קלף כל כך חשוב לו בהפחדה, והוא הקלף האיראני.

איימן עודה: אז הוא מחפש אויב חדש, והאויב האולטימטיבי הוא האוכלוסייה הערבית.

עודד פורר: גם הבחור שרצחו אותו היום, גם הוא חיפש את האויב?

עודד פורר: גם הוא חיפש את האויב, זה שנרצח?

איימן עודה: ראש הממשלה קורא את הסקרים מדי יום ורואה איך הוא מזדנב אחרי ליברמן, אחרי הבית היהודי.

איימן עודה: אז הוא רוצה לחזק את עצמו שוב, והוא מחפש את האויב מחדש; ראש הממשלה שעשה דה-לגיטימציה לאוכלוסייה שלמה, אז מה הפלא שהוא יוציא חלק ממנה מחוץ לחוק?

איימן עודה: ואני שואל אתכם, את כולכם: למי זה טוב לראות בכל התנועות האסלאמיות מקשה אחת?

איימן עודה: למי זה טוב לראות בכל התנועות האסלאמיות מין "דאעשיזם" כזה?

איימן עודה: יש תנועה אסלאמית דמוקרטית למהדרין, והיא תנועת "א-נהדה", בתוניסיה, למשל; יש התנועה האסלאמית הדרומית, שהיא חלק מהתנועה המשותפת, ויש התנועה האסלאמית הצפונית, שהיא מתמודדת לפי החוק – ואני אוסיף, לפי החוק הישראלי.

איימן עודה: במידה שהיא עוברת על החוק – אז יש הכלים המספיקים והמספקים להעמיד אותה לדין.

איימן עודה: אבל מחליטים להשתמש בחוק דרקוני כזה, חוק קולוניאליסטי, כדי להוציא את כולה מחוץ לחוץ.

איימן עודה: כאשר אני אומר "כולה", אז מחליטים בבת אחת להוציא 17 עמותות, ובהן עמותת "איקרא" למשל, שהיא עמותה שתורמת למען התלמידים והסטודנטים, מלמדת אותם פסיכומטרי וכל מיני שיטות לימוד; מחליטים להוציא את תנועת "אל-ארד ואל-אנסאן" בנגב, "האדמה והאדם", שמשרתת בכפרים הבלתי-מוכרים, איפה שהמדינה מפקירה, מפקירה את הילדים, בכפרים שאין להם מים ואין חשמל, אז מחליטה להוציא את העמותה הזו מחוץ לחוק.

איימן עודה: זו דרכה של הממשלה הנוכחית אין ספק שיש פער תהומי בינינו לבין התנועה האסלאמית הצפונית, לרבות במישור החברתי.

איימן עודה: מי שמתמודד עם התנועה האסלאמית הצפונית באוניברסיטאות, ברשויות המקומיות, בכל מיני מסגרות – זה אנחנו, שאנחנו תנועה פוליטית שיש לה משנה סדורה די ברורה במישור הפוליטי, אבל הפער התהומי הוא בעיקר במישור החברתי.

איימן עודה: אז להתווכח עם התנועה האסלאמית – בוודאי צריך להתווכח עם התנועה האסלאמית, אנחנו אלה שמתווכחים עם התנועה האסלאמית; אבל בין זה לבין לא לתת לה זכות להביע את הדעה שלה – זה ההבדל בין להיות דמוקרט ולהיות פירומן או נירון-ישראל, שרוצה להצית את הכול, כמו ראש הממשלה בנימין נתניהו.

איימן עודה: אבל הבעיה היא לא רק ראש הממשלה ולא רק הקואליציה; הבעיה היא עם מה שנקרא השמאל, השמאל בישראל, המחנה הציוני.

איימן עודה: האמת שאין פלא שמי שדיבר לפני דיבר על סיום הכיבוש מטעמים דמוגרפיים, שהוא רוצה להגיד לי בעצם שגם אני, הערבי, גם אני בעיה דמוגרפית.

איימן עודה: עכשיו הוא רוצה להיפטר מהפלסטינים מסיבות דמוגרפיות, אחרי זה הוא ימצא שאני בעיה דמוגרפית בתוך מדינת ישראל.

איימן עודה: אין פלא שמי שעומדים לצדנו בלהכיר בזכותה של אום-אלחיראן להתקיים – אין פלא שהם יעמדו לצד הממשלה.

איימן עודה: אבל אני רוצה להגיד להם, שבסופו של דבר אתם מפסידים במשך 20 שנה, מפני שהעם יעדיף את המקור ולא את הצל ולא את העותק.

קארין אלהרר: תלך ממני, אורן, לפני שאני חוטפת קריזה.

איימן עודה: לכן, כאשר אתם לא מביעים אלטרנטיבה לממשלה, אז הציבור – – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן.

קארין אלהרר: חזן, שמעתי אותך – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן.

איימן עודה: חבר הכנסת חזן, אל תפריע לי, בבקשה.

איימן עודה: אל תפריע לי.

אורן אסף חזן: – – –

איימן עודה: אל תפריע לי, בבקשה.

איימן עודה: אז הציבור יבחר במקור ולא בעותק.

איימן עודה: אבל אתם פוגעים בעיקר ב-20% מהאוכלוסייה, שאתם יכולים להישען עליה במידה שאתם רוצים לגשת לכיוון של השלום, השוויון, הדמוקרטיה והצדק החברתי.

איימן עודה: אנחנו יודעים שאנחנו, האוכלוסייה הערבית, לא יכולים להשפיע ממש על החלטות המלחמה והחלטות הגזענות; יחד עם זאת, אנחנו יודעים שאי-אפשר להגיע לשלום אמיתי, שוויון אמיתי, דמוקרטיה אמיתית וצדק חברתי אמיתי, בלי המשקל האיכותי והכמותי של האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: לכן, מי שתוקף את האוכלוסייה הערבית, מי שמצטרף לממשלה בתקיפתה נגד האוכלוסייה הערבית, הוא גם פוגע בעצמו.

איימן עודה: בתקופת הממשל הנאצי – ואני אף פעם לא משווה כל תקופה בהיסטוריה, וגם לא את התקופה הנוכחית, לתקופה הנאצית, שאין לה אח ורע בכל ההיסטוריה האנושית, אבל יש לקחים שאפשר ללמוד ממנה.

איימן עודה: אחד השירים שמבטאים בצורה נכונה את העמדה הדמוקרטית הוא שירו של מרטין נימלר.

איימן עודה: מרטין נימלר אמר: כשהנאצים באו לקחת את היהודים אמרתי: אני לא יהודי, אז אני לא אגן עליהם; כשהם באו לקחת את האיגודים המקצועיים, אמרתי שאני לא חלק מהאיגוד המקצועי אז אני אשב בצד; כאשר באו לקחת את הקתולים, אמרתי: אני פרוטסטנטי; כאשר באו לקחת אותי, לא מצאתי אף אחד שמוכן להגן עלי.

איימן עודה: לכן אני פונה למחנה הציוני – –

יצחק וקנין: תודה.

איימן עודה: – – ואני אומר להם, שמי ששתק על ההסתה נגד האוכלוסייה הערבית – בסופו של דבר אותו פאשיזם רצח את רבין, אז תלמדו את הלקח בבקשה.

איימן עודה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: יעלה השר לביטחון הפנים, השר גלעד ארדן, וישיב בשם הממשלה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה כמובן מבקשת מהכנסת לדחות את הצעת האי-אמון, ואני אנמק כעת מדוע.

גלעד ארדן: כפי שפורסם בשבוע שעבר, הקבינט המדיני-ביטחוני החליט לפני כמה שבועות – וההחלטה הזאת פשוט נשמרה בחשאיות, בגלל פעולות החקירה ואיסוף המודיעין שנתבקשו, על-ידי המשטרה ושירות הביטחון הכללי – אבל הקבינט החליט להכריז על הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית כהתאחדות בלתי מותרת.

גלעד ארדן: ולמעשה, משמעות ההחלטה היא שמאותו מועד ואילך, כל גוף או אדם שישתייך לארגון הזה, וכל אדם שייתן לארגון שירות או יפעל במסגרתו, למעשה עובר עבירה פלילית ויהיה צפוי לעונש מאסר.

גלעד ארדן: ונוסף על כך, כפי שכבר ראינו שהתחיל לקרות: יהיה אפשר להחרים כל רכוש ששייך לארגון הזה.

טלב אבו עראר: – – – שאני אדע למה.

גלעד ארדן: סליחה?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: אני מנסה להתחיל להסביר.

גלעד ארדן: אני רק בתחילת דברי.

גלעד ארדן: אל דאגה, חבר הכנסת אבו עראר, אתה עוד תבין.

גלעד ארדן: אני בטוח גם שאתה פתוח להשתכנע, אגב.

גלעד ארדן: לפי מידע רב שנצבר במשטרה ואצל גורמי הביטחון, הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית בישראל, בראשות השיח' ראאד סלאח, הוא תנועה אחות לארגון הטרור "חמאס", ומקיימת אתו שיתוף פעולה הדוק וחשאי.

גלעד ארדן: הפלג הצפוני מוביל מסע הסתה שיטתי וכוזב נגד מדינת ישראל, והוצאת הארגון מחוץ לחוק היא צעד חיוני בשמירת ביטחון הציבור ומניעת פגיעה בנפש.

גלעד ארדן: הפלג הצפוני, כפי שחברי הכנסת ודאי יודעים, וכולנו נחשפנו לכך בשנים האחרונות, מוביל מסע הסתה שקרי שכותרתו: אל-אקצא בסכנה, במטרה לטפול על מדינת ישראל האשמות שווא כאילו יש כוונה לפגוע במתחם הר-הבית, להפר את הסטטוס-קוו – –

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: – – להחריב את המסגדים, לבנות את בית-המקדש – כל המצאה בעצם היא לגיטימית מבחינת – –

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: – – הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית במסגרת הרצון לגייס משאבים, להסית את הציבור לפעילות; ובכלל, להשפיע על היעד הסופי של הקהל שאליו הפלג הצפוני פונה, והוא כמובן חיסולה של מדינת ישראל כמדינתו האחת והיחידה של העם היהודי.

קריאה: – – –

טלב אבו עראר: חיסול המדינה?

טלב אבו עראר: חיסול?

גלעד ארדן: חיסולה של מדינת ישראל כמדינתו היחידה של העם היהודי.

טלב אבו עראר: מה, הפלג הצפוני עומד לחסל את המדינה?

טלב אבו עראר: כך אני מבין.

גלעד ארדן: כמדינתו של העם היהודי.

גלעד ארדן: אני חוזר ומדגיש.

טלב אבו עראר: מוזר.

גלעד ארדן: במסגרת – מוזר?

גלעד ארדן: טוב.

אורן אסף חזן: – – – לך?

טלב אבו עראר: – – –

אורן אסף חזן: טלב – – –

גלעד ארדן: במסגרת זו הקים הפלג הצפוני של התנא"ס, של התנועה האסלאמית, בשיתוף עם ה"חמאס", למשל, מערך פעילים בשכר: "מוראביטון", "מוראביטאת".

גלעד ארדן: אני מציע לכל מי שלא מכיר את המשמעויות והפירוש של המילים בערבית, וההקשר שלהן, מה זה "מוראביטון" ו"מוראביטאת", לשאול את חברי הכנסת הערבים – –

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: – – והם יסבירו מה המשמעות – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – ובאיזה הקשר – – –

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – – –

גלעד ארדן: – – – ובאיזה הקשר.

גלעד ארדן: דרך אגב, בהקשר, עכשיו, של הפעילות של "דאעש", גם כן מוזכר ארגון "מוראביטון", אחר, באירופה, שפועל.

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: יש לזה משמעות – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – –

גלעד ארדן: – – מאוד ברורה של הגנה – –

יצחק וקנין: – – תאפשר לשר לענות לך.

גלעד ארדן: – – על קודשי האסלאם מפני פעילות הכופרים, שנועדה להחריב את – או לאיים על קודשי האסלאם; מערך פעילים בשכר נועד ליזום פרובוקציות בהר-הבית.

גלעד ארדן: פעילות זו הביאה, לדעת כל גורמי הביטחון, להגברה משמעותית של המתיחות והאלימות בהר-הבית.

גלעד ארדן: חלק ניכר מהפיגועים בעת האחרונה – אני מדגיש: חלק ניכר מהפיגועים בעת האחרונה – ויש לנו מידע ברור שמצביע על כך, כולל מחקירות של רוצחים לאחר ביצוע פיגוע – התבצעו על רקע ההסתה והתעמולה של הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית.

גלעד ארדן: נוסף על כל אלה, הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית הוא ארגון בדלני, קיצוני וגזעני, אשר אינו מכיר במוסדות המדינה, בשונה מהפלג הדרומי – מקווה שאני לא עושה לו נזק, לפלג הדרומי – שולל את זכות קיומה ושואף לכונן במקומה ח'ליפות אסלאמית.

גלעד ארדן: התנועה האסלאמית משתייכת לזרם האסלאמיסטי הקיצוני, והיא, כידוע לכולכם, חלק מתנועת "האחים המוסלמים" העולמית.

גלעד ארדן: שתיהן חולקות תפיסה אידיאולוגית קיצונית ומטרה משותפת, כפי שאמרתי קודם:

גלעד ארדן: השמדת מדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי.

גלעד ארדן: ולצורך העניין, אין שום הבדל, אבל שום הבדל, בין האידיאולוגיה – אולי בדרכי הפעולה לפעמים יש הבדל, אבל אין שום הבדל בין האידיאולוגיה של הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית ל"דאעש", ל"חמאס", ל"אל-קאעידה" וליתר ארגוני הטרור.

גלעד ארדן: ואשר למה שציין חבר הכנסת איימן עודה – ואני גם רואה פה אנשים שמכירים את זה יותר טוב ממני: כל ארגוני הטרור, דרך אגב, אבל כולם, כמעט, מחזיקים זרוע אזרחית, שמשמשת איזו כסות לפעילויות אחרות שלהם, ועם כל הכבוד, הכשרה לפסיכומטרי או אפילו גמילה של מכורים לסמים לא מהווה לגיטימציה לתמוך או לקדם פעילות שמהווה מצע לפעולות של טרור או איזו – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גלעד ארדן: – – תמיכה, ישירה או עקיפה, בפעולות טרור, שכפי שציינתי, צומחות על רקע האידיאולוגיה שהפלג הצפוני מפיץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גלעד ארדן: נוכח פעילות ההסתה של התנועה האסלאמית, בוצעו בשנים האחרונות כמה מהלכי סיכול נגד התנועה וראשיה, שעיקרם, כפי שראינו בימים האחרונים, הוצאה אל מחוץ לחוק, אבל גם בעבר נעשו ניסיונות להוציא רק חלק ממוסדות התנועה מחוץ לחוק: כמו ה"מוראביטון" וה"מוראביטאת".

גלעד ארדן: תמיד ראשי התנועה ניסו לבצע מעקפים, למצוא דרכי פעולה אחרות, להקים עמותות בשמות אחרים, והמסקנה שהגענו אליה היא שצריך, למעשה, לייבש את הביצה, ולא לרדוף כל הזמן אחרי תנועה או ארגון או מוסד כזה או אחר.

גלעד ארדן: כידוע, מנהיגי התנועה, ובהם ראאד סלאח, הועמדו בעבר לדין בגין שורה של עבירות ביטחוניות חמורות, הורשעו וריצו עונשי מאסר.

גלעד ארדן: השיח' סלאח אף עמד לדין לאחרונה, והורשע בעבירה של הסתה לאלימות ולגזענות, והוא, לאחר שריצה בעבר עונשי מאסר, בקרוב צפוי – כמובן, כפוף להחלטות בית-משפט – צפוי להתחיל לרצות תקופת מאסר נוספת.

גלעד ארדן: אני רוצה להדגיש, והדגשתי זאת בכל אמירה ציבורית שלי, ובכל ריאיון, והתראיינתי גם לרדיו "א-שמס" וגם ל"קול ישראל" בערבית, ואני אומר את זה בתגובה על אמירות, לצערי, שאני שומע מצד חברי הכנסת הערבים: ההחלטה הזאת מכוונת אך ורק וקודם כול נגד הגורמים המניעים והתומכים בפעילות הסתה וגזענות, אלה שתומכים בערעור היציבות באזור, ולצערנו גורמים גם לפגיעות בנפש; ולמעשה, כפי שאמרתי, וגם על כך יש לנו מודיעין ברור – משתפים פעולה עם ארגון ה"חמאס", שאני מקווה שלגביו אין לכם ספק שהוא ארגון טרור.

גלעד ארדן: המהלך הזה איננו מכוון נגד הציבור הערבי והמוסלמי בישראל, שרובו הגדול והמכריע שומר על חוקי המדינה ושולל פעולות של הסתה וטרור, ונתתי כדוגמה את הפלג הדרומי, שלא במקרה לא הוצא מחוץ לחוק, והוא משחק לפי כללי הדמוקרטיה.

גלעד ארדן: יש לו גם כאן נציגים.

גלעד ארדן: וחבל מאוד, חבל מאוד שחברי הכנסת הערבים, דווקא הם, מנסים ליצור איזה מצג אצל הציבור הערבי במדינת ישראל כאילו יש כאן פעילות ממשלתית, שלטונית, נגדו.

גלעד ארדן: אני חושב שתפקידכם, עם כל הכבוד, זה לבדל את הציבור הערבי בישראל מאותם מסיתים וגזענים, שמנסים כל הזמן לפגוע ביחסים העדינים שבין האוכלוסייה הערבית לאוכלוסייה היהודית במדינת ישראל.

גלעד ארדן: ורק כדי לסבר את האוזן, נזכיר שוב כמה נתונים עובדתיים, שאולי יאזנו קצת את הרושם השקרי שלצערי, עוד פעם, חלק מחברי הכנסת מטפחים בשנים האחרונות: ממשלות ישראל השקיעו בשנים האחרונות סכומים ניכרים בפיתוח הכלכלי והחברתי של מגזרי המיעוטים והמגזר הערבי בפרט.

גלעד ארדן: נכון, צריך לעשות הרבה יותר, ונמשיך לעשות, אבל בשנים 2010–2015 הושקעו במגזר הערבי יותר מ-3 מיליארד שקלים.

גלעד ארדן: בשנים 2011–2015 הושקעו מאות מיליוני שקלים במגזר הבדואי בצפון, והיינו רוצים להשקיע מיליארדים גם בדרום, אם במקום ללבות ולשסות את התושבים הבדואים שם – – –

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: – – – להתנגד לכל מתווה – כל מתווה שמציעה הממשלה, כולל המתווה שהוביל – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

גלעד ארדן: – – חבר הכנסת בני בגין, אם הייתם עוסקים בלנסות ולקיים פיוס, דו-קיום ואחווה – תאמינו לי שהממשלה מאוד רוצה להשקיע עוד מיליארדים רבים, ואף יותר, כדי להגיע לפתרונות צודקים לטובת אזרחי ישראל – –

איימן עודה: אז אנחנו הבעיה.

גלעד ארדן: – – הערבים, הבדואים וכן הלאה.

איימן עודה: אתה אומר שאנחנו הבעיה?

איימן עודה: בגללנו לא – – –

גלעד ארדן: אתם, חברי הכנסת הערבים, חלק מהבעיה, ודאי.

גלעד ארדן: ודאי.

גלעד ארדן: ודאי.

גלעד ארדן: תלמדו מראשי הרשויות הערביות, שלא עוסקים בללבות את היצרים ולכסות – אלא בלנסות למצוא פתרונות – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת איימן עודה, אנא, אם אתה רוצה לקרוא קריאות ביניים אז שב במקומך, זה יותר מכובד.

איימן עודה: הוא מאשים אותנו – – –

יצחק וקנין: רבותי, שבו במקומותיכם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת – איימן, אני אאפשר לך.

יצחק וקנין: אתה רואה, הוא מקשיב לך, אבל שב במקומך ותגיד לו את מה שאתה רוצה.

יצחק וקנין: לא בעמידה.

גלעד ארדן: תן לי רק לסיים, כי יש לי קו מחשבה מאוד דק, ואם הוא נקטע אני מתקשה מאוד לחזור אליו.

איימן עודה: בגללנו לא מעבירים כסף?

איימן עודה: – – –

גלעד ארדן: אני מציין כרגע את – כן העברת הכספים, ואני אומר שאיפה שפרויקטים לפעמים נתקעים, זה לפעמים קשור גם לפעילות שלכם.

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: במרס 2010, כידוע לכם, אישרה הממשלה את תוכנית החומש לפיתוח כלכלי של 13 יישובים גדולים, רובם במגזר הערבי, בהיקף של קרוב למיליארד שקלים.

גלעד ארדן: אני מניח שאתם מכירים גם כן את הפעולות בתחום הזה, של מרכזי הכוון תעסוקתי, תחבורה ציבורית – אני יכול לתת כדוגמה את התוכנית להעצמה ופיתוח של טייבה לבד, בהיקף של 150 מיליון שקל.

גלעד ארדן: כל הדברים האלה, אני לא אומר שהם מספיקים, וכפי שאתם יודעים, גם אני ניהלתי משא-ומתן עם משרד האוצר כדי להגדיל במאות-מיליוני שקלים את שירותי השיטור שניתנים למגזר הלא-יהודי.

גלעד ארדן: יש לנו עוד המון מה לעשות, אבל אם הייתם רוצים, היה צריך ואפשר לעשות את זה יחד – – –

איימן עודה: רוצים.

איימן עודה: אתה המחליט, לא אנחנו.

גלעד ארדן: בסדר.

גלעד ארדן: אז אני נתתי כדוגמה, למשל, את המצב בדרום, ואני לא חושב שיש חברה שסובלת יותר מהחברה הבדואית בדרום, שאם אתם פה הייתם – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – משתמשים במנדט שקיבלתם להוביל את החברה הערבית לפתרון מוסכם וצודק, ולא רק להגיד "לא", ולהוביל אותם למחאה והפגנות נגד כל דבר שהממשלה תציע, וזה לא משנה מה היא תציע, אז אני חושב שהמצב של האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל היה טוב הרבה יותר ושוויוני יותר, כפי שהוא צריך להיות.

גלעד ארדן: אבל אנחנו נמשיך, אתכם או בלעדיכם, לפעול כל הזמן לשפר ולצמצם את הפערים שקיימים – – –

איימן עודה: אנחנו הבעיה, ואתם הפתרון.

איימן עודה: אנחנו הבעיה, ואתם הפתרון.

גלעד ארדן: אתם יכולים להיות חלק מהפתרון.

גלעד ארדן: אתם מתעקשים להרחיב את הבעיות ולא להשתתף בצמצום הבעיות.

גלעד ארדן: כן.

איימן עודה: אדוני השר, אתה מאמין בעצמך שאתם הפתרון ואנחנו הבעיה?

איימן עודה: – – –

גלעד ארדן: חבר הכנסת איימן עודה, התמונות של ראש עיריית נצרת ושלך לא יישכחו במהרה – –

איימן עודה: מברוכ.

איימן עודה: זה הערבי הישראלי שאתם רוצים – – –

גלעד ארדן: – – לא יישכחו במהרה.

גלעד ארדן: לא, הוא לא לבד.

גלעד ארדן: אני כיהנתי כשר הפנים גם, כמה חודשים, ופגשתי עשרות ראשי רשויות ערביים – –

איימן עודה: אז תיתנו להם.

איימן עודה: אני מבקש ממך – – –

גלעד ארדן: – – והם חושבים אחרת.

גלעד ארדן: הם לא מתעסקים כל היום בצביעות שלכם – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת איימן עודה.

גלעד ארדן: – – של לשפוט את מדינת ישראל בסטנדרטים לא קיימים ולהיות בשקט אל מול מה שקורה בסוריה, אל מול מה שקורה באיראן, אל מול מה שקורה בתימן, אל מול מה שקורה בכל מקום אחר.

גלעד ארדן: למה אתם מתעסקים כל היום בדבר הזה במקום להתעסק בפעילות החברתית מול ממשלת ישראל?

איימן עודה: – – – אני מבקש שתעבירו כסף לנצרת.

גלעד ארדן: אני לא אמרתי שהכול כאן טוב.

איימן עודה: – – –

אוסאמה סעדי: – – –

יצחק וקנין: רבותי, חבר הכנסת עודה, אני אפשרתי לך פעם-פעמיים, אבל יש גבול, כן?

יצחק וקנין: אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר, גם אותך, טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: תכף אתם תעלו, יש לכם דובר מטעמכם, שיגיד את מה שהוא רוצה להגיד.

יצחק וקנין: אבל אי-אפשר אחרי כל מילה של השר להפריע לו.

אוסאמה סעדי: – – –

טלב אבו עראר: – – –

חנין זועבי: – – – האמת שאין גבול – – –

יצחק וקנין: תכף אתם תעלו.

יצחק וקנין: תאפשרו לשר לסיים את דבריו.

גלעד ארדן: זה שאת כאן באמת מלמד שאין גבול לחוסר ההיגיון, את צודקת – – –

חנין זועבי: האמת שאין גבול.

חנין זועבי: אין גבול להיגיון, אין גבול – – –

יצחק וקנין: חנין זועבי, אני מבין שזה – – –

חנין זועבי: – – – אתה מצדיק הרג – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי.

גלעד ארדן: חברת הכנסת זועבי, זה רק פרובוקציות וצעקות ועימות וטרור.

גלעד ארדן: זה הכול.

גלעד ארדן: זו התרומה שלך למיליון וחצי אזרחי ישראל.

חנין זועבי: אתה – – –

יצחק וקנין: אני קורא אותך פעם ראשונה, חברת הכנסת חנין זועבי.

גלעד ארדן: בכל מקרה, לסיום אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שוב: הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית מקיים אידיאולוגיה שעל בסיסה המסית צומחים מפגעים שיוצאים לרצוח כאן, ברחובות ישראל, ולכן היא הוצאה אל מחוץ לחוק.

אוסאמה סעדי: – – – לבתי-משפט.

גלעד ארדן: צר לי, רבותי חברי הכנסת, שאמורים לייצג את הציבור הערבי – שרובו ככולו הוא שומר חוק, ולא מעוניין לתמוך בפעולות של הסתה לטרור ואידיאולוגיה כזו – שהם באמירות שלהם מכתימים את הציבור שהם אמורים לייצג.

גלעד ארדן: אבל אני אפתיע אותך ואסיים בכך שאני מודה להם על כך; אני מודה להם על כך שהם נמצאים כאן יחד אתנו בכנסת ישראל ומוכיחים פעם אחר פעם שכן, ישראל היא מדינה דמוקרטית ושוויונית – –

אוסאמה סעדי: דמוקרטית ליהודים.

גלעד ארדן: – – ובכך אתם תורמים לחיזוקה של מדינת ישראל כמדינה.

גלעד ארדן: אני שוב מציע לדחות בבוז את הצעות האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לדיון הסיעתי.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: רבותי, לכל דובר שלוש דקות.

גלעד ארדן: נא למחוק מהפרוטוקול את המילה "בוז".

יצחק וקנין: רבותי, השר מבקש למחוק מהפרוטוקול – – –

רויטל סויד: – – –

יצחק וקנין: אל תדאגי, ניתן לך כל מה שאת צריכה, תוספת.

יצחק וקנין: לפרוטוקול – השר מבקש למחוק את האמירה שלו שהוא מבקש לדחות בבוז את הצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: חוזר בו, לפרוטוקול.

רויטל סויד: רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: יש לך חצי דקה יותר.

רויטל סויד: – – אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אי-אפשר אפילו בשלוש דקות, וגם לא בשלוש וחצי, לכמת את הנושא הכל-כך כאוב שאני מדברת עליו היום – שמענו את דבריו של חברי חבר הכנסת אראל מרגלית, ושמענו גם את תשובתו של השר אלקין, והאמת – אין תשובות – – –

יצחק וקנין: השר אלקין?

רויטל סויד: השר אלקין הגיב על האי-אמון שלנו, כן, לגבי ירושלים.

יצחק וקנין: לא ישבתי פה.

רויטל סויד: אבל לפני הכול, אני רוצה לפתוח היום, יום קשה מאוד שעברנו במדינת ישראל – ארבעה פיגועי טרור.

רויטל סויד: צעיר נרצח עכשיו בכביש 443; יש פצועים, יש נפגעים, אין שקט ואין ביטחון.

רויטל סויד: וכשאנחנו מדברים על ירושלים, נדמה שה"אין ביטחון" עוד מתעצם גם מעבר למה שקורה בכל המדינה.

רויטל סויד: אני זוכרת, לפני הרבה שנים, כשהייתי נערה, היינו מגיעות לכאן, אני וחברותי וחברי, והיינו צועדים בשוק הערבי.

רויטל סויד: הורי מעולם לא שאלו אותי לאן אני הולכת, וגם אם הייתי אומרת להם שאני הולכת לשוק הערבי, אף אחד לא פחד.

רויטל סויד: כולם הלכו היכן שהם רצו, והיה שקט.

רויטל סויד: בהמשך, כשכבר לא יכולנו ללכת בבטחה בשוק הערבי, הלכנו בעיר העתיקה.

רויטל סויד: ובעיר העתיקה, ברובע היהודי לא היה שום חשש.

רויטל סויד: אבל, הנה, מסתבר שהיום, עכשיו, במשמרת שלך, אדוני ראש הממשלה, במשמרת שלך יהודים לא יכולים ללכת ברובע היהודי ולחוש בבטחה; במשמרת שלך, אדוני ראש הממשלה, יהודים לא יכולים ללכת בשוק מחנה-יהודה ולהיות בבטחה.

רויטל סויד: רק היום, אירוע טרור נוסף בשוק, על-ידי שתי נערות, בנות 14 ו-16.

רויטל סויד: וזה מתווסף למה?

רויטל סויד: מתווסף לבעיה רצינית מאוד של תעסוקה בעיר ירושלים; מתווסף לבעיה רצינית מאוד של תלמידים בירושלים שאין להם אופק, אין להם מתנ"סים, אין להם פעילויות, אין השקעה בחינוך, מתקשים להגיע לבגרות; אין מענה בשום תחום.

רויטל סויד: על התיירות אני בכלל לא מדברת, והעסקים הקטנים קורסים.

רויטל סויד: כמה חודשים יכולים להתנהל עסקים קטנים כאשר אף אחד לא פוקד אותם?

רויטל סויד: מי יוצא היום למסעדות?

רויטל סויד: מי ילך היום לקולנוע בירושלים?

רויטל סויד: מי ילך היום לחנויות, כאשר יש טרור ברחובות?

רויטל סויד: מתנהל בשוק מחנה-יהודה טרור, ומפחדים.

רויטל סויד: רק עכשיו צעיר נרצח בכביש 443.

רויטל סויד: זה לא ירושלים, זה פאתי ירושלים, זו תחנת הדלק שאני שנוסעת כל יום מתדלקת בה.

רויטל סויד: אז, אדוני ראש הממשלה, מה אנחנו אמורים לעשות?

רויטל סויד: בוא נניח שאנחנו רוצים להצביע בך אמון; לא אי-אמון, אמון.

רויטל סויד: אנחנו עכשיו רוצים להצביע לך אמון על המצב בירושלים.

רויטל סויד: על מה נצביע?

רויטל סויד: ירושלים מתייבשת, הטרור בה גואה והעסקים בה מתייבשים.

רויטל סויד: ושמעתי פה את השר אלקין.

רויטל סויד: ועם כל הכבוד, השר אלקין בתשובתו – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

רויטל סויד: – – כל מה שהוא עשה זה לגלגל את האחריות על הרשות.

רויטל סויד: לבוא בטענה לממשלה?

רויטל סויד: לא לממשלה, הרשות היא האחראית.

רויטל סויד: אז לא, אי-אפשר לפתור את זה בתשובה כל כך קלה, ועד שלא יהיה תעדוף בדיור, ועד שלא תהיה יצירת מקומות עבודה חדשים, ועד שלא יהיה עידוד התיירות, ועד שלא תהיה עצירת ההגירה השלילית ומציאת מקומות תעסוקה לחרדים כדי להוציא אותם מהמעגל שבו הם שוהים, ועד שלא תהיה השקעה בתרבות – –

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: – – ירושלים תמשיך להתייבש.

רויטל סויד: ואנחנו, אדוני ראש הממשלה, לא נוכל להצביע בך אמון.

רויטל סויד: ההפך, אי-אמון, כי ירושלים מסמלת הכול.

רויטל סויד: ובמשמרת שלך ירושלים היא עיר שיש בה דמים, היא עיר שהיא – –

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: – – לא מאוחדת, היא עיר חשוכה, היא עיר שיש בה חומות והיא מפולגת.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת יאיר לפיד.

יצחק וקנין: רבותי, אני מזכיר, שלוש דקות.

יצחק וקנין: אפשר לחרוג טיפה, אבל – שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האגדה מספרת – האגדות מספרות, לא אחת – שהווזיר הרע הוא בדרך כלל פיקח ומתוחכם.

ג'מאל זחאלקה: ומקובל לחשוב שרשעות גם קשורה לפיקחות ולמניפולציה וליכולת.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים זה לא כך, ויש גם מרושע וגם טיפש, וגם מעשה מרושע וגם מעשה טיפשי.

ג'מאל זחאלקה: מקובל גם לחשוב שהטיפשות של המרושע זה דבר טוב, למה?

ג'מאל זחאלקה: כי הוא לא יכול לממש את רשעותו כמו שצריך.

ג'מאל זחאלקה: אבל לפעמים זה לא כך.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים טיפשותו של המרושע גורמת נזק גדול יותר מרשעותו.

ג'מאל זחאלקה: והנה לנו דוגמה לכך.

ג'מאל זחאלקה: זה המעשה הכי טיפשי שהממשלה עשתה בשנים האחרונות.

ג'מאל זחאלקה: לא רק אני אומר שזה טיפשי, השב"כ אמר להם שזה טיפשי.

ג'מאל זחאלקה: מי שיודע את המצב הכי טוב אמר להם: אתם עושים מעשה טיפשי.

ג'מאל זחאלקה: ומה הנזק האדיר לנו כחברה ערבית ולכל אדם שפוי מהמעשה המרושע והמטופש הזה?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו הציבור הערבי, ידעו כאן כל חברי הכנסת, בחרנו בחירה אסטרטגית שלא סוטים ממנה, מקפידים עליה, והיא: המאבק שלנו הוא מאבק ציבורי, לא אלים, במסגרת החוק.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו שומרים ומחנכים ומובילים את הציבור שלנו בדרך הזאת.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה, בכוח, פעם אחר פעם, מנסה לתת ממד ביטחוני למאבקנו הפוליטי הלגיטימי בדרכים של הכפשה, בדרכים של שקרים, בדרכים של נקמנות פוליטית ובדרכים של אופורטוניזם פוליטי, אופורטוניזם פוליטי טהור.

ג'מאל זחאלקה: ראה נתניהו, דרכו של נתניהו – – –

יצחק וקנין: הוא ראה שהזמן נגמר.

ג'מאל זחאלקה: אדוני, התוצאה של המעשה הזה עלולה לדחוף צעירים ערבים לדרכים של קיצוניות של "דאעש".

ג'מאל זחאלקה: אם אתה לא נותן לאנשים לפעול, הם אומרים לך: אנחנו מקפידים על החוק, תביא עבירה על החוק.

ג'מאל זחאלקה: עובדים לפי החוק הישראלי, מה אתה רוצה יותר?

ג'מאל זחאלקה: תגיד תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: תגיד תודה רבה שאנחנו פועלים על-פי החוק למרות כל מה שעושים לנו.

ג'מאל זחאלקה: מה אתם רוצים?

ג'מאל זחאלקה: מה אתם רוצים מאתנו כאשר אתם אומרים לנו – אנחנו עושים על-פי החוק, אומרים לך: צא מחוץ לחוק.

ג'מאל זחאלקה: איזה מין היגיון זה?

ג'מאל זחאלקה: מי שמקפיד על החוק – אתה מוציא אותו מחוץ לחוק?

ג'מאל זחאלקה: איזו טיפשות, איזו רשעות, איזה אופורטוניזם.

יצחק וקנין: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בכל מקרה מגנים את הצעד של הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו ניאבק כדי לאפשר לנו מאבק פוליטי, לכלל הציבור הערבי, על כלל זרמיו – האסלאמי, הלאומי, הקומוניסטי, השמאלי – כולנו, שתהיה לנו זכות ואפשרות לפעול פעילות פוליטית לגיטימית במסגרת החוק, ואנחנו ננצח.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יאיר לפיד, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל אורן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת יאיר לפיד.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אילו יכולתי לחזור אחורה ולשנות דבר אחד בחוק השוויון בנטל, הייתי משנה את שמו וקורא לו: חוק השוויון בפני החוק, כי בזה מדובר.

יאיר לפיד: אני לא אריב היום עם חברי החרדים, אלא אני דווקא סקרן לשמוע מה חושבים בליכוד ובבית היהודי.

יאיר לפיד: מפני שהליכוד והבית היהודי הרי לא הצביעו בעד החוק, הם עיצבו אתנו ביחד את החוק.

יאיר לפיד: ישבו – ישב שר הביטחון – בוגי יעלון היה חלק מוועדת פרי שבנתה את החוק; שרת המשפטית הנוכחית הגברת שקד עמדה בראש ועדת שקד שתיקנה את החוק.

יאיר לפיד: אלה מוצרים שנבנו ביחד.

יאיר לפיד: וכשבאים היום ואומרים למפלגת השלטון, לליכוד: בעצם, למה אתם משנים חוק שאתם בניתם?

יאיר לפיד: ראש הממשלה הצביע בעדו ארבע פעמים – הצביע בממשלה, הרים את ידו, ישבתי מולו; הצביע בכנסת פה שלוש פעמים, הרים את ידו, ישבתי לצדו – ואמר: אני בעד החוק, זה חוק חשוב.

יאיר לפיד: ואז הוא בא היום, ואומרים לו: רגע, אז למה אתה מבטל את החוק?

יאיר לפיד: הוא אומר: כי עכשיו יש קואליציה אחרת.

יאיר לפיד: אומרים לו: תסביר.

יאיר לפיד: הוא אומר: תראו, קודם לפיד הכריח אותי להעביר את החוק, ועכשיו חבר הכנסת פרוש יושב פה ומכריח אותי לבטל את החוק.

יאיר לפיד: זאת אמירה מדהימה, כי את זה אומר ראש ממשלת ישראל: תראו, לי אין ערכים, אין לי דעות משלי, אין לי מחשבות משלי על מה צריך לקרות במדינת ישראל או איך צריך לפתור את המתחים בתוך החברה הישראלית.

יאיר לפיד: יש רק לחצים קואליציוניים.

יאיר לפיד: ואם מחר יקום מישהו ולו יהיה כוח פוליטי, אז אני אשנה את דעתי עוד פעם.

יאיר לפיד: ואני חושב שאנחנו צריכים, כחברה, להיות לפחות מבוהלים מזה שאנחנו נשלטים בידי ראש ממשלה ומפלגת שלטון שאומרת בגלוי שאין שום דבר קדוש בעיניה, מלבד היכולת להישאר על הכיסא ולרצות את השותף הקואליציוני שיש להם באותו רגע.

יאיר לפיד: זה הדבר היחיד שחשוב.

מאיר פרוש: פעם לפיד לרצות אותו – –

יאיר לפיד: שלום, כבודו.

מאיר פרוש: – – ופעם מישהו אחר.

יאיר לפיד: פעם לפיד לרצות אותו, ופעם את מר פרוש לרצות אותו.

יאיר לפיד: כי להם אין דעות.

מאיר פרוש: אל תגיד את זה בחדא מחתא, בבקשה.

יאיר לפיד: סליחה, כבודו?

מאיר פרוש: לא בחדא מחתא.

יאיר לפיד: אוקיי.

יאיר לפיד: אתה לא רוצה שאני אגיד את שנינו ביחד.

יאיר לפיד: לא נורא, אתה תעמוד בזה.

יאיר לפיד: ולפיכך אני אומר שהבעיה הגדולה פה – אתם יודעים מה?

יאיר לפיד: במובן מסוים יותר קל להבין את החרדים, כי זה ויכוח בין אידיאולוגיות.

יאיר לפיד: זה מאמין בדבר אחד, ההוא מאמין בדבר אחד.

יאיר לפיד: זו מהותו של הבית הזה, שאנשים מביאים את אמונותיהם, את מחשבותיהם, את ערכיהם, ומנהלים עימות מתמיד, ומתוך העימות הזה יוצאת איזו אמת שאחר כך מהווה את החברה הישראלית.

יאיר לפיד: וזה כמעט בתוך, אתה אומר, החוקים המתחייבים של המשחק.

יאיר לפיד: מה שלגמרי מחוץ לחוקי המשחק זה אנשים שהם כל כך ציניים וכל כך לא אכפתיים, שמסוגלים בדברים החשובים ביותר בחיינו להגיד: תראו, לי זה לא משנה.

יאיר לפיד: לא משנה לי יתגייסו או לא יתגייסו, לא משנה לי מה מרגישים הצעירים החרדים, לא משנה לי שחיילי ולוחמי צה"ל מרגישים היום שנבגדו בידי ממשלתם; מה שמשנה זה רק דבר אחד – שהקואליציה תמשיך להתקיים ואנחנו נמשיך לשבת בכיסא – –

יצחק וקנין: תודה.

יאיר לפיד: – – ומכוניות השרד ימשיכו לקחת אותנו ממקום למקום.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיכאל אורן, ואחריו – חבר הכנסת ינון מגל.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מיכאל אורן: תודה, היושב-ראש, חברי, חברותי, חברי הכנסת, בימים האחרונים התחיל האיחוד האירופי ליישם את החלטתו לסמן מוצרים ישראליים מיהודה ושומרון ומרמת-הגולן, על מנת כביכול לקדם משא-ומתן לקראת שלום.

מיכאל אורן: והיום מתכנסת עצרת האו"ם, ביום הנכבה, המתקרא, להחליט לקבל שורה ארוכה של החלטות אנטי-ישראליות, כולל דרישה לנסיגה ישראלית מכל רמת-הגולן.

מיכאל אורן: ואני שואל, ואני שואל את היושב-ראש:

מיכאל אורן: לקראת איזה משא-ומתן אירופה רוצה שישראל תלך על רמת-הגולן – מול סוריה?

מיכאל אורן: הרי סוריה חדלה להתקיים.

מיכאל אורן: ולמי הפלסטינים ותומכיהם רוצים שאנחנו נמסור את רמת-הגולן, ל"דאעש"?

מיכאל אורן: אני קורא היום לקהילה הבין-לאומית להכיר בריבונותה של ישראל ברמת-הגולן.

מיכאל אורן: קריסתה של המדינה הסורית זימנה בפנינו הזדמנות היסטורית להנחיל ולקבע את מעמדה של רמת-הגולן כחלק אינטגרלי של מדינת ישראל.

מיכאל אורן: אובדן הריבונות הסורית ברמת-הגולן הביא לכך שגורמים עוינים ביותר, כמו איראן, "דאעש" ו"חיזבאללה", התמקמו לאורך הגבול עם ישראל והפכו אותו לקו עימות חם.

מיכאל אורן: מאחר שלעולם יש אינטרס גדול לעצור את ההתפשטות האיראנית והג'יהאדיסטית ולשמור על יציבות ישראל ושכנותיה, הגיע הזמן לקדם את יישוב הגולן ולפעול להכרה בין-לאומית רחבה בריבונות הישראלית ברמה, הכרה שתביא לייצוב האזור ולשיקומו.

מיכאל אורן: עלינו לפנות את כל המשאבים הנדרשים על מנת לקבע את ריבונותנו ברמה, החל מפיתוח תשתיות, מקומות עבודה והשקעות נרחבות.

מיכאל אורן: כחייל בודד, בעבר, ששירת רוב הזמן ברמת-הגולן, ולפני כן כמתנדב בקיבוץ למרגלות הרמה, אני מכיר את האזור היטב.

מיכאל אורן: מדובר על שטח ריק מאוכלוסייה השואפת לעצמאות; כ-10% מהאוכלוסייה הדרוזית שם קיבלו אזרחות ישראלית.

מיכאל אורן: חשוב לציין כי משך הזמן שרמת-הגולן נמצאת בידי ישראל הוא יותר מפי-שניים ממשך הזמן שהייתה בידי הסורים.

מיכאל אורן: זהו אזור עתיר משאבים ועשיר בהיסטוריה היהודית.

מיכאל אורן: ככל שאנחנו מסתכלים על אזור שסוע קרבות מסביבנו, אין אופק אחר ברמת-הגולן זולת האופק הישראלי.

מיכאל אורן: זהו עניין בעל חשיבות אסטרטגית, ביטחונית וציונית.

מיכאל אורן: אני שמח – – –

חיים ילין: אז למה אתם מחכים לספח?

מיכאל אורן: אנחנו לא מחכים.

מיכאל אורן: הנה, אני הולך להגיע.

חיים ילין: אתה נמצא בקואליציה.

חיים ילין: יאללה, יהודה ושומרון, את הכול, קדימה.

מיכאל אורן: סיעת כולנו אימצה, חיים, אימצה את הנושא של רמת-הגולן לפיתוח – –

חיים ילין: את מרג'-עיון תשאיר להם.

מיכאל אורן: – – וחרתה על דגלה לחזק את האזור הזה, כולל אישור של מאות יחידות דיור באזור ובניית תשתית.

מיכאל אורן: ואני כבר מודיע על הבמה הזאת – –

יצחק וקנין: תודה.

מיכאל אורן: – – שבליל חנוכה כל הסיעה, כל סיעת כולנו, תעלה לקצרין להדליק נרות.

מיכאל אורן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל אורן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ינון מגל, ולאחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

ינון מגל: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ברשותכם, אני רוצה לפנות בערבית היום לבני-דודי.

קריאות: – – –

ינון מגל: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: שלום עליכם, בני דודים.

ינון מגל: אני פונה אליכם בשפה הערבית משום שאני רוצה שתשמעו את האמת.

ינון מגל: המנהיגים שלכם לא אומרים לכם את האמת.

ינון מגל: שמעו לי, אנחנו חזרנו לארצנו אחרי אלפיים שנה בגלות.

ינון מגל: לא תשמעו על אירוע דומה לזה בהיסטוריה.

ינון מגל: זוהי מולדתנו היחידה, וזה כתוב בקוראן, סורה 7, פסוק 106.

ינון מגל: הטרור והאלימות לא יוציאו אותנו מפה.

ינון מגל: תשתחררו מהחלום שיום מן הימים היהודים יעזבו את האדמה.

ינון מגל: אנחנו פה על האדמה הזאת לעולם.

ינון מגל: )

חנין זועבי: – – – העברית שלך – – –

ינון מגל: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: הסתכלו סביבכם, מה אתם רואים?

ינון מגל: המזרח התיכון נחרב, אבל פה-גן עדן.

ינון מגל: תראו מה בנינו ב-67 שנה – אימפריה.

ינון מגל: ותראו את הרשות הפלסטינית.

ינון מגל: 20 שנה – מה בניתם?

ינון מגל: תראו את רצועת-עזה.

ינון מגל: עשר שנים בלי יהודי אחד – מה בניתם?

ינון מגל: כלום.

ינון מגל: כל הכסף שלכם מוקדש לניסיון לחיסול ישראל, אבל זה לא יעזור.

ינון מגל: אתם לא הורגים אותנו בגלל הכיבוש או ההתנחלויות.

ינון מגל: האמת היא שאתם הורגים אותנו ושונאים אותנו בגלל שאנחנו בעלי הבית פה.

ינון מגל: אתם פתחתם במלחמה ב-1920, ב-1921, ב-1936, ב-1948, ונחלתם תבוסה קשה, שאותה אתם מכנים "נכבה".

ינון מגל: ולא למדתם את השיעור ופתחתם באינתיפאדה ב-1987, ב-2000, וגם האינתיפאדה של היום.

ינון מגל: וכל סנטימטר וכל נשק שנתנו לכם לצורך השלום – השתמשתם בהם נגדנו.

ינון מגל: ואני אומר לכם, תלמדו את השיעור מההיסטוריה, אל תיפלו שוב לאותו פח ותדעו את האמת: מדינה פלסטינית לא תקום בין הנהר לים.

ינון מגל: תשכחו מהחלומות האלה.

ינון מגל: היום יש לרשות הפלסטינית נשיא, ממשלה, משטרה, רשויות.

ינון מגל: הדו-קיום אפשרי, השלום אפשרי, הביטחון אפשרי, אבל זה צריך להיות הדדי.

ינון מגל: )

יצחק וקנין: נא לסיים.

ינון מגל: (בערבית: ודבר אחרון – – –)

יצחק וקנין: אתה יודע מה זה מזכיר לי?

יצחק וקנין: חבר הכנסת פרי, זה מזכיר לי: דאר – דאר, בית – בית, זנגה – זנגה.

ינון מגל: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ודבר אחרון – בית-המקדש.

ינון מגל: 1.

ינון מגל: אל-אקצא לא בסכנה.

ינון מגל: המסגד הוא מחוץ לשטח של בית-מקדשנו, ואין לנו שום בעיה עם מסגד אל-אקצא; 2.

ינון מגל: אנחנו נמשיך להתפלל להקמת בית-מקדשנו במהרה בימינו, כמו שעשינו אלפיים שנה מאז שנחרב – –)

יצחק וקנין: תודה.

ינון מגל: (– – וזה כתוב בקוראן, סורה 17, פרק 104.

ינון מגל: ואנחנו ואתם יודעים שאין כוח בעולם שיכול לעצור את העם היהודי.

ינון מגל: תודה.

ינון מגל: )

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ינון מגל.

יצחק וקנין: יעלה – חבר הכנסת יעקב מרגי.

מסעוד גנאים: שקרן גם בעברית וגם בערבית.

מסעוד גנאים: שקרן בשתיהן.

מסעוד גנאים: שקרן – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: – – –

יצחק וקנין: בסדר, נו – – –

מסעוד גנאים: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מרגי – שלוש דקות.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, לפני כן אני מבקש לבדוק לי אם השפה הערבית המוגרבית גם נחשבת שפה רשמית בישראל.

עאידה תומא סלימאן: נחשבת, נחשבת.

יעקב מרגי: אתה זוכר, אלי אלאלוף, את החדשות ב-07:15 ברשת א', "אל-ערביה מוגרביה"?

אלי אלאלוף: – – –

יצחק וקנין: תשמור על הזמן שלך.

קריאה: – – –

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

מירב בן ארי: רק אם עברית אבל.

יעקב מרגי: אני אשתדל.

יעקב מרגי: עם המבטא של ינון, אני חשבתי שהוא צריך לדבר רוסית.

חיים ילין: יעקב – – –

יעקב מרגי: קצת רצינות.

יעקב מרגי: תחילה אני רוצה להשתתף בצערה של משפחת בוכריס על רציחתה של הבת היקרה הדר על-ידי מחבל בן-עוולה שגדע חיים באבם ובהתהוותם.

יעקב מרגי: שמענו על עוד הרוג היום במסגרת סדרת הפיגועים.

יעקב מרגי: מכאן תנחומים למשפחה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אנחנו שוב נדרשים להצעות אי-אמון שכותרתן – האחת: "ראש הממשלה מפקיר את בירת ישראל"; הצעת האי-אמון השנייה: "הניסיון לביטולו של השוויון בנטל ופגיעה בצבא העם"; השלישית: "האפליה הממוסדת נגד האוכלוסייה הערבית".

יעקב מרגי: ועכשיו, אדוני היושב-ראש, קצת לעובדות: בירת ישראל ירושלים לא מופקרת.

יעקב מרגי: בירת ישראל מתנהלת במציאות קשה ובעייתית, ולמרות המציאות הקשה בירת ישראל היא עדיין אטרקטיבית ומהווה דוגמה לבירות רבות; עיר מעניינת ומרגשת להמונים ברחבי העולם.

יעקב מרגי: נכון, יש סוגיות במחלוקת, סוגיות תקציביות ששנויות במחלוקת בין ראש העיר לשר האוצר; כולנו תקווה שייפתרו במהרה, כדרכן של מחלוקות מסוג זה.

יעקב מרגי: מכאן ועד להפקרת העיר – כותרת ממש בומבסטית – הפקרת עיר הבירה שלנו, הדרך עוד רחוקה.

יעקב מרגי: חשבתי שהמחנה הציוני יציע הצעת אי-אמון על המצב הביטחוני בירושלים, על ערעור הביטחון האישי בירושלים.

יעקב מרגי: אבל כנראה סכסוכים פוליטיים יותר מאתגרים אתכם לאי-אמון מאשר מצבה של העיר ירושלים.

יעקב מרגי: ולעניין השוויון בנטל והסכנה לצבא העם – רבותי, אולי אני לא מחדש לכם, אבל צבא העם הוא מזמן לא צבא העם, ושוויון בנטל הוא לא שוויון בנטל, עם החוק הזה או בלי החוק הזה.

יעקב מרגי: אז בואו נרד לעומקם של דברים, נהיה יותר רציניים.

עליזה לביא: אז מה אתה מציע?

יעקב מרגי: אני אומר לך מה אני מציע.

יעקב מרגי: אני שואל בדרך השלילה – – –

עליזה לביא: – – –

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, ברשותך.

יצחק וקנין: ולסכם.

יעקב מרגי: אני אומר לך, תארי לך שהייתי מחוקק חוק שמטיל סנקציות על מדינת ישראל על כל מה שהיא לא נוהגת בו בשוויון.

יעקב מרגי: על כל קיפוח של אוכלוסייה כזאת או אחרת – נטיל עליה סנקציות.

קארין אלהרר: זה לא רע – – –

יעקב מרגי: אני לא רוצה לאמץ את היושב-ראש.

יצחק וקנין: יש לו עוד 35 שניות לסיים.

יעקב מרגי: תאמינו לי שאני אאתגר אתכם.

יעקב מרגי: ידעתי שזה יהיה מעניין.

עליזה לביא: אתה יודע – – – חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: ראיתי שהדיון מנומנם, אמרתי שאני חייב להכניס את הסוגיה של השוויון בנטל.

יעקב מרגי: אני אמרתי בהומור לאחד החברים שלך בסיעת יש עתיד שכולם חברים שלי גם כן.

יעקב מרגי: לא מתנצל.

קארין אלהרר: איך אפשר לא להיות חבר שלך?

יעקב מרגי: איך אפשר לא להיות חבר שלי.

יעקב מרגי: גם שלכם.

יעקב מרגי: אם הייתי עכשיו חושב במחשבות קונספירטיביות – קודם כול, אם זאת לא הייתה המציאות הייתי צוחק או אומר שזאת מתיחה.

יעקב מרגי: למה?

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יעקב מרגי: משפט אחרון.

יעקב מרגי: אמרתי לחברים שלי שנראה לי שזאת מלכודת דבש שיש עתיד הטמינה לנו.

יעקב מרגי: היא חוקקה את החוק הזה, ואנחנו התנגדנו לו לאורך כל הימים.

יעקב מרגי: מה עשו לנו?

יעקב מרגי: הכניסו את הסנקציות כדי שנוציא אותן; ועכשיו מי תומך בחוק של יש עתיד?

יעקב מרגי: נכון, בתיקון.

יעקב מרגי: מי תומך בו?

יעקב מרגי: הסיעות החרדיות.

יעקב מרגי: אם זאת לא הייתה מציאות, הייתי חושב שזאת מתיחה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

עליזה לביא: זה לא החוק הזה.

עליזה לביא: זה החוק השני – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עודד פורר, ואחריו – חבר הכנסת סגן השר הרב מאיר פרוש.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, שוב אנחנו נמצאים ביום שני בהצעות האי-אמון, כמו שאמר חבר הכנסת מרגי.

עודד פורר: אז אתה שואל את עצמך, על מה מגישים הפעם אי-אמון?

עודד פורר: ואני שואל את עצמי: על מה לא?

עודד פורר: כי נושא-נושא מהנושאים שאמורה לטפל בהם הממשלה, היא פשוט לא מטפלת בהם, או שהיא זזה ימינה ושמאלה במהירות.

עודד פורר: המצב הביטחוני – רק היום ארבעה פיגועים, כולל הרוג בכביש 443 לפני כשעתיים.

עודד פורר: המצב הכלכלי – אנחנו רואים מה קורה בירושלים.

עודד פורר: דיברו פה על ירושלים.

עודד פורר: מרגי, שאלת על ירושלים, ואני אומר לכם שתלכו לראות מה קורה בעסקים הקטנים בירושלים.

עודד פורר: תלכו לשוק מחנה-יהודה ותבינו מה קורה לאנשים האלה שממשיכים לשלם את המסים שלהם, את השכירויות שלהם, את התשלומים לעובדים שלהם, אבל הפרנסה נעצרה.

עודד פורר: הממשלה לא מציעה להם שום אלטרנטיבה, שום תוכנית שתפצה אותם על מה שהם איבדו.

עודד פורר: ואם אנחנו מדברים על מתווה הגז שהממשלה הזאת אמרה, אני מקדמת ומעבירה – לא ראיתי מתווה שלוקח כל כך הרבה זמן לדחוף אותו ולדחוף אותו ולדחוף אותו אפילו כשהכנסת כבר אישרה אותו.

עודד פורר: אבל לא מצליחים להביא אותו לחתימה.

עודד פורר: או שמדברים על הטבות המס, שהממשלה הזאת הולכת ימינה ואחר כך שמאלה וקדימה ושני צעדים אחורה, וגם לשם היא לא מצליחה להגיע.

עודד פורר: ואז אתה מסתכל על המצב המדיני.

עודד פורר: רק ביומיים האחרונים חווינו קצת מעניין התוויות שהאיחוד האירופי רוצה להדביק לחלק מהמוצרים מישראל; החלטה שהיא לא חוקית בעליל ולא עומדת בשום מבחן של החוק הבין-לאומי.

עודד פורר: אבל הממשלה לא מטפלת בזה.

עודד פורר: הרי יש אפשרות לממשלה לפנות לארגון הסחר הבין-לאומי ולהגיש קובלנה, כי זה לא חוקי מבחינת הסחר הבין-לאומי.

עודד פורר: אבל היא בוחרת שלא לעשות את זה.

עודד פורר: אז חוץ מהצהרה בומבסטית על 100 מיליון שקל למלחמה ב-BDS ועוד תקנים – כלום.

עודד פורר: בואו נשאל את הממשלה: מה הם עשו עם 100 מיליון השקל האלה?

עודד פורר: מה הם עשו שימנע את התרחבות התהליך הזה ואת כדור השלג הזה שמתגלגל ומתגלגל ועוד ישחר לפתחנו?

עודד פורר: אז במקום זה הממשלה, בתקציב האחרון שלה, בחרה גם לקצץ 100 מיליון שקל במשרד החוץ; ובחרה לקצץ 6% מהתקנים של משרד החוץ; ובוחרת לסגור עוד נציגויות במקום לפתוח נציגויות; מביאה אותנו לרמה שיהיו לנו פחות נציגויות מנציגויות הרשות הפלסטינית ברחבי העולם.

עודד פורר: ועם זה רוצים שנתמודד גם מול ה-BDS.

עודד פורר: שיא השיאים של שבירת האמון – ועל זה אנחנו עוד נרחיב היום – זה באמת חוק השוויון בנטל, שהולכים אתו קדימה ואחורה, אחורה וקדימה, ימינה ושמאלה.

עודד פורר: אבל לא מוצאים את הכיוון.

עודד פורר: זאת ממשלה בלי מדיניות.

עודד פורר: המדיניות שלה – ואני כבר מסיים – היא לעבוד לפי הלחץ: לוחצים משמאל – נלך קצת שמאלה; לוחצים מימין – נלך ימינה.

עודד פורר: זה יוצר, אדוני השר, ממשלה שהולכת כל הזמן בזיגזג.

עודד פורר: כשהולכים כל כך הרבה בזיגזג, בסוף נופלים.

עודד פורר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: יעלה סגן השר חבר הכנסת מאיר פרוש.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אופיר אקוניס: – – –

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אורן חזן, וכבודו יסכם את הדיון.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, כאשר אני מתבקש להביע את דעתנו על הצעות אי-אמון, מטבע הדברים אני מתייחס להצעת מפלגתו של יאיר לפיד להביע אי-אמון שנומק על-ידי חבר הכנסת אלעזר שטרן נגד חוק הגיוס שמוצע על-ידי הממשלה.

מאיר פרוש: חכמינו אומרים: "יפה שיחתן של עבדי אבות מתורתן של בנים"; למדנו את זה בדברי רש"י לאחרונה.

מאיר פרוש: בעצם אין לנו מלוא ההשגה בדברי חז"ל אלו, דהיינו חשובה יותר השיחה של עבדים, עבדי אבותינו, מתורה של בני אבותינו.

מאיר פרוש: על אותו משקל אני מבקש לומר, יפה שיחתו של שר הביטחון בלי הכיפה, שמדבר בעד המשך הסדר מתן הדחייה לבני הישיבות, מתורתו המתפלפלת של חבר הכנסת אלעזר שטרן, חבוש הכיפונת, שמדבר דווקא בשטנה נגד ההסדר לבני הישיבות ובעד גיוסם גם במחיר של התנגשות וכפייה.

מאיר פרוש: בכלל צריך לדעת שכיום, בשיח הציבורי, כאשר הציבור שאינו שומר תורה ומצוות מוסת נגד ההסדר לבני ישיבות, הרי כל מי שבכל זאת דוגל בהמשך ההסדר עם לומדי התורה, אפשר לומר עליו "יפה שיחתם".

מאיר פרוש: צריך לשבח את שר הביטחון על עמדתו העקבית, שתמיד, גם בתקופת לפיד, הוא התנגד למסע הכפייתי של לפיד כנגד הציבור החרדי, ושיחתו היא דווקא בשבחם של לומדי התורה.

מאיר פרוש: מה שמטריד אותנו זה הניסיון לגמד את מעמדו של שר הביטחון, לצמצם את סמכויותיו של שר הביטחון, בעוד כל אלה שמנסים לפגוע בסמכותו של שר הביטחון לתת דחיית שירות ללומדי התורה יודעים שעם התורה והציבור החרדי יפעל ויתעקש עד כלות הנפש, שכל הלומד תורה, כל מי שתורתו אומנותו, יקבל את הדחייה משירות צבאי.

אלעזר שטרן: עד כלות הנפש של החיילים.

מאיר פרוש: מגוחך לשמוע את ההתעסקות סביב המוסד של יעדי הצבא מול האוכלוסייה החרדית.

מאיר פרוש: כל אחד מבין שכל זה אינו נוגע ללומדי התורה.

מאיר פרוש: יתרה מכך, ההתעסקות הזאת מגוחכת, ולמה?

מאיר פרוש: כי כאשר שר הביטחון הציב ב"צוק איתן" יעד למוטט את ה"חמאס", והוא לא השיג את היעד, האם אלה הדקדקנים בבית הזה שאלו מהם היעדים?

חיים ילין: בטח שכן, ועוד איך שכן.

מאיר פרוש: כאשר שר הביטחון ב"שלום הגליל" – – –

חיים ילין: כן, כן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין.

מאיר פרוש: כאשר שר הביטחון ב"שלום הגליל", עמיר פרץ, הציב יעד למוטט את ה"חיזבאללה", האם הדקדקנים במפלגת העבודה שאלו מה עם היעדים?

מאיר פרוש: אלה המסיתים כאן, כואב להם שהם הוחלפו.

מאיר פרוש: כואב להם שהם לא שולטים.

מאיר פרוש: כואב להם שהממשלה הזאת מחזירה לשר הביטחון את הסמכות, גם בנוגע לדחיית בני הישיבות.

חיים ילין: הוא היה שר הביטחון שהצביע בעד.

מאיר פרוש: ולכן נצביע נגד האי-אמון.

מאיר פרוש: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר חבר הכנסת מאיר פרוש.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: תרשה לי לפתוח בתנחומים למשפחת הקצין ולמשפחתה של הדר בוכריס, אנשים צעירים שלא יהיו עוד אתנו, משום סיבה מוצדקת.

אילן גילאון: אין כפרה לאנשים צעירים שהולכים, וכבר 22 הרוגים בתוך מה שמכנים "גל הטרור" הזה.

אילן גילאון: אני רוצה לשאול, אדוני, את הממשלה, כי שאלת למה מגישים כאן אי-אמון בממשלה – מגישים אי-אמון בממשלה כי אין לנו אמון בממשלה הזאת – במה אתם טובים?

אילן גילאון: במה אתם מצליחים?

אילן גילאון: מה מכל אלה אתם יכולים לתת לנו כאשר אתם בעצם מקיימים את הכלל של שוויון בנטל – שכל אזרח במדינת ישראל, זקן ומך עולל ורך, מהווה מטרה שווה, ומתוך חזון של התקווה בת שנות אלפיים אנשים נדקרים על-ידי ילדות במספריים, בכל מקום ומקום – כמעט יצא לי חרוז בעניין הזה.

אילן גילאון: אני אומר לך, אדוני, אין מלך בישראל.

אילן גילאון: ומי שנקרא מר ביטחון ועל ה"טיקט" הזה של ההפחדה עלה לשלטון, ומקיים את השלטון מתוך הפחדה מתמדת – אין לו שום פתרון.

אילן גילאון: אין ביטחון, אין שלום, לא צריך לדבר יותר על הססמה "פרס יחלק את ירושלים" בעתיד, אפשר לומר "ביבי חילק את ירושלים" בעבר.

אילן גילאון: הוא כבר עשה את הדבר הזה.

אילן גילאון: לא שלא היינו בעד זה, אבל לא בדרך הזאת, אדוני.

אילן גילאון: אני מוכרח לומר לך שחבר הכנסת מהבית היהודי דיבר בערבית פה, והוא שכח להגיד: "רס'אס באל-עין", אדוני, והכוונה היא: לירות בין העיניים.

עיסאווי פריג': רס'אס באל-עין, הא?

אילן גילאון: ואני באמת רוצה להקדיש לבית היהודי, אדוני, את הדקה שנותרה לי, כי זה מה שיש לי לדבר ולשאול אותם: איזה מין יהודים אתם?

אילן גילאון: אתם הרי אזובי הקיר שצמחו בערוגה של רוצח רבין.

אילן גילאון: היום גדלתם והפכתם לזרם המרכזי.

אילן גילאון: אחד מכם מוביל כלים כבדים על בית-המשפט, השני מתנדב להיות תליין חובב, ואילו השלישי, מנהיגם הנערץ של הראשון והשני, שם כדור בין העיניים של ראש הממשלה.

אילן גילאון: פעם שמו לראש הממשלה כדורים בגב, היום הגישה היא הרבה יותר ישירה, וזה שר החינוך של מדינת ישראל.

אילן גילאון: אדוני, אלה אינם יהודים.

אילן גילאון: אלה משיחי שקר שהיו אזובי הקיר שצמחו לערוגה המסוכנת הזאת.

אילן גילאון: זה נוער הזוועות, שיהפוך לסיוט של הציונות כולה ולסיוט של מדינת ישראל.

אילן גילאון: לכן, אדוני, אין שום סיבה בעולם להצביע אמון בממשלה שכשלה במבחן שכביכול היה ה"טיקט" שלה.

אילן גילאון: דמנו הפקר; אני לא סומך על הממשלה הזאת לא עבור השכנים שלי, לא עבור החברים שלי, לא עבור הילדים שלי ובוודאי שלא עבור הנכדים שלי.

אילן גילאון: די לה שתעבור מהעולם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורן אסף חזן, ואחריו יסכם את הדיון השר אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חזן, שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: כבוד היושב-ראש, השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, עוד יום, עוד הרוג, עוד דם יהודים שנשפך, ושוב אותן ססמאות ושוב אותן קריאות לפרק את הממשלה, כאילו זה המענה היחיד.

אורן אסף חזן: חזרתי לא מזמן מהלווייתה של הדר בוכריס, השם ייקום דמה, ושמעתי את אחותה סופדת לה ומבקשת מכולם לזכור שלנו, לכולנו, יש זכות, זכות גדולה, להיות חלק מעם ישראל; זכות גדולה להיות חלק מהעם הנפלא הזה, בארץ המובטחת.

אורן אסף חזן: אני יושב פה ושומע אנשים, חדשות לבקרים, מתעסקים בססמאות ריקות מתוכן, בחקיקה לכיסא ולא לנושא.

אורן אסף חזן: אני תופס את השערות ואני תוהה – לאן הגענו?

אורן אסף חזן: כשאני באתי ועמדתי כאן

אורן אסף חזן: לפני חודשים וזעקתי על מדיניות הספיגה, אמרו לי: זה פרסונלי.

אורן אסף חזן: היום כולם רואים שצדקתי.

אורן אסף חזן: באנו ואמרנו שיהרסו בתים – לא נהרסים בתים.

אורן אסף חזן: באנו ודרשנו שלילת תושבות – אנחנו מחכים בסבלנות.

אורן אסף חזן: חברי באופוזיציה, אם לחלקכם בכלל אפשר לקרוא "חברי", הפתרון זה לא להפיל את הממשלה.

אורן אסף חזן: יש לנו ראש ממשלה חזק, יש לנו ממשלה איתנה, שהביאה רק עכשיו בשורות גדולות לעם ישראל בתקציב חברתי נהדר – בשורות לחיילים, בשורות לרפואה, בשורות לפריפריה.

אורן אסף חזן: צריך לחזק את הממשלה הזאת כדי שתעבור ממדיניות של ספיגה למדיניות של תקיפה.

אורן אסף חזן: נגמרה העת לדיבורים.

אורן אסף חזן: לא עוד ססמאות, לא עוד כותרות.

אורן אסף חזן: משפחות מתפרקות פה חדשות לבקרים, ואנחנו נאחזים חזק חזק בכיסא.

אורן אסף חזן: עד מתי?

אורן אסף חזן: הגיע הזמן לסגור את הצירים, לא לאפשר תנועת פלסטינים, לא לאפשר להם להסתובב בחופשיות בצמתים רוויי דמים, לשלול רישיונות עבודה.

אורן אסף חזן: לפגוע בהם במקום שכואב להם.

אורן אסף חזן: הרי כבר אמרנו וכולנו יודעים שכלכלה נכונה יוצרת חברות טובה.

אורן אסף חזן: 240,000 בני משפחות פלסטינים חיים ומתקיימים על הכלכלה הישראלית.

אורן אסף חזן: אני מוכן שיחיו יחד אתנו, אבל לא על חשבוננו.

אורן אסף חזן: די.

אורן אסף חזן: די לדם יהודי שנשפך ברחובות.

אורן אסף חזן: אני קורא לכם לבוא לחבור אלינו; יחדיו נילחם בטרור הזה.

אורן אסף חזן: זה לא גל, זה גם לא צונאמי.

אורן אסף חזן: זו אינתיפאדה שחיה ובועטת ורוצחת יהודים באשר הם, בכל מקום.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן להתעורר.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן לחסל את הטרור.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת, ומייד לאחר מכן יסכם את הדיון השר אופיר אקוניס.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 29), התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 3), התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: 1.

יצחק וקנין: ראש הממשלה מפקיר את בירת ישראל ותושביה ומחלק כסף לחברי הקואליציה;

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: האפליה הממוסדת נגד האוכלוסייה הערבית, הוצאת התנועה האסלאמית אל מחוץ לחוק והפגיעה בזכויות בסיסיות

יצחק וקנין: אדוני השר אופיר אקוניס יסכם את הדיון.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברי הכנסת, חברי, אלה ימים קשים.

אופיר אקוניס: עם ישראל מתייחד עם קורבנותיו, קורבנות הטרור הפלסטיני הברברי והאכזרי.

אופיר אקוניס: טרור שנמשך, אדוני היושב-ראש, בארצנו כבר 100 שנה.

אופיר אקוניס: יש כאלה שיגידו גם יותר מ-100 שנה.

אופיר אקוניס: לכן, הדבר האחרון שישראל נזקקת לו כעת הוא פוליטיקה קטנה וצרה.

אופיר אקוניס: הדבר הראשון שישראל נזקקת לו הוא יצירת חזית פוליטית רחבה להדיפת הטרור הפלסטיני המתועב, או יוזמות בזירה הבין-לאומית.

אופיר אקוניס: אני מבין שישנם שקשה להם להזיז הצדה בזמן כזה אינטרסים פוליטיים לטובת האינטרס הלאומי, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: זהו דבר מצער, מצער מאוד, אבל אנחנו ממשיכים.

אופיר אקוניס: ראשית, אדוני, אנחנו מרכינים ראש עם משפחות הנרצחים ומאחלים החלמה לפצועים ולפצועות מן הפיגועים האחרונים.

אופיר אקוניס: אנחנו מחזקים את כוחותינו; אנחנו גאים בחיילינו; אנחנו גאים באנשי משמר הגבול, בלוחמים ובלוחמות; באנשי המשטרה ואנשי שירות הביטחון הכללי, שעושים לילות כימים, אדוני היושב-ראש, כדי להדוף את הגל האכזרי הזה.

אופיר אקוניס: שום הסתה נגדם, שום סרטונים מבוימים, מלאי רעל ונוטפי ארס, לא ישנו זאת.

אופיר אקוניס: לאנשי "שוברים שתיקה" – אדוני היושב-ראש, בוודאי הבחנת בסרטון שהופץ אתמול באחד מערוצי הטלוויזיה, של ארגון בשם "שוברים שתיקה".

אופיר אקוניס: הארגון הזה עם נציגיו, באמת בארס נוראי, מתדרך גורמים בקהילייה הבין-לאומית נגד חיילי צה"ל.

אופיר אקוניס: לאנשי "שוברים שתיקה" ולאנשי "בצלם" ולארגונים אנחנו אומרים היום: אנחנו מחבקים את כוחותינו ותומכים בהם תמיכה אדירה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אנחנו נמצאים באחת התקופות המורכבות ביותר ב-100 השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: בראש ובראשונה באזורנו, אבל לא רק.

אופיר אקוניס: עולמנו משתנה כפי שהשתנה רק בימים שאחרי מלחמת העולם הראשונה.

אופיר אקוניס: רק מי שטומן ראשו בחול, אדוני היושב-ראש, איננו מבחין בכך, או גרוע מכך – מבחין ומעדיף להתעלם.

אופיר אקוניס: אפשר להיות מפוכחים ומציאותיים ולהגיד את האמת מבלי להחניף לציבור ומבלי לשקר לו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, על האמת צריך להיאבק בכל זירה, בכל מקום, ללא תנאי, וגם בבית הזה, משום שלצערי, אדוני היושב-ראש, לפחות סיעה אחת – או בעיקר סיעה אחת – בבית הזה, שאחת מהצעות האי-אמון היום היא שלה, שנומקה על-ידי חבר הכנסת זחאלקה והופרעה על-ידי חברות וחברי הכנסת מן הסיעה המשותפת, משתתפת במסע הדה-לגיטימציה נגד ישראל מתוך הבית הזה ומפיצה את השקרים האיומים שהיא מפיצה בעולם מתוך הבית הזה, מתוך הספסלים הללו.

אופיר אקוניס: לכן, על האמת יש להיאבק גם בבית הזה, ויש, אדוני היושב-ראש, לחשוף את האמת על ערביי חברון האכזריים והברבריים, שמייצרים ומייצאים טרוריסטים כבר מ-1929.

אופיר אקוניס: הפיגועים, אדוני היושב-ראש, שמתקיימים ויוצאים מן העיר חברון או מסביבותיה של חברון, שחלקה נמצא כידוע תחת שליטה פלסטינית החל מ-1997 – האזור הזה מייצר ומייצא טרוריסטים, ולכן האזור הזה צריך להיות תחת סגר מוחלט.

אופיר אקוניס: צריך לחשוף – אני אמרתי, חבר הכנסת שי, את הדברים בצורה ברורה: ערביי חברון הם האכזריים והברברים ביותר מבין – – –

איימן עודה: סליחה, אתה מדבר על כל ערביי חברון?

אופיר אקוניס: אני מדבר על ערביי חברון שהסבים שלהם עשו את המאורעות בתרפ"ט והנכדים שלהם עושים פיגועים בתל-אביב ובקריית-גת.

איימן עודה: אתה מדבר על עם שלם?

אופיר אקוניס: כן, אני מדבר עליהם.

איימן עודה: על קבוצה שלמה?

איימן עודה: על קבוצה שלמה?

אופיר אקוניס: על כל הקבוצה, על כל הקבוצה.

אופיר אקוניס: אני לא מתכוון לשתף את מליאת הכנסת בתיאור הצילומים הנוראים שמתועדים מן הטבח הברברי שקיימו ערביי חברון, נכדיהם וניניהם.

אופיר אקוניס: אין מה לעשות, זה קשה.

אופיר אקוניס: האמת הזאת היא קשה, אבל זאת האמת.

איימן עודה: מיליון אנשים?

אופיר אקוניס: אני מאוד מצטער על כך, אבל את העובדות – – –

איימן עודה: מיליון אנשים?

אופיר אקוניס: אין מיליון אנשים בחברון.

אופיר אקוניס: גם אתה כתושב חיפה יודע שערביי חברון לכל אורך ההיסטוריה של התנועה הציונית היו הברברים ביותר.

אופיר אקוניס: יעיד על כך גם מי שהיה ראש שירות הביטחון הכללי שיושב בבית הזה, שגם בימי האינתיפאדה הראשונה, המכונה – – –

איימן עודה: הברברים הם עם טוב, הם עם טוב.

איימן עודה: אל תדבר על הברברים.

איימן עודה: עם מלומד מאוד.

אופיר אקוניס: סלח לי.

אופיר אקוניס: המפגע מקריית-גת, המפגע מתל-אביב.

אופיר אקוניס: זה לא מפגע – אני מתקן לפרוטוקול: רוצח מתועב, רוצחים מתועבים, אכזרים וברבריים.

אופיר אקוניס: בהם צריך להיאבק.

אופיר אקוניס: כן, חבר הכנסת שי, אחד הצעדים שצריך לקיים – הוא כבר מתקיים.

אופיר אקוניס: יכול להיות שצריך לקיים אותו עוד יותר ולהטיל סגר על העיר הזאת ועל סביבותיה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים לחשוף את האמת על התנועה האסלאמית, הפלג הצפוני, שלא מפסיקה להפיץ שקרים, כזבים ובדיות על הר-הבית ולהתסיס אוכלוסיות שלמות.

אופיר אקוניס: כאן, חבר הכנסת איימן עודה, אני אומר לך את הדבר הבא: לא כל הערבים אזרחי ישראל רוצים בעימות הזה, וגם לא כל הפלסטינים רוצים בעימות הזה.

אופיר אקוניס: זה ברור, לא מכלילים קבוצות.

אופיר אקוניס: האם ההנהגה רוצה בזה?

אופיר אקוניס: התשובה היא כן.

אופיר אקוניס: האם אבו מאזן גינה פיגוע אחד?

אופיר אקוניס: את זה אני שואל גם את ספסלי מפלגת העבודה שקוראים לחדש את התהליך המדיני.

אופיר אקוניס: כן, את התהליך המדיני הם קוראים לחדש.

אופיר אקוניס: אבו מאזן, אדוני היושב-ראש, עד לרגע זה לא גינה פיגוע אחד בשרשרת הפיגועים שקטפו את חייהם של למעלה מ-20 ישראלים בחודשיים האחרונים.

אופיר אקוניס: כן – חבר הכנסת זחאלקה לא נמצא כאן.

אופיר אקוניס: כן, הוא מיתמם.

אופיר אקוניס: ההיתממות של חבר הכנסת זחאלקה על הפעילות הלגיטימית, חבר הכנסת אבו עראר, של התנועה האסלאמית, הפלג הצפוני.

אופיר אקוניס: אתה יודע שמדרדרים לאלימות גם את הבדואים בדרום, שהיו שנים ארוכות, שחיו שנים ארוכות בדו-קיום עם ישראל ועם השכנים היהודים.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

טלב אבו עראר: כולם שווים בפני החוק.

אופיר אקוניס: כולם שווים בפני החוק.

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אבו עראר, כולם שווים בפני החוק, למעט אלה שאנחנו מוציאים אותם מחוץ לחוק.

אופיר אקוניס: למה?

אופיר אקוניס: מפני ששנים ארוכות גם בדרום, גם באזורך ובוודאי באזור אום-אלפחם והמשולש הגדול, בוודאי שם, ששם עיקר פעילותה של התנועה האסלאמית, התססה שקרית במשך שנים, אדוני היושב-ראש, כנגד דבר שגם הוא מלווה אותנו שנים ארוכות.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו תכף עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משולם נהרי, שב במקומך.

יצחק וקנין: אדוני השר גלנט.

יצחק וקנין: יואל חסון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואל חסון, אתה עם הגב אלינו.

יצחק וקנין: אנא שב במקומך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון מציין בימים אלה, אדוני היושב-ראש, עשר שנים להקמת המפלגה שלו, מפלגת קדימה – ממש בימים אלה.

אופיר אקוניס: הוא ודאי צריך, חבר הכנסת חסון – הוא בתוך החיים, בחיים הווירטואליים שלו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון, אולי תיתן לנו סקירה.

אופיר אקוניס: אולי תיתן לנו סקירה.

אופיר אקוניס: אתה לא – – –

יואל חסון: – – –

יצחק וקנין: אדוני, אני לא חושב שהוא אמר לך משהו.

אופיר אקוניס: לא, אני לא השמצתי אותך.

אופיר אקוניס: לא, לא אמרתי.

אופיר אקוניס: אמרתי – – –

יואל חסון: לא, אני אבקש התנצלות, אדוני.

אופיר אקוניס: – – – בניגוד לתקנון, חבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: לא השמצתי אותך, אמרתי עובדות, והעובדות הן שכאשר אתה – – –

יואל חסון: העובדות בעיניך, העובדות בעיניך.

יואל חסון: אז אני רואה בזה אולי – – –

אופיר אקוניס: תמיד העובדות הן בעיני המתבונן.

אופיר אקוניס: רק אמרתי שבימים אלה אתה ודאי מציין עשר שנים – השבוע האחרון של נובמבר, שבו הוקמה אחת המפלגות הליצניות ביותר, המגוחכות ביותר, המושחתות ביותר בתולדות המדינה.

אופיר אקוניס: ואלה עובדות.

אופיר אקוניס: הנה, אפילו אין ויכוח.

יחיאל חיליק בר: העיקר שהוא אתנו עכשיו, זה מה שחשוב.

יחיאל חיליק בר: מה קרה?

יחיאל חיליק בר: זה כשהוא היה בליכוד, לא עכשיו.

אופיר אקוניס: לא, אני מדבר על קדימה, מפלגת קדימה.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת צחי הנגבי.

אופיר אקוניס: אלה הימים שבהם אנחנו מציינים עשר שנים – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חיליק בר, העברית שלי רהוטה, היא טובה.

אופיר אקוניס: אני אמרתי במפורש בעברית תקנית את המילה קדימה, לא אמרתי מפלגת העבודה.

יחיאל חיליק בר: למה מושחתות?

יחיאל חיליק בר: למה מושחתות?

יחיאל חיליק בר: תגיד מושחתת.

אופיר אקוניס: למה מושחתות?

אופיר אקוניס: אני מציע לך לעבור על פסקי-הדין של בתי-המשפט.

קריאה: – – – יותר ממפלגה אחת.

אופיר אקוניס: אני מציע לך לעבור על פסקי-הדין של בתי-המשפט על כמה וכמה וכמה חברים בכירים בסיעת קדימה ולראות אם אני מדבר דברי אמת או דברי הבל.

אופיר אקוניס: ובכן, אני ממשיך, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אנחנו, חבר הכנסת איימן עודה, אנחנו נמשיך לחשוף את האמת גם על התנועה האסלאמית וגם על אבו מאזן, שעד היום הזה לא גינה פיגוע אחד מאז החל – אתה יכול להסביר את הדבר הזה?

איימן עודה: מה הבעיה?

איימן עודה: מה הבעיה?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת איימן עודה, יושב-ראש הרשות הפלסטינית, אתה יודע, אפילו פיגוע אחד לא גינה מאז החל גל הפיגועים הטרוריסטים הברבריים בערב ראש השנה.

אופיר אקוניס: אחד, מתוך רבים, מתוך עשרות פיגועים.

איימן עודה: אני רוצה להגיד לך שאני לא מדבר בשמו, אבל אם הוא רצה במצב הזה, הייתה אינתיפאדה שלישית.

אופיר אקוניס: "אם הוא רצה במצב הזה" – אהה.

אופיר אקוניס: וכרגע הוא איננו רוצה במצב הזה, במצב שבו מערכת החינוך הפלסטינית ממשיכה להסית, שהתקשורת הפלסטינית הרשמית ממשיכה להסית.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אתה ודאי יודע שישראל איננה קיימת בכלל.

אופיר אקוניס: איננה קיימת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, אתה עדיין עומד בשדולת שתי מדינות לשני עמים – גם בכנסת הזאת?

יחיאל חיליק בר: בגאווה, בגאווה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני ציוני, לא כמוכם.

יחיאל חיליק בר: אתם רוצים מדינה אחת.

יחיאל חיליק בר: אני ציוני, רוצה שתיים.

אופיר אקוניס: אני הייתי מציע לך, תן לי להסביר לך.

אופיר אקוניס: ציוני – אני, קודם כול, לא מתווכח על זה.

אופיר אקוניס: אתה רואה בעצמך ציוני, זה טוב וחשוב, ואנחנו כולנו, או רובנו לפחות, חלק מן התנועה הציונית.

אופיר אקוניס: אבל רק שתדע שבפרלמנט הפלסטיני אין שדולה מקבילה, אין "שתי מדינות לשני עמים" בפרלמנט הפלסטיני.

אופיר אקוניס: למה?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת לפיד, למה?

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: לא, אתה מסתכל בתדהמה – – –

יאיר לפיד: בהערצה.

יאיר לפיד: אתה מתבלבל בין תדהמה להערצה.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך למה, אני אשיב.

אופיר אקוניס: אבל אני אשיב לחבר הכנסת בר, שעומד בראש השדולה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הרצוג, אם אתה מתעקש, מייד נגיע גם אליך.

אופיר אקוניס: אם אתה מתעקש, מייד גם נגיע אליך.

אופיר אקוניס: אבל אני רוצה כרגע – אם הוא מתעקש, אני לא התכוונתי, אבל אולי.

אופיר אקוניס: ובכן, חבר הכנסת בר, אין כזאת שדולה, משום שברשות הפלסטינית – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: לא, זה כן צריך להיות אכפת לך.

אופיר אקוניס: משום שברשות הפלסטינית אין הכרה במדינה השנייה לכאורה, שהיא אנחנו, שהיא מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אין הכרה.

יחיאל חיליק בר: ולנו יש הכרה – – –?

אופיר אקוניס: לא, אתה מדבר אתי, אתה יודע.

אופיר אקוניס: אני הרי מתנגד, כידוע לך, ולא חזרתי בי.

יחיאל חיליק בר: – – – הכרנו במדינה פלסטינית ואני לא יודע מזה?

אופיר אקוניס: לא, לא הכרנו, וכל עוד זה תלוי בי זה גם לא יקרה.

אופיר אקוניס: אבל אני רק אומר לך שכאשר ברשות הפלסטינית מתקיימת הסתה נגד ישראל, אין בכלל מדינת ישראל, היא לא קיימת בכלל – לא במערכת החינוך הפלסטינית, לא בתקשורת הפלסטינית; וכידוע לך, בוודאי, התקשורת ברשות הפלסטינית היא איננה חופשית כמו התקשורת הישראלית – ואנחנו מברכים על כך שהיא תקשורת חופשית.

איציק שמולי: היא מאוד מאוד חופשית – היא הולכת ומשתחררת מכבליה.

אופיר אקוניס: אתה רוצה שנפתח דיון בנושא התקשורת, חבר הכנסת שמולי?

איציק שמולי: כן.

איציק שמולי: אפילו אתה התייאשת מהתקשורת.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, האם זה מותר לי?

יצחק וקנין: אנחנו תכף נעבור להצבעות, אז – – –

יחיאל חיליק בר: – – – בינתיים הורגים אותנו, מה אתם עושים?

יחיאל חיליק בר: – – –

איציק שמולי: ייאמר לזכותכם, היום לא סגרתם אף כלי תקשורת.

יצחק וקנין: חברי האופוזיציה, אתם נהנים לנהל דו-קרב עם השר אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

חיים ילין: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כיוון שחברי האופוזיציה רוצים תקווה, כפי שהם תמיד מדגישים זאת בכל נאומיהם ובכל הראיונות הרבים שהם נותנים לכלי התקשורת – אני בעד תקווה, חבר הכנסת בר.

אופיר אקוניס: אני בעד היום הזה שבו הפלסטינים ייתנו תקווה לשלום לעם שלהם ולא תקווה למלחמה ולטרור, משום שלא ישראל, אדוני היושב-ראש, היא מכשול לשלום, וגם לא ההתנחלויות הן מכשול לשלום; הפלסטינים הם המכשול לשלום, ואת זאת אנחנו צריכים לומר בקול גדול בבית הזה ובקהילייה הבין-לאומית.

אופיר אקוניס: אני רוצה לסיום להתייחס אולי לעניין זה.

אופיר אקוניס: אנחנו רואים מה קורה באירופה בדקות אלה.

אופיר אקוניס: זרועות התמנון של האסלאם הקיצוני לופתות את ברלין, לופתות את פריז, לופתות את לונדון, לופתות את אמסטרדם.

אופיר אקוניס: ובמקום, אדוני היושב-ראש, להיאבק בתופעות הללו, שצמחו מתחת לאפם, חבר הכנסת כהן, של אזרחי אירופה, הם עוסקים באיוולת, באיוולת ההיסטורית והמוסרית של סימון מוצרים.

אופיר אקוניס: זהו כתם מהדהד על מצחה של אירופה, שהכתם על מצחה הרי עוד לא נמחה מאז שנות ה-30 של המאה הקודמת.

אופיר אקוניס: ולסיום, אדוני היושב-ראש, כיוון שאנחנו כולנו רוצים להדוף את הצעות האי-אמון, אני רק רוצה להזכיר, אפרופו השיח על אירופה ועל התמנון האסלאמי הסוני הלופת כרגע את יבשה אירופה, שרק לפני כמה חודשים מן הספסלים הללו, מספסלי האופוזיציה, כאשר היינו בעיצומה של מערכת הבחירות, אמרו ש"דאעש" זה ספין של הליכוד.

אופיר אקוניס: "דאעש" הוא ספין של הליכוד, כך אמרו במערכת הבחירות, אדוני היושב-ראש, סיעות שמרכיבות היום את מרבית מפלגות האופוזיציה.

אופיר אקוניס: אתם דיברתם על מזרח תיכון חדש – קיבלתם מזרח תיכון חדש.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: תודה, רבותי.

יצחק וקנין: תודה לשר אקוניס.

יצחק וקנין: חברי חברי הכנסת, שבו במקומותיכם.

יצחק וקנין: חברת הכנסת טלי, אנא שבי במקומך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת לפיד, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: רבותי, יש בקשה להצבעה שמית.

יצחק וקנין: ממי?

יצחק וקנין: הממשלה ביקשה הצבעה שמית.

יצחק וקנין: אנחנו, רבותי, ניגשים להצבעה על הצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: הצעת האי-אמון הראשונה: ראש הממשלה מפקיר את בירת ישראל ואת תושביה ומחלק כסף לחברי הקואליציה – של המחנה הציוני.

יצחק וקנין: נימק את הצעת האמון חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה – הצבעה שמית.

יצחק וקנין: נא להקריא את שמות חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – נמנע יולי יואל אדלשטיין – נגד

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, קשה לשמוע באולם את תשובות חברי הכנסת, אנא מכם.

יצחק וקנין: נא להמשיך את ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד אלי בן-דהן – נגד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – נמנע משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – נמנעת ג'מאל זחאלקה – נמנע תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – נגד דב חנין – אינו נוכח יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – בעד משה יעלון – נגד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד ינון מגל – נגד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – נגד קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – נמנע איימן עודה – נמנע רחל עזריה – נגד דניאל עטר – אינו נוכח חמד עמאר – בעד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – נמנעת

יצחק וקנין: נא להקריא את שמות חברי הכנסת שלא נכחו בהצבעה הראשונה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) זאב אלקין – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת עמר בר-לב – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת דב חנין – אינו משתתף בהצבעה אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת משה כחלון – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת דניאל עטר – אינו נוכח עיסאווי פריג' – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו משתתף בהצבעה סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת

יצחק וקנין: רבותי, יש מישהו מחברי הכנסת שנמצא באולם ולא הצביע?

יצחק וקנין: אין.

יצחק וקנין: אילן גילאון, הצבעת.

יצחק וקנין: נא להגיש לי את תוצאות ההצבעה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים מייד להצבעה על הצעת האי-אמון השנייה, הצבעה אלקטרונית.

יצחק וקנין: רבותי, להלן תוצאות ההצבעה על הצעת האי-אמון של סיעת המחנה הציוני: 50 מתנגדים, 37 בעד, שבעה נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת האי-אמון נדחתה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת יש עתיד: הניסיונות לביטול השוויון בנטל והפגיעה האנושה בצבא העם.

יצחק וקנין: רבותי, הצבעה אלקטרונית – מי בעד האי-אמון?

יצחק וקנין: מי נגד האי-אמון?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 49 נמנעים – 10 הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 49 מתנגדים, 37 בעד, עשרה נמנעים.

יצחק וקנין: גם הצעת אי-אמון זו נדחתה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השלישית: האפליה הממוסדת נגד האוכלוסייה הערבית, הוצאת התנועה האסלאמית אל מחוץ לחוק והפגיעה בזכויות בסיסיות – של הרשימה המשותפת.

יצחק וקנין: נימק את ההצעה חבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד האי-אמון?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 14 נגד – 50 נמנעים – 24 הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 14 בעד, 50 מתנגדים, 24 נמנעים.

יצחק וקנין: גם הצעת אי-אמון זו נדחתה.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף 3 בסדר-היום: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק חסיון חומר מודיעיני – רבותי, הודעה בלבד, אין הצבעה על הודעה זו, כך שאין הצבעה.

יצחק וקנין: אנחנו נמשיך בסדר-היום.

יצחק וקנין: המלצת הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין הכרזה על מצב חירום – רבותי, יציג את ההמלצה חבר הכנסת אבי דיכטר.

יצחק וקנין: חברי הכנסת – חבר הכנסת אורי אריאל – אנא מכם, זה לא מכובד שאתם צועקים האחד על השני במרחקים כאלו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דיכטר יציג את ההמלצה.

יצחק וקנין: רבותי, בסיום הודעתו של חבר הכנסת דיכטר תתקיים הצבעה.

יצחק וקנין: יש דוברים, ודאי, יש דיון.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני המליאה את ההמלצות של הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט לעניין הכרזה על מצב חירום, בהתאם לסעיף 69 לתקנון הכנסת.

אבי דיכטר: חוק-יסוד: הממשלה, משנת 2001, קובע כי סמכות ההכרזה על מצב חירום תהיה בידי הכנסת, ביוזמתה או על-פי הצעת הממשלה, וכי תוקף ההכרזה לא יעמוד על יותר משנה.

אבי דיכטר: ההצעה שאני מביא בפניכם, להכריז על מצב חירום לתקופה של שנה נוספת, אינה נובעת באופן ישיר רק מסיבות ביטחוניות, וודאי לא מתקיימות בישראל נסיבות דומות לאלו שבשלהן הוכרז לראשונה מצב חירום ב-1948.

אבי דיכטר: הסיבה לכך שהכנסת בכל זאת מתבקשת לחזור ולהכריז על מצב חירום היא שלאורך שנים נחקקו חוקים, פורסמו תקנות וצווים שתוקפם הותנה בקיומו של מצב חירום.

אבי דיכטר: רבים מחוקים וצווים אלה עדיין עומדים בתוקף, וקבועים בהם הסדרים חיוניים, הן ביטחוניים והן כלכליים, שעלולים לפקוע אם הכנסת לא תחזור ותכריז על מצב חירום.

אבי דיכטר: כאמור, חוק-יסוד: הממשלה מגביל את תוקף ההכרזה לשנה.

אבי דיכטר: הסיבה לכך נעוצה בעובדה שההכרזה מעניקה לממשלה סמכות להתקין תקנות שעת-חירום מוגבלות בזמן, וכוחן של אלה לגבור על חקיקת הכנסת.

אבי דיכטר: הכנסת סברה כי אין זה מן הראוי להותיר בידי הממשלה סמכות נרחבת כזאת למשך זמן רב וללא פיקוח פרלמנטרי.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, אציין בהקשר זה כי מאז ההכרזה הקודמת, לפני שנה, לא עשתה הממשלה שימוש בסמכותה זו.

אבי דיכטר: כפי שציינתי, כדי שיהיה אפשר להימנע מהכרזה נוספת, דרושה קודם לכן הסדרה חקיקתית של כל אותם חוקים וצווים חיוניים וניתוק זיקתם למצב החירום.

אבי דיכטר: בעבר נמתחה ביקורת רבה על כך שהממשלה אינה עושה די כדי לקדם את ניתוקה של חקיקה זו ממצב החירום ושהכנסת אינה מפקחת באופן נמרץ דיו על הממשלה כדי שתפעל בכיוון זה.

אבי דיכטר: ביקורת זו הושמעה גם בבית-המשפט העליון, גם בציבור וגם בכנסת עצמה.

אבי דיכטר: במהלך כהונתן של הכנסת השמונה-עשרה והתשע-עשרה הקימה הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט ועדת משנה, בראשותו של חבר הכנסת לשעבר אברהם מיכאלי, שפיקחה באופן הדוק על פעילות הממשלה בנושא.

אבי דיכטר: כתוצאה מפעילות זו, אדוני היושב-ראש, הוסדרו כ-80% מהצווים שתוקפם מותנה בהכרזה על מצב החירום, ומספרם פחת מ-2009 ועד השנה מ-165 ל-34 כיום.

אבי דיכטר: סקירה מלאה על אודות ההתקדמות בשנים האחרונות הופצה אתמול לכל חברי הכנסת; אני אפרט כאן את עיקר ההתקדמות מאז ההכרזה הקודמת: בשנה שחלפה מאז ההכרזה הקודמת הוסדרו 23 צווים.

אבי דיכטר: כל הצווים האלה הם בתחום המזון, והם הוסדרו עם חקיקת הרפורמה במזון במסגרת חוק ההסדרים, רק בשבוע שעבר.

אבי דיכטר: נוסף על כך אושרה בקריאה ראשונה הצעת חוק המאבק בטרור, שנועדה להסדיר שני חוקים מרכזיים שתוקפם מותנה בהכרזה על מצב חירום: פקודת מניעת טרור וחוק המעצרים המינהליים.

אבי דיכטר: הצעת חוק זו כבר הובאה אומנם בעבר לכנסת, אך לא קודמה, וכעת ועדת החוקה מקיימת דיונים תכופים בשאיפה להשלים את חקיקתה בהקדם.

אבי דיכטר: נוסף על כך, על שולחנן של ועדות הכנסת השונות מונחות הצעות חוק בתחומי הרכב, ענף הדבש, ענף ההדברה, הצעצועים המסוכנים, וכן תקנות בתחום השיט.

אבי דיכטר: כל אלה יסדירו עשרה צווים נוספים.

אבי דיכטר: כמו כן, הופצו במהלך השנה האחרונה שני תזכירי חוק – האחד בתחום התעבורה, והשני בתחום הקרינה – שנועדו להסדיר שלושה צווים נוספים.

אבי דיכטר: לצד כל אלה, אדוני היושב-ראש, סיום כהונתה של הכנסת התשע-עשרה גרם לעצירת תהליכי חקיקה בתחומי הגז הביתי, משק הדלק, התמרוקים, הדיג והובלת הדלק, וכעת יש להניע את הליכי החקיקה בתחומים אלה מחדש.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ניתן לראות כי עבודת הפיקוח הפרלמנטרית בשנים האחרונות אכן נושאת פירות.

אבי דיכטר: החקיקה שתוקפה מותנה בהכרזה על מצב חירום הצטמצמה משמעותית.

אבי דיכטר: רוב החוקים והצווים שנותרו נמצאים בתהליכי עבודה כאלה ואחרים, כפי שמפורט במסמך שקיבלתם.

אבי דיכטר: גם בכנסת הזו החליטה הוועדה המשותפת שבראשותי להקים ועדת משנה, שבה חברים חברי הכנסת מקלב, רוזין ובן צור, כדי להמשיך ולפקח באופן הדוק אחר עבודת הממשלה ואחר עבודת ועדות הכנסת הרלוונטיות.

אבי דיכטר: בעקבות ישיבת הוועדה המשותפת פניתי בכתב לשרים ולראשי הוועדות הרלוונטיים, וביקשתי מהם להאיץ ולקדם את הליכי החקיקה המונחים לפתחם ולעדכן את הוועדה המשותפת בדיון ביניים, שיתקיים בחודש מרס 2016, בפעולות שנקטו.

אבי דיכטר: אני כמובן מנצל במה זו כדי לקרוא להם פעם נוספת לעשות את זה עד למועד שנקבע.

אבי דיכטר: נוכח העבודה הרבה שנעשתה – והוועדה המשותפת תפעל כדי שתיעשה גם במהלך השנה הקרובה – החליטה הוועדה המשותפת, ללא מתנגדים, להמליץ לכנסת לחזור ולהכריז על מצב חירום לתקופה של שנה, עד יום כ"א בחשוון תשע"ז, 22 בנובמבר 2016.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את ההמלצה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אבי דיכטר.

יצחק וקנין: אני מבין שראשונת הדוברים, מהמחנה הציוני, היא חברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: רבותי, לכל דובר שלוש דקות.

יצחק וקנין: אחריה – חבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: אתה ויתרת, אני מבין.

יצחק וקנין: אם ככה, אחריו – תמר זנדברג.

ציפי לבני: אני תומכת בהודעה על הארכת מצב החירום לשנה נוספת.

ציפי לבני: המצב הזה נמשך מאז הקמתה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: לצערי הרב, מאז הקמתה של מדינת ישראל אנחנו בסוגים כאלה ואחרים של מצבי חירום, דבר שבוודאי מחייב גם חקיקה מתאימה למצבים האלה.

ציפי לבני: עדיף היה למדינת ישראל, אחרי 67 שנים, שבאמת תהיה לה חקיקה שהיא חקיקה חדשה, חקיקה שמכניסה פנימה, לתוך החקיקה, גם את ההתקדמות שהייתה, גם מחליפה פקודות מנדטוריות מאוד מאוד ישנות.

ציפי לבני: זה נכון שחלק מהמשרדים שעומדים להעביר את החקיקה לחקיקה חדשה עושים עבודה יעילה יותר; חלק מהמשרדים עושים עבודה יעילה פחות.

ציפי לבני: המטרה של כולנו, בעיני, של כל חלקי הבית – ויסכימו לזה, לדעתי, כולם – היא לזרז את המשרדים שיעשו את העבודה המתאימה, על מנת להביא חקיקה שהיא חקיקה ישראלית נכונה, שמביאה בחשבון גם את עמדות מערכת הביטחון וגם את הערכים ואת הנושאים החשובים האחרים שקיימים.

ציפי לבני: אחרי כל זה, גם אם יש ביקורת – ויש ביקורת על עבודת חלק מהמשרדים – בעת הזאת, אני מאמינה שהמסר שצריך לצאת מהבית הזה – –

יצחק וקנין: רבותי, סליחה, דקה אחת.

ציפי לבני: משפט אחרון.

ציפי לבני: – – זאת הסכמה על הארכת מצב החירום בשנה נוספת, תוך כדי קריאה לכל משרדי הממשלה לקדם את עבודת החקיקה הנדרשת.

ציפי לבני: אני גם מציעה שבמהלך השנה הקרובה הכנסת תערוך פיקוח על העבודה שנעשית במשרדים – לא לחכות לדיון הבא בעוד שנה, אלא תוך כדי השנה – כדי לוודא שחלה התקדמות מתאימה.

ציפי לבני: הדבר הזה יכול להיעשות בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת החוקה.

ציפי לבני: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – מוותרת, אני מבין.

יצחק וקנין: מוותרת, תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית – איננו.

יצחק וקנין: מוותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי – איננו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה.

נחמן שי: אני פה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – איננה.

יצחק וקנין: אתה לא פה, אדוני.

יצחק וקנין: כשאני קראתי בשמך אתה לא היית פה, וגם אתה לא ברשימה.

יצחק וקנין: אני לא יודע איך נכנסת – – –

נחמן שי: אני החלפתי את חבר הכנסת טרכטנברג.

יצחק וקנין: אתה לא יכול להחליף אף אחד.

יצחק וקנין: סליחה, מחילה מכבודך.

יצחק וקנין: פשוט אתה לא ברשימה.

יצחק וקנין: אני לא יודע, אתה לא יכול לגשת למזכיר ולהגיד לו "אני במקום זה".

יצחק וקנין: אין מציאות כזאת, רבותי.

נחמן שי: הוא קיבל את זה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: הוא קיבל את זה.

יצחק וקנין: אם תרצה, אני ארשום אותך בסוף הרשימה.

יצחק וקנין: את זה אני יכול לעשות, אבל במקום מישהו שלא נמצא, אני לא יכול.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו; חברת הכנסת עליזה לביא – מוותרת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יצחק וקנין: אחריך – דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין אחריך.

קריאה: אתה יכול להוסיף אותי לרשימה?

יצחק וקנין: הרשימה סגורה, רבותי.

יצחק וקנין: אני לא יכול להוסיף חברים.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אני אבקש מהמזכירות לעדכן את הרשימה בסדר הדוברים, כי חלק מהדוברים ירדו כרגע.

יצחק וקנין: אחריו – דב חנין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במדינות דמוקרטיות על מצבי חירום מכריזים כשיש מקרה חריג ויש מצב חירום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בישראל מצב חירום, שעליו מכריזה הכנסת או הממשלה, מאפשר לממשלה להפעיל הסדרים ייחודיים, לעתים תוך קיפוח חירויות יסוד דמוקרטיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מצב חירום הוחל בישראל סמוך להקמתה, כחלק מאישור פקודת סדרי השלטון והמשפט, שבעיקרה הותירה בתוקף את החוקים שהיו תקפים תחת שלטון המנדט הבריטי, והוא עדיין בתוקף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האמנה הבין-לאומית לזכויות האזרחיות והפוליטיות קובעת בחלק 2, סעיף 4, כי ניתן להגביל זכויות – ואני מצטט – רק כאשר מתקיים מצב חירום המאיים על חיי האומה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וגם אז, לא ניתן לפגוע בזכויות לחיים והחופש מעינויים ועבדות, חופש המחשבה והאמונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמעתי את השר לביטחון פנים מדבר על אידיאולוגיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם במצב חירום לא מגבילים את האידיאולוגיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם מכריזים על מצב חירום, אז למה כל החקיקה הגזענית – הטרור, יידוי אבנים וכל סוגי החוקים האלה, האנטי-דמוקרטיים – אשר באה להפלות בין אזרחים בפני החוק – נגד אזרח ערבי מגישים כתב-אישום; לגבי אזרח יהודי, מתעלמים מהעבירה שלו על החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור שהמטרה בהמשך קיומו של מצב החירום, או ההכרזה עליו, היא השארת דלת פתוחה לפגיעה בזכויותיהם הדמוקרטיות של האזרחים הערבים – אם במעצרים או בהוצאה מחוץ לחוק, או לסגור מוסדות ועמותות חוקיים ולהלאים את נכסיהם – מסיבה אחת: הפעילות שלהם היא לא לרוחו של ראש הממשלה, או שר הביטחון, או שר אחר, או קניית שתיקה של חלקים בקואליציה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדוגמה של הוצאת התנועה האסלאמית הצפונית מחוץ לחוק מהדהדת, והיא הייתה על סמך אותם חוקים, חוקי המנדט הבריטי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא עדיין מהדהדת – אף שאין הוכחה שעברו על החוק, כי אם יש הוכחה כזו, היו צריכים להגיש אותה לבית-משפט, ואת זה הם לא עשו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל, במה אשמים מאות-אלפי אזרחים עניים שקיבלו שירותים מעמותות לגמילה מסמים?

יצחק וקנין: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מעמותות לעזרה לילדים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: עמותות שמדברות על מתן שירותים בריאותיים, כמו מוקד למתן שירותים בריאותיים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הם אשמים בהחלטות כאלה כדי לסגור אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר: חוק כזה, אין לו זכות קיום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפחות אני רוצה גם לשמוע פה שהשנה הזאת תהיה השנה האחרונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את זה עוד לא שמעתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא האם מישהו יחליט פה שמדינת ישראל עברה את מצב החירום והיא מדינה דמוקרטית.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

קריאה: השר – – –

יצחק וקנין: יש לנו – השר עומד שם.

יצחק וקנין: אתה רואה אותו?

יצחק וקנין: השר אבי גבאי עומד שם.

יצחק וקנין: אני רואה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, שנה אחרי שנה, והטקס הזה הוא טקס קבוע.

דב חנין: שנה אחרי שנה אנחנו מאריכים את מצב החירום.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים במצב חירום מתמשך.

דב חנין: 67 פעמים, פעם אחר פעם, שנה אחרי שנה, החירום במדינה הזו הוא הנורמה.

דב חנין: איננו מדברים על הוראת שעה.

דב חנין: אנחנו מדברים, והגיע הזמן להגיד את זה ביושר, על הוראה לדורות.

דב חנין: ככה זה נראה.

דב חנין: ככה זה נראה כאשר ראש הממשלה שואל: הלנצח נחיה על חרבנו?

דב חנין: ועונה: כן – בלי היסוס ובלי מצמוץ – לנצח נחיה על חרבנו.

דב חנין: זה החזון האמיתי של ממשלת נתניהו.

דב חנין: זה החזון האמיתי של ממשלת נתניהו: מלחמת נצח וחירום נצח.

דב חנין: הדברים עולים בקנה אחד ועומדים בקו אחד עם המדיניות של הממשלה.

צחי הנגבי: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הוא בוודאי ירצה לשאול שאלות – – –

צחי הנגבי: – – –

יצחק וקנין: הוא יודע שאתה – – –

דב חנין: – – – אני אשמח לכל שאלה של חבר הכנסת הנגבי.

צחי הנגבי: חמש שניות – – –

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: לא, אני לא רוצה.

דב חנין: אני רוצה לומר את דברי.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך.

יצחק וקנין: הוא רוצה חמש שניות להגיד לך משהו חשוב.

דב חנין: אין שום בעיה.

צחי הנגבי: אני יודע שאתה אוהב לדייק.

דב חנין: אני מאוד אוהב לדייק.

צחי הנגבי: ראש הממשלה אמר: "לנצח נאחז בחרבנו".

צחי הנגבי: תתמודד עם זה.

צחי הנגבי: אם זה לא – לא.

דב חנין: אומר חבר הכנסת הנגבי, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון – – –

יצחק וקנין: אתה רואה עד כמה חשוב העניין הסמנטי הזה?

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: הוא בא להגן על ראש הממשלה ואומר: ראש הממשלה לא אמר "לנצח נחיה על חרבנו", אלא "לנצח נאחז בחרבנו".

דב חנין: החזון של נביאי ישראל היה אחר.

דב חנין: החזון של נביאי ישראל היה לכתת את חרבותיהם לאתים.

דב חנין: אבל ראש הממשלה מזמן זנח את החזון הזה.

דב חנין: הוא לא נמצא בראש של להפוך את החרבות לאתים.

דב חנין: הוא יחזיק בחרב לנצח, והוא מתגאה בזה שהוא יחזיק בחרב לנצח.

דב חנין: גם אם הוא יחזיק בחרב לנצח ולא יחיה על החרב לנצח, עדיין זה לא החזון שאני חושב שצריך לאחל לילדי ישראל, שצריך לאחל לחברה הישראלית.

דב חנין: צריך להגיד שראש הממשלה אומר ביושר – הוא הולך לכיוון שאין בו שום פתרון, אין בו שום שלום ואין בו שום הסדר.

דב חנין: הוא הולך לכיוון של מלחמת נצח.

דב חנין: אני חושב שהעם בישראל חייב דרך אחרת.

דב חנין: אנחנו לא יכולים להמשיך עם המציאות הזאת שבה נערים דוקרים ואנשים נרצחים ונערות ונערים וילדים ומבוגרים נהרגים, יהודים וערבים.

דב חנין: אי-אפשר להמשיך עם המציאות הזאת.

דב חנין: אנחנו לא רוצים להמשיך לחיות לנצח על חרבנו.

דב חנין: אנחנו לא רוצים גם לאחוז בחרב לנצח.

יצחק וקנין: נא לסיים.

דב חנין: יש דרך אחרת, היא פתוחה בפני החברה הישראלית, ואותה צריך לבחור – ובחרת בחיים ולא ובחרת בחרב.

דב חנין: הדרך הזו היא דרך של הידברות אמיתית עם העם שנמצא פה יחד עם עם ישראל, העם הפלסטיני; הידברות אמיתית שתוביל לשלום של עצמאות וצדק לשני העמים.

דב חנין: זה אפשרי.

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: זו האופציה: ובחרת בחיים.

דב חנין: הממשלה הזו בוחרת במלחמה, בוחרת במצב חירום, בוחרת במוות, ואת הממשלה הזאת, עמיתי חברי הכנסת, צריך לסלק.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת; חבר הכנסת אורן אסף חזן – איננו; חברת הכנסת רויטל סויד נמצאת.

יצחק וקנין: אחריה – חבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: אני מבין שאתה הבא בתור.

יצחק וקנין: תהיה מוכן.

רויטל סויד: דב, להגיע אחריך זה לא פשוט.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ב-1999 קיבל האו"ם החלטה.

רויטל סויד: ההחלטה שהתקבלה באו"ם הייתה לציין יום מיוחד בשנה: היום הבין-לאומי למאבק באלימות נגד נשים.

רויטל סויד: אנחנו בשנת 2015.

רויטל סויד: היינו מצפים שבשנת 2015 היום הזה יהיה מיותר, היום הזה יהיה יום שנגיד: בשביל מה?

רויטל סויד: יש שוויון בין נשים לגברים, נשים הן כבר לא קורבן לאלימות של גברים.

רויטל סויד: זה שעדיין בשנת 2015 אנחנו נדרשים ליום הזה, לציין אותו, כי יש באמת אלימות כנגד נשים – ורק במדינת ישראל מתחילת השנה נרצחו 17 נשים – זו תעודת עניות.

רויטל סויד: זו תעודת עניות לנו כחברה, לכולנו, בבית הזה ובכלל.

רויטל סויד: אבל היום, בשנים האחרונות, נכנס לנו שחקן נוסף לזירה הזו של האלימות נגד נשים.

רויטל סויד: השחקן הנוסף הזה זה המרחב האינטרנטי, המרשתת.

רויטל סויד: כיושבת-ראש השדולה למאבק באלימות ובריונות ברשת, אני מציינת בצער רב שזירת המרשתת, המרחב האינטרנטי, הפך לזירה שבה האלימות המינית נגד נשים ונערות, וגם נגד גברים וגם נגד נשים, אבל בלי שום פרופורציה, הופכת להיות מסוכנת מאוד.

רויטל סויד: פעם, וגם היום, כאשר דיברנו על פגיעות המין – וכל אישה שלישית עד היום מותקפת מינית במדינה, וכל אישה חמישית עד היום היא קורבן לעבירת אונס – אנחנו תמיד היינו רגילים שזה לרוב על-ידי הסביבה הקרובה.

רויטל סויד: מעטים היו המקרים של מה שאנחנו קוראים "האונס הקלאסי" ברחובות; גם זה היה.

רויטל סויד: היום, כאשר ישנה האלימות המינית ברשת, כל נערה, גם כשהיא בחדר שלה, בבית שלה, מוגנת על-ידי ההורים, על-ידי הבית, על-ידי ד' אמותיה, ארבעת קירות חדרה וביתה, היא קורבן קל לאלימות ובריונות ותקיפות מיניות ברשת.

רויטל סויד: התוקף לא חייב לבוא מהסביבה.

רויטל סויד: הוא כבר לא ברחוב, הוא כבר לא בשכונה; הוא יכול להיות בקצה העולם, והוא תוקף מינית ברשת.

רויטל סויד: מתוך 94 תיקים שהוגשו לפרקליטות – ולא למערך התביעות ולא התלונות שהוגשו למשטרה, אלא רק התיקים שהוגשו לפרקליטות – רק בשבעה תיקים הוגשו כתבי-אישום, ועד היום מתוך שבעת התיקים רק אחד מהם הסתיים.

רויטל סויד: אני מסתובבת בבתי-הספר, אני מדברת עם בני-הנוער, והם לא מבינים שכשהם מצלמים האחד את השני בסרטונים פוגעניים עם תכנים מיניים ומפיצים את זה ברשת, הם עוברים עבירות.

רויטל סויד: הם עוברים עבירה על חוק הסרטונים.

רויטל סויד: הם לא מבינים שהם בעצם פוגעים מינית בחברים שלהם.

רויטל סויד: אז מי אשם בזה?

רויטל סויד: קודם כול, אנחנו.

רויטל סויד: קודם כול, אנחנו בבית-המחוקקים שלא מבינים שאת הזירה החדשה, את האינטרנט, צריך לעדכן, ללמוד ולהבין ולחוקק חוקים שיאפשרו חופש ביטוי אבל גם אי-פגיעה, ובטח ובטח לא פגיעה של אלימות מינית ברשת.

רויטל סויד: אבל זו גם יחידת הסייבר, שיושבת ומודה: אין לנו הטכנולוגיה להסיר תכנים מיניים, פגיעות מיניות ברשת.

רויטל סויד: אין לנו.

רויטל סויד: וגם משרד החינוך לא משכיל להבין שצריך להפנים שפה חדשה וללמד אותה.

רויטל סויד: בני-נוער לא יודעים מהי העבירה ולא יודעים שנעברת בהם עבירה.

רויטל סויד: הם לא יודעים מתי הם הקורבן, והם לא יודעים מתי הם המקרבן.

רויטל סויד: את זה צריך להפסיק כמובן ולפעול לזה.

רויטל סויד: הזירה הווירטואלית צועדת קדימה, ומשטרת ישראל ומשרד החינוך מדשדשים מאחור.

רויטל סויד: ואני קוראת לשר לביטחון פנים: תגדיל את יחידת הסייבר ותפעל כדי להציל את בני-הנוער, וגם את הבוגרים.

רויטל סויד: לא ייתכן שהיום, כשמדברים על עבירות אלימות – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סויד, אנחנו כבר הוספנו דקה.

רויטל סויד: – – מדברים על עבירות אלימות ברשת, ואין יכולת להתמודד אתן.

רויטל סויד: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יואל חסון: – – –

חיים ילין: מה קרה?

בצלאל סמוטריץ': הוא יצא לרגע.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו אישרנו לו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, כשאתה תהיה יושב-ראש אנחנו לא נתווכח עם החלטותיך – גם.

יואל חסון: רק שאלתי.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורן אסף חזן: פריבילגיה של סגנים.

אורן אסף חזן: הסגן חסון, פריבילגיה של סגנים.

יואל חסון: הסגן חזן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני שומע פה דוברים, האחד אחרי השני, שעולים ומסבירים שוב ושוב למה הגיע הזמן לעצור, למה הגיע הזמן לבטל את הוראת שעת-החירום, למה הגיע הזמן להפסיק, שנה אחר שנה, לבחון את המצב ולגלות איפה אנחנו נמצאים.

אורן אסף חזן: חבר'ה, תתעוררו, זה לא שבדיה פה.

אורן אסף חזן: זה גם לא שווייץ.

אורן אסף חזן: זה גם לא דיסנילנד, אף-על-פי שגם שם מסוכן, אתם יודעים.

אורן אסף חזן: אנחנו במלחמה, מלחמת קיום יומיומית.

אורן אסף חזן: אם הייתי יודע שאותם אנשים שעומדים או עמדו פה לפני, וסביר להניח שגם יעמדו אחרי, היו מביאים פתרון אחר, היו משלבים כוחות בשביל חקיקה אימתנית ואמיתית למאבק בטרור מחד גיסא ולסיוע למי שצריך מאידך גיסא, יכול מאוד להיות שהיה אפשר להקשיב למה שהם אומרים.

אורן אסף חזן: אבל השיח הזה, שבו משתמשים בססמאות כדי לנגח, בלי לזכור שבצד השני יש אזרחים ואנחנו צריכים לקחת את האחריות ולתת להם מענה, צריך להיפסק.

אורן אסף חזן: די.

אורן אסף חזן: מה קרה לנו?

אורן אסף חזן: כמה פעמים אפשר להזכיר לכם איפה אנחנו חיים?

אורן אסף חזן: כמה פעמים אפשר להזכיר לכם את המציאות?

אורן אסף חזן: אתם לא קוראים עיתונים?

אורן אסף חזן: אתם לא פותחים חדשות?

אורן אסף חזן: אתם לא שומעים מהדורה כל חצי שעה, שעה?

אורן אסף חזן: אולי גם לכם אין פייסבוק, טוויטר ומה שביניהם?

אורן אסף חזן: חבר'ה, אנחנו נמצאים במצב חירום, נקודה.

אורן אסף חזן: יש כאלה שאולי יבחרו להצביע פעמיים כדי להפיל את הדבר הזה.

אורן אסף חזן: יש.

אורן אסף חזן: יש כאלה – אני שמח שאתה מחייך, אנחנו לא שכחנו לך, אני רואה מאוד בחומרה את מה שעשית, חבר הכנסת פריג'.

אורן אסף חזן: אם אתה חושב שאתה יכול לצחוק על כנסת ישראל, לא בבית-ספרנו – – –

מירב בן ארי: – – – מה היה?

אורן אסף חזן: אני אשאל שאלה פשוטה – זה חוטא לעיקר וסוטה מהנושא, אבל מכיוון שאני רואה אותו יושב ומגחך ועוצם את העיניים לנוכח המציאות, אני אשאל את כולכם שאלה פשוטה: יש מישהו מהנוכחים כאן, בבית הזה, שהיה מוכן שחבר כנסת, יהודי או ערבי – במקרה הזה ערבי – יצביע פעמיים?

אורן אסף חזן: יצביע כפול?

יעקב פרי: אורן, אתה מגזים, אתה באמת מגזים.

אורן אסף חזן: לא, אל תפריע לי בבקשה.

אורן אסף חזן: אני לא הפרעתי לקודמים פה.

קריאות: – – –

יעקב פרי: אתה מגזים, אתה מבזה את עצמך.

אורן אסף חזן: אני מבקש.

אורן אסף חזן: יש לי חבר באולם, אני לא אזכיר את שמו, כדי שאולי לא ייראה כאילו הוא תומך או מתנגד, שאמר לי: תמונה שווה 1,000 מילים, סרטון שווה 1,000 תמונות.

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: אני חותר לסיים.

אורן אסף חזן: בשורה התחתונה, ואם נגעתי בזה, מי שהצביע כפול צריך לתת את ההסברים.

אורן אסף חזן: אם יש לו הסבר מוצדק – לגיטימי.

אורן אסף חזן: בעיני, להתעסק בפייסבוק בשעה שמנסים להפיל את הממשלה, זה לא מוצדק.

אורן אסף חזן: הצבעות כפולות – לא בבית הזה.

אורן אסף חזן: ובעניין החקיקה, אני חושב שההצעה מבורכת.

אורן אסף חזן: צריך להמשיך לבחון וצריך לפקוח את העיניים לנוכח המציאות שבה אנחנו נמצאים.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת פריג', בסוף, אני מבטיח לך, אתה לא תחייך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, תודה רבה.

מירב בן ארי: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין.

אורן אסף חזן: פרי, מה אתם כולכם – – –

יעקב פרי: תגיד, אתה נורמלי?

אורן אסף חזן: אתה ראית את הסרטון?

יעקב פרי: אתה לא נורמלי.

אורן אסף חזן: אתה ראית את הסרטון?

יעקב פרי: אתה לא נורמלי.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא חייב לדבר.

בצלאל סמוטריץ': ראש הממשלה שלנו שתק באו"ם, גם אתה יכול לשתוק.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, החוק הגיע כנראה לפני שנה, אחרי "צוק איתן", והוא מגיע היום, כשאנחנו גם נמצאים במצב ביטחוני.

חיים ילין: רק לפני חודש וחצי, חבר הכנסת צחי, יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, אמר: הכול בסדר.

חיים ילין: לאחר מכן, ראש הממשלה אמר: הכול בסדר.

חיים ילין: זה מזכיר קצת את עשרת הימים לפני "צוק איתן", כשהפגיזו אותנו באיזה 300 טילים, ואמרו: הכול בסדר.

חיים ילין: ככה – כבוד היושב-ראש, אני לא מוכן לדיון כזה.

חיים ילין: באמת.

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, בואו נכבד את הדובר ונשתדל להקשיב.

חיים ילין: את הסרטון אפשר להראות מחוץ למליאה, לא צריך להראות אותו פה עכשיו ולהפריע.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ילין, בוא.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת ילין, מה, אני מפריע לך?

חיים ילין: אל תענה לי בשום פנים ואופן, כי אני לא מפריע לך, אני יוצא כשאתה מדבר, רק שתדע – –

אורן אסף חזן: אתה מוזמן גם לרדת ולצאת החוצה.

חיים ילין: – – בשביל לא להפריע לך, אז אל תפריע לי.

אורן אסף חזן: – – –

חיים ילין: תכבד את מי שיושב פה – –

אורן אסף חזן: – – –

חיים ילין: – – תכבד את מי שיושב פה, עם הבעיות הפסיכולוגיות שלך של הצבעה כפולה.

חיים ילין: סלח לי, אתה עושה קרקס מהכנסת – –

אורן אסף חזן: אתה לא ראוי לכבוד – – –

חיים ילין: – – מכולנו.

חיים ילין: אתה עושה קרקס.

אורן אסף חזן: – – –

חיים ילין: סלח לי, אדוני היקר – –

אורן אסף חזן: אתה הבדיחה פה.

חיים ילין: – – אתה יכול להראות את הסרטון מחוץ למליאה, אתה לא צריך להפריע לאף אחד.

חיים ילין: תודה רבה לך.

חיים ילין: תודה – –

אורן אסף חזן: ילין, אתה בדיחה מהלכת.

חיים ילין: – – כבוד חבר הכנסת הנכבד מאוד.

חיים ילין: ולכן, אני מגיע לפה ואני אומר: רגע, כל שנה אותו סיפור?

חיים ילין: אנחנו צריכים להאריך, אז יש קטע שהוא קטע ניהולי, והקטע הניהולי אומר:

חיים ילין: די להצבעות האלה להאריך את החירום.

חיים ילין: דיכטר, אתה יודע את זה יפה מאוד.

חיים ילין: די, אנחנו עושים צחוק מעצמנו, צריך לבוא – לחוקק ולבוא – אם יש מצב חירום מיוחד, כמו ששר הביטחון וראש הממשלה יכולים להכריז מצב מיוחד בעורף, מצב חירום במדינה, מצב מלחמתי, בכל מצב אפשר להכריז, ולא צריך כל הזמן להיות תחת האיום הביטחוני.

חיים ילין: ולמרות זאת אני בא ואני אומר לליכוד ולקואליציה: כל הכלים אצלכם, אמרתם שאתם יודעים להילחם מול הטרור.

חיים ילין: אני אומר לכם – לא יודעים להילחם מול הטרור.

חיים ילין: אתם מפחדים.

חיים ילין: ראש הממשלה מפחד, שר הביטחון מפחד.

חיים ילין: מה שקרה ב"צוק איתן", בשבוע האחרון, שהורידו את הבתים של המשפחות של ה"חמאס", אז, הייתה הפסקת אש.

חיים ילין: כשאתם נתתם לאבנים בירושלים ולשרפות לפני שנה וחצי ככה להסתובב מול הרכבות, אף אחד לא שם על זה, בדיוק כמו ה"קסאם" הראשון על עוטף-עזה, ותראו מה המציאות היום בעוטף-עזה, תראו מה המציאות בירושלים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

חיים ילין: אנחנו ננצח – זאת לא ססמה, "אנחנו ננצח".

חיים ילין: האנשים במדינת ישראל רוצים ביטחון – –

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת ילין.

חיים ילין: – – ואת הביטחון הזה הקואליציה לא מסוגלת לתת, כי הזרוע המדינית, הזרוע הצבאית והזרוע המשפטית, שלוש הזרועות העיקריות שיש לראש הממשלה – הוא לא יודע לתפעל.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורן אסף חזן: אפשר למנוע מזחאלקה לדבר?

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנוהל הזה של החוק הזה הוא נוהל ידוע, קבוע, נעשה כל שנה.

יואל חסון: אבל אתם יודעים מה?

יואל חסון: אולי פעם ראשונה – טוב, אני לא אגיד פעם ראשונה – אבל אולי בעיתוי הזה, העיתוי מתאים במיוחד.

יואל חסון: אני דווקא רוצה לומר לך, חבר הכנסת דיכטר, אדם שיש לו ניסיון רב מאוד בביטחון, עסק בביטחון רוב חייו, או כל חייו: אין זמן ראוי יותר להעביר את החוק הזה ולהגדיר שמדינת ישראל נמצאת במצב חירום, חבר הכנסת דיכטר.

יואל חסון: מדינת ישראל נמצאת במצב חירום, מכיוון שמשתולל כאן כבר שבועות טרור שהממשלה הזאת לא מסוגלת לטפל בו.

יואל חסון: אני רוצה, חבר הכנסת חזן, אני רוצה לשאול אותך – –

אורן אסף חזן: שאל, בני.

יואל חסון: – – מה אתה היית עושה – – –

אורן אסף חזן: שאל בני ונען.

יואל חסון: – – – מה אתה היית עושה אם היה טרור כזה היום כשהיה יושב פה, בכיסא ראש הממשלה, הרצוג?

יואל חסון: מה אתה היית עושה?

יואל חסון: הרי הייתם מבעירים את הבית הזה, הרי הייתם צועקים – –

אורן אסף חזן: אתה מאפשר לי לענות?

יואל חסון: – – חמס, תרתי משמע – – –

אורן אסף חזן: אתה מאפשר לי לענות?

יואל חסון: – – – מה הייתם עושים פה?

יואל חסון: אתם יודעים לדבר על ביטחון, אתם יודעים לדבר גבוהה-גבוהה על ביטחון – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: – – אבל במבחן התוצאה, תחת שלטון הליכוד ונתניהו רחובות מדינת ישראל בוערים, הטרור משתולל.

יואל חסון: אתם לא מצליחים לטפל בו ולהוריד אותו.

מירב בן ארי: אבל, יואל – – – גם אתה היית בליכוד.

יואל חסון: אתם – חברת הכנסת בן ארי, אל תכניסי את עצמך למסיבה, את עדיין לא שם.

יואל חסון: חבל, אין צורך, אני לא מטיל עלייך אחריות.

יואל חסון: אין צורך, אל תיקחי את זה עלייך.

יואל חסון: אם זה היה כלכלה, הייתי פונה אלייך.

יואל חסון: בביטחון – – –

אורן אסף חזן: יואל – – –

יואל חסון: – – – הרי מה זה – סליחה, חברי חברי הכנסת, הרי ראש הממשלה הזה, נתניהו, מה הוא אמר לציבור?

אורן אסף חזן: – – – אל תיתמם.

יואל חסון: אני הביטחון, אני היחיד שמבין פה בביטחון, אני היחיד שלא היה טרור בתקופתו – אתם זוכרים את האמירות האלה של נתניהו?

יואל חסון: אתם זוכרים את ההשוואות שלו לתקופות של ראשי ממשלה אחרים, שעליהן הוא אמר:

יואל חסון: אז היה טרור – –

אורן אסף חזן: אתה יודע מה היה פה בתקופת ברק?

יואל חסון: – – אצלי – אמר נתניהו – – –

אורן אסף חזן: יואל, מה קרה?

אורן אסף חזן: שכחת?

אורן אסף חזן: החברים שלך – – –

יואל חסון: אצלי – אמר נתניהו – לא היה טרור.

יואל חסון: אצלי – כי אני יודע לטפל בטרור.

אורן אסף חזן: החברים שלך באופוזיציה, חלקם ישבו אתו בממשלה.

יואל חסון: זה מה שאמר – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, בוא ניתן לחבר הכנסת חסון לדבר.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, זה מה שאמר נתניהו לבוחרים.

אורן אסף חזן: אל תעשה פה דמגוגיה.

אורן אסף חזן: אתה דמגוג.

יואל חסון: עכשיו, אני אגלה לכם משהו – –

אורן אסף חזן: אתה לא מתבייש?

יואל חסון: – – חברי חברי הכנסת, אני אגלה לכם משהו.

אורן אסף חזן: אתה מנצל – – –

יואל חסון: אף אחד מ-980,000 המצביעים של הליכוד לא הצביע לנתניהו בגלל הכלכלה שלו; לא הצביע לנתניהו בגלל החברה שלו – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, משפט סיום בבקשה.

אורן אסף חזן: מעל מיליון איש.

אורן אסף חזן: חסון, תדייק.

יואל חסון: – – לא הצביע לנתניהו, אדוני היושב-ראש, מפני שהוא חשב שהוא עושה פה טוב לחברה הישראלית.

בצלאל סמוטריץ': טוב, חבר הכנסת חזן, אני מבקש – – –

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא שנייה.

אורן אסף חזן: מעל מיליון איש.

אורן אסף חזן: מעל מיליון.

אורן אסף חזן: מעל מיליון.

יואל חסון: אני מסיים, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיום, בבקשה.

יואל חסון: הוא מפריע לי.

יואל חסון: הוא מפריע לי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני מבקש ממך להיות בשקט.

אורן אסף חזן: הוא מנצל – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש – – –

יואל חסון: חברי חברי הכנסת – – –

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אנחנו ניתן לחבר הכנסת חסון לסיים.

אורן אסף חזן: זה נשמע לך הגיוני?

אורן אסף חזן: הרי אם היו נותנים לך תפקיד, היית רץ בזחילה לממשלה.

יואל חסון: תן לי לסיים.

אורן אסף חזן: – – – היית הראשון – – –

יואל חסון: תן לי לסיים.

אורן אסף חזן: איפה שנותנים לך כיסא – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני באמת לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

יואל חסון: תן לי לסיים.

יואל חסון: חבל.

יואל חסון: חבל.

אורן אסף חזן: איפה שנותנים לך כיסא, אתה מוסיף לו כרית.

יואל חסון: דבר עניינית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן – – –

יואל חסון: דבר עניינית.

אורן אסף חזן: אני מדבר עניינית.

יואל חסון: חבל, תן לי לסיים.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': תסיים, תסיים.

אורן אסף חזן: תספר לציבור – – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תגן עלי.

יואל חסון: לא כמו שנתניהו מגן על התושבים.

יואל חסון: תגן עלי.

אורן אסף חזן: מה "תגן עלי"?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אורן אסף חזן: נו, באמת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן – – –

אורן אסף חזן: נו, באמת, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: 900 – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת חסון.

אורן אסף חזן: מיליון.

יואל חסון: 980,000 מצביעי הליכוד הצביעו לנתניהו בגלל הביטחון – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת חסון, איפה תהיה בבחירות הבאות?

יואל חסון: – – רק בגלל הביטחון – –

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: – – ו-980,000 הולכו שולל, הולכו שולל על-ידי ראש הממשלה – –

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, תודה רבה, זמנך תם.

יואל חסון: – – כי היום במדינת ישראל אין ביטחון תחת הנהגת נתניהו.

יואל חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

אורן אסף חזן: איפה תהיה בבחירות הבאות?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

אורן אסף חזן: עשית גלגלון, עשית פליק-פלאק, נשאר לך רק צוקהרה.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

בצלאל סמוטריץ': אם הוא לא יהיה – אז חברת הכנסת יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': אם היא לא תהיה – לא נמשיך הלאה, אני רואה שאנשים לא פה.

אורן אסף חזן: יואל, עכשיו אתה חותר למגע עם יש עתיד?

אורן אסף חזן: אין עתיד ביש עתיד.

יואל חסון: אני חותר למגע עם כל הקולות השפויים במדינת ישראל.

יואל חסון: אתה לא חלק מהם.

אורן אסף חזן: אין עתיד ביש עתיד.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת – חבר הכנסת חסון – – –

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, ודאי שלא בעמידה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני מבקש לחדול.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, חבר הכנסת זחאלקה, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורן אסף חזן: הנה, תצא החוצה בריצה.

אורן אסף חזן: מפחד להתמודד עם המציאות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הכרזת מצב החירום היא מושג מבלבל – –

אורן אסף חזן: בגלל החברים שלך יש מצב חירום.

אורן אסף חזן: אתה אשם.

ג'מאל זחאלקה: – – וזורע אשליה כאילו החלק הזה של החקיקה הוא חירום, השאר זה נורמלי.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, הגדרת היוצא מן הכלל – כאמרתו של שמיט: ריבון הוא המגדיר, לא את הכלל אלא את היוצא מן הכלל – כאילו זה המצב.

ג'מאל זחאלקה: אבל אם מסתכלים על החקיקה הראשית, יש שם דברים יותר חמורים, וכאשר נעשה ניסיון כאילו לשנות את חקיקת מצב החירום – –

אורן אסף חזן: – – – שהבית שלך בנוי על קרקע לא חוקית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן חזן – – –

ג'מאל זחאלקה: – – מביאים חקיקה גרועה יותר, לא טובה יותר.

ג'מאל זחאלקה: היום בוועדת החוקה, חוק ומשפט נדונים סעיפים שמעבירים אותם מחקיקת החירום לחקיקה רגילה – הרבה יותר קשה.

אוסאמה סעדי: ויותר גרוע.

ג'מאל זחאלקה: הרבה יותר גרוע.

אורן אסף חזן: אתה תצביע בעד – – – איך אני?

ג'מאל זחאלקה: כלומר, הבעיה היא לא בחקיקת מצב החירום, אלא במצב החירום שהחקיקה הדכאנית, המתהדרת בנייטרליות כוזבת, עושה למיליוני אנשים.

ג'מאל זחאלקה: על-פי איזה חוק ישראל שמה 2 מיליון פלסטינים בעזה בבית-סוהר?

אורן אסף חזן: עזה זה בית-סוהר?

ג'מאל זחאלקה: על-פי איזה חוק עושים את הייהוד של ירושלים?

אורן אסף חזן: זחאלקה, לא טוב לך – תחזיר לנו את רצועת-עזה.

ג'מאל זחאלקה: על-פי איזה חוק שמים את המחסומים ויוצרים מצב של אפרטהייד בשטחים הכבושים?

ג'מאל זחאלקה: על-פי איזה חוק ואיזה צדק – –

אורן אסף חזן: לא טוב לך, תחזיר לנו את עזה.

ג'מאל זחאלקה: – – בחקיקה ראשית, שעברה בכנסת כביכול בצורה נורמלית, הפקיעו יותר מ-70% מהאדמות שלנו?

ג'מאל זחאלקה: אז שלא יעבדו עלינו בעיניים, מצב החירום הוא בחקיקה הראשית, ולא בחקיקה המשנית שכביכול יוצאת מן הכלל.

אורן אסף חזן: זחאלקה – מתי נהרוס לך את הבית, זחאלקה?

ג'מאל זחאלקה: רק בשבוע האחרון מאות אנשים – – –

אורן אסף חזן: הבית שלו בנוי בצורה לא חוקית.

ג'מאל זחאלקה: – – – מאות אנשים – – –

אורן אסף חזן: מתי, זחאלקה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

אורן אסף חזן: אוי, נו, באמת.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, תראה איך ריגשת אותו.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.

אורן אסף חזן: תראה איך הוא מתרגש שקראת אותי לסדר בשבילו.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר גם בפעם השלישית.

עיסאווי פריג': אל תהסס, אדוני היושב-ראש, זה בסדר.

אורן אסף חזן: אל תתערב, אתה.

ג'מאל זחאלקה: יש מאות אנשים שנמצאים – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מוסיף לך דקה, חבר הכנסת זחאלקה, אבל תנסה לעמוד בה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – מאות אנשים שנמצאים בבתי-סוהר בגלל מעצרים מינהליים, ללא משפט.

ג'מאל זחאלקה: רק בשבוע האחרון החליטה הממשלה, על-פי תקנות חירום משנת 1945, להוציא את התנועה האסלאמית מחוץ לחוק.

ג'מאל זחאלקה: לא הייתה לממשלה ולכל זרועות הביטחון שום הוכחה שהם עברו על חוק כלשהו.

ג'מאל זחאלקה: ידע אזרח, תדע התאגדות של אזרחים, שהממשלה יכולה להוציא אותם אל מחוץ לחוק גם אם הם לא עברו על החוק.

ג'מאל זחאלקה: איזה מין היגיון זה?

אורן אסף חזן: צריך להוציא אותך מחוץ לחוק בכל מקרה.

אורן אסף חזן: אתה יום-יום שעה-שעה עובר על החוק.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, משפט סיכום, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': הזמן – גם אחרי התוספת.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש – – –

אורן אסף חזן: זחאלקה – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן – – –

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן – – –

אורן אסף חזן: מספיק עם ההסתה שלכם.

אוסאמה סעדי: צא כבר.

אוסאמה סעדי: צא מכאן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן – – –

אורן אסף חזן: הוא מנצל את הבמה בשביל להכפיש את המדינה; בשביל להכפיש את המדינה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני – – –

אורן אסף חזן: די, נגמר לו הזמן.

אורן אסף חזן: אני מבקש, נתת לו דקה – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, אני מוסיף לך עוד דקה, בבקשה.

אורן אסף חזן: אוי, נו, באמת.

אורן אסף חזן: אני לא זוכר שהוספת לי דקה כשהם הפריעו לי.

אורן אסף חזן: לי לא הוספת דקה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא מקבלים את ההפרדה הזאת – – –

בצלאל סמוטריץ': אל תיתן לי לקרוא אותך לסדר בפעם השלישית, חבר הכנסת חזן.

ג'מאל זחאלקה: – – – אני מסרב לקבל את ההפרדה המלאכותית והשקרית.

ג'מאל זחאלקה: זה אחיזת עיניים להגיד שיש חקיקת חירום, שזה מצב החירום הזה, והחקיקה הראשית שהיא בסדר.

ג'מאל זחאלקה: מלא – בחקיקה הראשית יש הרבה חוקים שהם דכאניים, שהם חוקי חירום, שעושים מצב חירום של כל כך הרבה אנשים, שמאמללים אותם, עושים את החיים שלהם לבלתי אפשריים.

ג'מאל זחאלקה: זו חקיקת חירום.

ג'מאל זחאלקה: חקיקת חירום זה לא של האדון שיושב – – –

אורן אסף חזן: אתה מאמלל את כולנו.

אורן אסף חזן: אני רק רואה אותך, אני מרגיש אומלל.

אורן אסף חזן: אתה מאמלל את כולנו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, משפט סיכום.

ג'מאל זחאלקה: יש גבול לכל תעלול, גם של ליצן, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: מה זה?

ג'מאל זחאלקה: מה זה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, משפט סיכום בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: ניאבק בכל פעולות החירום שהממשלה עושה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – כל מה שהיא עושה נגד האזרחים הערבים הם פעולות חירום.

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, נגמר הזמן.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא מקבלים את ההפרדה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: ניאבק על זכויותינו כבני הארץ הזאת ועתידנו בה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

אורן אסף חזן: אין לכם פה עתיד.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת עם האות השביעית, אין לכם פה עתיד.

עיסאווי פריג': תפסיק כבר.

אורן אסף חזן: אין לכם פה עתיד.

אורן אסף חזן: אתה מצביע כפול, אל תתערב.

אורן אסף חזן: מתי יהרסו לך את הבית, זחאלקה?

אורן אסף חזן: מתי?

אורן אסף חזן: הבית שלך בנוי לא חוקי, מתי יהרסו לך אותו?

אורן אסף חזן: חבר כנסת מצפצף על החוק ביודעין.

אורן אסף חזן: עבריינות לשמה.

עיסאווי פריג': לתפארת הכנסת והיושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, לתפארת הכנסת.

אורן אסף חזן: נכון, לתפארת הכנסת, בניגוד לכם.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, "מחוץ תשכל חרב ומחדרים אימה".

ישראל אייכלר: התרגלנו בחודשיים האחרונים למשהו שאסור לנו להתרגל.

ישראל אייכלר: מסופר על תקופה של פוגרומים בפולניה, כאשר מישהו פנה לחברו ואמר לו: שמעתי שבבניין שלך הורגים יהודים, אז הוא אמר: לא, זה בחצר השנייה.

ישראל אייכלר: תמיד שמעתי את זה ולא האמנתי שאנשים יכולים להגיע למצב כזה של התרגלות.

ישראל אייכלר: כל יום ויום וכל שעה ושעה אנחנו שומעים שאנשים נרצחים בסכינים, שלא לדבר על ירי, מול המדינה הכי חזקה באזור, הצבא הכי חמוש, המשוכלל, עם צוללות, עם מטוסים, עם ציוד וכלים שאין לאף מדינה בעולם – ואיך אי-אפשר לעצור ולמנוע מהמחבלת בת ה-16 לבוא עם סכין?

עליזה לביא: אז למה אתם לא חלק מהצבא הזה?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אם יפריעו לי אויבי היהדות החרדית אני אבקש להוריד את הזמן שהם מפריעים לי, ואני ארצה לדבר כמה שאני אדבר, אני לא מדבר אליהם בכלל, אני מדבר אל עם ישראל.

ישראל אייכלר: עם ישראל נמצא בסכנת חיים, והדבר הבסיסי ביותר שיכול לקרות בעם שנמצא במצוקה כזאת הוא שאף אחד לא יצא למלחמה נגד השני בתוך הגטו, ופה יש אנשים שכל מאווייהם – להילחם ביהדות הנאמנה.

ישראל אייכלר: בושה וחרפה.

ישראל אייכלר: אני לא מדבר אליכם בכלל.

ישראל אייכלר: אני מדבר אל עם ישראל, עם ישראל כואב ודואב על כל יהודי שנהרג.

ישראל אייכלר: ואני שאלתי שאלה: "מי נתן למשיסה יעקב וישראל לבֹזזים"?

ישראל אייכלר: איך הגיע מצב שהצבא החזק ביותר, החיילים המסורים ביותר, אינם מסוגלים למנוע אפילו סכינאים?

ישראל אייכלר: התשובה היא שהקדוש-ברוך-הוא, שהטיל עליהם אימתה ופחד, על כל אויבי ישראל, החזיק את היישוב היהודי בארץ-ישראל ב-100 השנים האחרונות בנסי נסים, כי עם ישראל הכיר בזה שאומנם צריך סוס מוכן ליום מלחמה, צריך צבא, צריך נשק, צריך הכול, אבל לה' הישועה.

ישראל אייכלר: וחס וחלילה, כאשר מורדים בקדוש-ברוך-הוא, כאשר עושים חוקים נגד התורה, כאשר נלחמים נגד לומדי התורה, כאשר מציגים אותם כפרזיטים, אז קרה דבר פשוט: הקדוש-ברוך-הוא הסיר מהם את הפחד.

ישראל אייכלר: ואיך הוא הסיר מהם את הפחד?

ישראל אייכלר: הגיע מצב שערבים מחבלים לא מפחדים למות.

ישראל אייכלר: עכשיו, אתה יכול להחזיק את הצבא הכי חזק, והנשק הכי חזק, אבל אם ההוא מוכן למות, איבדת את ההרתעה.

ישראל אייכלר: איבדת את ההרתעה – אתה לא יכול להגן על עם ישראל.

אלעזר שטרן: אז למה קרתה השואה?

ישראל אייכלר: אז שוב אנחנו צריכים להגיע – – –

אלעזר שטרן: למה קרתה השואה?

ישראל אייכלר: אנחנו עוד נדבר על השואה הבאה, לא על השואה שהייתה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אייכלר, בבקשה, משפט סיום.

ישראל אייכלר: כשיהיה לך זמן אני אשב אתך ואני אתאר לך איך תהיה השואה הבאה, השם ישמור ויציל, אם אנחנו נמשיך במרד נגד הקדוש-ברוך-הוא.

ישראל אייכלר: אבל הקדוש-ברוך-הוא עכשיו, ב-100 השנים האחרונות, מחזיק אותנו בנסי נסים, נותן כוח לחיילי צה"ל, נותן כוח לעם ישראל להחזיק פה את המצב.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: לא, הם פשוט הפריעו לי.

בצלאל סמוטריץ': לא הפריעו.

בצלאל סמוטריץ': אני בודק את הזמן, סמוך עלי, הזמן כבר חלף.

ישראל אייכלר: אז אני מבקש שתיתן לי להשלים את הרעיון.

בצלאל סמוטריץ': משפט, משפט.

ישראל אייכלר: הרעיון שלי אומר שאם אנחנו נדע – ורוב עם ישראל יודע את זה, רק השלטון לא יודע את זה – שעם כל ההשתדלות אנחנו צריכים לבקש ולהתפלל לקדוש-ברוך-הוא ולהיות מאוחדים מבפנים.

ישראל אייכלר: אדון רומקובסקי הרעיב את הרב לנדאו בגטו לודז' משום שהוא לא הסכים לנישואים אזרחיים, והוא מת מרעב.

ישראל אייכלר: בסוף רומקובסקי, היה לו הסוף שהיה לו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אייכלר, תודה רבה.

ישראל אייכלר: אני מסיים במשפט אחד.

בצלאל סמוטריץ': משפט, אנחנו גם ביום ארוך מאוד, הבטחתי זמנים – – –

ישראל אייכלר: אני יודע, אני מסיים במשפט אחד.

בצלאל סמוטריץ': אז אם אתה יודע אני מבקש שאתה תקפיד על הזמנים.

ישראל אייכלר: ראיתי כמה זמן אנשים דיברו; אני כבר מסיים.

בצלאל סמוטריץ': לא, נתתי תוספת לחבר הכנסת זחאלקה כי חשבתי שזה נכון.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש מכולם להקפיד על הזמנים.

ישראל אייכלר: אז תן לי גם את משפט הסיום.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיום.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר: אתם לא מייצגים את עם ישראל.

ישראל אייכלר: עם ישראל רוצה להיות מאוחד, עם ישראל הביע עכשיו הערצה והערכה לזק"א ולמתנדבים החרדים, שנמצאים ראשונים בכל אירוע.

ישראל אייכלר: הם לא מקבלים את ההסתה שלכם.

ישראל אייכלר: וכשעם ישראל יהיה מאוחד, וידע שאנחנו צריכים להגיע לקדוש-ברוך-הוא, אז באמת יהיה סוס מוכן ליום מלחמה, ולה' התשועה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ישראל אייכלר: – – ואף אחד לא יוכל לפגוע בנו.

ישראל אייכלר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': אמן.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אייכלר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן – איננה כאן; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – גם הוא אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יהיה נכון לפתוח כל דברים שנאמרים היום בהשתתפות בצער המשפחות השכולות ונפגעי הטרור, החלמה לפצועים וחיזוק ועידוד לכוחות הביטחון, על כל המרכיבים, בכל רחבי הארץ.

איתן ברושי: אנחנו בשעות לא פשוטות, אולי לא בפעם הראשונה אבל פעם נוספת אנחנו עומדים במבחנים, ויש להם מחירים.

איתן ברושי: זהו זמן חירום אמיתי, וזו לא המצאה שנועדה לדון בסעיף הזה, שחוזר על עצמו מעת לעת.

איתן ברושי: המאבק בטרור הוא ללא פשרות, ואנחנו מאוחדים במאבק בטרור, ואין כאן קואליציה ואופוזיציה.

איתן ברושי: כמו שבצבא יש לחימה כתף אל כתף, גם אנחנו כאן, יד ביד, איגום כוחות, כדי להתמודד עם הטרור, ולא בפעם הראשונה.

איתן ברושי: אבל כמו שאנחנו מאוחדים במאבק בטרור, אנחנו מחולקים ומפוצלים ביום שאחרי.

איתן ברושי: המחלוקת הגדולה בתוכנו – ואולי לא ברורות הפרופורציות, אבל המחלוקת הגדולה בתוכנו היא מהו ההסדר הנכון ליום אחרי שנמגר את הטרור, ואף אחד לא יודע לכמה זמן בדיוק.

איתן ברושי: ולפי דעתי, המדינה נחלקת לשתי קבוצות, אני מאמין.

איתן ברושי: הקבוצה הגדולה, שעדיין מאמינה ורוצה שתי מדינות לשני עמים, ולאחרונה גם ראש הממשלה חזר והתחייב על כך; והקבוצה השנייה, שיש בה מאוכזבי הדרך של שתי מדינות ואלה שכל חלומם הוא מדינה אחת דו-לאומית.

אורן אסף חזן: לא יהיה.

איתן ברושי: ולכן, נדמה לי שהגיעה השעה, ואני מצאתי לנכון בימים האחרונים גם לומר את דעתי – – –

אורן אסף חזן: לא יהיה – – –

איתן ברושי: תן לי רגע.

איתן ברושי: – – – לפרסם את זה.

איתן ברושי: אני חושב שהגיעה השעה למצוא את המכנה המשותף, כדי ליצור את האחדות לא רק במאבק בטרור, אלא גם ביום שאחרי, כדי להגיע להסדר, ככל שאפשר.

איתן ברושי: ברור שזה לא יכול לקרות מחר, ברור שעכשיו יש טענה, והיא כנראה צודקת, שאין עם מי לדבר, ועוד מעט החלק השני, השמאל, יגיד שאין על מה לדבר, אבל ברור שיגיע יום שיהיה עם מי ויהיה על מה.

איתן ברושי: ואם היום נסתום את הגולל על חלוקת הארץ, לא יהיה לנו גם פתרון בעוד כמה שנים.

איתן ברושי: ולכן, שאלת הבנייה ביהודה ושומרון – צריכה להיות על-פי תכנון שמאפשר שתי מדינות לשני עמים.

איתן ברושי: הבעיה שלנו היא לא להסביר את זה בחוץ-לארץ, הבעיה שלנו היא לא מה טוב לאמריקנים, אלא מה הדבר הנכון לנו.

איתן ברושי: ולכן אני קורא לראש הממשלה והשרים – – –

איציק שמולי: איתן, נתניהו ילך לשם?

איציק שמולי: הבית היהודי ילך לשם?

איציק שמולי: מי ילך אתנו לשם?

איציק שמולי: בחייך.

איתן ברושי: אני קורא בשביל זה, איציק, אני קורא לראש הממשלה, שלאחרונה התחייב לשתי מדינות – ואני קורא לבית הזה, להתאחד – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: משפט סיום.

איתן ברושי: נחוצה לנו ממשלה שיודעת לאן היא רוצה להוביל את ישראל לשנים הבאות; נחוצות לנו היום הכרעות היסטוריות ולא היסטריות – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איתן ברושי: – – נחוצה לנו ממשלה שתוביל אותנו לעתיד יותר נכון, שבסופו של דבר הוא עתיד שטמון בו הביטחון, שהוא השלום.

איתן ברושי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת ברושי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, משנת 1999 אתם חוזרים כמו תקליט כל פעם על אותם דברים, אמרה לפני כמה שנים נשיאת העליון לשעבר דורית בייניש.

עיסאווי פריג': זה משפט שאנחנו חוזרים ואומרים.

עיסאווי פריג': עכשיו אני אדבר מתוך הניסיון האישי שצברתי בתוך הבית הזה.

עיסאווי פריג': הכול כאן חירום; חקיקה אנטי-דמוקרטית בשם החירום – חקיקה אנטי-דמוקרטית בשם החירום.

עיסאווי פריג': הכול – ההתנהלות של הבית הזה, של הוועדות – מחפשים איפה יציאת החירום, ומתחילים משם.

עיסאווי פריג': אפילו למתווה הגז, בסעיף 52, נאלצנו למצוא מצב חירום – –

אורן אסף חזן: גם באופוזיציה – – – שום דבר.

עיסאווי פריג': – – כדי להעביר את זה.

עיסאווי פריג': הכול תחת הכותרת חירום.

עיסאווי פריג': כל הוראת שעה, תחת הכותרת חירום.

אורן אסף חזן: – – – היית מצביע פעמיים כדי שזה – – –

עיסאווי פריג': לקחת זכויות מאנשים – – –

אורן אסף חזן: פעמיים – – –

עיסאווי פריג': אורן, אתה לא מוסיף כבוד – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני כבר קראתי אותך לסדר פעמיים.

אורן אסף חזן: אני רק – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מזכיר שקראתי אותך לסדר פעמיים.

אורן אסף חזן: כי כמו שהוא מצביע כפול, הוא גם מקבל זמן כפול לדבר.

עיסאווי פריג': אורן, אתה – –

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': – – לא מוסיף כבוד לבית הזה.

עיסאווי פריג': שקט.

אורן אסף חזן: לא, ואתה מוסיף.

אורן אסף חזן: אתה שהצבעת – – –

עיסאווי פריג': הכול תחת הכותרת של מצב חירום.

עיסאווי פריג': כל נישה, אם כלכלית – תחת מצב חירום, ולקחת זכויות של אדם תחת הכותרת של מצב חירום.

עיסאווי פריג': אני אומר את זה, ואני רוצה לספר סיפור שהיה לפני שבועיים-שלושה: היה פיגוע בתחנה המרכזית, חברים, בבאר-שבע.

עיסאווי פריג': אני רוצה לספר את סיפורו של בחור משועפאט, תושב מזרח-ירושלים בשם סאם אערג'.

אורן אסף חזן: הוא גם מחבל?

עיסאווי פריג': היה פיגוע בתחנה המרכזית בבאר-שבע.

עיסאווי פריג': מדובר בבחור בשם סאם עארג' – כדורגלן מחונן ממזרח-ירושלים, שחקן בליגה הפלסטינית, שיום אחד אחרי הפיגוע ראה את התמונה שלו בערוץ 1 תחת הכותרת "המחבל שעשה את הפיגוע".

עיסאווי פריג': הבן-אדם ראה את התמונה, שאל את עצמו: מה קורה פה?

עיסאווי פריג': האבא הרים טלפון למשטרה: הבן נמצא בבית, מה אתם מפרסמים את התמונה?

עיסאווי פריג': אמרו לו: טוב, תבוא.

עיסאווי פריג': הלך למשטרה עם הבן.

עיסאווי פריג': המשטרה אמרה לו: טוב, אתה לא המחבל, אבל אתה עצור.

עיסאווי פריג': הוא ערבי, צריך לתת לו אישור.

עיסאווי פריג': הוא לא יצא המחבל בבאר-שבע – –

אורן אסף חזן: – – – האלימות בחברה הערבית – – –

עיסאווי פריג': – – אז הוא חודש ימים, חברים – – –

אורן אסף חזן: – – – כאילו אין מחבלים אצלכם, הא?

בצלאל סמוטריץ': – – –

עיסאווי פריג': חברים, הוא – –

אורן אסף חזן: חבורת – – – ממזרח-ירושלים דוקרת סכינים.

עיסאווי פריג': – – חודש ימים עצור, הוא חודש ימים עצור – – –

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן – – –

אורן אסף חזן: נגמר לו הזמן.

עיסאווי פריג': – – –

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

אורן אסף חזן: נגמר לו הזמן.

אורן אסף חזן: באמת.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש ממך לצאת, להתרענן ולחזור בעוד כמה דקות רגוע.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', אני מבקש ממך – – –

אורן אסף חזן: – – – נותן לו במה.

עיסאווי פריג': – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, לא, לא – – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – –

עיסאווי פריג': אני – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג' – – –

אורן אסף חזן: – – אתה נותן לו במה – –

עיסאווי פריג': – – – לסיים את – – –

בצלאל סמוטריץ': תסיים.

אורן אסף חזן: – – להלל מחבלים – – –

עיסאווי פריג': אז – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן – – –

עיסאווי פריג': אז – –

אורן אסף חזן: – – – ומוציא אותי – – –

עיסאווי פריג': – – סאם עארג' – –

אורן אסף חזן: אתה נותן לו במה להלל מחבלים – – – (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אורן אסף חזן: )

עיסאווי פריג': – – – עצור כבר חודש במשטרת ישראל.

עיסאווי פריג': מדובר בערבי.

עיסאווי פריג': לא עשה פיגוע – אז בוא נלביש לך תיק: אתה זורק אבנים.

עיסאווי פריג': והכול תחת מעטה של חוקי חירום.

עיסאווי פריג': אז, חברים, זה החירום שלכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עיסאווי פריג': חירום דיקטטורי.

עיסאווי פריג': חירום שמשמש תירוץ.

עיסאווי פריג': וזה לא – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: השאלה איך – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

בצלאל סמוטריץ': עיסאווי, בסדר, אתה מבין?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, יש לנו לילה ארוך.

בצלאל סמוטריץ': כל אחד פה גונב עוד דקה, דקה וחצי.

עיסאווי פריג': – – –

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סעדי, שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': אני אבקש – יהיה לך שקט עכשיו – להקפיד בבקשה על הזמנים.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אוסאמה סעדי: חזן לא פה אז יהיה שקט, זה בסדר.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת פריג', לא רק שהכול חירום פה – אתה שומע?

אוסאמה סעדי: – חבר הכנסת פריג', לא הכול חירום, אלא הכול הוראת שעה, אבל הוראת שעה היא לא כבר הוראת שעה, אלא הוראת קבע מעשרות שנים.

אוסאמה סעדי: ומוזר מאוד שמדינה שהוקמה בשנת 1948 ועברו מאז עשרות שנים, עד היום היא מכריזה שהיא נמצאת במצב חירום.

יפעת שאשא ביטון: – – – יש חייל שנרצח היום.

יפעת שאשא ביטון: יש צעירה – – –

אוסאמה סעדי: נרצח.

אוסאמה סעדי: אם נמצא – – –

יפעת שאשא ביטון: מה נפגע פה?

אוסאמה סעדי: יפעת – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

אוסאמה סעדי: – – אם נרצח, יש חוק; יש חוק, יש חוקים, יש בתי-משפט.

יפעת שאשא ביטון: – – –

אוסאמה סעדי: אפשר להגיש כתבי-אישום, אפשר לשלוח את האנשים האלה, אם עברו על החוק, אבל לא צריך להכריז – את יודעת מה זה מצב חירום?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: כן.

אוסאמה סעדי: מה?

יפעת שאשא ביטון: כי כל יום נדקרים פה אנשים, זה מצב חירום.

אוסאמה סעדי: אבל – – –

יפעת שאשא ביטון: אם זה לא מצב חירום, אני אשמח שתגדיר לי.

אוסאמה סעדי: אני אגדיר לך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אוסאמה סעדי: כמו שהוצאתם את התנועה האסלאמית מחוץ לחוק, אז אפשר להגיד שיש מצב חירום; מוציאים תנועה פוליטית במדינת ישראל – –

יפעת שאשא ביטון: – – – מסיתה.

אוסאמה סעדי: – – על סמך אותן תקנות ידועות לשמצה משנת 1945.

אוסאמה סעדי: ואפשר היה, אם באמת יש משהו בלתי חוקי, ואני בעד שאם יש מישהו שעובר על החוק – שיועמד לדין, יקבל את העונש שלו.

אוסאמה סעדי: אבל אי-אפשר לבוא באישון לילה ובמחטף כמעט ולסגור 17 עמותות, יפעת – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

אוסאמה סעדי: 17 עמותות.

אוסאמה סעדי: 17 עמותות אזרחיות – –

יפעת שאשא ביטון: – – – פעם אחת תיתן לי – – –

אוסאמה סעדי: – – שנותנות שירותים – –

טלי פלוסקוב: מה עם האנשים?

אוסאמה סעדי: – – ונותנות עזרה.

טלי פלוסקוב: מה עם האנשים?

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת תגיד אמת.

טלי פלוסקוב: היא מדברת על האנשים שהרגו אותם היום, ואתה מדבר על – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

אוסאמה סעדי: אבל אני אומר לך: אם יש מישהו – – –

טלי פלוסקוב: איך אפשר – – –

אוסאמה סעדי: אנחנו – לא.

אוסאמה סעדי: אנחנו – – –

טלי פלוסקוב: זה – – –

אוסאמה סעדי: אנחנו, העמדה שלנו ידועה, ואי-אפשר לחזור על זה ולשנן את זה כל פעם – –

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת, אחת, שאני רוצה לשמוע – – –

אוסאמה סעדי: – – אנחנו נגד פגיעה באזרחים חפים מפשע.

אוסאמה סעדי: לחזור עוד פעם?

אוסאמה סעדי: אנחנו נגד פגיעה באזרחים חפים מפשע, משני העמים – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

אוסאמה סעדי: – – – משני העמים.

אוסאמה סעדי: אנחנו לא צריכים לחזור על זה כל שני וחמישי, כל שעה וכל שעה.

עודד פורר: זה כי – – – אתם – – – בטרור.

טלי פלוסקוב: – – – צריכים לחזור כל יום – – –

אוסאמה סעדי: אנחנו פה – – –

עודד פורר: – – –

אוסאמה סעדי: – – –

עודד פורר: – – –

קריאה: – – –

אוסאמה סעדי: אני מדבר עכשיו על הצעת חוק – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

קריאה: – – –

אוסאמה סעדי: – – שמגדירה מצב חירום, ואני אומר לכם:

אוסאמה סעדי: אם יש משהו לא חוקי – כמו 17 העמותות האלה, שאני אומר לכם:

אוסאמה סעדי: העמותות האלה מגישות דוחות לרשם העמותות – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סעדי, משפט – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

אוסאמה סעדי: לרשם העמותות.

אוסאמה סעדי: התנועה האסלאמית היא תחת מעקב 24/7, 365 יום.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אוסאמה סעדי: אם יש משהו לא חוקי, תגישו.

אוסאמה סעדי: העניין החמור יותר, אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': לא לא לא לא.

אוסאמה סעדי: משפט אחרון.

בצלאל סמוטריץ': לא.

אוסאמה סעדי: משפט אחרון.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': משפט.

אוסאמה סעדי: העניין היותר-חמור: שעכשיו לוקחים את כל תקנות שעת-החירום האלה, אדוני היושב-ראש, מביאים אותן לחוק חדש, כביכול חדש, חוק המאבק בטרור – –

בצלאל סמוטריץ': – – – משפט.

אוסאמה סעדי: – – שהוא יותר גרוע מתקנות שעת-חירום.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, והשר?

נחמן שי: בפינה.

נחמן שי: אני לא מבין על מה הוויכוח.

נחמן שי: כל שנה עולה מחדש השאלה: האם צריך להחיל אי-אלו נושאים, שחלקם הגדול שוליים ומיותרים, בהגדרה של מצב חירום.

נחמן שי: וכל שנה, האמת, יש התקדמות מסוימת: עוד קצת נושאים מוצאים או שמוגדרים באופן חדש – מצב החירום נמשך.

נחמן שי: אבל המדהים הוא שהיום באמת מדינת ישראל היא במצב חירום.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

נחמן שי: מה צריך להיות יותר ממצב חירום עכשיו?

יפעת שאשא ביטון: נכון מאוד.

נחמן שי: זאת אומרת, אנחנו כל הזמן, על כל מיני זוטות, מדי שנה – לא ראיתי אם הדבש נשאר או הדבש יצא.

נחמן שי: כל שנה דנו מה מצב הדבורים.

נחמן שי: עכשיו צריך לדבר על מצב האנשים, לא על מצב הדבורים.

יפעת שאשא ביטון: נכון מאוד.

נחמן שי: 23 אנשים נהרגו – נרצחו.

נחמן שי: לא נהרגו – –

יפעת שאשא ביטון: נכון.

נחמן שי: – – נרצחו במדינת ישראל בחודשיים האחרונים.

נחמן שי: אז למה הממשלה מחכה?

נחמן שי: אני רוצה לדעת.

נחמן שי: יש לה מצב חירום ביד.

נחמן שי: יש לה אמצעים.

נחמן שי: יש לה אפילו, מה שחשוב מאוד, גיבוי של הספסלים האלה: לנקוט אמצעים רציניים, משמעותיים, כדי לבלום את הטרור.

נחמן שי: למה היא לא עושה את זה?

נחמן שי: זה לא ייתכן.

נחמן שי: היום נרצח חייל נוסף.

נחמן שי: אני רוצה, יחד עם חברי, לשלוח תנחומים למשפחתו, וגם תנחומים למשפחותיהם של כל הנרצחים עד עכשיו.

נחמן שי: אנחנו כולנו שותפים לאותו מאמץ, ואני לא רואה את הממשלה פועלת.

נחמן שי: יש פה, ברוך השם, קבינט, יש בממשלה הזאת אנשי צבא לשעבר, אנשי ביטחון, אנשים שמבינים עניין – אמורים לפחות.

נחמן שי: ויש פה כשל מתמשך – לא מצליחים לעצור את זה.

נחמן שי: מסמנים אזורים בעייתיים, מסמנות נקודות בעייתיות, יש כבר איזה פרופיל, פחות או יותר, של המחבל מודל 2015 או המחבלת 2015, ועדיין ממשיכים להירצח כל יום אנשים ברחובות ישראל.

נחמן שי: האחריות היא על הממשלה, אין מה לעשות, אי-אפשר להתנער ממנה.

נחמן שי: זו הממשלה שזכתה בבחירות.

נחמן שי: ראש הממשלה הרכיב ממשלה כרצונו וכטעמו, ממשלה שיש לה שותפות אידיאולוגית.

נחמן שי: אתמול שמענו כמה הם אוהבים האחד את השני ורוצים להישאר ביחד עד קץ הדורות.

נחמן שי: אבל בדבר האמיתי שמעסיק היום 8.5 מיליון תושבי מדינת ישראל הם לא עוסקים – איך להחזיר את הביטחון למדינת ישראל.

נחמן שי: אז עכשיו אנחנו נחזור לדבורים, ועוד פעם נתחיל נושא אחד, נכלול נושא או לא נכלול – לא יעזור שום דבר.

נחמן שי: לא תוכלו להתנער, ממשלת ישראל, מן האחריות המלאה שלכם לטרור שמתעתע, תוקף ברחובות ישראל ופוגע באזרחיה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, בעיקר על ההקפדה על הזמנים.

בצלאל סמוטריץ': אחרון הדוברים, לפני הסיכום של חבר הכנסת דיכטר – חבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אשמח על הקפדה.

איציק שמולי: תודה רבה, אפילו יהיה פחות.

איציק שמולי: תראו, נאמרו פה היום הרבה דברים לגבי הכישלון והחידלון של הממשלה בכל מה שקשור בטיפול בטרור.

איציק שמולי: אני חושב שזה לא מקרי שהממשלה מקבלת גיבוי בשבועות ובחודשים האחרונים מהאופוזיציה, גם במקרים שזה קשה לנו, גבוליים, בשטח האפור, כי אני חושב שאם יש משהו אחד שאנחנו צריכים להילחם בו כל הכוח, עם כל הביקורת על חוסר התעוזה ועל חוסר התוחלת המדינית של הממשלה, על דבר אחד צריכה להיות פה הסכמה – שמי שבא לפגע, גם בתחום השטח של יהודה ושומרון, אסור לגלות כלפי זה הבנה, לגיטימציה, אפילו משהו במרומז שעשוי להשתמע כהבנה, בגלל המצב המדיני.

איציק שמולי: ואני אומר לך, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, לא ברור לי על מי אתם מגינים, לא ברור לי על מי אתה מגן.

איציק שמולי: מה הבעיה לעלות לדוכן הזה, לבקר את הממשלה הזאת – וברוך השם לא חסר על מה: על גילויי הגזענות החמורים בחברה הישראלית, שלא עושים כנגדם כמעט שום דבר, ע"ע ארגון להב"ה; מה הבעיה לעלות לדוכן הזה ולדבר על האלימות בחברה הישראלית ועל ההסתה ועל האי-שוויון?

איציק שמולי: היום, אני חושב, היה כנס על סוגיה נוספת בוועדת החינוך, שעסקה באי-שוויון במגזר הערבי.

איציק שמולי: מה הבעיה לאחד את הבית סביב הנושאים האלה, כשאתם – אני לא אדבר בלשון רבים, זה לא מכובד – אבל כשאתה עולה לדוכן הזה, ואתה כאילו, בשם התסבוכת או מצב הביש המדיני, אתה יכול לגלות הבנה כלשהי או אפילו לא לגנות, דברים שאי-אפשר לקבל אותם במקום נורמלי – עם זה יש לי בעיה.

אוסאמה סעדי: – – –

איציק שמולי: אני שומע אותך – כבר כמה חודשים אני שומע, ומה שאני שומע זה קול שהוא, לצערי – בניגוד למה שהיה בכנסת הקודמת, בכנסת הזאת הוא קול שהוא הרבה יותר בדלני, הרבה יותר מתריס.

איציק שמולי: זה ברור שגם האיומים גוברים, אבל בסופו של דבר, בואו לא נציג פה איזה מצג שווא.

איציק שמולי: אף אחד לא מצפה, לא מכם ולא מהאזרחים הערבים, ביום העצמאות לעמוד ולהצדיע בדום לדגל.

איציק שמולי: לא על זה אנחנו מדברים.

איציק שמולי: אבל פעולות שהן מתגרות ומסיתות – תראה כמה גדול הפער בין הרצון של הציבור הערבי להשתלב לבין הקול הבדלני שיוצא מהבית הזה.

איציק שמולי: והחלק הזה כמובן לא נקי – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': יסכם את הדיון חבר הכנסת אבי דיכטר.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודה שזה היה קצת מביך לשמוע חלק מהמתייחסים, בעיקר אלה שקראו שלא להאריך את תקופת החירום.

אבי דיכטר: ואני מודה שזה מביך מפני שקודם כול זה מעיד על בעיית הקשבה.

אבי דיכטר: לא שאני מאשים את חברי הכנסת בהקשבה יתרה, אבל לפחות מי שמתייחס, מן הדין שיתייחס לכמה דברים שנאמרו בקשר לאמירות שלו.

אבי דיכטר: הרי הובא ונאמר על-ידי בפתיח שרוב החוקים, התקנות והצווים הם לא ממש בתחומי הביטחון, אלא לאורך 67 השנים האחרונות נחקקו חוקים, נתקנו תקנות ונקבעו צווים שנשענים על מצב החירום.

אבי דיכטר: אם היינו היום – או אם חס וחלילה לא יוארך מצב החירום, יקרסו עשרות צווים ותקנות, והנזק מהכאוס והבלגן שישתרר הוא רב באופן דרמטי ומשמעותי על-פני המציאות, שבה בכל אופן יש קונסטרוקציה שעליה נשענות תקנות בתחום הדבורים ותקנות בתחום הדבורים והדבש, ותקנות בתחום התחבורה, ותקנות בתחום – – –

קריאה: – – –

אבי דיכטר: הדבורים, העוקץ לפחות.

אבי דיכטר: ואני אומר את זה מפני שאנחנו, ככנסת, יש לנו גם אחריות ציבורית.

אבי דיכטר: ובמקרה הזה הבהרתי שמשנת 2009, כאשר נקבעה בוועדת הכנסת המשותפת לוועדת חוץ וביטחון ולוועדת חוקה, חוק ומשפט – שהיום אני עומד בראשה, בעבר עמד מישהו אחר בראשה – נקבעה ועדת משנה בראשות חבר הכנסת לשעבר אברהם מיכאלי.

אבי דיכטר: ובאמת, בעבודה, ומגיע לו יישר כוח מטעם הכנסת, הצליח להביא למצב שירדנו – ואני חוזר על הנתון הזה – מ-165 צווים ב-2009, שנשענים על מצב החירום, ל-34 צווים היום.

אבי דיכטר: רק בשנה האחרונה הורדו 23 צווים בגין חקיקה בתחום המזון.

אבי דיכטר: ופירטתי, ואני רוצה לחסוך את זה מכם, כמה צווים ירדו בשנה הקרובה, על-פי דברים שאנחנו כבר רואים בעין.

אבי דיכטר: אז נדמה לי שהאחריות שלנו כחברי הכנסת להבטיח שלא יהיה לנו חס וחלילה מחר בבוקר מצב שבו תחומים שהם תחומים כלכליים, לאו דווקא תחומי ביטחון – ואני תכף אגיע לתחומי הביטחון.

אבי דיכטר: שמעתי פה משנה סדורה מלא-מעט לוחמים שהסבירו איך נלחמים בטרור באמצעות החקיקה של מצב החירום.

אבי דיכטר: זה לא מדויק.

אבי דיכטר: אבל הדברים שאנחנו עוסקים בהם פה הם באמת בתחומי הרכב, שנשענים על מצב החירום.

אבי דיכטר: לא אנחנו אחראים; אני לא מזהה פה בכנסת חברי כנסת מספיק ותיקים, שהכניסו את הסעיפים האלה אז והשעינו אותם על הקונסטרוקציה של מצב החירום.

אבי דיכטר: והצעצועים המסוכנים – גם זה נשען על מצב החירום.

אבי דיכטר: והאמינו לי, עוד דברים נוספים בתחום השיט ותמרוקים קשורים למצב החירום.

אבי דיכטר: לא יודע לומר אם זה על ליפסטיק או על דברים אחרים, אבל בכל אופן, יש דברים שמישהו שישב על הכיסאות האלה לפנינו החליט שזה צריך להישען על מצב החירום.

אבי דיכטר: אין לנו ברירה אלא למשוך את המצב הזה, לצמצם אותו לכווץ אותו עד שהוא באמת יעבור מן העולם.

אבי דיכטר: ידידי אוסאמה סעדי, אני באמת רוצה לומר לך כידיד: תראה, לבוא ולומר פה משפט בתחומי הביטחון – חוק המאבק בטרור אמור להחליף פקודה מנדטורית מ-1945.

אבי דיכטר: היא פקודה טובה, אבל רצינו משהו כחול-לבן.

אבי דיכטר: מגיע לנו משהו כחול-לבן אחרי 67 שנה, ואני מקווה שנקבל את זה.

אבי דיכטר: אני מקווה שאתה לא ממליץ להישאר במצב החירום ולהמשיך להישען על התקנות משנת 1945.

אבי דיכטר: והערה אחרונה לך, חבר הכנסת סעדי, שידידך מסתיר אותך – חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ברשותך, זחאלקה, נרגיע – תראה, אני אומר לך, המשפט: אני מגנה הרג של חפים מפשע מכל הצדדים – תראה, בנסיבות האלה של היום, של אתמול, של סוף השבוע האחרון, נרצח בגוש-עציון, נוסף על שני ישראלים יהודים נרצח ערבי, על-ידי אותם מחבלים.

אבי דיכטר: ופה, מנסים האחד אחרי השני מאלה שעמדו על הדוכן כאן לפני, ואלה שקראו קריאות מהקהל, אומרים לך: חבר הכנסת סעדי, תגיד משהו מפורש, זה לא דבר בעייתי, זה לא דבר, חס וחלילה, מביש.

אבי דיכטר: נהפוך הוא, באמת, אמירה אמיצה.

אבי דיכטר: ואומרים לך, ואתה חוזר לנקודת המוצא (אומר בערבית ומתרגם:).

אבי דיכטר: אומרים לך: זה ת'ור, זה שור, ואתה אומר: תחלבו אותו.

אבי דיכטר: אני חושב שבאמת היה נכון מכבודו לומר בריש גלי: אני מגנה, כחבר הכנסת, מגנה את הרוצחים בפיגועים האחרונים, של היום ושל אתמול.

אבי דיכטר: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דיכטר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על המלצת הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין הכרזה על מצב חירום.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים, חברים, הצבעה דיגיטלית.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש מכל החברים לשבת.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, תפסו מקומות, אנחנו מצביעים הצבעה דיגיטלית על הצעת הוועדה המשותפת.

אורן אסף חזן: אלקטרונית, יותר – – –

בצלאל סמוטריץ': מה אמרתי?

אורן אסף חזן: אלקטרונית.

בצלאל סמוטריץ': אה, הצבעה אלקטרונית, מחילה.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה אלקטרונית.

אורן אסף חזן: כי התקרבת לשמאל – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 3 בעד המלצת הוועדה המשותפת – 73 נגד – 13 נמנעים – אין המלצת הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין הכרזה על מצב חירום נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 73 בעד, 13 נגד, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': אני קובע כי המלצת הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין הכרזה על מצב חירום התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/848; "דברי הכנסת" ה-19, מושב שני, חוב' י"ט, עמ' 8807.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק חסיון חומר מודיעיני (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014.

בצלאל סמוטריץ': ימסור את ההודעה השר יואב גלנט.

רויטל סויד: תוסיף אותי להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': עברתי נושא.

בצלאל סמוטריץ': השר גלנט, אתה מוסר לנו הודעת ממשלה?

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני השר.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, החליטה ועדת השרים לענייני חקיקה, על דעת הממשלה, להודיע במליאת הכנסת על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק חסיון חומר מודיעיני (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014 – הצעות חוק מ/848 מיום 11 בפברואר 2014.

יואב גלנט: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/973; "דברי הכנסת", חוב' ו', עמ' 5979; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21), התשע"ו–2015, קריאה שנייה ושלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת צחי הנגבי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

צחי הנגבי: אדוני, אנא בקש מחברי הכנסת לחזור עוד שבע שעות, אבל בינתיים לשבת.

בצלאל סמוטריץ': ארבע.

צחי הנגבי: ארבע?

צחי הנגבי: זה הכול?

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, חברי הכנסת, בואו ננסה – הרבה שעות עכשיו, יש זמן טוב לעבוד.

בצלאל סמוטריץ': אבל מי שנשאר – אני מבקש מהחברים לשבת ולאפשר לנו להמשיך בדיון.

צחי הנגבי: חבל שאין לי מגבלת זמן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת הנגבי, זה בסדר, פה אנחנו רגילים ככה, לא?

צחי הנגבי: לא לא, באמת לא.

צחי הנגבי: לא מכובד.

בצלאל סמוטריץ': לא מכובד.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לוי, חבר הכנסת לוי וחבר הכנסת בגין, אנחנו מבקשים לשבת.

בצלאל סמוטריץ': אני מרשה לך לקרוא לסדר, יושב-ראש הוועדה.

צחי הנגבי: לא נעים לי, באמת, אלו שרים, תבקש מהם.

בצלאל סמוטריץ': השר יריב לוין.

בצלאל סמוטריץ': השר לוין, חבר הכנסת הנגבי מבקש שנאפשר לו לדבר.

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, תודה, אני מתכבד – להביט בגבה של חברת הכנסת אורלי לוי, אדוני היושב-ראש; אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21), התשע"ו–2015, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

צחי הנגבי: תיקון מס' 19 לחוק שירות ביטחון, שנחקק בחודש מרס 2014, הוסיף לחוק את פרק ג'1, שקבע מנגנונים והסדרים חדשים לגיוס תלמידי ישיבות לשירות צבאי.

צחי הנגבי: יחד אתו נחקק חוק שירות לאומי-אזרחי, שקבע מנגנון משלים של שירות תלמידי ישיבות במסגרת שירות לאומי.

צחי הנגבי: המנגנון החדש שעוגן בפרק ג'1 מחלק את ההסדר לשתי תקופות: תקופה אחת היא תקופת הסתגלות, עד 30 ביוני 2017; ותקופת קבע, שראשיתה באותה שנה, החל ב-1 ביולי 2017.

צחי הנגבי: נוסף על כך הוסמכה הממשלה לקבוע יעדי גיוס הולכים וגדלים בהדרגה מקרב הציבור החרדי, שבתקופת הקבע נועדו להיות יעדים מחייבים.

צחי הנגבי: תיקון מס' 19 עורר, כזכור, התנגדות רבה בקרב הציבור החרדי, והוא גם עורר שיח ער בציבור הרחב, משום השלכותיו, והעובדה שהוא בא לעולם בעקבות החלטה חשובה של בית-המשפט העליון, שביטל, כזכור, חוק שיצא מתחת ידה של הכנסת הזאת, חוק טל.

צחי הנגבי: הממשלה חששה שההתנגדות בציבור החרדי תוביל לכך שבפועל לא נעמוד ביעדי הגיוס ולא נממש את תכלית החוק, שהייתה להגדיל את מספר המתגייסים מהציבור החרדי.

צחי הנגבי: לכן, הממשלה סבורה שאפשר להמשיך לקדם את העמידה ביעדי הגיוס במסגרת שינוי של כללי הדיאלוג ועל יסוד שיתוף פעולה עם הציבור החרדי.

צחי הנגבי: ההסדר, אדוני היושב-ראש, שמוצע בהצעת החוק, נועד, אם כן, לאפשר את קידום שילובם של חרדים בשירות צבאי ובשירות לאומי-אזרחי.

צחי הנגבי: האמירה שלפיה בוטל חוק הגיוס, אין ולא יהיה שוויון בנטל, וכהנה וכהנה אמירות, מעבר לפופוליזם שלהן, מעבר לחוסר הדיוק שבהן, ידועות לאומרים אותן כתיאור מופרך של המציאות.

צחי הנגבי: יש התנגדות לכל סעיף וסעיף שאציג.

צחי הנגבי: ההתנגדות הזאת לגיטימית, היא מיוסדת על אדנים של ניתוח מצב שונה, ואחר, ועל זה התנהל ויכוח בוועדת החוץ והביטחון והתנהל גם היום בכנסת, וצריך להתנהל גם בציבור.

צחי הנגבי: אבל אי-אפשר לנהל אותו על בסיס האמירה הגורפת שכל מה שנעשה במערכה שנערכה במשך שנים ארוכות למען שוויון בנטל, כל התוחלת של פסיקת בית-המשפט העליון, כל המערכה שניהלו אנשים פוליטיים וניהלו מפלגות פוליטיות בבית הזה, למעשה ירד לטמיון.

צחי הנגבי: זאת אמירה שאין לה בסיס, היא פשוט באופן עובדתי לא נכונה, וגם אלה שאומרים אותה יודעים שעד שהיא תוכח בעוד שנים – כי מדובר בתקופת הסתגלות ארוכה שגם הוארכה ממילא – ישכחו כבר את האמירה הזאת.

צחי הנגבי: כדאי, אני חושב, דווקא לחברי ועדת החוץ והביטחון, שמשוטטים בצה"ל וביחידותיו, ומרבים לעשות זאת, ורואים את השינוי התרבותי והמעשי שכבר הושג לאורך השנים, את גדודי הנח"ל החרדי "נצח יהודה", שפה בבית הזה היו אנשים שהיו שותפים לכינונם – אלעזר שטרן, אני חושב, גם כן היה מעורב, ואחרים – רואים את שח"ר, ראשי תיבות שילוב חרדים; שח"ר ירוק בחיל המודיעין; רואים את שח"ר כחול, שירות של חרדים בחיל האוויר; באגף התקשוב, ועכשיו גם, כך אנחנו יודעים – – –

מיקי לוי: – – – גם שירות לאומי-אזרחי.

צחי הנגבי: נכון.

צחי הנגבי: אני מדבר כרגע על מה שמאוד מאוד חשוב לדעתי לרוב האזרחים, וגם לי, ואני חושב שגם לך, שזה שירות צבאי של לוחמים או תומכי לחימה, כי זה עיקר הנטל שאנחנו רוצים להשוות, את בנינו לבניהם של הציבור החרדי, ככל שאפשר.

צחי הנגבי: אין שוויון מוחלט.

צחי הנגבי: גם הבנים שלנו לא כולם משרתים אותן שנים ובאותו היקף, באותה רמת סיכון ובאותה השלכת חייהם מנגד, אבל הם משרתים.

צחי הנגבי: ואנחנו רוצים לראות גם את הציבור החרדי מחויב ומבין ועושה את מצוות ומלאכת קודש זו.

צחי הנגבי: אבל זה לא הולך להשתנות, לדעתנו, ומי שחושב שזה הולך להשתנות – זה לגיטימי לחשוב כך, אבל זאת לא כוונת החוק.

קארין אלהרר: – – –

צחי הנגבי: יכול להיות.

צחי הנגבי: הלוואי שאני צודק ואת טועה.

צחי הנגבי: אני חושב שגם את רוצה – – –

קארין אלהרר: – – –

צחי הנגבי: נכון.

צחי הנגבי: אני חושב שאם יש קונסנזוס זה שכל אחד מאתנו היה רוצה שהדלקת הזאת, הצלקת הזאת, תגליד ותחלים ותפסיק להעיק על אזרחי המדינה.

צחי הנגבי: יש שחושבים שהחוק הזה מחליש את הסיכוי שזה יקרה, ויש כאלה שחושבים שהחוק הזה מעצים את הסיכוי שזה יקרה; הממשלה חושבת שהסיכוי להשיג את יעדי הגיוס יתחזק כתוצאה מהחוק.

צחי הנגבי: אני, רבותי, אני רואה חברי כנסת חרדים, שלא הייתי מאמין שלפני שלוש שנים, חמש שנים, שנה, שלא לדבר על עשר, 20 ו-30 שנה, שותפים לממשלה שעושה שינוי כזה או אחר בחוק הגיוס, אבל חוק הגיוס נותר תקף, והם שותפים לממשלה הזאת, וצריך להצדיע להם, שהם הפכו את עצמם להיות חלק מהשינוי הדרמטי העצום הזה.

צחי הנגבי: אם כך, רבותי, ההסדר המוצע בהצעת החוק – – –

מאיר כהן: למי צריך להצדיע?

מאיר כהן: לא הבנתי.

צחי הנגבי: למנהיגות החרדית, כולל הרבנים החרדים, שבמשך שנים נאבקו נגד חוק של גיוס ואמרו: אתם לא תכפו עלינו בחקיקה חייל אחד – –

קארין אלהרר: – – –

צחי הנגבי: – – ובסופו של דבר הכנסת הקודמת חוקקה את החוק, והכנסת הזאת היום משנה סעיף כזה, סעיף אחר.

קארין אלהרר: איזה סעיף?

עפר שלח: היא מחוקקת את החוק – – –

צחי הנגבי: האמן לי, עפר, אתה יודע שזה לא ביטוי שמשקף את המציאות – נגיד את זה במילה הכי עדינה.

צחי הנגבי: היא פוגעת במה שאתה חושב שזה היה המטרה והתכלית.

צחי הנגבי: זה בסדר, אני יכול להסכים שזה מה שהיא עושה.

צחי הנגבי: אני חושב שאנחנו משיגים מטרה ותכלית אחרת.

עפר שלח: אתה מסכים שבשמונה השנים הבאות אין שום סיבה שמישהו יתגייס או מישהו יגויס?

צחי הנגבי: לא.

צחי הנגבי: אני חושב שהסיבות שאנשים מתגייסים לא קשורות בכלל לחקיקה, אבל כשיש חקיקה קנטרנית ומתריסה, אנשים לא מתגייסים.

צחי הנגבי: אני חושב שזו בדיוק ההגדרה.

צחי הנגבי: ואנחנו רואים כבר אלפי אלפי אלפי חיילים חרדים בצבא, אלפים.

צחי הנגבי: אלפים היום בצבא, ואנחנו יודעים שיהיו עוד אלפים, ואני חושב שהחוק הזה מחזק את הסיכוי שיהיו גם רבבות, עשרות אלפים.

עפר שלח: כולל עלייה של עשרות אחוזים מהיום שתיקון 19 חוקק.

צחי הנגבי: קל וחומר.

צחי הנגבי: תאר לך מה היה קורה אם החוק הזה היה נתפס.

צחי הנגבי: קל וחומר.

עפר שלח: יכול להיות שהיו מגייסים 30,000 חרדים, אתה יודע, זה נורא קשה – – –

צחי הנגבי: אתה יודע שבכוח אפשר להשיג משהו, אבל יש אנשים שחושבים שאפשר להשיג משהו לא בכוח.

עפר שלח: הדבר היחיד שקרה כתוצאה מתיקון 19 זה שמערכת הביטחון התחילה לעבוד באמת בגיוס חרדים, מה שהיא לא עשתה לפני זה, ואתה יודע את זה, כי אתה מכיר את פסק-הדין של בג"ץ בעניין חוק טל, וברגע שהיא עבדה, היא גייסה, ועמדו ביעדים עם כל – – –

צחי הנגבי: אנחנו לא נחכה שש שנים, אנחנו נחכה שנה.

צחי הנגבי: אני מציב לך אתגר.

עפר שלח: ואז מה?

עפר שלח: – – –

צחי הנגבי: אני אומר לך פה, מעל במת הכנסת, שבעוד שנה, כשהחוק הזה עוד לא יהיה בתוקף, יהיו לך יותר מתגייסים חרדים מאשר בשנה הקודמת.

עפר שלח: ואם לא?

צחי הנגבי: אם לא, אז אני טעיתי.

צחי הנגבי: ואם כן, ומה תגיד אם כן?

אלעזר שטרן: אז עוד יותר.

צחי הנגבי: אני שואל, מה תגיד אם כן?

עפר שלח: תאמין לי שזה לא הדבר החשוב.

עפר שלח: מה שחשוב הוא – – –

צחי הנגבי: אני ציפיתי שתגיד: אז טעיתי.

עפר שלח: אם לא, הדבר שיקרה הוא שאין ולא יקרה שום דבר שמדינת ישראל תגיד: אנשים יכולים לא להתגייס באישורי, חובת הגיוס במדינת ישראל תיסדק, ולא יקרה שום דבר.

צחי הנגבי: חבר הכנסת שלח, חובת הגיוס נותרה איתנה גם בחוק הזה.

קארין אלהרר: איך?

עפר שלח: איך?

חיים ילין: צחי, לילד שלך ושלי.

עפר שלח: שמונה שנים אותו שר ביטחון שחתום על הצו של הבן שלך יהיה חתום באופן אישי על זה שמישהו אחר לא מתגייס.

עפר שלח: זה לא סודק את חובת הגיוס?

צחי הנגבי: אז אני חוזר לאתגר שהצבתי בפניך, שנה.

צחי הנגבי: אני רוצה שעוד שנה תתייצב כאן – חבר'ה, כולכם רשומים לדיבור, חבל.

צחי הנגבי: אני עכשיו מדבר.

יוסי יונה: רק הערה.

יוסי יונה: אם אתה טועה, אז – – –

צחי הנגבי: שנייה, אני אשיב לו.

צחי הנגבי: זה האתגר שאני מציב.

צחי הנגבי: זה נמצא בפרוטוקול הכנסת וזה נמצא בתודעה של כולנו.

צחי הנגבי: שנה מהיום, כעת חיה, בסוף נובמבר 2016, אם אני אבוא אליך עם נתון – אני לא צריך לבוא אליך, יש לך נתונים – שהחוק הזה דווקא חיזק את המוטיבציה והפסיק את הקנאות נגד החרדים, ויש יותר מתגייסים – – –

אלעזר שטרן: איך נדע?

קארין אלהרר: איך נדע?

צחי הנגבי: נדע, כמו שאנחנו יודעים היום מה היה בכל השנים האחרונות.

צחי הנגבי: אני רוצה שאתה תעלה פה על הבמה, אני אדאג שחבר הכנסת סמוטריץ ינהל את הישיבה, ואתה תאמר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בשעה שתיים בלילה – אז תשתף פעולה.

בצלאל סמוטריץ': אם אתה רוצה שלא, אז אנחנו נבקש, חבר הכנסת – – –

צחי הנגבי: אני רק אומר דבר אחד: טעיתי, ואני חוזר בי מכל מה שהתקפתי אתכם.

צחי הנגבי: זה הכול.

צחי הנגבי: לא משהו קיצוני.

צחי הנגבי: אני חוזר בי.

צחי הנגבי: לפיכך ההסדר, לדעתנו, שמוצע בהצעת החוק הזאת נועד לאפשר את קידום שילובם של חרדים בשירות הצבאי ובשירות הלאומי האזרחי בדרך הדרגתית, בדרך זהירה ועל יסוד הסכמה רחבה.

צחי הנגבי: מה הם התיקונים?

צחי הנגבי: ראשית, מוצע להאריך את תקופת ההסתגלות משלוש שנים מיום תחילתו של תיקון מס' 19, כלומר עד שנת 2017, לשש שנים מיום זה, כלומר עד שנת 2020.

צחי הנגבי: נוסף על כך, מוצע לקבוע תקופת הסתגלות שנייה, שאורכה יהיה שלוש שנים, כלומר עד שנת 2023.

צחי הנגבי: חבר הכנסת רועי פולקמן.

בצלאל סמוטריץ': וביטן, כן.

צחי הנגבי: לביטן אני לא יכול להעיר, כי הוא עדיין חבר מרכז.

צחי הנגבי: לך אני יכול.

צחי הנגבי: במסגרת תקופת ההסתגלות הראשונה, שילוב תלמידי ישיבות בשירות ביטחון ימשיך להתבצע על בסיס התנדבותי, ללא חובת עמידה ביעדי גיוס.

צחי הנגבי: תקופה זו תשמש להפקת לקחים, קידום תהליכי הגיוס והמשך הקמת מנגנוני אכיפה ופיקוח.

צחי הנגבי: בתקופת ההסתגלות השנייה, כל עוד הייתה עמידה ביעדי הגיוס יימשך ההסדר על כנו, בדומה למה שנקבע בתיקון מס' 19 לגבי תקופת הקבע.

צחי הנגבי: אבל יש שינוי בהצעת החוק, והשינוי הזה נוגע להסדר שיוחל במקרה של אי-עמידה ביעדים.

צחי הנגבי: כיום התיקון קובע – תיקון מס' 19 – שבמקרה של אי-עמידה ביעדים תחול חובת גיוס, למעט לגבי אותם 1,800 תלמידי ישיבה מתמידים בכל שנה.

צחי הנגבי: לפי הצעת החוק יהיה רשאי שר הביטחון להמשיך ולדחות את שירותם של תלמידי ישיבות, אך רק בהיקף שייקבע בשים לב ליעדי הגיוס שקבעה הממשלה.

צחי הנגבי: בכל מקרה, אדוני היושב-ראש, בתקופת ההסתגלות השנייה יישאר על כנו ההסדר שנקבע בתיקון מס' 19, ולפיו תלמידי הישיבות יוכלו לדחות את שירותם עד גיל 21, בין אם הייתה עמידה ביעדי הגיוס ובין אם לאו.

צחי הנגבי: שינוי נוסף, אדוני היושב-ראש – תיקון נוסף, קובע שאת יעדי הגיוס לשירות צבאי תקבע הממשלה בשים לב להמלצת שר הביטחון, ואת יעדי הגיוס לשירות לאומי-אזרחי תקבע הממשלה בשים לב להמלצת השר הממונה על השירות הלאומי אזרחי.

צחי הנגבי: עוד מוצע, להקים צוות בין-משרדי בראשות מנכ"ל משרד הביטחון, שיגבש תוכניות רב-שנתיות לתקופת ההסתגלות, לשם קידום העמידה ביעדי הגיוס.

צחי הנגבי: הצוות ימסור את המלצותיו לשר הביטחון ולשר הממונה על השירות הלאומי-אזרחי.

צחי הנגבי: במקביל לתיקון המוצע בחוק שירות ביטחון, שהתוקף שלו יוגבל עד 2023, מוצע להגביל את תוקפו של חוק שירות לאומי-אזרחי גם כן עד שנת 2023, וכן לבטל את החובה שהוטלה על הממשלה לבחון מתווה קבע לשירות, שעיקרו שירות אזרחי-ביטחוני, עד 2019.

צחי הנגבי: תיקון נוסף נוגע לרשימת הישיבות שתלמידיהן יוכלו לדחות את שירותם לפי ההסדר.

צחי הנגבי: בתיקון מס' 19 הוסמך שר הביטחון, באישור ועדת החוץ והביטחון, לקבוע אמות מידה להכרה בישיבה, אך נקבעה הוראת מעבר, ולפיה יוכל להמשיך להשתמש באותה רשימה שנקבעה לפי חוק טל עד חודש מרס 2016.

צחי הנגבי: בהצעת החוק – שכרגע היא כבר לא רק הצעה, אלא הצעה שאושרה גם בכנסת בקריאה הראשונה וגם בוועדת החוץ והביטחון לקראת הקריאה השנייה והשלישית פה – בהצעת החוק מוצע לבטל מגבלת זמן זו, כך שהישיבות שנכללו ברשימה שנקבעה לפי חוק טל ימשיכו להיות כלולות בהסדר כל עוד לא הוסרו ממנה.

צחי הנגבי: יודגש שהתיקון איננו גורע מהחובה שמוטלת על שר הביטחון לקבוע אמות מידה להכרה בישיבה.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, יש הרבה בקשות שהוגשו להסתייגויות ולרשות דיבור.

צחי הנגבי: לאחר שנסיים פה עוד לילה ארוך אני אבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

בצלאל סמוטריץ': ראשון מנמקי ההסתייגויות – חבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': שבע דקות שלמות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בסוף השבוע האחרון היה אצלנו בבית מרתון ספרי ילדים.

חיים ילין: אחד הספרים נגע ללבי במיוחד – –

בצלאל סמוטריץ': עליסה בארץ הפלאות.

חיים ילין: – – כי הוא מייצג עבורי את השינוי שעליו אנחנו מצביעים הערב.

חיים ילין: בספר "העץ הנדיב", שכתב של סילברסטיין, העץ מתרגש לראות את הילד שבא לבקר אותו בזיקנתו, אך אומר לו בצער: "אין לי עוד מה לתת לך.

חיים ילין: התפוחים שלי כבר אינם, הענפים שלי כבר אינם, הגזע שלי כבר איננו.

חיים ילין: הלוואי שיכולתי לתת לך עוד משהו, אבל לא נשאר לי כלום.

חיים ילין: אני סתם גזע עץ כרות זקן".

חיים ילין: הסיפור הזה הזכיר לי את חוק השוויון בנטל, או חוק הגיוס, כפי שחברי הקואליציה קוראים לו ואוהבים פתאום לכנות אותו.

חיים ילין: אנחנו מתגייסים לצבא, אנחנו שולחים את הילדים שלנו לצבא; אנחנו תומכים במשפחות השכולות ובפצועים; אנחנו נותנים למדינה את כל הזמן שהיא דורשת, ואף מוכנים להקריב את חיינו למענה.

חיים ילין: והמדינה מאושרת.

חיים ילין: אלא שחסר פה משהו.

חיים ילין: כשם שהמדינה לא יכולה בשום פנים ואופן להישען על גזע עץ חלול בזמן שבחוץ יש עוד יער שלם מלא בעצים ירוקים, כך החברה לא יכולה להמשיך ולהתקיים בלי ערבות הדדית ובלי שוויון מלא.

חיים ילין: כי אתם יודעים מה יש מתחת לגזע?

חיים ילין: מתחת לגזע יש רק שורשים, ואם ייקחו לנו גם את השורשים לא יישאר לנו כלום.

חיים ילין: חברי הקואליציה טוענים שהחוק ימשיך להתקיים, והם רק דוחים אותו – דוחים אותו בשש שנים.

חיים ילין: זוהי עדות להנהגה שמקבלת החלטות אך לא מבצעת אותן, ולראש ממשלה שמקים ועדה, תומך בהחלטתה, אבל לא מיישם את המלצותיה.

חיים ילין: הדחיינות בהחלת החוק תימשך.

חיים ילין: הרי גם בעוד שש שנים, כולנו יודעים, לא יקרה כלום.

חיים ילין: השאלה היא מי ימות קודם – הטובים מבנינו ובנותינו שמוכנים להגן על המולדת, או המולדת עצמה?

חיים ילין: השוויון בנטל הוא המהות של החברה הישראלית.

חיים ילין: כולנו יחד צריכים לתרום למדינה; כולנו יחד צריכים לשאת בנטל.

חיים ילין: לא ייתכן שרק אוכלוסיות מסוימות ייקחו חלק בשמירה על ארצנו.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, איני אדם שונא, אני אדם שאוהב.

חיים ילין: כל מי שינסה לשים אות קין של שנאה או פילוג העם עלי או על המפלגה שלי חוטא לאמת שכולנו צריכים לסחוב את האלונקה הזאת, ולא רק הילדים שלי והילדים שלך והילדים של כל מי שיושב פה.

חיים ילין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עמר בר-לב.

בצלאל סמוטריץ': 15 דקות שלמות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': נראה אותך עומד בזה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, לפני כמה שעות הייתי באזכרה של דרור וינברג.

עמר בר-לב: אלוף-משנה דרור וינברג היה מפקד חטיבת חברון ונהרג ביום שישי בלילה לפני 13 שנה.

בצלאל סמוטריץ': חטיבת יהודה.

חיים ילין: שהבן שלו נפצע עם הבן שלי בח'אן-יונס במנהרה.

חיים ילין: במגלן.

עמר בר-לב: דרור, כשהתגייס לצבא, התגייס לסיירת מטכ"ל.

עמר בר-לב: הוא היה חייל בצוות של ניר פלג.

עמר בר-לב: אני אז הייתי מפקד סיירת מטכ"ל.

עמר בר-לב: אחרי שהוא סיים את המסלול החלטתי להוציא אותו לקורס קצינים, ואחרי קורס קצינים – לתת לו פיקוד על צוות, והוא פיקד על צוות בסיירת מטכ"ל.

עמר בר-לב: אחרי שהוא סיים את זה הוא כמובן המשיך לצנחנים, והתקדם בצורה מאוד מהירה בצנחנים עד שמונה למח"ט יהודה.

עמר בר-לב: אומרים "סיירת מטכ"ל" ובדרך כלל חושבים בדמיון על חבר'ה של שני מטר על שני מטר על שני מטר – דרור היה בחור צנום, בחור קטן, אבל עם מוטיבציה ורצון בלתי רגיל.

עמר בר-לב: כשאנחנו מדברים היום על השוויון בנטל, אז אני שואל את עצמי מה זה הנטל הזה.

עמר בר-לב: יש אומרים: אל תגיד נטל, זאת זכות, וכן הלאה.

עמר בר-לב: אבל בסופו של דבר זאת הנכונות של בחורים כמו דרור לשלם גם את המחיר הכבד ביותר, שזה מחיר החיים שלהם, עבור ביטחון מדינת ישראל.

עמר בר-לב: זה מבחינתי השוויון בנטל שעליו אנחנו מדברים, ואני לא נבהל מהמילה נטל, כי, תאמינו לי, להסתובב עם פק"ל על הגב של 30, 40 קילו זה נטל די גדול.

עמר בר-לב: זה לא דבר כל כך נעים.

עמר בר-לב: בדיונים בכנסת הקודמת על חוק השוויון בנטל היו שני טיעונים מרכזיים: הטיעון המרכזי העיקרי היה שדרך השירות בצה"ל – לשלב את החרדים בכלכלה הישראלית, שגם הם יישאו בנטל המסים, בנטל התעסוקה, ויתרמו בעצם לכלכלה של מדינת ישראל; כי מדינת ישראל לא יכולה להמשיך לחיות לאורך שנים כשחלק כל כך גדול מהאזרחים שלה אינם חלק מהתעסוקה של אזרחי מדינת ישראל.

עמר בר-לב: זה הנושא האחד.

עמר בר-לב: האמת היא שאני חושב שאולי בעיני רבים זה הנושא העיקרי.

עמר בר-לב: הנושא השני היה הנושא הביטחוני, או במושגים שלי, הנושא הערכי.

עמר בר-לב: בעיני הנושא הערכי של שירות בצה"ל, שירות לכול, שירות בצבא העם, הוא הנושא המרכזי.

עמר בר-לב: אפילו יותר חשוב מהמשמעויות הכלכליות שנגזרות אחרי זה לגבי אותו בחור, איך הוא משתלב בכלכלתה של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: ויש אי-שוויון במדינת ישראל, בואו לא נעלים את זה.

עמר בר-לב: אז נכון, גם אלה שמתגייסים, לא כולם הולכים להיות קרביים, וזה תלוי בפרופיל האישי של כל אחד וכל אחת, וזה בסדר.

עמר בר-לב: אבל בסופו של דבר, השירות לבחורים, לגברים, היה 36 חודש, בעקבות החוק הזה הוא קוצר ל-32 חודש, אבל כולנו צריכים לשאת בשירות הזה.

עמר בר-לב: זה נקבע בשנת 1949 – חוק שירות חובה לכול, 1949.

עמר בר-לב: הבעיה שהתעוררה, או הנושא המרכזי שהתעורר בדיוני ועדת שקד זה מה שנקרא הסנקציות הפליליות.

עמר בר-לב: אז כבר נאמר כאן שהסנקציות הפליליות, הביטוי הזה לא מופיע, אבל בעצם המשמעות הייתה: מה קורה ברגע שהחרדים לא עומדים באותן מכסות של גיוס לצה"ל וגיוס לשירות לאומי.

עמר בר-לב: אז ראשית, מבחינת המספרים, שהם המספרים של החלטת הממשלה, המספרים באמת היו נמוכים.

עמר בר-לב: ב-2017 היו צריכים להגיע ל-3,200 בחורים שיתגייסו לצה"ל; אני חושב שלא היה ספק שלא תהיה שום בעיה לעמוד ביעדים האלה.

עמר בר-לב: לכן השאלה הכמותית לא הייתה השאלה.

עמר בר-לב: השאלה האמיתית הייתה השאלה הערכית, שמבחינה ערכית החרדים לא היו מוכנים לקבל את העובדה שאם הם לא יעמדו במכסות האלה – שבעצם כל בחור צעיר בן 18, אם הוא חרדי או לא חרדי, צריך להתגייס לצה"ל, למעט 1,800 מתמידים.

עמר בר-לב: הם לא היו יכולים לקבל את העיקרון הזה, כי הם אמרו: אנחנו לא יכולים לסמן 1,800; זה לא משנה אם זה 1,800 או 5,000 או 800, העיקרון של תורתו-אומנותו, הכרת ערך התורה כערך לאומי ישראלי, הם לא יכלו לקבל את זה שהערך העליון הזה בעיניהם – אתם יודעים מה, גם אני מקבל את הערך הזה – יש לו ביטוי כמותי.

עמר בר-לב: אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש, הבנתי אותם, קיבלתי את זה.

עמר בר-לב: אבל מצד שני, יש ערך שרוב אזרחי מדינת ישראל חיים לאורו, שזה אותו חוק שירות ביטחון משנת 1949, חוק גיוס לכול.

עמר בר-לב: הייתה כאן התנגשות בין שני הערכים האלה.

עמר בר-לב: השאלה הייתה איך ליישב את ההתנגשות הזאת, איך למצוא דרך כלשהי ששני הערכים האלה יתקיימו.

עמר בר-לב: ההצעה שלי, בזמנה, שהתקבלה גם על-ידי יהדות התורה וגם על-ידי ש"ס באופן ספציפי, גם חבר הכנסת פרוש וגם הרב גפני, וגם חבר הכנסת אטיאס, בזמנו, ישבו אתי, והגענו לנוסחה שאומרת, שאם ב-1 ביולי 2017 חס וחלילה הם לא יעמדו ביעדים, יהיה פסק-זמן של שישה חודשים, ובפסק-הזמן של שישה חודשים הנושא יחזור לכנסת ישראל, ויהיה דיון.

עמר בר-לב: נניח שהם לא עמדו ב-5,200, עמדו רק ב-5,000, האם זו סיבה שמרגע זה כל החרדים יתגייסו לצה"ל?

עמר בר-לב: הדעה שלי הייתה שבמצב כזה בהחלט לגיטימי לחזור לכנסת ישראל ולדון.

עמר בר-לב: מכיוון שאנחנו חייבים תמיד איזה מקל שיחייב אותנו כאן, בכנסת, להיות יעילים ולדון, הגבלתי את זה בהצעה שלי בשישה חודשים, ואמרתי שאם בתום ששת החודשים הכנסת לא תקבל שינוי או עדכון בחוק, חוק שירות ביטחון לכול, 1949, יהיה תקף, ואז כל אזרחי מדינת ישראל בגיל 18 יצטרכו – חלקם בשמחה, חלקם בפחות שמחה – להתגייס לשירות בצה"ל.

עמר בר-לב: זה התקבל על-ידי החרדים.

עמר בר-לב: לצערי, ועדת שקד לא קיבלה את זה.

עמר בר-לב: כידוע, גם אז הייתי באופוזיציה, והיא לא קיבלה את זה.

עמר בר-לב: נקבע מה שנקבע.

עמר בר-לב: אני מאמין שאם העיקרון הזה היה נקבע אז, כל הנושא של סנקציות פליליות לא היה קיים, והיה סיכוי טוב שגם עכשיו לא הייתה דרישה לשנות את החוק הזה.

עמר בר-לב: לצערי, זה לא קרה, וכשדובר על עדכון החוק עכשיו, מאוד קיוויתי שייקחו את הנושא הזה ואותו יעדכנו.

עמר בר-לב: מה שראיתי, מה שראינו כאן, בשינוי לחוק שמוגש כאן, שבעצם לא שמשפרים את החוק הקודם, שבהחלט, כמו שאמרתי, היו לו נקודות תורפה, בעצם מבטלים את החוק לחלוטין.

עמר בר-לב: כי ברגע שאומרים שגם ב-2023, אם לא יעמדו במכסות כאלה או אחרות, כשלא ברור מה המכסות, מי קובע אותן, מי משנה אותן וכן הלאה, לא ברור מה קורה אז; חוק שירות ביטחון לכול תקף?

עמר בר-לב: להבנתי, לא.

עמר בר-לב: אתם יודעים מה?

עמר בר-לב: להבנתי, אני לא מבין.

עמר בר-לב: אם אני לא מבין, וזה מעורפל, כנראה זה לא אומר כלום.

עמר בר-לב: זאת אומרת, העיקרון שלנו, הנושאים בנטל, שאומר: כל אזרח ישראלי בגיל 18 צריך להתגייס לצה"ל, העיקרון הזה, שנקבע בשנת 1949, החוק הזה, השינוי לחוק הזה, מבטל אותו לחלוטין.

עמר בר-לב: דבר שני שעושה החוק הזה, כפי שנאמר כאן, הוא מאריך את תקופת ההסתגלות, שהייתה בסדר גודל של שלוש שנים, בעצם לתשע שנים, ל-2020, ואחרי זה ל-2023.

עמר בר-לב: זה אומר שבעצם אין שום כוונה ושום רצון של המדינה שהחרדים יתגייסו לצה"ל.

עמר בר-לב: יקרה מה שיקרה.

עמר בר-לב: ייתכן שיתגייסו, ייתכן שחלקם יתגייסו, חלקם לא, אבל המדינה – המדינה אומרת בשינוי לחוק הזה: אין לי עמדה, מה שיהיה יהיה.

עמר בר-לב: זה כמובן לא מקובל עלי.

עמר בר-לב: אני חושב שזה לא מקובל על רוב חברי הכנסת.

עמר בר-לב: זה פשוט ללעוג ולצחוק בפנים לכל אלה שכן משרתים וכן נושאים בנטל.

עמר בר-לב: לגבי היעדים, בחוק הקיים היעדים נקבעו על-ידי הממשלה, זה אותם מספרים שציינתי קודם.

עמר בר-לב: היו יעדים כמותיים.

עמר בר-לב: כאן, במקרה הזה, היעדים הם לחלוטין לא ברורים, ובעצם נאמר ששר הביטחון, הוא יקבע את היעדים, ואם לא יעמדו ביעדים, הוא גם יקבע מה יהיה.

עמר בר-לב: זאת אומרת, אם אנחנו נשווה את סמכויות שר הביטחון – בהקשר הזה הוא גם הרשות השופטת, גם הרשות המחוקקת וגם הרשות המבצעת.

עמר בר-לב: הוא קובע את היעדים – וכרגע אנחנו לא יודעים מה היעדים; הוא קובע אם עמדו או לא עמדו ביעדים, והוא קובע גם, אם לא עמדו ביעדים, מה יקרה.

עמר בר-לב: זה דבר שהוא לא מתקבל על הדעת; לא מתקבל על הדעת בשום פרלמנט, בשום מדינה שמכבדת את עצמה.

עמר בר-לב: מה שכתוב בתיקון החדש – כתוב: ברגע שלא עומדים ביעדים, שר הביטחון יוכל לתת דחיית שירות, ואני מצטט: "בשים לב ליעד השנתי הכולל לגיוס שקבעה הממשלה לאותה שנת גיוס" – שקבעה הממשלה.

עמר בר-לב: זאת אומרת, שוב, לא עמדו ביעדים, הכדור עובר לשר הביטחון, שר הביטחון מחליט.

עמר בר-לב: זאת אומרת, לא רק ששר הביטחון הוא רק החתול ששומר על השמנת, הוא גם זה שקובע את אחוז השומן בשמנת.

עמר בר-לב: ממש לא מתקבל על הדעת.

עמר בר-לב: לכן, לפחות בעניין הזה אחת מההסתייגות שלי הייתה, שאם ייווצר מצב כזה, שלא עומדים ביעדים ששר הביטחון קבע, אז לפחות לא הוא יחליט מה יהיו היעדים הבאים, ומי שימליץ לממשלה מה יהיו היעדים הבאים יהיה ראש המל"ל.

עמר בר-לב: הלוא תפקידו של המל"ל, בין היתר, זה להכין הצעות ונושאים לדיון לממשלה ולראש הממשלה.

עמר בר-לב: לכן נראה לי שלפחות בנושא הזה נעשה הפרדה בין כל הסמכויות בידי שר הביטחון לבין חלקן בידי ראש המל"ל.

עמר בר-לב: לצערי, גם ההצעה הזאת נדחתה על-ידי נציגי הממשלה.

עמר בר-לב: נושא נוסף בעייתי מאוד בהצעה המונחת כאן זה שאם בהצעת החוק הקודמת הייתה חובה על שר הביטחון לעדכן את רשימת הישיבות שכלולות בהסדרים האלה, כאן רשימת הישיבות נשארת קבועה; זו בעצם רשימת הישיבות שנקבעה בזמנו, ולא ברור, מי יוצא ומי נכנס?

עמר בר-לב: מה הסמכויות להוציא ישיבות מהרשימה הזאת?

עמר בר-לב: מה הסמכויות להכניס ישיבות?

עמר בר-לב: יש, למשל, ישיבה חילונית שנקראת "בינה".

עמר בר-לב: אומנם לא חרדית, אבל היא ישיבה לפי כל הקריטריונים: לומדים שם תורה וכן הלאה.

עמר בר-לב: אין שום סיבה בעולם שהיא לא תהיה חלק מהישיבות שזכאיות להיות חלק מהרשימה הזאת.

עמר בר-לב: וכן הלאה וכן הלאה – יש לא מעט סעיפים קטנים שממש מוציאים את הטעם מהחוק הזה, אבל את הנושאים העיקריים אני חושב שהזכרתי.

עמר בר-לב: אני רוצה לומר שיש כאן עוד שתי בעיות עיקריות.

עמר בר-לב: 1.

עמר בר-לב: הקומבינה הפוליטית, שאנחנו עוסקים בחוק הזה בימים האלה, במקביל לאישור התקציב.

עמר בר-לב: זה היה בעצם התנאי של המפלגות החרדיות.

עמר בר-לב: לא היו מוכנות בעצם להעביר את התקציב אלא אם הנושא הזה יידון ואלא אם ההצעה הזאת תאושר בתוך פחות משבוע אחרי שאושר התקציב.

עמר בר-לב: רק לתת דוגמה לציבור שלא מכיר: בוועדת שקד אנחנו ישבנו בערך תשעה חודשים.

עמר בר-לב: באמת נכנסנו והתעמקנו ושמענו המלצות ועדויות מפה עד להודעה חדשה.

עמר בר-לב: במקרה הזה כל הדיון נמשך תשע שעות.

עמר בר-לב: אז יכול להיות שצחי הנגבי הרבה יותר מוכשר מאיילת שקד בהקשר הזה, אבל שעה על כל חודש שעסקנו באמת בדיונים מעמיקים בנושא?

עמר בר-לב: כי הנושא הוא באמת נושא ברומו של עולם; אני לא יודע אם ברומו של עולם, אבל ברומם של אזרחי מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': עמר בר-לב, בבקשה לסיים.

עמר בר-לב: לכן, לצערי, גם פה הייתה קומבינה פוליטית.

עמר בר-לב: חיש-פיש, חיש מהר, הנושא הזה מובא, ואי-צדק ייעשה.

עמר בר-לב: משפט אחרון – בצלאל, אני חייב להזכיר את זה.

עמר בר-לב: אני גם קיוויתי שאם כבר עושים שינוי בחוק, אז כל מה שקשור בישיבות ההסדר ישונה, ובמקום לשרת את 17 החודשים הידועים, סוף-סוף ישרתו 24 חודש.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עמר בר-לב: בעניין הזה, כפי שאתה יודע, את המעט הזה הייתם יכולים לעשות ולא עשיתם.

בצלאל סמוטריץ': לא הלך לך.

עמר בר-לב: אתה יודע מה?

עמר בר-לב: אם אני חוזר לדרור וינברג שהזכרתי בתחילה.

עמר בר-לב: דרור וינברג, אלוף-משנה, זיכרונו לברכה – לא הזכרתי שהוא היה חובש כיפה סרוגה – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בר-לב, 15 דקות היו לך.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בדיון ארוך.

עמר בר-לב: – – ואין לי ספק שהשירות בצה"ל, שירות מלא בצה"ל, היה בעיניו ערך עליון שמחייב כל אזרח במדינת ישראל, בלי כל קשר לאיזה סקטור או קבוצה הוא שייך.

עמר בר-לב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שבע דקות, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: אין שר באולם?

בצלאל סמוטריץ': יש.

קארין אלהרר: אה, שלום, אדוני השר.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

קארין אלהרר: זה נכון.

קארין אלהרר: בעניין הזה, חברת לוי אבקסיס צודקת.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אנחנו שוב מתכנסים פה כמדי יום שני להצביע על הצעות חוק שכבר הצבענו עליהן, העברנו אותן, אבל יש איזו קוניוקטורה פוליטית חדשה, ואז עושים כאילו חשיבה מחודשת ומישהו מחליט להפוך את הקערה על פיה ולשנות החלטות שהתקבלו לפני – מה?

קארין אלהרר: שנה?

קארין אלהרר: זה, בתמצית, הקרקס של ממשלות נתניהו.

קארין אלהרר: המקום שבו הכול אפשרי, הכול מותר; אין נכון ולא נכון, אין מוסרי ולא מוסרי.

קארין אלהרר: הכול יכול להיראות הגיוני בממשלה הזאת.

קארין אלהרר: אבל היום – אני רוצה לומר שהיום יש משהו שהוא שונה: היום ירושלים שונה, מדינת ישראל שונה.

קארין אלהרר: יש פחד ברחובות, אנשים מפחדים להסתובב באופן חופשי, כי אנשים נדקרים ואנשים ירויים, ואנשים מסתובבים והם אומרים שצריך מישהו שיגן עליהם.

קארין אלהרר: בדיוק בעניין הזה חשוב שבעת הזאת, בעת הקשה הזאת, יהיה חוק שירות ביטחון שחל בצורה שוויונית על כולם.

קארין אלהרר: אני חוזרת על מה שאמרתי בפעמים קודמות: שוויון בנטל זה הסלוגן.

קארין אלהרר: המהות היא אותה מהות, שחוק שירות ביטחון כללי יחול על כל אזרח ואזרחית בצורה שווה, ואם לא שירות ביטחון צבאי, שיהיה שירות אזרחי, שיהיה שירות לאומי; כל אחד על-פי היכולת שלו.

קארין אלהרר: אבל מה אכפת לממשלה הזאת?

קארין אלהרר: גם כך כל כך הרבה החלטות שוועדות השקיעו בהן שעות של כתיבה, חשיבה והצבעה, לפעמים אפילו ארבע הצבעות – ממשלה, ראשונה בכנסת, כנסת – הצבעה שנייה והצבעה שלישית – נפלו כלא היו.

קארין אלהרר: אז מה זה משנה?

קארין אלהרר: הנה עוד אחת.

קארין אלהרר: כי צריך בסוף, גבירותי ורבותי, לשרת אינטרסים פוליטיים.

קארין אלהרר: בסוף הכול כאן משחק כיסאות.

קארין אלהרר: באמת, זה מדהים לראות את זה מקרוב, שבסוף כל אחד רוצה לשמור על הכיסא שלו, במיוחד ראש הממשלה מכובדנו רוצה לשרוד את הממשלה הזאת.

קארין אלהרר: לכן הוא נכנע לתכתיבים שבלשון המעטה אני אומר שהם לא מוסריים.

קארין אלהרר: הוא לא באמת דואג לשוויון, זה לא מעניין אותו.

קארין אלהרר: גם החלטות בית-המשפט העליון שהיו בנוגע לחוק טל – החלטת העליון בעניין הזה הייתה מאוד ברורה.

קארין אלהרר: אבל מה זה בית-משפט עליון?

קארין אלהרר: אפשר לבוא ולהגיד כהצהרה שבית-המשפט העליון הוא מעוז הדמוקרטיה, אבל מה זה שווה?

קארין אלהרר: מה זה שווה אם בסוף בביצוע עושים את הדבר ההפוך לגמרי?

קארין אלהרר: תעצרו רגע, חברי בממשלה.

קארין אלהרר: תעצרו רגע את המשחקים הפוליטיים, תסתכלו החוצה דרך החלון.

קארין אלהרר: אתם קצת התבלבלתם, כי פה במליאה אולי אין חלון, אבל האזרחים רואים את מה שאתם עושים.

קארין אלהרר: תראו את הטווח הארוך, אל תסתכלו על היום ומחר.

קארין אלהרר: יכול להיות שהיום ומחר ניצחתם, כי תצליחו לשרוד בממשלה הזאת עוד יום, עוד יומיים, עוד שנה.

קארין אלהרר: אבל הציבור זוכר את זה.

קארין אלהרר: הבחירות בסוף יגיעו, והציבור ישלם לכם על המעשים הללו.

קארין אלהרר: אנחנו עוסקים כאן שעות רבות בניסיון – שכנראה, לצערי, גם יהיה מוצלח – של הממשלה לבטל את החוק שביקש לעשות משהו הדרגתי, שקול, ענייני, לא "זבנג וגמרנו".

קארין אלהרר: ואתם שוב מביאים משהו שמשרת לא יותר מאשר את האינטרסים הפוליטיים.

קארין אלהרר: המערכת הצבאית הזאת היא כור היתוך שהולך ונעלם.

קארין אלהרר: וזה לא רק הצבא, זה גם מה שבא אחר כך: זאת השכלה, זאת התעסוקה, וזה מה שמביא לשילוב אמיתי בחברה.

קארין אלהרר: אני באמת מתפלאת על חברי במפלגות החרדיות, שמה, לא רוצים שהציבור שלהם יהיה חלק?

קארין אלהרר: רק אתם תהיו חלק?

קארין אלהרר: מה עם הציבור?

קארין אלהרר: אתם אמורים להיות השליחים שלו.

קארין אלהרר: תראו, אתם מתעלמים גם מהנתונים בשטח: עלייה במספר מבקשי העבודה, עלייה במספר המתגייסים.

קארין אלהרר: בטווח הארוך, השילוב הזה לא רק יתרום למדינה, הוא יחבר אותה ויאחד אותה.

קארין אלהרר: אתם מתעלמים מזה בשם אמירות דתיות, שהן לא סותרות.

קארין אלהרר: גם אני בעד שיהיו קבוצות שלא ישרתו, זה בסדר; השאלה היא מה גודלה של הקבוצה.

קארין אלהרר: כל עוד אנחנו אומרים שכל אחד יישא בנטל על-פי היכולת שלו, זה בסדר, אבל בואו, לא כל מי שלא נושא בנטל הצבאי או האזרחי או הלאומי באמת לומד תורה.

קארין אלהרר: תתעוררו.

קארין אלהרר: תראו, הבן שלי עוד קטן; יש לו עוד כמה שנים עד שהוא יגיע לצבא.

קארין אלהרר: אבל בסוף גם הוא יגיע.

קארין אלהרר: אני לא אדע להסביר לו למה הוא כן והם לא.

קארין אלהרר: אני יודעת דבר אחד ברור: הוא ילך לצבא, והוא יגן על המדינה, והוא יתרום מזמנו ומהכישרון שלו לעשות כמיטב יכולתו, כי אין סיבה טובה למה לא; אין לזה הסבר.

קארין אלהרר: בושה לנו שחלק מהציבור עוצר את חייו למען המדינה וחלק אחר אומר: לא בבית-ספרי.

קארין אלהרר: הממשלה היא שאשמה; היא שקורעת את המגזריות ואת ההפרדה בין הקבוצות.

קארין אלהרר: היא גורמת לציבור הישראלי לכעוס, והיא גורמת לציבור הישראלי להיות מפולג.

קארין אלהרר: אתם לא רק פוגעים באנשים שלכם; אתם פוגעים במדינת ישראל.

קארין אלהרר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חברת הכנסת אלהרר.

קארין אלהרר: סיימתי.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שבע דקות לרשותך, חברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אני יודעת שהנושא עכשיו הוא חלוקת הנטל.

אורלי לוי אבקסיס: דיברו פה, ועוד ידברו, ויעלו חברי כנסת, והאמת היא שאין לי יותר מדי מה לחדש, חוץ מלחזור על הדברים שנאמרו.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני אדבר על נטל אחר, שבעיני הוא לא פחות משמעותי לאזרחי המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אדבר על הנטל החדש שהולך לבוא על הציבור, והנטל החדש הוא בדיוק בסעיף הבא בסדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: למי שלא יודע – ואני ככה, מסקר מאוד קצר בין חברי הקואליציה גיליתי שרוב חברי הקואליציה לא יודעים שהיום הם הולכים להצביע על חוק הסדרים.

אורלי לוי אבקסיס: זה חוק הסדרים חדש כביכול, אבל הוא בעצם ישן.

אורלי לוי אבקסיס: והנושא הוא, שאם דיברנו על הפנסיות ועל הפגיעה בפנסיות, מייד בפרק הבא, שקוראים לו הצעת חוק להעמקת גביית המסים ולהגברת האכיפה, אנחנו מגלים שכבר אין גבול לציניות.

אורלי לוי אבקסיס: הציגו בפנינו אך לפני שבוע, פחות משבוע, את חוק התקציב ואת חוק ההסדרים, ואמרו לנו שזה חוק בלי מסים.

אורלי לוי אבקסיס: מי שצלל לעומק החוק גילה שיש שם המון מסים, רק שהחביאו אותם בין הסעיפים השונים.

אורלי לוי אבקסיס: אתה ראית גם בוועדת הכספים: למשל, הפגיעה בפנסיה, עלה תוך כדי דיון, הלכה והעמיקה.

אורלי לוי אבקסיס: והיום אנחנו מגלים פגיעה נוספת בפנסיה, והפעם בקופות הגמל.

אורלי לוי אבקסיס: למי שלא יודע, היום קופות הגמל משתחררות בגיל 62 בערך, סמוך מאוד לפנסיה, ורוצים להטיל על זה מסים.

אורלי לוי אבקסיס: ולא רק על זה – תסתכל על סעיף 5.

אורלי לוי אבקסיס: שזורים בו חוקים שונים ומשונים שכולם קשורים למסים ולהעלאת מסים.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תתעמק בזה.

אורלי לוי אבקסיס: זה יגיע אלינו לוועדה, ואולי עוד נצליח להציל משהו; אולי נצליח להציל את הציבור מעוד גזירה כלכלית של העלאת מסים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני שואלת: חבר'ה, איפה הבושה?

אורלי לוי אבקסיס: אבדה הבושה.

אורלי לוי אבקסיס: אבדה הבושה.

אורלי לוי אבקסיס: זה כאילו עכשיו יבואו ויציגו לנו עוד הפעם את חוק התקציב.

אורלי לוי אבקסיס: רק מה?

אורלי לוי אבקסיס: הפעם, חוקים שונים, בינם לבין – אני לא יודעת איך לקרוא לזה פרט לחוק הסדרים; יש פה נושא של מסים על קניית דירה, על מכירת דירה; בין לבין מסים על קופות הגמל; מסים לעניין שינוי מבנה במיזוג של שותפויות רשומות; של בני זוג שהפכו להיות מצהירים ביחד – והכול מתחת לרדאר, וחברי הקואליציה לא מודעים לזה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לדעת כמה עוד כסף חסר שאנחנו באים ומכניסים עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, הסעיף הזה בא ורואה את רוב – תראו, בדרך כלל במדינות מתקדמות, דמוקרטיות, בעולם, אתה חף מפשע עד שהוכיחו את אשמתך.

אורלי לוי אבקסיס: בכל מה שקשור היום למדיניות המסים, ואפילו הביטוח הלאומי וכדומה, כל האזרחים חשודים בהעלמת מס, כל האזרחים חשודים בגנבת הקופה הציבורית, עד שיוכיחו אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: ואני עכשיו באה לממשלה ואומרת: חבר'ה, אתם חשודים בעיני בגנבה לאור יום, אלא אם כן תוכיחו אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: מדוע חוק ההסדרים מוגש לנו היום?

אורלי לוי אבקסיס: למה אנחנו צריכים להצביע מחדש על חוק הסדרים?

אורלי לוי אבקסיס: וידידי מיקי לוי יודע על מה אני מדברת; אני חושבת שאתה מכיר את זה.

אורלי לוי אבקסיס: זה חלק מחוק ההסדרים שאתם הגשתם, או אולי העזים בחוק ההסדרים שהגשתם והצלחנו להוציא החוצה, והיום הם מגיעים לא כעזים, לא כמשהו שמחביאים בתוך תקציב או בחוק ההסדרים; הם מגיעים כאשר הם עומדים על שתי רגליים.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי קודם: אבדה הבושה.

אורלי לוי אבקסיס: אבדה הבושה.

אורלי לוי אבקסיס: הם באים לאור יום ושמים לך את זה על השולחן.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני רוצה לשאול את שר האוצר: יש לו יועצים מקצועיים?

אורלי לוי אבקסיס: מישהו הסב את תשומת לבו שזה חוק ההסדרים של יאיר לפיד?

אורלי לוי אבקסיס: מישהו הסב את תשומת לבו שאלה אותן העזים שהוצאנו מחוק ההסדרים של יאיר לפיד?

אורלי לוי אבקסיס: לחלקם אפילו החברים של יש עתיד לא מסכימים, כי קשה לי להאמין שחברת הכנסת קארין אלהרר ואחרים היו רוצים להטיל עוד מס על קופות הגמל, כאשר הם מגיעים לגיל 62.

אורלי לוי אבקסיס: זה מוזר בעיני.

אורלי לוי אבקסיס: ממה אנשים אמורים להתפרנס כשהם מגיעים לגיל הפנסיה?

אורלי לוי אבקסיס: הרי היום לא נותנים להם משכנתה 90%, והאוצר בא ואומר להם: תקשיבו, חברים, זה פתרון נהדר לשכור דירה לכל החיים.

אורלי לוי אבקסיס: למה לכם בכלל להיות בעלי דירה?

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשמגיעים לגיל הפנסיה, ואין להם כסף בקופת הפנסיה, כי פגענו להם בחוק התקציב האחרון בפנסיה שלהם – אין להם כסף, אתם יודעים, לחיים בכבוד, וודאי שלא יהיה להם כסף מאותה פנסיה גם לשלם שכירות נורא גבוהה.

אורלי לוי אבקסיס: אז הטבות לפנסיה הורדנו, העלינו מסים, ואנחנו מכניסים עכשיו מסים נוספים.

אורלי לוי אבקסיס: תסתכל כמה מסים, במספר.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להתחיל ולמנות, אבל יש פה כל כך הרבה.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאתה מסתכל ויורד – חלקם בכלל לא קשורים האחד לשני; כל אחד הוא חוק בפני עצמו, אבל מביאים לנו את זה בתור הצעת חוק אחת.

אורלי לוי אבקסיס: ואני שואלת את אדוני היושב-ראש: האם אתם, חברי הקואליציה, עד כדי כך חותמת גומי?

אורלי לוי אבקסיס: כמה יעלה לקנות את הידיים שלכם בוועדת הכספים?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת, ותסלח לי אם אני מגזימה.

בצלאל סמוטריץ': כמה דירות בדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל השאלה היא, מה קורה עם כל אותם צעירים כשיגיעו לגיל הפנסיה.

אורלי לוי אבקסיס: האם יש איזה פתרון לשר האוצר?

אורלי לוי אבקסיס: האם באמת הדיור הציבורי יהיה כזה שיתאים לכולם, לכל הפנסיונרים?

אורלי לוי אבקסיס: כי לא יהיו להם דירות, כי היום רק אם יש להם הון עצמי הם יוכלו לקנות דירה.

אורלי לוי אבקסיס: איך הם ישלמו את שכר-הדירה אני לא יודעת, אבל איך הם יוכלו להתקיים בכבוד?

אורלי לוי אבקסיס: כי גם את קופות הגמל גונבים להם.

אורלי לוי אבקסיס: ופה אני רוצה להפסיק.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה עוד נושא אחד קטן אחרון, אני משאירה את זה בצריך עיון.

אורלי לוי אבקסיס: בהמשך אתה תגלה שיש פה עוד הצעת חוק בעייתית, שמדברת על חוק התכנון והבנייה, ושם, כל המוסדות האלה שהיו פעם משהו ביטחוני, והחברות האלה הופרטו, ועכשיו הן חברות פרטיות – הולכים להשאיר להן את המסלול הירוק כאילו הן עדיין גוף ביטחוני.

אורלי לוי אבקסיס: וזה אומר: אין תוכניות מתאר, ואין ועדות מחוזיות, ולא צריך לאשר את התוכניות, ויראו בהם, באותם גופים פרטיים, כאילו מדובר בגוף ביטחוני של המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לשאול: מי יהיו הנהנים?

אורלי לוי אבקסיס: האם אותם נהנים הם באמת האינטרס הציבורי, או האינטרס הפרטי של מי שחברים בקואליציה רוצים להיטיב אתם?

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: אני רוצה לפנות לחברי החרדים, שרובם המכריע לא נמצאים כאן באולם בכלל – אני שמחה שחבר הכנסת וקנין וסגן השר איציק כהן נמצאים כאן, אבל רוב חברי המפלגות שלהם לא נמצאים כאן – ולהגיד באופן כללי – – –

יצחק וקנין: – – –

יצחק כהן: שנינו נמצאים – – –

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שהחוק הזה הוא כשלעצמו חוק גרוע, אבל מצד שני גם החוק הקודם גרוע.

מרב מיכאלי: מה שהגיעו אליו יש עתיד, ויאיר לפיד בראשם, בדהרה, והעבירו ברמיסה בכנסת הקודמת – הוא לא היה חוק טוב בשום פנים ואופן.

מרב מיכאלי: אבל מה שקורה כאן היום, חברות וחברים, מה שמטריד אותי בחוק הזה זה שהוא באמת מייצג בקליפת אגוז חלק ניכר מהבעיה, חברי כהן וקנין, שאתם מייצרים היום בחברה החרדית ובחברה הישראלית הכללית.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שהחוק הזה עושה דבר – גם החוק הקודם עשה – שהוא לא יכול לעשות; הוא נותן משהו שהוא לא יכול לתת; הוא נותן דבר שאי-אפשר לתת אותו בכלל – לא מצד החוק הישראלי, לא מצד החברה הישראלית הכללית ולא מצד החברה החרדית.

מרב מיכאלי: חוק שירות ביטחון, חברות וחברים, הוא חוק שהוא חובה אישית של כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: חובה אישית.

מרב מיכאלי: כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל חייבת וחייב בגיוס; לא קהילות, לא מגזרים, לא ערים.

מרב מיכאלי: זה לא שתל-אביב תיתן מכסה או הקהילה של יוצאות ויוצאי אתיופיה תיתן מכסה או הקיבוצים ייתנו מכסה או ההתנחלויות ייתנו מכסה.

מרב מיכאלי: זה לא עובד ככה.

מרב מיכאלי: אין אף קהילה שמחויבת בחוק שירות ביטחון, אלא כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: זה חוזה אישי, אישי, בין המדינה לכל אזרח ואזרחית שלה.

מרב מיכאלי: ואין חוק שיכול לקחת את החוזה הזה ולשים אותו בחבילה ולהפוך את החבילה הזאת למפתח, ולתת את המפתח הזה בידיים של מעטים, על בית ועל חיים שלמים של רבות ורבים.

מרב מיכאלי: אין חוק בעולם שיכול לתת כוח לכל כך מעטים על כל כך הרבה רבות ורבים; אין כוח שיכול לקחת ולתת מפתח בידיים של מעטים בשביל לסגור חברה שלמה בתוך גטו.

מרב מיכאלי: אתם, חברי החרדים, מלינים הרבה מאוד על הדרה ועל אי-שוויון נגדכם, הרבה מאוד, מהרבה בחינות ובהרבה דרכים, וגם באים ומציעים כאן חוקים שימנעו את ההדרה הזאת.

מרב מיכאלי: ואני הראשונה שתומכת בביטול כל סוג של הדרה.

מרב מיכאלי: אבל אתם, חברי החרדים – ואני אומרת כאן "חברי החרדים", כי כולכם גברים שלא מאפשרים לנשים להיכנס לשורות המפלגות שלכם ולא מאפשרים לנשים חרדיות להיות מיוצגות – לא להן ולא לאינטרסים שלהן – אתם, חברי החרדים, הראשונים שמייצרים הדרה.

מרב מיכאלי: קודם כול, אתם מדירים את עצמכם מהכלל, מדירים את עצמכם מהחברה הישראלית, מהמוסדות שלה, מהאתוס שלה; מדירים את עצמכם מהחינוך, לא רק בחינוך היסודי ומה שבא אחר כך – אי-אפשר לקרוא לו בדיוק על-יסודי במקרה שלכם – אלא גם בחינוך הגבוה, בהשכלה הגבוהה, אתם מתעקשים שכשאתם כבר נכנסים אליו אתם עושים את זה רק בתנאים שלכם, רק בהפרדה – הפרדה בין נשים וגברים והפרדה בין חרדים לחילוניות וחילונים.

מרב מיכאלי: אתם מדירים את כל מי שהוא לא אתם.

מרב מיכאלי: אתם מתייחסים אלינו, אלי ואל שכמותי ושכמותנו, כאל ממש מצורעים – אסור להיות אתנו באותה חברה, אסור להיות אתנו באותה מסגרת.

מרב מיכאלי: גם כשאתם כבר מאפשרים למתי המעט שלכם להגיע למקומות כמו הצבא, אתם יוצרים בפנים מדינות הלכה קטנות וקיצוניות, ותסלחו לי – מטורפות; מדינות הלכה קטנות שמתנהלות לפי חוקים שלא קשורים לחוקי המדינה הזאת, שהם חוקי הלכה קיצוניים, ואתם מייצרים אזורים סטריליים מנשים.

מרב מיכאלי: רק תחשבו על זה, חברותי וחברי – על המחיר, המחיר המטורף של ההדרה שאתם, חברי החרדים, עושים.

מרב מיכאלי: המחיר הזה: אזורים סטריליים מנשים.

מרב מיכאלי: אתם מקפידים שהציבור שלכם לא יתערב חלילה בציבור שלנו, שכמותנו, שלא ייגע – לא פיזית, שלא ייגע אפילו לא ברמת האווירה, הסביבה, שלא ייגע בנו.

מרב מיכאלי: אתם, אגב, באופן אישי, מפגינים מוסר כפול מאין כמותו, כי אתם אישית נמצאים כאן בתוך המסגרת הזאת, המסגרת הכי כללית, הכי מעורבבת שיש במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: אתם, על עצמכם סומכים שאתם יכולים להסתדר בתוך החברה הזאת, ואתם, אגב, מסתדרים בה באמת מצוין, אבל אתם לא מאפשרים לציבור שלכם להשתלב בחברה הכללית; אתם לא מאפשרים לו להשתלב כחברות וחברים בחברה; אתם לא מאפשרים לו להשתלב בצבא; אתם לא מאפשרים לו להשתלב בלימודים; אתם לא מאפשרים לו ולה להיות חלק מהחברה הישראלית.

מרב מיכאלי: ואני אומרת: אם אתם כל כך לא סומכים על הבנים שלכם, אם אתם כל כך לא סומכים על האנשים האלה שגידלתם שהם יוכלו לעמוד בהתערבות בחברה הכללית, מה שווה כל החינוך הנפרד המהולל הזה, שאתם משקיעים בו כל כך הרבה, ונלחמים עליו כל כך הרבה, ולא מוכנים לוותר באמת על אף אחד מהעקרונות שלו?

מרב מיכאלי: מה שווה החינוך הזה אם אחר כך אתם לא יכולים לסמוך על מי שגידלתם שיהיה מסוגל להתערב בחברה הכללית ולהיות חלק ממנה, ולחיות בכל זאת לפי הערכים שהנחלתם לו או לה?

מרב מיכאלי: חברי החרדים, לצערי הגדול והרב, אתם גורמים עוול נוראי לציבור שלכם כשאתם ממשיכים לכלוא אותו בדבר הזה, שהופך להיות יותר ויותר גטו.

מרב מיכאלי: אתם מפרקים את החברה הישראלית מהשותפות שלה, מהאתוס המשותף שלה.

מרב מיכאלי: ואתם – דעו לכם, הממשלה הזאת והעומד בראשה, שמתמחים בהפרד ומשול – אתם מאפשרים לממשלה הזאת ולזה שעומד בראשה פשוט להשתמש בכם כדי להמשיך להפריד ולמשול.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק כהן: מרב, אין לך מושג על החברה החרדית.

מרב מיכאלי: אין לי מושג.

יצחק כהן: אין לך שמץ של מושג.

מרב מיכאלי: אני שמחה שהצלחתי – – –

יצחק כהן: ממש אין לך שמץ של מושג בחברה החרדית.

טלי פלוסקוב: גברתי, אני מבינה שיש לך 20 דקות.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת קודם כול לשלוח ניחומים למשפחה של זיו מזרחי, זיכרונו לברכה, שנרצח אחר-הצהריים.

עליזה לביא: האמת, קשה לעמוד כאן.

עליזה לביא: קשה מאוד לעמוד כאן ולשמוע את הדברים.

עליזה לביא: מהצד האחד, חבר הכנסת אייכלר מדבר על צבא חזק וצבא לוחם.

עליזה לביא: מי זה הצבא החזק והלוחם?

עליזה לביא: מהצד האחר, לראות איך בוועדת הכספים – סחר-מכר ואיומים: אם לא תיתנו אז אנחנו לא נשתתף בשוויון בנטל.

עליזה לביא: ואלה הילדים שלנו, וזה העתיד שלנו, וזו החברה שלנו, וזאת ישראל שלנו.

עליזה לביא: אני רוצה לספר לכם שלפני 150 שנים, בפעם הראשונה יש זכויות לקהילה בצ'כיה, ברוסיה ובגרמניה – יש להם גם חובות.

עליזה לביא: ובמסגרת החובות הללו הם צריכים, היהודים, בפעם הראשונה, ללכת לצבא.

עליזה לביא: ואישה אחת, פאני נוידא, לפני 150 שנה, בפעם הראשונה בהיסטוריה היהודית, כותבת תפילה לאימא שהבן שלה מתגייס לצבא, לכל האימהות שהבנים שלהן מתגייסים לצבא: "אלי שבשמים, אל צבאות, המושל ביד רמה בשמים ובארץ, אליך אשא תפילתי ממעמקי לב אם.

עליזה לביא: אלוהי ואלוהי אבותי, שמע תפילתי ברחמיך הרבים.

עליזה לביא: מלאו ימי בני להצטרף לשורות הלוחמים למען ארצנו, לשמור על ביטחונה ולהסיר מרמה ורשע המאיימים על המכורה ויושביה.

עליזה לביא: מודה אני לפניך, אלי שבשמים, שנתת לי ילד שאבריו חסונים, שנכון לשאת נשק במלחמת מצווה על ארצנו.

עליזה לביא: אך לבי, לב אם, החרד ורוטט בזוכרי את הסכנות והפיתויים הסובבים אותו.

עליזה לביא: צעיר וחסר ניסיון הוא, רחוק מתורת אמו ומוסר אביו.

עליזה לביא: על נקלה עשוי לבו הצעיר לנהות אחר דבר עבירה ולבוא לידי חטא.

עליזה לביא: "על כן, אשפוך תחינתי לפניך אל שמים כול יכול.

עליזה לביא: פרוס עליו את חסותך, היה לו למגן ועטוף אותו ברוב חסדך.

עליזה לביא: אמץ וחזק בו כל הרגשה נעלה, כל כוונה טובה, כל זיכרון של מוסר הורים הטבוע בנפשו, שלעולם יעמדו לנגד עיניו תורת המוסר ויראת האל, שלא יתנכר לאמונת אבותיו, שחיי הצבא והנשק לא יקשו את לבו, שקולות הפיתוי הזדוניים של החטא לעולם לא ישלטו בו – – – וביום שייקרא לצאת אל שדה הקרב, שם קוצר המוות את יבולו, שם, אלי שבשמים, פרוס עליו את רחמיך.

עליזה לביא: מי ייתן ויהיה לו חסדך מגן ושריון.

עליזה לביא: שם חזק את זרועו, צוק אומץ בלבו ותן לזיכרון גיבורי ישראל לצוות על חזהו, שיצא לקרב בשמחה ובהתלהבות ובאומץ לב וקור רוח, ישמור על כבוד אלוהיו ועל נאמנותו לשליט, לעמו ולארצו.

עליזה לביא: אלי שבשמים, האזינה לתפילתי, תן לברכת האם לרחף מעליו – – – נס מגונן, ובתום שירותו ישוב, בריא בגופו ובנפשו, עטור אות הוקרה על מילוי חובותיו, לשמחת לבי, לשבח ולהלל לשמך הגדול.

עליזה לביא: " התפילה הזאת נכתבת לפי 150 שנים; אין לנו מדינה.

עליזה לביא: המכורה שעליה פאני נוידא מדברת – זו הארץ שאליה היא שייכת, צ'כיה.

עליזה לביא: אין מדינה.

עליזה לביא: וכאן, במדינת היהודים, לא כל האימהות והאבות יתפללו את התפילה הזאת, כי אתם מחוקקים חוק איום ונורא – חוק שמפלה בין חייל לאזרח, בין דם לדם, בין ילדים לילדים.

עליזה לביא: לא כל האבות והאימהות יאמרו את התפילה הזאת.

עליזה לביא: אני חיה בחרדה כל הזמן.

עליזה לביא: הבן שלי, 21 יום, עוד מעט, לא היה בבית.

עליזה לביא: דיברתי אתו מעט לפני יום שישי, ממש מעט זמן שהוא קיבל לשוחח אתי.

עליזה לביא: אני חיה בחרדה.

עליזה לביא: אם הוא שלח סמ"ס ב-05:00, לפנות בוקר, אני עונה בתוך כמה שניות.

עליזה לביא: אבל יש אימהות ששפר עליהן גורלן, שהילדים שלהן יושבים באוהלה של תורה ומקדישים את חייהם ללימודים, בעוד טובי בנינו ובנותינו מסכנים את חייהם יום-יום ושעה-שעה, ובטח לא צריך להרבות במילים בימים קשים ומדממים שכאלה.

עליזה לביא: אני רוצה לשתף אתכם, שגם הבן שלי למד בישיבה.

עליזה לביא: הוא למד שנה וחצי, והמשיך לאחר מכן במסלול קרבי.

עליזה לביא: בשנה וחצי האלה הוא עשה ניתוח עיניים כדי להתקבל לאותה יחידה שהוא חלם עליה מגיל צעיר.

עליזה לביא: חברים, חברות, מה שהיה פה בשנתיים האחרונות היה תהליך טוב.

עליזה לביא: אפשר לבוא ולבקר אותנו על ניואנס כזה או אחר בחוק; ביקורת היא דבר בונה.

עליזה לביא: אבל איפה אתם, השותפים שלנו לתהליך, להבנה, לוועדת שקד, לוועדת פרי?

עליזה לביא: איפה אתם, כל השרים וחברי הכנסת, שהייתם חלק מהנושא הזה?

עליזה לביא: רק אתמול השר בנט מעלה פוסט: הנכד הראשון במשפחה מתגייס לצבא.

עליזה לביא: אז אתה זה שעכשיו לוקח אותנו אחורה?

עליזה לביא: הרי ראש הממשלה נתניהו היה חלק בלתי נפרד מהקואליציה שהעבירה את חוק השוויון בנטל, וכמוהו שר הביטחון בוגי יעלון ושרת המשפטים איילת שקד.

עליזה לביא: השר בוגי יעלון אומר – ואני מצטטת: "מתווה פרי הוא הטוב ביותר, והוא גם הקרוב ביותר למתווה שלי.

עליזה לביא: מי שאחראי ליישום המדיניות הזאת, זה אני כשר הביטחון, ואדע לעשות זאת ברוח הוועדה".

עליזה לביא: מה קרה?

עליזה לביא: הרוח נושבת לכיוון אחר, ואתה נסוג, ככה, עם הרוח?

עליזה לביא: שר הביטחון היקר שלנו, שבא ומוציא חיילים לפה, ומוציא חיילים לשם – תזכור שאלה הילדים שלנו.

עליזה לביא: אלה הילדים שלנו, וצריך לשמור עליהם.

עליזה לביא: צריך לשמור על כל הילדים כולם, ולא להגיד: אלה לא צריכים, ואלה כן צריכים.

עליזה לביא: באיזה אומץ ובאיזו זכות אתה היום שותף לתהליך הזה?

עליזה לביא: אבל יושבים בקואליציה – ואתם אנשים ערכיים, ואני מכירה אתכם אחד-אחד.

עליזה לביא: צה"ל חשוב לכם.

עליזה לביא: ערך השוויון בנטל הוא עקרוני בשבילכם.

עליזה לביא: חלקכם הובלתם חיילים לקרב ולשירות במערכת הביטחון הרבה מאוד שנים.

עליזה לביא: אני לא מאמינה שתרימו את הידיים שלכם נגד החוק הזה, או בעד לבטל את החוק שלנו – תגדירו את זה איך שתגדירו.

עליזה לביא: אז אני פונה אליכם שתגלו הבנה ואחריות, אבל אני פונה גם למנהיגים החרדים, מהמקום של אחריות לדור הבא שלכם: אתם רוצים להוביל, אתם רוצים להתערב ולהתערות, אבל אתם לוקחים אותנו אחורה.

עליזה לביא: אי-אפשר לעמוד כאן – שר הכלכלה בתפקידו הקודם, השר דרעי, בא ומבקש שכולנו נתמוך בשילוב של חרדים בשירות הציבורי.

עליזה לביא: ואנחנו כאופוזיציה אחראית, כולנו הצבענו בעד.

עליזה לביא: אנחנו רוצים, רוצים את היחד, רוצים את שיתוף הפעולה, רוצים, כי אחים אנחנו.

עליזה לביא: אז הצבענו ביחד, אבל תאמינו לי, זה לא יקרה באופן מלאכותי.

עליזה לביא: מי שלא בא ביחד, ולא מתחיל ולא נושם – זה נכון לעולם העבודה, וזה נכון גם לתפקידי הדיינות והרבנות.

עליזה לביא: הרי על מה הכעס הגדול שלנו?

עליזה לביא: שאתם לא מתחילים בנשמת אפה של החברה בישראל.

עליזה לביא: אתם לא מכירים, אתם לא יודעים, אתם לא מרגישים, אתם לא חווים.

עליזה לביא: אז איך, למה בסוף הדרך ובסוף התהליך אתם מתחילים לבוא ולומר: אבל לא מקבלים אותנו למקומות העבודה האלה, ולא מקבלים אותנו למקומות העבודה האלה.

עליזה לביא: תאמינו לי, חוק, חקיקה – ואתם יודעים, אנחנו מחוקקים פה, וכל כך הרבה חוקים לא נאכפים – החוק האומלל הזה של לבוא ולסייע בשירות הציבורי ובעולם הפרטי לחברינו החרדים, תאמינו לי, זה לא ילך.

עליזה לביא: כי בסוף תהליך אי-אפשר לבוא ולהיות חלק ביחד; אנחנו צריכים לעשות את זה מההתחלה.

עליזה לביא: אז אתם, אתם, לצערי הרב, גוררים אותנו אחורה.

עליזה לביא: ויותר מזה – אתם מאפשרים את ההסתה הנוראית הזאת נגד חבריכם החרדים שכן קיבלו את האומץ והתגייסו לצבא.

עליזה לביא: כי אפשר לבוא ולבקר את החוק הזה, אבל החוק הזה הוא מעטפת; זה חוק שמאפשר לצעירים חרדים לבוא ולהתגייס, לאלה שכן רוצים.

עליזה לביא: וכל ההתנהלות שלכם היא שירת הברבור של ההנהגה החרדית, שרואה שהיא לא יכולה להמשיך ולשלוט בצעירים שלא יכולים יותר לשבת על הגדר ולחיות בזהות כפולה; רוצים להיות חלק; רוצים לצאת לעולם העבודה; רוצים לרכוש השכלה; רוצים לשפר ולחיות בתנאי חיים טובים, ולא בחיים שהם גדלו בהם, אלא להפך – לאפשר לילדים שלהם.

עליזה לביא: אז החוק הזה, כן, הוא נותן מעטפת גם לאותם אלו שמתגייסים.

עליזה לביא: ואותם אלו שמתגייסים – חלקם, הנשים שלהם מפוטרות מהעבודה, כי הרבה מעולם העבודה הוא בתוך כל מיני קבוצות במרחב החרדי, עמותות כאלה ואחרות, והאיומים רק הולכים וגדלים.

עליזה לביא: לא מעט פעמים קיבלתי פניות מנשים שסיפרו לי שהבעלים שלהן התגייסו, בעלים חרדים, אבל אז גם פתאום לא היה מקום לילד במשפחתון או בכל המקומות שיש לילדים קטנים, כי יש פה נשים.

עליזה לביא: אז החוק הזה נתן את הגושפנקה לבוא ולהיות חלק.

עליזה לביא: הרי אתם יודעים שלא כולם נמצאים באוהלה של תורה, אתם הראשונים לדעת את זה.

עליזה לביא: ויש שירות אזרחי, ויש שירות קהילתי, ויש שירות לאומי.

עליזה לביא: מה יקרה אם באמת הצעירים שלכם יבואו וייתנו – בתוך הקהילה שלכם; אין סכנה, חלילה, שהם ייפגעו ברמה הרוחנית שלהם, התורנית שלהם.

עליזה לביא: אז למה לא לבוא ולתת יד?

עליזה לביא: רק לפני שבוע ישבנו בוועדת חוץ וביטחון ושמענו על ההסתה הנוראית, על החוברת האומללה הזאת, שכל כך הרבה אנשים יושבים היום ורואים – איך לבוא ולמגר את התופעה האומללה הזאת של השיימינג שאתם עושים כנגד אחיכם, ובאים ורוצים לצלוב אותם כי הם התגייסו לצבא.

עליזה לביא: אז אתם יודעים שהחוק הזה בא וסייע.

עליזה לביא: ועוד קולות שאני שומעת, גם מחברי, שלא משתלם לגייס את החרדים, לא צריך, זה נורא יקר, אתם יודעים, לרבים יש משפחות – אז גם את הקולות האלה שמעתי בחודש האחרון.

עליזה לביא: אני רוצה להזכיר לכם את מה שנאמר בבית-המשפט העליון, את מה שנאמר שם בבג"ץ אליס מילר המפורסם.

עליזה לביא: באה אישה אחת, ביקשה להתקבל לקורס טיס, ונאלצה לפנות לבג"ץ כדי לממש את הרצון שלה.

עליזה לביא: ואני מצטטת: "הרטוריקה של זכויות אדם צריכה להיות מכוסה במציאות המעמידה זכויות אלו בראש סולם העדיפויות הלאומי.

עליזה לביא: הגנה על זכויות אדם" – חברי, אלו שבאים ואומרים שלא צריך את החרדים כי זה עולה הרבה כסף – "הגנה על זכויות אדם עולה כסף, וחברה המכבדת זכויות אדם, צריכה להיות נכונה לשאת במעמסה הכספית".

עליזה לביא: ובתהליך הזה של כניסה של קבוצות אל תוך החברה בישראל כסף הוא לא שיקול כשמדובר על ערכים של שוויון, של יחד, של נתינה למדינה שאנחנו כל כך אוהבים.

עליזה לביא: אשרינו שאנחנו בדור שיש לנו מדינה ולא מכורה כמו בתפילתה של פאני נוידא, שבאה ומתפללת על השליט ועל המכורה.

עליזה לביא: לנו יש מדינה.

עליזה לביא: לנו יש המדינה היהודית, שהיא שלנו, פרי געגועים של דורות.

עליזה לביא: ואנחנו באים לכאן, ובמו-ידינו אנחנו חוזרים והורסים.

עליזה לביא: אז כן, גם אם גיוס החרדים לצה"ל דורש תקציבים נוספים – מה שבכלל לא הוכח, אגב – אנחנו צריכים לבוא, לאפשר, להתמודד ולהתקדם.

עליזה לביא: הימים הם ימים קשים, קשים מאוד.

עליזה לביא: כוחות הביטחון מתמודדים מול גל טרור מתועב.

עליזה לביא: ודווקא בזמן הזה, בין לוויה ללוויה, בין דקירה לדקירה, בין רצח לרצח, בזמן הזה, כשמבטיחים לשלוח עוד חיילים לצומת הגוש – כי צריך, בוודאי שצריך – ועוד אימהות תישנּה פחות טוב בלילה, כי הן מתות מפחד – אז יש אימהות שהלילה, מהלילה, הן תדענה שהן לא צריכות למות מפחד, כי באדיבות הקואליציה הזאת, הן תישנּה מצוין.

עליזה לביא: זאת פשיטת רגל מוסרית, כי הרי אם חבר הכנסת גפני לא היה מאפשר, החוק הזה לא היה עובר.

עליזה לביא: הרי אתם יודעים את המשחק הפוליטי המכוער הזה.

עליזה לביא: אז בזה אנחנו סוחרים?

עליזה לביא: יד אחת שולחת את טובי בנינו להגן על חיינו, והיד השנייה בוגדת בעיקרון הבסיסי ביותר, של שירות חובה לכולם.

עליזה לביא: זה בלתי נסלח.

עליזה לביא: לא יסלחו לכם, לא בעולם הזה וגם לא בעולם הבא.

עליזה לביא: ואתם יודעים את זה.

עליזה לביא: המאבק נגד הביטול של שוויון בנטל הוא מאבק על דמותה של החברה הישראלית.

עליזה לביא: מה שמונח כאן על כף המאזניים הוא ביטול מודל צבא העם וגיוס לכולם, כפי שאנחנו חלמנו, התפללנו ורצינו.

עליזה לביא: זה מאבק על התפרים הבסיסיים ביותר של החברה הישראלית.

עליזה לביא: זה מצב חירום לאומי, ואנחנו לא מוכנים לשבת בשקט כאשר מערערים את עקרונות היסוד של מדינת ישראל.

עליזה לביא: החוק שיש עתיד העבירה בקדנציה הקודמת הוא חוק היסטורי, שמאגד את כולם תחת חוק אחד, תחת חוק שירות ביטחון.

עליזה לביא: בג"ץ פסל בעבר את חוק טל כיוון שלא היה חוקתי.

עליזה לביא: כל ניסיון לשנות את החוק לא יעבור את מבחן בג"ץ, ורק מעודד פילוג ושסע בחברה בישראל.

עליזה לביא: זה לא מאבק נגד החרדים, והחוק הזה הוא לא נגד החרדים.

עליזה לביא: ההפך, אנחנו בעד – בעד היחד, למען הדמות של החברה הישראלית.

עליזה לביא: הרי אתם יודעים שמאז עבר החוק יש עלייה של כ-300% במספר מבקשי העבודה, וחרדים מבקשים יותר ללכת לעבוד, ו-40% עלייה במספר החרדים המתגייסים לצה"ל.

עליזה לביא: זה עובד.

עליזה לביא: זה עובד.

עליזה לביא: זה עובד.

עליזה לביא: ביקרתי במאהל המחאה שלנו בעד שוויון בנטל בשבוע שעבר, ישבתי עם בני-נוער, צעירים וצעירות לפני גיוס, מכלל מנעד הקשת של החברה בישראל, שעומדים לפני גיוס, וישבנו שם ודיברנו, והבטחתי להם שאנחנו נמשיך להיאבק למענם על היחד הישראלי הזה שהממשלה הזאת מפוררת; מפוררת ביד גסה.

עליזה לביא: כל אחד שמגיע לגיל 18 צריך להתגייס, כמו שהבן שלי התגייס, כמו שהבנות שלי היו בצבא, כמו שהילדים של חברי כנסת רבים פה ובנות של חברי כנסת רבים פה היו בצבא.

עליזה לביא: כולם צריכים להתגייס, ללכת לשירות הלאומי, ללכת לשירות האזרחי וללכת לשירות הקהילתי; לתת למדינה, שאנחנו כל כך אוהבים אותה; להחזיר מעט ממה שכולנו קיבלנו, בזכות הזאת של מדינה לעם היהודי.

עליזה לביא: החוק האומלל הזה מפלג אותנו, הוא הורס אותנו מבפנים והוא פוגע בחוסן הלאומי שלנו.

עליזה לביא: בסופו של יום, גם התקציב הזה וגם החוק הזה, וגם כל הלילה עם החוקים האומללים שמצפים לנו כאן, מחזירים אותנו לתרבות המפוררת שממנה באנו וביקשנו לצמוח לעם ולהתלכד לעם, ואנחנו בעצם נגררים אחורה.

עליזה לביא: אני חוזרת ואומרת: אני רוצה לימוד תורה בעם ישראל.

עליזה לביא: אני מאמינה בלימוד תורה.

עליזה לביא: אין קיום לעם היהודי בלי קיום תורה.

עליזה לביא: אבל אי-אפשר, אי-אפשר שקיום תורה ולימוד בישיבות יהיה עלה תאנה לאותם אלו שרואים בזה כסות וסוג של – הוא רשום בישיבה, אז בעצם לא צריך שילך לצבא.

עליזה לביא: הרישום הזה מגן על הרבה מאוד כאלה שאו שלא יכולים או שלא רוצים, או שהכריחו אותם ללכת ולהיות רשומים בישיבה.

עליזה לביא: מעולם בעם ישראל לא הייתה מציאות שכולם למדו תורה.

עליזה לביא: היו אלו שלמדו, היו אלו שעבדו, אבל בפרופורציות שכרגע קיימות זה לא הגיוני, זה לא אפשרי, וזה סוג של עלה תאנה סוגר ומסתגר.

עליזה לביא: ההסתגרות הזאת שההנהגה החרדית מבקשת לבוא ולהחזיק בכוח – כי בעצם הדור הצעיר, החרדי, כבר אמר את דברו.

עליזה לביא: אנחנו רואים את השינוי, אנחנו נראה את השינוי, ולמעשה, החוק האומלל הזה הוא מניפולציה של מנהיגים שזאת הדרך שלהם להשתלט ולהמשיך לשלוט בחברה החרדית ולעצור בעשר אצבעות את הסכר שנפרץ.

עליזה לביא: צה"ל הוא צבא העם.

עליזה לביא: הוא מגן עלינו יום-יום, שעה-שעה.

עליזה לביא: גם כאן, כשאנחנו יושבים בכנסת ישראל, בשקט שמאפשר לנו להתנהל ולנהל את יומנו, הרבה מאוד אנשים פרוסים בתוך גבולות ישראל ומחוץ לגבולות ישראל כדי לשמור על החיים שלנו, של כולנו, על היום-יום שלנו כאן.

עליזה לביא: אי-אפשר.

עליזה לביא: כל אחד בתורו צריך לתת ולתרום, כל אחת בתורה צריכה לתת ולתרום.

עליזה לביא: אין לנו אפשרות אחרת.

עליזה לביא: מאז הגענו וחזרנו לכאן, אנחנו עם חמוש, אנחנו עם שצריך לבוא ולדעת להגן על עצמו, וכולנו צריכים לדעת להגן על עצמנו – הילדים שלי, כמו הילדים של ליצמן, כמו הילדים של גפני, כמו הילדים של דרעי.

עליזה לביא: צבא של כולם.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שבע דקות, גברתי, שלך.

סופה לנדבר: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, באמת בערב הזה מאוד קשה להתווכח ולדבר, על רקע הפיגועים, על רקע גל הטרור, על רקע זה שנהרג חייל, זיו מזרחי – וניחומים למשפחה, ובריאות לנפגעים שנמצאים בבתי-חולים.

סופה לנדבר: קשה ברגעים האלה להתווכח האחד מול השני, קואליציה מול אופוזיציה, אבל אנחנו חייבים להגיד את האמת ביום הזה.

סופה לנדבר: אני רוצה לצטט כאן משנת 2012, מוועדת החוץ והביטחון, מהפתיחה, מדברי ראש הממשלה ביבי נתניהו – ציטוט: אני מחויב לחלוקת הנטל בצורה שוויונית יותר, והכרזתי על כך.

סופה לנדבר: אני מאמין בזה, ואני מאמין שהשוויון בנטל חייב לכלול את כלל הציבור, גם הציבור החרדי וגם הציבור הערבי – אמר ראש הממשלה ביבי נתניהו, בשנת 2012 – המדינה זקוקה לחלוקה שוויונית יותר בנטל.

סופה לנדבר: זה מבחן ערכי, ציוני, ציבורי, וגם מבחן של שליחי ציבור.

סופה לנדבר: ויושב-ראש ועדת החוץ והביטחון דאז רוני בר-און אמר שהוא אחריו, שזה מבחן לשליחי ציבור, והוא אמר: ראש הממשלה, זה יהיה קשה, אבל אפשרי, ואנחנו, אדוני ראש הממשלה, במבחן הזה מאחוריך.

סופה לנדבר: אז אני שואלת אותך, ראש הממשלה – אומנם אתה לא נמצא כאן:

סופה לנדבר: מתי היית אמיתי?

סופה לנדבר: מתי אמרת אמת?

סופה לנדבר: היום, בגלל ההישרדות שלך בממשלה, או אז, כאשר היית צריך להגיד את הדבר שהציבור – גם אתמול, גם שלשום, גם בשנת 2012 וגם היום – דורש ממך, ממדינת ישראל?

סופה לנדבר: אנחנו כולנו מחויבים למדינה הזאת.

סופה לנדבר: אני חושבת שכל כך הרבה דיברו שכמעט אין דברים שלא נאמרו באולם הזה – 30 דקות, 17 דקות – אבל אפשר לעלות ובכמה דקות להגיד: אנחנו מחויבים למדינת ישראל, וזה לא מאבק נגד חרדים; זה מאבק בעד צדק חברתי.

סופה לנדבר: רבותי, אני זוכרת, ב"צוק איתן", אני, יחד עם חברי הכנסת ועם שרים בממשלה – ממיטה למיטה, מחייל שנפצע לחייל שנפצע.

סופה לנדבר: ואני זוכרת מקרה אחד, מקרה שנשאר לי בזיכרון.

סופה לנדבר: הייתי בבית-החולים בפתח-תקווה, בילינסון.

סופה לנדבר: נפצע חייל.

סופה לנדבר: אימא שלו נהרגה, והאבא היה בטיסה מארצות-הברית.

סופה לנדבר: החייל הזה היה כמעט בלי הכרה.

סופה לנדבר: ליטפתי אותו, שמתי משהו רטוב על המצח.

סופה לנדבר: הוא היה מחובר למכשירים, חיוור מאוד.

סופה לנדבר: הרופאים אמרו: אנחנו ממתינים.

סופה לנדבר: כאשר שמתי יד על ראשו, הוא פתח עיניים, הוא הכיר אותי – אני הייתי שם בארצות-הברית – וכאשר הוא פתח עיניים, בשפתיים חלשות ביותר, בלחש, הוא אמר: אני חוזר לצבא; אני חוזר.

סופה לנדבר: אחרי פציעה קשה, אחרי מה שעבר עליו, הוא חוזר לחברים.

סופה לנדבר: הוא הגיע מארצות-הברית כדי להיות "עם אחד, גיוס אחד"; הוא הגיע מארצות-הברית כדי לשרת את העם שלו – שאומנם מפוזר בעולם כולו.

סופה לנדבר: ואני שואלת אותך, ראש הממשלה: איך אפשר בשנה אחת להגיד שהנטל צריך להיות מחולק, והיום, כאשר אתה במאבק על הישרדות, אתה אומר לעם דבר הפוך?

סופה לנדבר: אתה אומר לחיילים, אתה אומר לכוחות הביטחון.

סופה לנדבר: דווקא ברגעים כל כך קשים, דווקא עכשיו, עם מה שקורה במדינת ישראל, אתה חייב להתייצב כאן; אתה חייב להגיד מה אתה עושה ואיך אתה עושה; אתה חייב להחזיר את הביטחון, אבל גם את הביטחון הציבורי.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שראש הממשלה במדינת ישראל מדבר בכמה שפות; לא יכול להיות שלפני הבחירות אתה אומר דבר אחד ואחרי הבחירות אתה אומר דבר שני; לא יכול להיות שכאשר אתה מסתכל בעיניים של הציבור הזה, שאתה ראש הממשלה שלו, אתה אומר בלחש: אני מחויב לחרדים מפני שהם היום בקואליציה אתי.

סופה לנדבר: אז אתה לא מחויב לחיילים?

סופה לנדבר: אתה לא מחויב לכוחות הביטחון?

סופה לנדבר: אתה לא מחויב לצעירים שלנו?

סופה לנדבר: אתה לא מחויב לאלה שצריכים להתגייס ולאלה שכבר התגייסו?

סופה לנדבר: ואלה – לא חולמים להתגייס.

סופה לנדבר: אתה מחויב, ראש הממשלה.

סופה לנדבר: אתה חייב להתייצב כאן ולהגיד בקול רם: אני במלחמה על הישרדות, לא במלחמה על המדינה.

סופה לנדבר: ואז, צר לי להגיד לך, חבל.

סופה לנדבר: גם אני לפני כמה שנים האמנתי בך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן.

איל בן ראובן: כבוד יושבת-ראש הישיבה, חברי וחברות הכנסת, היום הוא יום עצוב לחברה הישראלית, ראשית – בגלל אירועי הטרור שאנחנו חווים, ולבנו עם המשפחות.

איל בן ראובן: בהקשר של החוק שאנחנו מדברים עליו, יהיו היום אחרי ההצבעה, ככל הנראה, לא מעט אנשים עצובים.

איל בן ראובן: ומי הם יהיו?

איל בן ראובן: אלה יהיו המשרתים – המשרתים בסדיר, המשרתים במילואים.

איל בן ראובן: כשאני מדבר על מילואים, אני אומר, לצערי ולהערכתי, שנראה יותר ויותר מהם בזמן הקרוב נדרשים לשרת.

איל בן ראובן: ויהיו גם כאלה שכנראה ישמחו – אלו שלא משרתים, אלו שלא רוצים לשרת.

איל בן ראובן: התחלנו כבר לנוע לעבר תיקון עיוות מרצון, גיוס נערים חרדים לצה"ל ולשירות לאומי אזרחי ומימוש הזכות לשרת של כלל תושבי המדינה, וזה בהחלט תהליך.

איל בן ראובן: אבל היום הכנסת, ככל הנראה בהובלת הממשלה והקואליציה, הולכת לדרדר אותנו לאחור.

איל בן ראובן: אומר ביושר: לא אהבתי את כל סעיפי החוק שחוקק בשנה שעברה, אבל הייתה בו דרך, ואפשר היה לתקן תיקונים קלים, שנוגעים בעיקר למושג "סנקציות פליליות".

איל בן ראובן: מה שאתם הולכים להצביע עליו היום הוא העברת האחריות לנושא גיוס חרדים למישהו אחר, אי-שם, רחוק בשנת 2023.

איל בן ראובן: כדרכה של ממשלת ישראל בלא-מעט נושאים, כל מה שאפשר לא להחליט לממש, כל מה שאפשר לברוח ממאבק למען אזרחי ישראל – בורחים, דוחים, מנהלים משברים, משתמשים במושגים כמו סטטוס קוו ועוד מושגים שבאמצעותם לא מתקדמים, ולמעשה גולשים לאחור.

איל בן ראובן: חברי וחברות הכנסת, נפלה בידי הזכות, כמפקד אוגדה, להיות מהראשונים שפיקדו על גדוד הנח"ל החרדי.

איל בן ראובן: היו קשיים, והתמודדנו אתם, ובתמיכת גורמים חרדיים, ואני אומר את זה לזכותם.

איל בן ראובן: מאז צמחנו וגדלנו למצב שבו חיילים חרדים משרתים ביחידות קרביות, ביבשה, בים ובאוויר.

איל בן ראובן: ומכאן, מה זה הקשקוש הזה – תקופת הסתגלות ראשונה, שנייה, ובפועל דחייה של תשע שנים?

איל בן ראובן: למה צריך את זה?

איל בן ראובן: למדנו את הלקחים – וישנם.

איל בן ראובן: כל מה שצריך זה לחוקק חוק ברור שיש בו חובה; אני מוכן לקרוא לה "חובה רכה" ולא איום.

איל בן ראובן: אתם יודעים למה?

איל בן ראובן: כי חובה סבירה ונכונה עוזרת לאנשים לקבל החלטות נכונות.

איל בן ראובן: אגלה לכם שיש גם נערים חילונים שלא מתים להתגייס בהגיעם לגיל 18.

איל בן ראובן: החובה עוזרת להם; היא עוזרת להם ולהורים שלהם.

איל בן ראובן: הם מתגייסים, וכשהם משתחררים הם מודים לנו על החובה הזאת שהייתה להם.

איל בן ראובן: אתם, שתצביעו היום בעד החוק שאתם מציגים היום, אתם שומטים את השטיח מתחת רגליהם של אלו שכבר יצאו לדרך ואלו שרוצים להתגייס.

איל בן ראובן: ולכם, ראש הממשלה וחברי הקואליציה – – –

יעל גרמן: איל, יש שר או שרה?

איל בן ראובן: כן, כן, אני רואה את השר גלנט.

איל בן ראובן: ישנו.

איל בן ראובן: ואתכם, ראש הממשלה וחברי הקואליציה, אני שואל: למי אתם מקשיבים?

איל בן ראובן: לאלו המשרתים?

איל בן ראובן: לנו, הדורשים חלוקה סבירה – אולי אפילו לא שווה, סבירה – בזכות לשרת?

איל בן ראובן: תקשיבו לחיילים.

איל בן ראובן: תקשיבו לאנשי המילואים.

איל בן ראובן: תקשיבו לאימהות.

איל בן ראובן: אבל לא, אתם מקשיבים לאלו שאינם משרתים.

איל בן ראובן: הם אלו שהערב יצאו במחולות לאחר שתצביעו על חוק הבריחה משירות.

איל בן ראובן: ואתם תזכו היום בעוד ניצחון פירוס, שבו שוב הסכמים קואליציוניים עלובים מביסים את הצרכים האמיתיים שלנו, אזרחי מדינת ישראל.

איל בן ראובן: ואולי יימצאו בקואליציה עוד כמה מהרהרים ומערערים, בעיקר אלו שכשהיה נוח הדבר, עמדו בכיכרות וזעקו על הזכות לשרת, על השוויון בשירות.

איל בן ראובן: ואני קורא לכם: הסתכלו קדימה.

איל בן ראובן: אתם תוערכו הרבה יותר אם תצביעו עם צו מצפונכם.

איל בן ראובן: הצביעו היום נגד החוק הרע הזה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הדיון הזה נמשך, ועוד יימשך שעות ארוכות, אבל התוצאה ידועה מראש.

איתן ברושי: הרכב של קואליציה צרה לפעמים הוא צרה צרורה.

איתן ברושי: ההחלטות הן חלק ממסכת של החלטות – וראינו את זה גם בתקציב – שהן פונקציה של אותה ממשלה שהוקמה על בסיס שחייב החלטות שאנחנו מבקרים אותן כאן.

איתן ברושי: אבל כמו בהעברת התקציב, גם לנושא הזה יש רוב מובטח.

איתן ברושי: אני חושב שהמדינה התבגרה בשנים האחרונות, והיא מצאה פתרונות לשאלה של השירות הלאומי, השירות האזרחי והשוויון בנטל.

איתן ברושי: במידה רבה, אנחנו חוזרים לאחור.

איתן ברושי: לא מזמן התקיים פה דיון בקריאה ראשונה, ונדמה לי שאנחנו חוזרים על דברינו.

איתן ברושי: אז גם אני רוצה לומר לחברי, קודם כול, שביום שישי האחרון פורסמו בתי-הספר המובילים בגיוס משמעותי לצה"ל ובשירות משמעותי.

איתן ברושי: בראש הרשימה של שירות קרבי ומשמעותי עמדו עשרה בתי-ספר של החינוך הדתי.

איתן ברושי: זאת אומרת, אנחנו יכולים לומר – ולא פעם ראשונה – שחובשי הכיפות, יחד עם ההתיישבות, מובילים את הגיוס לצה"ל כבר שנים רבות.

איתן ברושי: לכן, אני חושב שהניסיון לומר שיש איזו חלוקה בין מי שמשרת לבין מי שלא משרת – בפועל, אנחנו רואים שבמציאות שאנחנו פועלים בה המרכיב של החיילים הדתיים וחובשי הכיפות הוא מאוד משמעותי בכלל וביחידות הקרביות בפרט.

איתן ברושי: אני חושב שזה מראה יכולת גדולה של השתלבות.

איתן ברושי: הדבר השני – גדלתי עם אותה תפיסה שמבחן הבגרות האמיתי, או המעבר מילדות לבגרות ולאחריות, הוא בשני מצבים: האחד, ההצבעה לכנסת בגיל 18, והחרדים לא ויתרו מעולם על הזכות להצביע ולקבוע מה תהיה פה דמות השלטון בישראל ומה אופייה של המדינה; השני במעבר מילדות לבגרות הוא הגיוס לצה"ל.

איתן ברושי: החיבור הזה של לקבוע מה יהיה כאן והנכונות להגן על מה שיהיה כאן, וגם לשלם את המחיר – ולצערנו, גם בימים האחרונים – הוא חלק בלתי נפרד מהזכות ומהחובה לחיות כאן.

איתן ברושי: את השירות בצבא ראינו תמיד כזכות וכחובה; חובה שהיא זכות.

איתן ברושי: הצורך הזה, של לראות את צבא העם ולא צבא חצי העם – צריך לחזור ולהיות צבא העם ולא צבא חצי העם.

איתן ברושי: לכן אני חושב שאנחנו לא יכולים לתמוך בבקשה של הממשלה, ועוד פעם היא על חודו של קול.

איתן ברושי: אבל נדמה לי שאם היו עושים משאל עם, יהיה לשוויון בנטל רוב הרבה יותר גדול ממה שמוצג כאן במליאה הריקה – במשא-ומתן קואליציוני של ממשלה צרה, שבהרבה מאוד מובנים היא צרה צרורה.

איתן ברושי: לכן, אני אתנגד לבקשה, אבל יותר מאשר התנגדות, יש כאן מחאה על שמחזירים אותנו הרבה שנים אחורה, למחלוקת שאני חושב שכבר התגברנו עליה, במסלולים שמצאנו, כולל שירות לאומי ואזרחי, כדי שנחזור להיות צבא העם, ולא צבא חצי העם.

איתן ברושי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: שבע דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, היום נרצח, נהרג, זיו מזרחי בתחנת הדלק "דור אלון" על כביש 443.

מיקי לוי: בשנת 2003, בסמיכות מצמררת, דודו, אלון מזרחי, היה המאבטח בקפה "הלל" במושבה הגרמנית אשר ניסה להגן בגופו, בניסיון למנוע כניסה של מחבל מתאבד לבית-הקפה "הלל".

מיקי לוי: אני זוכר את הפיגוע היטב, כאילו אירע רק אתמול.

מיקי לוי: דווקא בתקופה זו, כשמדינת ישראל משלמת בטובי בניה, אזרחים וחיילים, אתם מביאים לביטולו של חוק הגיוס, חוק השירות, חוק השוויון בנטל.

מיקי לוי: לא פלא שהמליאה ריקה.

מיקי לוי: לא נוח לכם, חברי מהכיסאות הריקים, לשמוע את מה שיש לנו להגיד לכם.

מיקי לוי: אני יכול להבין אתכם.

מיקי לוי: זה לא נוח, כי זה דיל מסריח, שתמורת הקמת קואליציה כזאת או אחרת הסכמתם לוותר על תיקון שנעשה בברכתם של השרים שיושבים סביב השולחן הזה אך לפני כשנה – ופצע פצע בדמותה של החברה הישראלית.

מיקי לוי: אני לא מתפלא שהמליאה ריקה.

מיקי לוי: חברים, נושא השוויון בנטל זה עוד סימפטום לליקוי המאורות שאנחנו חווים בממשלה הזאת, והססמה המובילה היא: מי שמתבטל – יקבל.

מיקי לוי: הבעיה המרכזית בממשלה הזאת היא שהסקטוריאליות השתלטה מחדש על קבלת ההחלטות, ובתווך עומדות מפלגות, כמו כולנו והליכוד, חסרות דעה ועמוד שדרה.

מיקי לוי: אני רוצה להבהיר: אין לי טענות למפלגות החרדיות.

מיקי לוי: אני בא בטענות לראש הממשלה ולשר האוצר ולשרים האחרים שמאפשרים את זה.

מיקי לוי: סדר העדיפויות העקום של הממשלה הזאת זועק לשמים: מי שמשתמט מעבודה ומשירות צבאי – יקבל יותר; הפסקת לימודי הליבה – שאני מתעקש לציין, כי הציבור אינו מבין את המשמעות; הוחלט על ביטול הקריטריונים של מיצוי כושר ההשתכרות לקבלת סבסוד למעונות-יום – צעד שנחל הצלחה אדירה והזניק ב-70% את מספר האבות החרדים שיצאו לעבודה וזכו למענק.

מיקי לוי: נגידת בנק ישראל, ד"ר פלוג, הביעה אף היא התנגדות לביטול הקריטריון, ואמרה שהמשק מאבד בכל שנה 0.5% מהצמיחה עקב אי-יציאה של סקטורים שלמים לשוק העבודה; הוחזר הקריטריון השערורייתי של ותק בנישואים.

מיקי לוי: למי עכשיו יהיה ותק בנישואים?

מיקי לוי: לאלה שנדחה שירותם ל-2023 ואולי למועד בלתי ידוע?

מיקי לוי: עוד פעם יהיה להם יתרון על פני אלה שהולכים לצבא ומשרתים את המדינה הזאת ואת אזרחיה?

מיקי לוי: 160 מיליון שקל, שאך בימים אלה – אתמול הייתה מודעה בעיתונים – הוכנסו לספר התקציב ברגע האחרון במסגרת הבטחת הכנסה לחרדים.

מיקי לוי: איך אומרים החבר'ה?

מיקי לוי: אחלה דיל.

מיקי לוי: אני אגיד: דיל נפלא.

מיקי לוי: ואיפה שר האוצר?

מיקי לוי: ואיפה ראש הממשלה נתניהו?

מיקי לוי: אתם מגדירים את עצמכם ציונים.

מיקי לוי: אני מאמין לכם.

מיקי לוי: אתם, ששירתם בצבא, אתם, שעומדים בראש מפלגות שאמורות לדאוג לכלל הציבור בישראל, אתם הופכים להיות – סליחה על המילה – הסמרטוט של לחצים סקטוריאליים, ועוד בנושא כל כך חשוב וקריטי כמו השירות הצבאי.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, כשיושבים באולם הזה והחוקים מתחלפים להם האחד אחרי השני וההצבעות מתקיימות – אגב, אני נרשמתי ל-20 דקות.

טלי פלוסקוב: שבע דקות.

קריאה: כל אחד שבע.

טלי פלוסקוב: קיבלנו מהסיעות שלכם.

יעקב פרי: – – – על חשבוננו.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, כשיושבים באולם הזה והחוקים מתחלפים להם האחד אחרי השני, וההצבעה מתקיימת אחרי הצבעה אחרת, והנושאים מתחלפים ודובר מחליף דובר, לעתים יכולה להיווצר קהות חושים.

מיקי לוי: אתם עלולים לקבל את התחושה המוטעית שמדובר בעוד איזו הצבעה שאיש לא יזכור.

מיקי לוי: אבל תאמינו לי, חברי מכולנו ומהליכוד: אני מדבר מדם לבי.

מיקי לוי: היד שלכם צריכה לרעוד הערב, כי את ההצבעה הזאת יזכרו לכם שנים רבות קדימה.

מיקי לוי: תאמינו לי.

מיקי לוי: אל תיתנו את ידכם לאפליה בין דם לדם; אל תיתנו ידכם לפגיעה בערך המקודש של השירות הצבאי בחברה הישראלית; אל תיתנו ידכם לחרפה הזאת.

מיקי לוי: אתם מבזים את עצמכם ואת חיילי צה"ל, וזה יהיה מרוח על פניכם כאות קין.

מיקי לוי: ואיזה מין טענה ילדותית זו, אדוני ראש הממשלה: "לפיד הכריח אותי" – נו, באמת – "לא רציתי"?

מיקי לוי: מסכן.

מיקי לוי: ומה אתך, אדוני שר הביטחון?

מיקי לוי: מה תגיד לחייליך וקציניך?

מיקי לוי: איך אתם תסבירו זאת?

מיקי לוי: כנראה אין לכם הסבר מניח את הדעת.

מיקי לוי: ואפילו להסתייגות של חבר הכנסת מסיעת

מיקי לוי: כם, חבר הכנסת קיש, להוסיף לחוק גיבוי והגנה לחיילים מקרב הקהילה החרדית, לא הסכמתם.

מיקי לוי: כולנו מתמקדים בשירות הצבאי.

מיקי לוי: ומה עם האפשרות לתרום בשירות הלאומי?

מיקי לוי: ומה עם האפשרות לתרום בשירות האזרחי?

מיקי לוי: גם התחלנו לוותר על המילה "לאומי" והלכנו ל"אזרחי" – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מיקי לוי: – – להיות בבית-הזקנים בשכונה שלכם – – –

אלעזר שטרן: – – – כבר מטפלים בזה, יש איזו טעות כנראה – – –

טלי פלוסקוב: אלעזר שטרן, אצלך רשום 30 דקות.

מיקי לוי: זה לא ייגמר, אדוני שר השיכון.

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: – – –

טלי פלוסקוב: אני מקזזת חמש דקות.

מיקי לוי: עצם זה שחברי מפלגתך ומפלגת הליכוד אינם פה – אתם לא עושים חשבון בכלל, אתם לא חושבים שזה נכון, אתם לא מבינים שזה חשוב.

מיקי לוי: אתם חושבים שזה יעבור מתחת לרדאר של אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: ואם לא רוצים ללכת לשירות צבאי, תלכו לשירות לאומי.

מיקי לוי: תלכו למשטרה, לכיבוי אש, תשמרו על השכונה שלכם; תבואו לבית-הזקנים ותעבדו בבית-הזקנים; תסייעו בבית-החולים "הדסה עין-כרם" ככוח עזר לאחים ולרופאים.

מיקי לוי: אבל אתם החלטתם למחוק את החוק הזה במחי יד.

מיקי לוי: הציבור לא ישכח – – –

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מוסיפה לך שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: קיבלנו הודעה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הציבור לא ישכח לכם את זה.

מיקי לוי: ואני רוצה לגעת באמת, רק כדי להמחיש איך הסימפטום הזה של ביטול השוויון בנטל עובד – מפת עדיפויות המס.

מיקי לוי: גם כאן ניכר הזלזול באינטרס הציבורי, בכספי הציבור, בפריפריה ובכל מינהל תקין והתנהלות ראויה.

מיקי לוי: מחר תעלה להצבעה ככל הנראה מפת עדיפויות המס.

מיקי לוי: ההתנגדות של חבר הכנסת סמוטריץ וגורמים אחרים בבית היהודי לנוסח החקיקה המקובל ידועה, ולכן נתפרה לו, כמיטב המסורת של הממשלה הזאת, עסקת חבילה שאינה תואמת את עמדת בג"ץ.

מיקי לוי: מחר הוא יתייצב בוועדת הכספים ויצביע בעד המתווה כדי שיהיה אפשר להציג לבג"ץ במתווה של "כאילו" – כאילו התגייסנו, כאילו שירתנו, כאילו יש ממשלה, כאילו העברנו את המתווה.

מיקי לוי: הכול בכאילו, כדברי "הגשש".

מיקי לוי: לאחר מכן נעביר את כל המתווה שעבר בוועדת הכספים, לשביעות רצונכם, על-פי הקריטריונים שנקבעו ככה סתם, כי סמוטריץ לוחץ.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, לממשלה הזאת אין כבוד לפריפריה, אין לה כבוד לחיילי צה"ל, אין לה כבוד למשרתים.

מיקי לוי: לבי לבי עליך, אדוני שר השיכון, שכאלוף בצה"ל תצטרך להרים את האצבע שלך נגד.

מיקי לוי: תאמין לי, לבי עליך ועל כאלה שלבם עדיין בצבא ובשירות הביטחון ובשירותים בארגונים אחרים.

מיקי לוי: ולכן אני אומר לכם, האות הזה, אות קין, לא יעזוב אתכם, והכישלון החרוץ הזה בביטול החוק הכל-כך חשוב הזה, שאחרי 67 שנים הביא איזון ומזור כלשהם לחברה במדינת ישראל – אות קין הזה יהיה על מצחכם לשנים רבות.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, הרי הממשלה הזאת לא תחזיק מעמד והיא תתפרק, ואז מה?

מיקי לוי: בהסכמים קואליציוניים יחזור החוק כפי שהוא, במתווה הנוכחי?

מיקי לוי: ההישרדות היא מעל הכול?

מיקי לוי: אין לנו בושה?

מיקי לוי: אבדה הבושה?

מיקי לוי: אבדה הכלימה?

מיקי לוי: אין לנו דרך כי אבדה הדרך?

מיקי לוי: ועוד כהנה וכהנה.

מיקי לוי: חבל שחברת הכנסת אורלי לוי יצאה, וחבל שמישהו ממשרד האוצר איננו פה.

מיקי לוי: החוק הבא – ואני אנצל את הזמן שיש לי כי אני פוחד שלא ייתנו לי בסיבוב הבא לדבר – הסעיף הבא – – –

נחמן שי: קח את הזמן שלך – – –

יואב גלנט: יש לך זמן חופשי – – –

מיקי לוי: אני מדבר על זה חופשי, יש זמן.

טלי פלוסקוב: דאגתי לך.

מיקי לוי: אני לא ממהר, אדוני שר השיכון, לשום מקום.

יואב גלנט: גם אני לא.

מיקי לוי: סבבה.

קריאה: – – –

מיקי לוי: אני אמרתי לך – או, הנה, היא נכנסה.

מיקי לוי: אז שתדעי, חברת הכנסת לוי, שסעיף 5 בסדר-היום היום, שמדבר על בליל של חוקים, תרגיל מהסרטים של האוצר – קרן השתלמות ממוסה – –

אורלי לוי אבקסיס: קופות גמל.

מיקי לוי: – – פנסיה שניתנה, פיצויים שניתנו ממוסים – –

אורלי לוי אבקסיס: פיצויי פיטורין.

מיקי לוי: – – זו הסוואה של בליל חוקים מעורבים, מין בשאינו מינו, על מנת להסוות את כל המהלך.

מיקי לוי: יש שם חברות משפחתיות, דהיינו חברות ארנק.

מיקי לוי: אני לא מבין מה לסעיף הנדל"ן בתוך החוק הזה – –

אורלי לוי אבקסיס: משפרי דיור.

מיקי לוי: – – ולקופות הגמל.

מיקי לוי: מה המיקס הזה?

מיקי לוי: מה באו להסוות בחוק הנורא הזה?

מיקי לוי: כל זה בא להטעות את חברי הכנסת, ותדעו לכם – –

יעל גרמן: – – – העלאת מסים.

מיקי לוי: – – שאתם הולכים להצביע – –

אורלי לוי אבקסיס: חוק הסדרים נוסף.

מיקי לוי: – – על חוק שהוא בציפוי, גיבוי, בתחפושת שאין טובה ממנה, אפילו לא בפורים.

מיקי לוי: ומה עניין סעיף (ג), חוק מיסוי מקרקעין, לקופות משפחתיות?

מיקי לוי: מה העניין הזה?

מיקי לוי: ומה עניין נושא הנדל"ן?

מיקי לוי: אישה שבעלה הלך לדרכו ונפטר מן העולם, והייתה להם דירה אחת כהשקעה לפנסיה עתידית – מצמצמים את טווח המכירה של אותה דירה, אחרת יחולו עליה מסים כבדים, ל-12 חודשים.

מיקי לוי: בעודה נמצאת באבלה היא אמורה למכור את הדירה?

מיקי לוי: אותו דבר – –

אורלי לוי אבקסיס: משפרי דיור.

מיקי לוי: – – לגבי בן שהתייתם מאמו או מהוריו: בגיל 21 הוא אמור בתוך 12 חודש, בעודו שרוי באבל, למכור את הדירה, אחרת תטילו עליו מסים כבדים?

מיקי לוי: זה מהלך חברתי?

מיקי לוי: אין לכם לב? אין לכם כבוד?

מיקי לוי: מה אתם עושים בכלל?

יואב גלנט: – – –

מיקי לוי: ואין כאן סגן שר ואין כאן מישהו מהאוצר.

מיקי לוי: תבדקו את סעיף 5, מה הוא אומר.

מיקי לוי: בושה וחרפה.

עמיר פרץ: מיקי – – –

מיקי לוי: יש לי זמן.

מיקי לוי: אני עצבני על החוק הזה כמו לא יודע מה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בצהריים היית יותר עצבני.

עמיר פרץ: אני דיברתי עם אשתך, היא אמרה לי להרגיע אותך.

קריאות: – – –

מיקי לוי: 12 חודשים הם תקופת אבל בכל עדה ועדה במדינת ישראל.

מיקי לוי: והנה, האוצר מביא חוק שהאלמנה והיתום והיורשים שלנו, שקיבלו מאתנו את הדירה ששהינו בה כל החיים ושילמנו עליה מסים – אם לא ימכרו אותה בתוך שנתיים, יחולו עליה מסים של 80%.

נחמן שי: שנתיים – – –

מיקי לוי: כל החיים שילמנו.

מיקי לוי: לעזאזל.

מיקי לוי: הכול פיסקלי?

מיקי לוי: אין לכם לב?

מיקי לוי: אין לכם מבט על המשפחות האלה?

מיקי לוי: אני משוכנע שאפילו שר האוצר לא הסתכל על החוק הזה.

מיקי לוי: בושה וחרפה.

מיקי לוי: תתביישו לכם.

מיקי לוי: יתום ואלמנה – זו המטרה שלכם?

מיקי לוי: אין לכם כבוד עצמי.

מיקי לוי: אני בז לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן כבל.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: איתן כבל – שבע דקות, ואחר כך – עמיר פרץ.

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: איתן, יש לך קשרים, אה?

איתן כבל: שימותו הקנאים.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש – אדוני השר, אני רואה, השאירו אותך פה תשמוע.

יואב גלנט: – – –

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – ביקש להיות שר תורן.

יואב גלנט: איתן, למה החלפת את מיקי?

יואב גלנט: – – –

איתן כבל: לא, אני אומר, אתה פה – –

יואב גלנט: – – –

איתן כבל: – – ומירב פה.

איתן כבל: תשמוע השאירו אתכם.

יואב גלנט: תן חצי שעה ונגמור.

קריאות: – – –

איתן כבל: סליחה, היא פה בתוקף תפקידה – – –

טלי פלוסקוב: אני מנועה מלדבר.

טלי פלוסקוב: בגלל זה – – –

איתן כבל: הנה שר הביטחון עכשיו נכנס.

יצחק הרצוג: מר ביטחון – – –

איתן כבל: אתה יכול ללכת – –

קריאות: – – –

איתן כבל: – – אדוני השר.

יצחק הרצוג: אנחנו מלאי התפעלות – – –

איתן כבל: הנה, עכשיו, זה נראה כמו החלפת משמרות.

יואב גלנט: תסביר לאנשים מה זה תשמוע.

יואב גלנט: יש חברי כנסת לא חרדים שלא יודעים מה זה.

איתן כבל: שלום, אדוני שר הביטחון, רשמים פרלמנטריים, חברותי וחברי חברי הכנסת, תראו, אני מניח באמת – – –

יצחק הרצוג: מנהלת הוועדה.

איתן כבל: אדוני, אני לא מתבלבל.

יצחק הרצוג: יועצת משפטית.

איתן כבל: אתה נמצא אצלי בוועדה, אתה יודע שדבר דבור אל אופניו.

איתן כבל: גם כשאני מתבלבל זה במכוון.

יצחק הרצוג: אבל זה לא על הגז.

עפר שלח: – – – שלושה גלגלים כאלה.

איתן כבל: לגמרי.

יצחק הרצוג: זה לא על הגז עכשיו.

איתן כבל: ברשותכם, אני באמת רוצה לגעת בנושא שהוא – לצערי אני אומר את זה – כמו שזה נראה עכשיו, שהמליאה ריקה והשר בא לפה כדי לשמוע את כל הקיתונות שלנו – תשמע, זה מביך.

איתן כבל: זה באמת מביך.

איתן כבל: ואני אומר את זה ממקום שאני לא חושב שצריך לגייס את כל החרדים – ולא כל החרדים יש להם מקום בצה"ל.

איתן כבל: ואגיד את זה ככה: גם אם יהיה שלב שהם יעלו וירדו מן ההרים ויבקשו להתגייס, על אפם וחמתם של כל אלה המבקשים לגייס אותם – לא ירצו לקחת אותם.

איתן כבל: אנחנו יודעים את זה, חבר הכנסת עמיר פרץ, חבר הכנסת שלח, שטרן מפקדי; נכון או לא?

עפר שלח: – – –

איתן כבל: הוא היה, הוא היה.

איתן כבל: היה, היה.

איתן כבל: גייס אותי בבקו"ם – זה מפקד שלי.

יצחק הרצוג: מה אני?

אלעזר שטרן: עכשיו אתה המפקד שלו.

יצחק הרצוג: אני חבר שלו.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר – – –

עמיר פרץ: איתן, חייל אחד, תראה כמה מפקדים.

עמיר פרץ: כולם עליך.

איתן כבל: כולם, אתה מבין?

איתן כבל: ככה זה.

איתן כבל: למה הם לא מתמודדים?

איתן כבל: כולם מפקדים.

יצחק הרצוג: בראבו, בראבו.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר, אדוני השר – ואני אומר את זה לחברי מהמפלגות החרדיות, שלא מבינים באמת את הנקודה המרכזית, את הקרע שהם מייצרים כאן.

איתן כבל: הייתה להם הזדמנות גדולה.

איתן כבל: זו באמת הזדמנות גדולה, מה גם שמערכת הביטחון – שר הביטחון, אתה יודע את זה, צה"ל יודע את זה – כל המערכת הולכת לעבור רה-ארגון, מאלף ואחת סיבות, אם מסיבות כלכליות, אם מסיבות ביטחוניות, שהעולם סביבנו משתנה והכול צריך לקבל פרצוף אחר.

איתן כבל: אבל הם עדיין דבקים באותו עניין, באותו מקום, שלא משנה מה יקרה – הם לא מתגייסים.

איתן כבל: ובסופו של עניין, אני אומר לך – חבר הכנסת שטרן, אתה יודע, אתה זוכר שהזמנת אותי לפגישה, אותה פגישה שניסית לדבר אל לבי לשנות את הגישה?

איתן כבל: ואתה יודע, היה שלב, חבר הכנסת שטרן – אתה יודע מה?

איתן כבל: אני חושב שאתה צודק.

איתן כבל: בדיעבד אתה צדקת, לא אני, בגישה שצריכה להיות, שקודם כול הם צריכים לגייס אותם ככוח עבודה אל החברה הישראלית, וזה התהליך הנכון.

איתן כבל: אתה צדקת, לא אני.

איתן כבל: ולא שחשבתי, דרך אגב, שדבריך לא נכונים או משהו, בזמנך.

איתן כבל: אבל אני עדיין שמח שלא נעניתי לבקשה שלך, כי כשאני עובר את כל התהליך היום – ובסוף אנחנו חיים בעולם על נרטיב של קבוצות שנושאות בנטל או לא נושאות בנטל, מהי שותפות ומהי לא-שותפות, לא כמילים גדולות – איך אנחנו מחנכים את הילדים שלנו, לאיזה ערכים אנחנו מחנכים אותם, כשהילדה שלי יוצאת מגדרה, רוצה להגיע ליחידות הכי טובות של צה"ל.

איתן כבל: ואני אומר את זה מהמקום שבו אני יודע שכולנו יודעים שכבר חלקים לא קטנים בחברה החילונית לא מתגייסים.

איתן כבל: אבל הם מגיעים לבקו"ם.

איתן כבל: כולם צריכים להבין שכולם מגיעים לבקו"ם.

איתן כבל: בסיס קליטה ומיון הוא בעצם אותו מקום שמייצר את אותו – זה לא איזה בית-מקדש, זה לא דבר שאנחנו מבקשים לקדש אותו, את התהליך הזה של הגיוס.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: יש בחברה הישראלית מקומות שנותנים מעצמם לא פחות מכל חייל.

איתן כבל: אבל בחברה שלנו, שכל יום, לצערנו – ובימים האלה, כולל היום – וזו הזדמנות באמת, אני בטוח שבשם כל החברים כאן, לשלוח תנחומים למשפחה של החייל שנרצח והחלמה לפצועים.

איתן כבל: אם יש משהו שברגע זה יותר מכול – ואני כל כך לא אוהב להשתמש בזה – מזקק את העניין הזה שיש כאלה שנותנים מעצמם.

איתן כבל: ואני שואל את עצמי – אין לי תשובות, כי אני מבין את עולמה של תורה; באתי מתוכו.

איתן כבל: אנחנו לא נגד עולמה של תורה.

איתן כבל: אנחנו רוצים שאנשים ילמדו תורה.

איתן כבל: כל הזהות היהודית שלי מונחת על הדת והתפיסה הדתית; כל ההיסטוריה שלי, שלי ושל משפחתי.

איתן כבל: מעולם לא ביקשנו להתנכר.

איתן כבל: האם זה הופך אדם כמוני, שהתגייס בסופו של עניין, לפחות טוב?

איתן כבל: מי קבע שלמות באוהלה של תורה חזק יותר מלמות, חס וחלילה, במקום אחר?

איתן כבל: אני כל כך לא אוהב את ההשוואות האלה, קשה לי אתן.

איתן כבל: ולכן אני אומר בהזדמנות הזאת שבעזרת השם – אתה יודע, אומרים: "אתה חונן לאדם דעת ומלמד לאנוש בינה", כי בסופו של עניין ההתמודדות הזאת של ייקוב הדין את ההר, ולעתים המנהיגות הפוליטית חוטאת ומחטיאה את הציבור שלה יותר ממה שהציבור חושב מה שצריך לעשות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

איתן כבל: אני מסיים, גברתי.

איתן כבל: ולכן אני אומר כאן:

איתן כבל: זה יום קשה מבחינתי – קשה לכנסת ישראל, לפוליטיקה הישראלית.

איתן כבל: כי זו פוליטיקה.

איתן כבל: כי לרגע בנושא הזה הצלחנו להתרומם מעל מחלוקות פוליטיות ולמצוא את הדרך הנכונה, ובעצם היום נסוגונו לאחור.

איתן כבל: ואינני יודע מתי יהיה לנו הסיכוי הנוסף להפוך אותנו, לנסות להפוך אותנו שוב לעם אחד חזק, מאוחד, שאחד בשביל כולם וכולם בשביל אחד.

איתן כבל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמיר פרץ.

עמיר פרץ: ישועת השם כהרף עין.

איתן כבל: בעזרת השם.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד שר הביטחון, כבוד יושב-ראש האופוזיציה, אין בכלל ספק שמדובר באחד הימים הדרמטיים.

עמיר פרץ: אני מוכרח שוב להזכיר את הלילות שעברנו יחד עם השר לשעבר יעקב פרי, שעמד בראש הוועדה, ושר הביטחון היה שם; שר הביטחון, כגורם מרכזי שבעצם אתו הגענו כמעט לכל פשרה, לכל הבנה.

עמיר פרץ: אני חושב שהמתווה שעליו הוחלט היה לא רק נכון – מתווה עם הרבה מאוד פשרות.

עמיר פרץ: אני אומר לכם, כמי שהיה שם חבר בוועדת השרים, הייתי כנציג החרדים שם, כמי שמנסה למצוא את הפשרות הנכונות, ובסוף מצאנו את הנוסחה הזאת, של לשים ב-hold, לשים ב-delay את אותו גיוס.

עמיר פרץ: אבל שיסלחו לי חברי מיש עתיד, אני באמת מתפלא על החרדים.

עמיר פרץ: תאמינו לי, החרדים מפרנסים כבר דור שני של משפחת לפיד סביב החוק הזה.

עמיר פרץ: אני לא מבין את זה.

עמיר פרץ: תאמין לי, דור שני כבר.

עפר שלח: צדקה.

עמיר פרץ: אני זוכר את הימים שעמדתי כאן – –

איתן כבל: זה טוב מאוד.

עמיר פרץ: – – וטומי, זיכרונו לברכה – באמת אחד האנשים האידיאולוגיים, אין מה לדבר.

עמיר פרץ: אתו התעמתָּ אידיאולוגית, ידעת, כשאתה עומד מולו בקרב של נאומים, שפה יהיו נאומים שהם אש ותימרות עשן.

עמיר פרץ: אבל בואו, הנה, חברי החרדים, אף שהם לא כאן – תאמינו לי, החוק בקדנציה הקודמת עבר בשקט, לא קרה כלום.

עמיר פרץ: מה קרה?

עמיר פרץ: לבכם נשבר מזה שיש עתיד קיבלו רק 11 מנדטים?

עמיר פרץ: אני לא מבין.

עמיר פרץ: אתם הרי היום מה שנקרא "שוכבים על הגדר" כדי להצמיח את המפלגה הזאת.

עמיר פרץ: ואתם עשיתם קריעה באותו יום שהעבירו את החוק.

יעקב פרי: אזיקים.

עמיר פרץ: אזיקים.

עמיר פרץ: אז מה העניין?

עמיר פרץ: אני מתפלא על חברי פרוש, דרעי, גפני, ליצמן – הרי אין מומחים מהם מלקרוא את המפה הפוליטית.

עמיר פרץ: והם, במו-ידיהם, לצערי הרב, מובילים כאן אולי לעימות הכי מתבקש שהחברה החילונית הייתה רוצה להיות בתוכו.

עמיר פרץ: כי כולם יודעים – וגם עפר שלח יודע, וגם חברי שטרן ודאי יודע: בסופו של יום, גם לאחר המתווה החדש, בדחייה של כמה השנים, אנחנו נמצא את עצמנו פחות או יותר באותו מספר מתגייסים שצופים.

עמיר פרץ: המספר לא ישתנה, חוץ מזה שהחזירו את שנאת החרדים אל תוך הוויכוח הציבורי בימים האלה, בצורה מיותרת לחלוטין, ממש מיותרת לחלוטין.

עמיר פרץ: אני אומר לחברי החרדים: החוק הקודם היה כרטיס הכניסה שלכם.

עמיר פרץ: כל ההשמצות, כל התיאורים, כל הדימויים שגבלו לעתים בגזענות כלפי החרדים נעלמו כלא היו.

עמיר פרץ: אם יש משהו שיש עתיד עשו טוב לאיחוד החברה הישראלית על כל גווניה, זו החקיקה הקודמת.

עמיר פרץ: וזה מאוד כואב לי, כי אני חושב שאחד הדברים שאנחנו הכי מפסידים היום זה אותו מכנה משותף שנוצר, והיום כבר לא יהיה.

עמיר פרץ: כי, להערכתי, בסופו של דבר, המכסות והיעדים – כי כנראה יש ציבור חרדים מספיק גדול שבאמת רוצה להתגייס, רוצה להשתלב, רוצה לעבוד לאחר מכן, ואיש לא יוכל להחזיר אותו לתוך מכלאות העוני, מכלאות המצוקה, מכלאות האין-תקווה; הוא כבר מבין שיש לו דבר אחר.

עמיר פרץ: ואני מסכים עם חברי שדיברו כאן קודם, אני מסכים עם חברי מיקי לוי: העניין הזה באמת, אדוני שר הביטחון – אני חושב שאת זה, באופן מוסרי, אתה חייב לשנות.

עמיר פרץ: תעזוב, עשיתם עסקה פוליטית, עסקה פוליטית.

עמיר פרץ: אתה חתמת על ההסכמים הקואליציוניים?

עמיר פרץ: אתה מחויב להם?

עמיר פרץ: הכול בסדר, זה לגיטימי.

עמיר פרץ: אבל שאתה תסכים שהסעיף הזה שמגן על חרדים מפני ההתנכלויות, מהמודעות הארסיות האלה, מהרדיפה שלהם – אם מכניסים סעיף שנותן לנו יותר יכולת להגן עליהם, מדוע להתנגד לסעיף כזה, כשהוא בא ממישהו מהקואליציה?

עמיר פרץ: אני אומר לך, אדוני שר הביטחון, אני לא יודע איזה תחליף תמצא.

עמיר פרץ: מוטלת עליך חובה מוסרית עליונה.

עמיר פרץ: לא ייתכן שחייל חרדי יפחד להסתובב ברחובות, גם אם הוא פשט את מדיו.

עמיר פרץ: לא ייתכן.

עמיר פרץ: ראינו שם דיווחים שאסור לדבר עליהם; הם היו דיווחים סודיים לפי דרישתו של עפר שלח.

עמיר פרץ: איך קוראים למסמך הזה, עפר, המסמך שהציגו, של המשטרה, אותה חוברת עם התיאורים המבהילים על החיילים האלה, שהם ובני משפחותיהם נרדפים בשל גיוסם?

עפר שלח: חרד"קים.

עמיר פרץ: לא נעים להגיד את זה, חרד"קים וכל מיני כאלה – דברים שממש גובלים בפשע כלפי המגמה של החברה הישראלית.

עמיר פרץ: ואני רוצה לסיים, ולא אסיים בלי להזכיר שוב: אני אומר לך, אדוני שר הביטחון, אני לא ארפה.

עמיר פרץ: בכל נאום שלי בעניין אני אחזור ואומר שהתוקף המוסרי שלנו לעמוד מול החרדים לוקה בחסר.

עמיר פרץ: יושב פה אלעזר שטרן, שהיה ראש אמ"ש.

עמיר פרץ: הוא הגיע אלי – ואולי עשיתי טעות כשלא הקשבתי לעצותיו – ואמר לי: צריך לבטל את כל המסלולים הייחודיים למיניהם, ושצה"ל יהיה צה"ל אחד, עם כללים כאלה ואחרים.

עמיר פרץ: ואני אמרתי לו אז: תשמע, כל עוד החרדים לא מתגייסים בכלל, מה לנו כי נלין כלפי ישיבות ההסדר?

עמיר פרץ: אוה, הנה, נכנס מוטי יוגב, הוא יעביר את המסר שלי.

עמיר פרץ: אבל, אדוני שר הביטחון, לא ייתכן – ומוטי יוגב, תגיד לחבריך בישיבות ההסדר: אנחנו מאוד אוהבים אותם, אנחנו מעריכים אותם.

עמיר פרץ: איך אמר אחד הרבנים שהופיע בפנינו, חברי יעקב פרי?

עמיר פרץ: הוא אמר: מה אתם רוצים מאתנו?

עמיר פרץ: אנחנו הכי טובים.

עמיר פרץ: אמרתי לו: בשביל זה אנחנו רוצים אתכם.

עמיר פרץ: אם הייתם פיסחים, חיגרים – בסדר, תשרתו רק 17 חודש.

עמיר פרץ: אבל אם אתם כל כך טובים, למה שלא תשרתו לפחות 24 חודש?

עמיר פרץ: – חודשים – למה הילדים שלנו – כבר התחלתי לדבר כמו החיילים: 24 חודש, 13 חודש, זו השפה של החיילים הסדרניקים.

עמיר פרץ: למה שלא ישרתו לפחות – – –

מאיר כהן: שישה חודשים.

מרדכי יוגב: כמה חודשים יש לך עד השחרור, עמיר?

עמיר פרץ: מה?

מרדכי יוגב: כמה חודשים יש לך עד השחרור?

עמיר פרץ: לא הבנתי.

מרדכי יוגב: כמה חודשים יש לך עד השחרור?

עמיר פרץ: אה, עד השחרור.

נחמן שי: אתה סופר?

נחמן שי: אתה כבר סופר.

עמיר פרץ: אז, חברי מוטי יוגב, אני חושב שזה לא לכבודה – – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עמיר פרץ: – – – לא לכבודה של מערכת ישיבות ההסדר.

עמיר פרץ: הנה, שר הביטחון כאן, ואני חוזר על המספר, כדי שכל אזרחי ישראל ידעו: כל חודש נוסף שישיבות ההסדר ישרתו בצה"ל שקול לשבעה גדודי מילואים.

עמיר פרץ: כל חודש נוסף.

עמיר פרץ: ואנחנו בסך הכול לא דורשים מישיבות ההסדר לתת 36 חודשים כפי שנותנים בנינו וילדינו; אנחנו מוכנים לפשרה של 24 חודשים.

עמיר פרץ: ולא ייתכן שכשדנים עם החרדים אנחנו נפסח על הקבוצה הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה.

עמיר פרץ: כולם חוששים לומר עליה חצי מילה.

עמיר פרץ: אתם טובים, אנחנו אוהבים אתכם.

עמיר פרץ: אנחנו אוהבים גם את הילדים שלנו.

עמיר פרץ: מה שאנחנו דורשים מהילדים שלנו אנחנו דורשים גם מכם.

עמיר פרץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר פרץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

עמיר פרץ: עפר פרץ?

עמיר פרץ: עפר שלח.

עמיר פרץ: עכשיו נהיינו – – –

טלי פלוסקוב: סליחה, סליחה, עמיר פרץ.

טלי פלוסקוב: השעה 22:15, רבותי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עפר שלח בלבל אותי לפני זה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כל כך קל להסיט את הדיון הזה לכיוון פופולרי של שנאת חרדים, והם מאוד אוהבים את זה, כי אם יש שנאה אז אפשר להתכנס ביחד, אפשר להתבודד, אפשר לבודד את הצעירים והצעירות לפעמים, ואז העולם מסתדר יפה מאוד בין שחור ללבן, תרתי משמע.

נחמן שי: אבל אני רוצה לומר להם בלשון הכי ברורה: אף אחד לא שונא אתכם.

נחמן שי: אף אחד לא מדיר אתכם.

נחמן שי: אף אחד לא מרחיק אתכם.

נחמן שי: ההפך.

נחמן שי: ההפך.

נחמן שי: כל מה שעומד פה עכשיו על סדר-היום זה המסדרון שדרכו אתם ואנחנו, כולנו ביחד, בונים פה חברה, חיים באותה מדינה, חולקים את אותם ערכים, מאמינים באמונה גדולה בעתידנו המשותף.

נחמן שי: זה כל מה שאנחנו רוצים – שתיכנסו אתנו לתוך המסדרון.

נחמן שי: המסדרון הזה, קוראים לו שירות צבאי, או שירות לאומי כזה, או שירות לאומי אחר, אבל יש בו עיקרון אחד בסיסי – שכולם שווים.

נחמן שי: אין ולא צריך להיות בחברה הישראלית מישהו שהוא שווה יותר ומישהו שהוא שווה פחות.

נחמן שי: אין סיבה.

נחמן שי: אז לפעמים יש פערים כלכליים, יש פערים גיאוגרפיים, לא לכל אחד יש הכול, או לא לכל אחת – בסדר, זה מקובל.

נחמן שי: אבל ביסודו של דבר אנחנו אמורים להיות שווים, והרצון להתבודד ולהתרחק הופך את הסיטואציה הזאת להיעדר שוויון, אז כבר אין שוויון.

נחמן שי: ברגע שאדם אומר במדינת ישראל: אני לא מוכן לשאת באחריות המשותפת שיש לנו לעתיד של המדינה והחברה הזאת, הוא או היא מוציאים את עצמם מתוכה.

נחמן שי: הם מערערים את יסודות קיומה.

נחמן שי: וכאשר מדובר, נכון להיום, ב-25%, רבע, רבע מתלמידי כיתה א' בחינוך במדינת ישראל, 25% – לאן אנחנו הולכים מפה?

נחמן שי: מה יהיה פה בעוד 20 שנה?

נחמן שי: מי יישא את המשא הזה?

נחמן שי: מי ייכנס מתחת לאלונקה המשותפת לכולנו וינסה ללכת הלאה ולהגיע?

נחמן שי: יהיו כאלה שיהיו מתחת לאלונקה, יהיו בטח קצת גם על האלונקה, וחלק גדול יעמדו בצד ויסתכלו.

נחמן שי: זה יהיה נורא מעניין – אם הם לא ישבו באותו זמן באוהלה של תורה, שאני לא מזלזל בה.

נחמן שי: אבל אוהלה של תורה זה לא מקום מפלט, זה לא עיר מפלט; אוהלה של תורה זה מקום שיושבים בו ככל שצריך לשבת בו, ואז יום אחד גם יוצאים ממנו לאוהלה של עבודה, לאוהלם של חיים משותפים.

נחמן שי: יש עוד כמה אוהלים בסביבה.

נחמן שי: כל מה שמדינת ישראל מנסה לעשות ולא מצליחה, שנה אחרי שנה, זה להביא את כולם להיות ביחד.

נחמן שי: ועכשיו באה הממשלה, ולצערי הרב שר הביטחון תומך – תומך, ואולי אפילו מוביל את ההחלטה הזאת.

נחמן שי: מרחיקים עוד יותר את המועד שבו אפשר יהיה סוף-סוף לכנס איזו קבוצה סבירה, בגודל סביר, מתוך הציבור החרדי.

נחמן שי: דוחים לעוד שלוש שנים, ואחר כך לעוד שלוש שנים.

נחמן שי: ואני אומר לכם: לא צריך להיות זקן ולא צריך לשים על הראש שערות לבנות בשביל לדעת שלעולם לא נגיע לזה, כי בעוד שלוש שנים יהיה תיקון לעוד שלוש שנים, ובעוד שש שנים יהיה תיקון לעוד שלוש שנים.

נחמן שי: כל הרעיון הוא – אני, את, הוא כבר לא נהיה פה, כי בלאו הכי כשיגיע היום הזה – אז לכן אפשר לעשות מה שרוצים.

נחמן שי: זה לא – זה אומר דבר רע מאוד על אחריות משותפת.

נחמן שי: זה גם אומר דבר רע מאוד על להסתכל קדימה.

נחמן שי: זה אומר דבר רע מאוד על האם אנחנו מאמינים בכלל שיש לנו עתיד כלשהו פה, או שאנחנו רק סופרים מיום ליום ואומרים: שיבואו האחרים, אלה שיהיו פה מחרתיים או בשבוע הבא, והם ייקחו את האתגר הזה על עצמם.

נחמן שי: ולכן, אני אמרתי ואני חוזר ואומר, ואני אומר את זה לחרדים, שבכלל לא טורחים להיות בדיון הזה כי כבר הכול הסתדר להם; בחוץ הם כבר מנהלים משא-ומתן על נושאים אחרים, זה כבר נמחק מסדר-היום – אני אומר להם: בואו ותצטרפו אלינו אל המסע המשותף שאנחנו הולכים בו, כי אם לא נהיה ביחד לא נהיה בכלל.

נחמן שי: לא נהיה בכלל.

נחמן שי: לא נוכל לעמוד, לא באתגר הכלכלי ולא באתגר החברתי ולא באתגר של לחיות ביחד בתוך החברה הישראלית.

נחמן שי: לא נוכל.

נחמן שי: אתם תשבו במקומותיכם, בשכונות שלכם, בערים שהולכות ונכבשות על-ידיכם – אחת מהן היא העיר של היושבת-ראש שלנו בישיבה הזאת, שיודעת היטב למי אני מתכוון; הולכים ומתרחקים, מתבודדים, בעצמכם.

יצחק הרצוג: – – –

נחמן שי: ערד, מה זאת אומרת.

נחמן שי: חסרות דוגמאות למה שקורה בערד?

יצחק הרצוג: – – –

נחמן שי: היא יודעת היטב.

טלי פלוסקוב: ודאי.

טלי פלוסקוב: ודאי.

נחמן שי: היא נלחמה את מלחמתה שם בשביל לשמור על אופייה של ערד, וכולנו יודעים מה התוצאה.

נחמן שי: אז שם תשבו, ומי יישאר באמצע?

נחמן שי: מי ישלם את הביטוח הלאומי במדינת ישראל?

נחמן שי: איזו שאלה שולית.

נחמן שי: מי ישלם את קצבאות הילדים?

נחמן שי: מי יישא?

נחמן שי: מי?

נחמן שי: מי?

נחמן שי: מאיפה הכסף יגיע?

נחמן שי: האם הנכדות והנכדים שלי יצטרכו לשלם עבור הנכדות והנכדים שלכם?

נחמן שי: כבר שמענו שהילדים שלנו והילדים שלכם זה כבר לא אותו דבר.

נחמן שי: זה לא יקרה.

נחמן שי: לא יהיה אפשר.

נחמן שי: ואז, לא יהיו קצבאות ילדים.

נחמן שי: לא יהיו.

נחמן שי: לא יהיה אפשר לשלם.

נחמן שי: הקופה תגיד: אין לנו יותר.

נחמן שי: ואז יתברר שקצבאות הילדים זה רק הקצה של הקצה, שמה שהיו צריכים לעשות 15 או 20 שנה או עשר שנים קודם זה להיכנס לא בעולה של תורה, אלא בעולו של שירות צבאי, ולסיים את השירות הצבאי וללכת ולרכוש מקצוע ולהתחיל לעבוד.

נחמן שי: ילמדו, מי שירצה ללמוד.

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

נחמן שי: רבנים – יהיו.

נחמן שי: אבל בסופו של דבר צריכה להיות פה חברה אחת ולא – שברים של חברה.

נחמן שי: ועל זה בדיוק הדיון שלנו היום.

נחמן שי: תודה לך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: יש לך עשר דקות, אדוני.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, ובמיוחד חברי מהקואליציה, היום אתם קוברים, בשם הפוליטיקה הזולה – תקשיבו טוב, אנשי הקואליציה – ולמען ההישרדות הפוליטית שלכם, אתם קוברים, אדוני שר הביטחון, את עקרון השוויון, שבו החובה של כולנו לשרת בצבא.

מאיר כהן: היום אתם, חברי הקואליציה, בזים למאות-אלפי חיילים בסדיר, במילואים; אתם בזים לבני משפחותיהם; בזים למשפחות השכולות; בזים לנכי צה"ל; לבני-נוער שעומדים לפני גיוסם; בזים לכל מי שמאמין שלהגן על המדינה הזאת זה חובה שזכות קדושה בצדה.

מאיר כהן: אין כאן מאבק בין צבא לבין תורה.

מאיר כהן: לי ברור ששניהם ילכו יחד לעד במדינה הטובה הזאת.

מאיר כהן: יש מאבק נגד פוליטיקה זולה, נגד ציניות, נגד אפליה ונגד אטימות; נגד פוליטיקאים שמגביהים את חומות השנאה והניכור בתוך העם.

מאיר כהן: אתם יושבים כאן, מנהיגי ציבור, המתיימרים לייצג ציבור שלם, ובהצבעה המבישה שלכם בערב הזה אתם גוזרים על ציבור שלם – יושב-ראש האופוזיציה – אתם גוזרים על ציבור שלם להישאר מחוץ למחנה.

מאיר כהן: מבישה במיוחד ההצבעה של המפלגות המרכיבות את הקואליציה.

מאיר כהן: היכן את, מפלגת הליכוד?

מאיר כהן: היכן את, מפלגת הבית היהודי?

מאיר כהן: היכן את, מפלגת כולנו?

מאיר כהן: אתם, המכנים את עצמכם מפלגות העם, אתם בזים היום לצבא העם.

מאיר כהן: איזו התנצלות תשגרו לאותם חיילים וחיילות שהיום אתם מפקירים אותם?

מאיר כהן: אתם מפקירים את המופקדים על ביטחון המדינה הזאת בעבור נזיד עדשים, בעבור ההישרדות הפוליטית שלכם.

מאיר כהן: תפתחו טוב את האוזניים שלכם, חברי הקואליציה: גמרתם לחלק כספים שהיו מיועדים לרווחה, לחינוך, לבריאות; חילקתם אותם בחלוקה בזויה לצרכים של סקטורים.

מאיר כהן: סיימתם את החלוקה הבזויה הזאת – ועכשיו אתם עוברים למכור את הערך העליון, את החובה של כולם, של הבנים שלי ושל הבנים שלכם, של הבנות שלי ושל הבנות שלכם, את החובה הקדושה: לשרת בצה"ל.

מאיר כהן: אתם, חברי הכנסת, שמצביעים היום לביטול השוויון בנטל, אתם, שעושים הפרדה בין דם לדם, כשתפגשו בכל פינה את חיילי וחיילות צה"ל, תשפילו את המבט שלכם ותתביישו.

מאיר כהן: תסתכלו על לוחמי צה"ל המגינים עלינו בגופם, תשפילו את המבט שלכם ותתביישו.

מאיר כהן: אני מאוד מקווה שהלילה ובלילות הבאים לא תערב שנתכם.

מאיר כהן: כשתיכנסו מתחת לשמיכה החמה, שמיכות הפוך שלכם, תחשבו על החיילים והחיילות שעוסקים במלאכת הביטחון הקשה, המפרכת, תחשבו עליהם ותתביישו.

מאיר כהן: אתה, שר הביטחון; אתה, חבר הכנסת יואב קיש; אתה, בנט; אתה, הקיסר ביבי נתניהו; את, השרה שקד – לבכם משול בעיני לאיזה מפתח שבדי.

מאיר כהן: אוי אוי אוי, איך אתם יודעים לכוון אותו לצרכים פוליטיים.

מאיר כהן: תתביישו לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב פרי.

יעקב פרי: – – – אני מגיע.

יעקב פרי: ייקח לי קצת זמן, אבל אני אגיע.

טלי פלוסקוב: תיקח את הזמן שלך.

טלי פלוסקוב: אני אמתין עם השעון.

יעקב פרי: לא, אין בעיה.

יעקב פרי: אני לא אנצל את כל זמני.

יעקב פרי: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, אני רוצה לשאול שאלה אחת, שאלה בסיסית: מה בא קודם, הפוליטיקה או הצדק?

יעקב פרי: הפוליטיקה או השוויון?

יעקב פרי: הפוליטיקה או הערכים שכולנו כאן, ואני מתכוון לכולנו, גדלנו עליהם?

יעקב פרי: כנראה שוב הפוליטיקה הצרה, המונעת מאינטרסים, היא זו שמנצחת, היא זו שמנחה בסופו של דבר את קבלת ההחלטות, גם החלטות קריטיות, של הממשלה הזאת.

יעקב פרי: ה"תיקונים" שעלו ביום חמישי האחרון בוועדת החוץ והביטחון, ואשר מועלים כאן בשעה המאוחרת של הלילה להצבעה בקריאה שנייה ושלישית, מייצגים את ההתעלמות הבוטה של הממשלה מציבור המשרתים במדינת ישראל ומבטלים ערכים כמו צדק, שוויון והגינות.

יעקב פרי: כבר נאמר פה קודם שבקדנציה הקודמת עמלנו במשך שעות ארוכות, ימים ולילות רבים, בדיונים אין-סופיים ובישיבות על ניסוח חוק השוויון בנטל; חוק שמקרב שוויון, חוק אמיתי, ועם כל הצניעות, גם ערכי.

יעקב פרי: וכעת, הממשלה הנוכחית מעבירה שינויים מהותיים, כביכול, בחוק, במחטף לא מוסרי, לא חוקתי, לא ערכי, שמעקר את החוק החשוב וההיסטורי הזה מכל תוכן.

יעקב פרי: וחבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, שהציג כאן את החוק, אינך צודק.

יעקב פרי: אנחנו באמת ובתמים מאמינים שלא מדובר כאן רק בתיקונים, אלא במגמת ביטול.

יעקב פרי: על-פי חזונו של דוד בן-גוריון, צה"ל הצעיר היה המסגרת השוויונית האולטימטיבית בארץ-ישראל, ובסיום קורס מפקדי מחלקות בנובמבר 1948 הוא אמר: "הצבא הוא המסגרת היחידה בארץ שבה נפגשים כשווים עם שווים, ובתנאי חיים שווים, יוצאי כל הגלויות, כל העדות, כל המעמדות, וכאן יש הזדמנות – – – לתקן את הפגימה הקשה ורבת המכשולים בחיינו הלאומיים: את ההתפצלות ואת המחיצות הרבות".

יעקב פרי: היום בוחרים חברי סיעות הקואליציה ללכת בדרך הפוכה לזו של דוד בן-גוריון; אתם בוחרים להצביע מתוך כניעה, ולמען שרידות

יעקב פרי: כם הפוליטית, ולא על-פי צו המצפון ועל-פי הערכים, למרות החשיבות שכולנו נותנים לנושא.

יעקב פרי: דחיית תקופת ההסתגלות משלוש שנים לשש שנים תוך הוספת תקופת הסתגלות שנייה, כך שבסך הכול מדובר, חברי הכנסת, בתשע שנים נוספות, בתואנה בנאלית שיש לבצע התנסות ארוכה יותר והפקת לקחים, היא לא יותר מתירוץ סתמי למהלך שיוביל לנזק ערכי ומעשי שאינו ניתן לתיקון.

יעקב פרי: חוות הדעת המשפטית לקראת הדיון בוועדת החוץ והביטחון מוכיחה את נכונות עמדתנו כבר מתחילת הדרך: התיקונים המוצעים כאן היום, שעולים להצבעה שלנו, חברי וחברות הכנסת, אינם חוקתיים, ולכן לא יעמדו גם במבחן בג"ץ.

יעקב פרי: עוד קובעים התיקונים כי שר הביטחון נדרש לעמוד ביעדים שהוא עצמו המליץ עליהם, ואם לא עמדו ביעדים, לאותו שר הביטחון ניתנת הסמכות להמשיך ולדחות שירות לתלמידי ישיבה.

יעקב פרי: ואני שואל את עצמי ואתכם: הייתכן?

יעקב פרי: לא תמוה לשנות את החוק כך שהשר הממונה על הגוף הוא שימליץ על יעדים שהוא בעצמו זה שצריך לעמוד בהם?

יעקב פרי: ממשלת ישראל בוחרת היום לקחת מצב קיים, מצב שעובד ותיקן עוול היסטורי, ולבטלו – ביטול שיחזיר את החברה שלנו לאחור.

יעקב פרי: וזאת למה?

יעקב פרי: להישרדות.

יעקב פרי: אני בטוח היום, יותר מתמיד, כי הממשלה חושבת שהיא בתוכנית ריאליטי; עושה את הכול כדי לשרוד, כדי לזכות בכל הקופה.

טלי פלוסקוב: נא לסכם, אדוני.

יעקב פרי: זוהי קואליציה שבשביל הישרדות משחקת במשחק הכיסאות – החלפה של חבר כנסת אחד באחר בוועדה; הזזה של שר מתיק אחר לאחר מומצא; עוד מיליון שקל לחבר כנסת אחר לטובת חיזוק הפוריות לפי ההלכה, ועוד ועוד שינויים מן הסוג הזה.

יעקב פרי: אני קורא כאן לכולכם – אני מסיים – לכל חברי וחברותי בסיעות הבית: עשו את הצעד הנכון, הצביעו נגד החוק המוצע כאן היום, למען עתידה של המדינה.

יעקב פרי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב פרי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עודד פורר.

טלי פלוסקוב: שבע דקות, אדוני.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בואו נודה על האמת, החוק הזה – גם החוק שחוקק בקדנציה הקודמת הוא לא בדיוק השוויון בנטל שכולנו רואים לנגד עינינו; היינו רוצים אולי לראות חוק קצת יותר טוב, אולי עם ערכים של שירות לכולם באמת, גם למגזר הערבי, ובסופו של דבר החוק הזה טיפל קצת, בנקודה מסוימת.

עודד פורר: אבל הוא היה איזו התחלה של דרך, של דרך שונה מזו שהורגלנו אליה בשנים האחרונות, דרך שתיקנה עוול, ואת הדרך הזאת צריך להמשיך ולא לקחת ולבטל ולהחזיר אחורה ולדחות ולעשות כל מיני תרגילים וג'אגלינג עם הכדורים, העיקר איכשהו לדחות את זה בעוד כמה שנים.

עודד פורר: צריך להתחיל את הדרך הזאת שתוביל להליך של שירות לכולם, בלי הבדל של דת, מין, דעה, אזור מגורים, אמונה.

עודד פורר: אני חייב לומר שהקרקס הזה שאנחנו רואים היום, בשעות האלה של הערב, הוא קרקס שנוגע קודם כול בבעיה של ערכים.

עודד פורר: מה זה ערך?

עודד פורר: מה ההגדרה של ערך?

עודד פורר: ערכים הם אמות מידה אידיאליות המבוססות על השקפת עולם ביחס לשאלות של צדק, מוסר ואמת; הם קובעים מה נכון ומה ראוי בחברה.

עודד פורר: והיופי ביכולת של הקואליציה, שבאמת אין לה הרבה הישגים להציג, אבל פה, במה שהיא מחוללת היום, היא מצליחה לפגוע בו בזמן בשני ערכים: האחד – היא פוגעת בערך של השירות לכול, הערך שכבר דיברו עליו פה הרבה, של הנשיאה בנטל, שכולנו מתחת לאלונקה, שכולם לוקחים חלק בבניין העם והארץ, וכל המשמעויות של הגיוס ושל השירות הצבאי, שיש רבים שיגידו שהוא זכות יותר מאשר חובה.

עודד פורר: אבל גם הערך השני שאתם מצליחים לפגוע בו, החברים בקואליציה, שאפילו לא בודדים מהם טורחים לפקוד את הספסלים ביום הדיונים הזה – הערך של השליחות שלכם.

עודד פורר: שלחו אתכם הבוחרים שלכם לכאן.

עודד פורר: התרוצצתם, ביקשתם, השתתפתם בפאנלים, רבתם, התווכחתם, כדי להגיע לכאן, כדי לקדם את מה שאתם מאמינים בו, את הערכים שלכם.

עודד פורר: והעובדה שבפעם הקודמת, לפני המון המון זמן, לפני שנה בערך, דחפתם את החוק הזה, קידמתם אותו, הצבעתם עבורו, בכלל לא מעניינת אתכם.

עודד פורר: זה אפילו לא מדיר שינה מעיניכם – אולי של בודדים מכם.

עודד פורר: אני רוצה לפנות לחברים שיושבים פה; את חלקם אני מכיר, ואני גם מאמין ויודע שהם נכנסו לפוליטיקה ובאו לפה מתוך כוונה לעשות, מתוך ערכים שהם רוצים לקדם, מתוך כוונה אמיתית להיות שליחי ציבור.

עודד פורר: אני גם מכיר רבים מהאנשים שבחרו בכם, ששלחו אתכם לכאן; אנשים שיושבים בצפון, בדרום, במזרח, במערב, ביהודה ושומרון, וגם בתל-אביב, וכולם אוהבים את העם, את הארץ, וכולם גם משרתים בצבא.

עודד פורר: וזה הציבור שאנחנו רואים אתנו, כתף אל כתף, כששירתנו בצבא, וכשאנחנו עושים מילואים, וכשאנחנו מסתובבים ברחוב ורואים את החיילים שיוצאים לשבת הביתה.

עודד פורר: ותמיד אנחנו זוכרים את התחושה הזאת, של האמונה בצדקת הדרך, שליוותה אותנו כשהתגייסנו לצבא.

עודד פורר: ואני חושב, ואני מסתכל על היושבים כאן – שחלקם הובילו חיילים וחלקם עוד מובילים אפילו במילואים את החיילים לפעמים – ואני שואל אותם: מה תאמרו לחיילים שלכם?

עודד פורר: מה תאמרו לפקודים שלכם?

עודד פורר: כשאתם תבואו ותגידו להם שאתם יוצאים להגן על המולדת, להגן על העם והארץ, ואת כל הססמאות שנגיד – מה תגידו להם?

עודד פורר: שביום שני בלילה הצבעתם כדי לדחות את הגיוס לכולם?

עודד פורר: כדי להמשיך ולמסמס ולעשות משחקים פוליטיים כלשהם כדי שלא כולם יתגייסו?

עודד פורר: מה יאמר האלוף במילואים גלנט לחייליו?

עודד פורר: מה יאמר חבר הכנסת קיש, שהוביל את המחאה הזאת לפני שהוא נכנס לכנסת, ואני מקווה שיום אחרי שהוא נכנס לכנסת לפחות יעמוד בערך הזה שהוא קידם ודיבר עליו?

עודד פורר: אבל אני חייב לציין, שאני גם נהנה לשמוע פה את חברי מפלגת העבודה מדברים בלהט על נושא השוויון בנטל, כי כשהם היו בכנסת הקודמת הם לא טרחו להגיע להצבעה על החוק הזה, הם לא תמכו בחוק הזה בכנסת הקודמת.

עודד פורר: אבל הייתה להם גם הזדמנות בכנסת שלפניה; גם ב-2012 העלינו חוק – ישראל ביתנו הגישה הצעת חוק של שירות לכולם.

עודד פורר: לא היו בו סנקציות פליליות; הוא היה, יחסית, חוק שאפשר לחיות אתו.

עודד פורר: ואני עוד מקווה שבסופו של דבר יעבירו אותו – חוק שאומר שכולם צריכים לשרת.

עודד פורר: אבל גם פה מפלגת העבודה בחרה להתנגד.

עודד פורר: אז קצת חורה לי לשמוע את החברים האלה היום מצקצקים ומדברים בעד.

עודד פורר: אבל מה שנקרא – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא מצקצקים.

איילת נחמיאס ורבין: תבדוק כמה אנשים בסיעה שלי עושים מילואים, בסדר?

עודד פורר: – – – מה שנקרא – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

עודד פורר: מה זה?

עודד פורר: כשהם היו צריכים להצביע בעד החוק הם לא היו פה.

עודד פורר: הם נמצאים פה – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה חוק מורכב, הוא נותר מורכב, ועוד יהיה מורכב.

עודד פורר: הם נמצאים פה להעביר את זה ולקיים את מה שבשבילו שלחו אותם הבוחרים שלהם – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, הם נמצאים פה כדי – – –

עודד פורר: – – והבוחרים שלהם רוצים שוויון בנטל.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר.

עודד פורר: ואני הייתי מצפה ממך לא להגן לפחות על העמדה הזאת – –

איילת נחמיאס ורבין: הבוחרים שלהם – – –

עודד פורר: – – כי זאת עמדה שנוגדת את הערכים שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה תוקף את האנשים כשהם לא פה.

עודד פורר: שיהיו פה.

עודד פורר: שיהיו פה.

יעל גרמן: איילת, אתם באותו מגרש.

עודד פורר: שיהיו פה, אדרבה.

יעל גרמן: מה אתם – – –

עודד פורר: אבל אתם בבחינת מודה ועוזב ירוחם.

עודד פורר: אני שמח שסוף-סוף הצטרפתם והבנתם שצריך לתמוך בעניין השוויון בנטל.

עודד פורר: ולכן, אני רוצה לפנות לחברים בקואליציה שכן שירתו, ומשרתים, ותומכים בשירות לכולם: תשקלו שוב את העמדה הזאת שלכם, שמביישת אתכם ואת המעמד שאתם נמצאים בו, כמי ששלחו אותם אנשים שסמכו עליכם שתצביעו עבור הדרך הנכונה.

עודד פורר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: שבע דקות, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: הלוואי שהחיים במדינת ישראל היו כל כך פשוטים.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: בסיומו של ערב כזה – – –

קריאה: זאת רק התחלה.

יעל גרמן: איזה סיום?

יעל גרמן: אנחנו באמצע, איילת.

איילת נחמיאס ורבין: לא משנה, בסיומו של יום כזה.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה משנה.

איילת נחמיאס ורבין: ברוב הבתים במדינת ישראל היום עכשיו מסתיים.

איילת נחמיאס ורבין: במליאה היום לא מסתיים.

חיים ילין: אנחנו המשמרת השנייה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת על אזרחי ישראל, שאליהם אתם, אנחנו, צריכים להפנות את הדו-שיח הזה, הרב-שיח הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ביום שישי האחרון פנה אלי יושב-ראש הכנסת בבקשה שאגיע להלווייתו של ראובן אבירם, שנרצח בפיגוע בבית-פנורמה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שכשקורה פיגוע כולנו מייד בודקים איפה הוא קרה, מייד מנסים להבין – היום חברתנו שולי מועלם פתחה לשכה פרלמנטרית בצומת גוש-עציון, במקום שבו נרצחה אתמול הדר בוכריס.

איילת נחמיאס ורבין: ביום חמישי האחרון, כשקרה הפיגוע בבית-פנורמה, אני מודה ומתוודה שהחסרתי פעימה; בית-פנורמה מאוד מאוד קרוב לבית-הספר שבו לומד בני הגדול, והייתה שמועה בהתחלה שאחד המחבלים הצליח לחמוק.

איילת נחמיאס ורבין: וצריך להגיד שבית-הספר שבו הוא לומד יכול להיות, במונחים מבצעיים, מקום ממש אידיאלי למצוא בו מחסה.

איילת נחמיאס ורבין: למחרת בבוקר נתבקשתי על-ידי יושב-ראש הכנסת ללכת להלווייתו של ראובן אבירם, שנרצח באותו פיגוע, גם הוא וגם יסייב, שנרצחו בפתח בית-הכנסת, הגנו בגופם – ביקשו מהאנשים שם לסגור את הדלתות, פן גם הם יירצחו.

איילת נחמיאס ורבין: ואני עמדתי שם, בפני משפחת אבירם, בפני החברים שלהם, בפני הבן שלו אוריאל, שממאן להתנחם כי איבד את אבא שלו ואת החבר הכי טוב שלו, ואני מודה ומתוודה שעמדתי שם ומיררתי בבכי יחד אתם.

איילת נחמיאס ורבין: לכן, כשאנחנו עומדים פה, גם חבר הכנסת פורר – אני לא יכולה להגן על משהו שלא אני עמדתי בפניו.

עודד פורר: אז אל תגני.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, אדון פורר, אני עדיין אגן על חברי הסיעה שלי, שרובם ככולם, בוא נאמר, רבים מהם, משרתים במילואים – הם מהבודדים – – –

עודד פורר: השאלה לא הייתה אם הם משרתים במילואים – – –

איילת נחמיאס ורבין: הם מהבודדים שממשיכים לשרת במילואים גם אם אינם חייבים.

עודד פורר: השאלה לא הייתה שירות במילואים, אז הם – – –

איילת נחמיאס ורבין: גם אם הם אינם חייבים.

עודד פורר: רבים מאזרחי ישראל משרתים במילואים – – –

איילת נחמיאס ורבין: ועדיין, ועדיין הבית הזה נדרש – – –

עודד פורר: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – הבית הזה נדרש להחלטות מאוד מאוד מאוד קשות, להחלטות שמקרבות, להחלטות שבהן הציבור הישראלי, שהוא מאוד מאוד רב-ממדי, רב-רבדים, מוצא את עצמו כל הזמן מתרחק – אלה מאלה.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול הייתי בבית-שמש.

איילת נחמיאס ורבין: כולנו זוכרים את הסערות שהיו בבית-שמש – אנחנו הותרנו שם ציבורים שלמים לבד.

איילת נחמיאס ורבין: עם הסערות הם מתמודדים בעצמם, והסערות שם קשות.

איילת נחמיאס ורבין: הסתובבתי שם.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד לכם, זו הייתה חוויה מאוד מרגשת, כי זו הפעם הראשונה שמקבלים אותי גם יושב-ראש מפלגת העבודה בעיר, ריצ'רד פרס, וגם יושב-ראש הליכוד בעיר, שלום אדרי, ושניהם בסך הכול מבקשים לראות איך חיים יחד בעיר המורכבת הזאת, וגם אנחנו כאן, בבית הזה, מנסים למצוא דרך לחיות יחד.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע שעבר, בקריאה הראשונה בחוק השוויון בנטל, פניתי לחברי החרדים – ואני לא אומרת חברי – אומנם אני אישה, אבל אני לא אומרת "חברי" מן הפה אל החוץ, אני אומרת באמת:

איילת נחמיאס ורבין: חברי ואחי ואחיותי – ואני פונה אליהם.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי להם: אני מסתכלת עליכם כמי שיש ללמוד מהם מהי ערבות הדדית ומהי סולידריות חברתית בתוככם, ואני מבקשת מכם למצוא את הדרך ליצור את אותה ערבות הדדית בין כולנו.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא דבר פשוט.

איילת נחמיאס ורבין: אני, אגב, נמנית עם אלה שחושבים – והרבה שנים אני טוענת את אותו דבר – שהרבה יותר חשוב שהציבור החרדי יתגייס לשוק העבודה.

איילת נחמיאס ורבין: לא כי זה לא חשוב, חברי אלעזר שטרן, לא כי זה לא חשוב שהם יתגייסו לצבא, אלא כי אנחנו יודעים שההיזקקות להם בצבא היא פחות גבוהה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל במסגרת אותה ערבות הדדית אני רוצה אותם יחד אתי בשוק העבודה.

איילת נחמיאס ורבין: כי שוק העבודה הוא בעיני מקום שמסיר חומות לא פחות מהצבא – –

חיים ילין: – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני לא אומרת שאתה לא.

איילת נחמיאס ורבין: – – מעיף סטיגמות, מקרב אנשים שלומדים לחיות יחד, ואני חושבת שזה דבר גדול.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא לגמרי מבינה למה היה צריך להיזקק לדחייה הזאת, באותה מידה שאני לא לגמרי הבנתי מדוע היה צריך להידרש לאיזה חוק שלטעמי שם ככה עקב על הצוואר של ציבור שלם.

איילת נחמיאס ורבין: לפעמים אנחנו משחקים פשוט בהורדות ידיים ובהכנעה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, אנחנו ראינו בתקציב, אנחנו רואים בבית הזה לא אחת מלחמת הורדות ידיים, הכנעה.

איילת נחמיאס ורבין: אני כל הזמן מבקשת: המשותף בינינו עדיין רב על המפריד.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מוכרחים להאמין בזה, כי הרי אחרת, אם אנחנו לא נאמין בזה, לא תהיה לנו סיבה, לא לשבת בבית הזה ולא לשבת בארץ הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: ואני לא מוכנה לחשוב שזה המצב.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מוכנה לחשוב שזה מה שהעתיד אינו מבטיח לנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת כל הזמן, אנחנו הגענו לארץ המובטחת, עכשיו המטלה המאוד-מאוד קשה שלנו היא גם להפוך אותה למבטיחה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, זאת מטלה קשה, והנה, הרב גפני נמצא כאן, ואני שמחה על כך.

איילת נחמיאס ורבין: המטלה הזאת מוטלת על כתפי כולנו – –

משה גפני: מאוחר כבר.

איילת נחמיאס ורבין: – – לייצר כאן חברה טובה יותר, חזקה יותר, שבאמת יש בה שוב את אותם – – –

משה גפני: אם את מדברת בגללי, אני יוצא.

איילת נחמיאס ורבין: – – – את אותם תיפורים עדינים – חבל שלא הקשבת לי, אדוני הרב גפני – את אותם תיפורים עדינים שמייצרים בחברה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אחריות של כולנו, אבל באמת של כולנו – לא של המפלגה – של כל מי שיושב כאן ושל כל מי שאינו נמצא כאן.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: שבע דקות, גברתי.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, ב-10 בנובמבר 2015 הגיש המכון הישראלי לדמוקרטיה את מדד הדמוקרטיה הישראלית.

יעל גרמן: הוא מגיש אותו מדי שנה ועושה השוואות של המדד של כל הארגונים שאנחנו מכירים וכל המערכות.

יעל גרמן: אני לא חושבת שמישהו יתפלא כאשר אני אבשר ואומר שבראש המערכות – האמון הרב ביותר ניתן לצה"ל, בוודאי.

יעל גרמן: למעלה מ-84% מתושבי מדינת ישראל הביעו אמון גבוה בצה"ל.

יעל גרמן: אחרי צה"ל, דרך אגב, המוסד הבא שקיבל את האמון היה זה של נשיא המדינה.

יעל גרמן: עדיין התושבים שלנו מאמינים בנשיא המדינה.

יעל גרמן: ולא רק זה, אלא שהאמון בו גם עלה מהשנה שעברה.

יעל גרמן: ולאחריו, לדאבון לבם של חלק מיושבי הכיסאות האלה – חלק, לא כולם – עדיין בית-המשפט העליון זוכה לאמון הציבור.

יעל גרמן: ולא רק שהוא זוכה לאמון הציבור, אלא שהאמון בו עלה.

יעל גרמן: הוא עלה מ-60.9% ל-62.4%.

יעל גרמן: עלייה.

יעל גרמן: עלייה יפה.

יעל גרמן: למרות ההשמצות והרצון לעלות עליו ב-9-D והרצון לבטל הרבה מאוד דברים, עלה.

יעל גרמן: מי שקיבלו את הציון נכשל אלה הכנסת, הממשלה והמפלגות.

יעל גרמן: וכאשר מנסים ומנתחים, והמכון מנתח, מי הצביע וכיצד הצביעו עבור הכנסת ועבור הממשלה, מתברר שבקרב מצביעי הימין פחות מ-40% נותנים אמון בכנסת, ופחות מ-50% ממצביעי הימין נותנים אמון בממשלה שלהם.

יעל גרמן: ואני לא מתפלאת.

יעל גרמן: אין פלא.

יעל גרמן: מפני שכל המהלכים של הממשלה מאז כינונה הביאו אותה לידי כך שלא מאמינים בה.

יעל גרמן: וביטול השוויון בנטל הוא רק עוד נדבך בשורה ארוכה של חוקים שהורסים את המרקם החברתי, הורסים את האחידות והלכידות החברתית שלנו כעם, כאומה, כחברה, שפוגעים בערכי השוויון והדמוקרטיה, וכן מגבירים את משבר האמון של הציבור בממשלה, ממש כפי שהראה מדד הדמוקרטיה.

יעל גרמן: ואני רוצה לפנות אל הממשלה, אל הספסלים הריקים, ולומר לכם – למה יש פה רעש?

יעל גרמן: מעט אנשים והרבה רעש.

טלי פלוסקוב: זה נכון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה, אנחנו מבקשים שקט.

טלי פלוסקוב: תודה.

יעל גרמן: אז הנה, יש לי נציג של הממשלה, ואני יכולה לפנות לפחות לנציג, לשניים.

יעל גרמן: התחלתם את הקדנציה בביטול מגבלת מספר השרים.

יעל גרמן: כן, כבר שכחנו.

יעל גרמן: לא אני, אבל רבים שכחו שהתחלת כהונת הממשלה הייתה בביטול שמאפשר מינוי מספר אין-סופי של שרים, של סגני שרים, של שרים ללא תיק.

יעל גרמן: המשכתם בשינוי חוק-יסוד בהוראת שעה, מה שנקרא חוק הג'ובים.

יעל גרמן: חוק פרסונלי, גרוע, מסוכן, שמאפשר הכנסת חברי כנסת מסוימים, ראויים ככל שיהיו – ואני אוהבת מאוד ומעריכה את זו שנכנסה לכנסת – אבל החוק הוא גרוע, הוא מסוכן.

יעל גרמן: לאחר מכן היינו עדים לפיאסקו של מתווה הגז וסעיף 52, ומזלנו שנמנענו מהצבעה שהייתה מבזה ומביישת את הכנסת.

יעל גרמן: בין לבין ראש הממשלה לקח על עצמו את משרד החוץ, את משרד התקשורת, את משרד הכלכלה, את המשרד לשיתוף פעולה אזורי, תוך התעלמות מוחלטת, תוך זלזול וצפצוף על מינהל תקין ועל מינהל ציבורי.

יעל גרמן: העברתם רק בשבוע שעבר תקציב שכולל חלוקת כספים לחבר'ה, ובדרך אתם מכינים את חוק העמותות.

יעל גרמן: והיום, היום, ללא בושה, אתם מניחים את ביטול חוק השוויון בנטל, חוק ש-65 שנה המתינו לו, חוק שבא לעשות צדק, ולו חלקי – לא שלם, לא ממשי, אבל חלקי – חוק שבא לתת מענה לחיילים ולקצינים ששואלים את עצמם: למה רק אנחנו?

יעל גרמן: הממשלה הזאת הכניסה את אזרחי מדינת ישראל לרכבת שדים שפוגעת יום-יום בדמוקרטיה, במורל, בביטחון, בלכידות החברתית.

יעל גרמן: והשוויון בנטל הוא רק עוד תחנה בדרך החשוכה אל הלא-נודע.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

טלי פלוסקוב: שבע דקות, אדוני.

אביגדור ליברמן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אני חושב שזה באמת לא נוח שאנחנו מדברים דווקא בערב הזה, כשחייל צעיר, זיו מזרחי, נרצח על-ידי מחבל בכביש המוביל לבירת ישראל, לירושלים, על ביטול חוק שוויון בנטל.

אביגדור ליברמן: ואי-אפשר להסתיר ואי-אפשר לטייח, מדובר בחוק לא שוויוני שפשוט עושה הפרדה – הוא פשוט מפריד בין שתי קבוצות אוכלוסייה.

אביגדור ליברמן: אם הילד של שר הביטחון לא ילך לצבא ויתחמק, אז כמובן הוא יעבור על החוק, יבואו מהמשטרה הצבאית וייקחו אותו לכלא.

אביגדור ליברמן: ואם ילד של חבר כנסת ממפלגה חרדית לא ילך לשרת, אז הוא לא הלך לשרת; הוא הולך ללמוד בישיבה, הוא יקבל מלגה.

אביגדור ליברמן: ואני חושב שהדבר הזה הוא בלתי סביר בעליל.

אביגדור ליברמן: דווקא בעת הזו, כשאנחנו מתייצבים מול אתגרים, מול איומים, אין דבר יותר לא שוויוני.

אביגדור ליברמן: אני חושב בכלל, כשאנחנו מדברים על הממשלה הזאת, מילה כמו שליחות, מילה כמו נחישות – הן פשוט לא רלוונטיות.

אביגדור ליברמן: אם יש משהו שהוא כן רלוונטי זה טיפשות, זה רפיסות, זה אופורטוניזם.

אביגדור ליברמן: ואני רוצה לדבר במונחים של הממשלה.

אביגדור ליברמן: רק לפני שבוע הממשלה החליטה להעניק לרשות הפלסטינית זכות להקים דור שלישי של פלאפוניה.

אביגדור ליברמן: דווקא בעיתוי הזה, בלי שום דבר, בלי לקבל שום תמורה, אנחנו נותנים אפשרות להקים מערכת פלאפונים דור שלישי.

אביגדור ליברמן: אפילו לא היה לנו שכל לגבות על זה משהו.

אביגדור ליברמן: לפחות היינו מחכים יום, לפחות היינו מחכים שיבוא לכאן מזכיר המדינה קרי – היינו נותנים לו מתנה ואומרים: הנה, הגעת – קח, תודיע שאתה מנהיג שהגיע לאיזה הישג, והפלסטינים קיבלו פלאפונים דור שלישי.

אביגדור ליברמן: נתנו את המתנה הזאת, שהיא באמת מתנה אסטרטגית, ומה שמענו יום למחרת מיושב-ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן?

אביגדור ליברמן: הוא קרא להתקומם נגד ישראל.

אביגדור ליברמן: יום אחרי כן.

אביגדור ליברמן: הרי המשא-ומתן התנהל פה ארבע שנים, עם השב"כ, עם משרד התקשורת, עם כל הגופים.

אביגדור ליברמן: ואחרי כל המאמץ, כל השנים, דווקא בשבוע שעבר היה לנו שכל – לנו – לממשלה היה שכל דווקא בשבוע שעבר להעניק את הרישיון הזה.

אביגדור ליברמן: גם כשאנחנו מדברים על שליחות, אני מציע לראשי הליכוד לבדוק, לבחון, מה רצונם, מה עמדתם של מצביעי הליכוד, אלה שהצביעו בבחירות האחרונות.

אביגדור ליברמן: אני יכול להגיד לך שרוב מוחץ תומך בחוק השוויון בנטל; רוב מוחץ תומך בעונש מוות למחבלים; רוב מוחץ תומך בפסילתם של עזמי בשארה ושל חנין זועבי מלכהן בכנסת ישראל.

אביגדור ליברמן: אתם פועלים מתוך האופורטוניזם הבזוי ביותר, בניגוד לעמדתם של הבוחרים שלכם.

אביגדור ליברמן: איפה השליחות?

אביגדור ליברמן: אם אני חוזר לשירות צבאי – אני לא יודע אם בתנועה הקיבוצית למדו את ז'בוטינסקי, אבל אני מציע לשנן ולראות, אדוני שר הביטחון, מה כתב ז'בוטינסקי על הזכות לשרת ולהגן על ארץ-ישראל, על מדינת היהודים.

אביגדור ליברמן: אני חושב שזה באמת בניגוד לעמדת הליכוד; זה בניגוד לכל תפיסת היסוד של מייסד המחנה הלאומי.

חיים ילין: אנחנו לא צריכים ללמוד את זה, אנחנו נולדים עם זה.

אביגדור ליברמן: אני חושב שכדאי מאוד שבליכוד יתייחסו גם למקורות ולפחות לעמדתם הבסיסית של הבוחרים – גם בניגוד לזה וגם בניגוד לזה.

אביגדור ליברמן: אני חושב שגם בנושאים האחרים – בכל דבר שאתה נוגע; מדברים על "חמאס", שהוא מורתע.

אביגדור ליברמן: "חמאס" עובד 24/7 על בניית מנהרות חדשות.

אביגדור ליברמן: בטח אתה כשר הביטחון מודע לזה.

אביגדור ליברמן: "חמאס" לא הפסיק לרגע אחד לחפור את המנהרות ולחדש אותן.

אביגדור ליברמן: הוא ממשיך לייצר 24/7 טילים בתוך רצועת-עזה.

אביגדור ליברמן: מי שמורתע זה אנחנו: אנחנו הפסקנו את הסיכול הממוקד, אף שאותם ראשי טרור יושבים ברצועת-עזה ועל כל רצח יהודי מתייצבים מול המצלמות ומברכים, מדברים על כך שזה מעשה הירואי וקוראים להמשיך לרצוח יהודים.

אביגדור ליברמן: למה הפסקתם את הסיכול הממוקד?

אביגדור ליברמן: כי אחרי "צוק איתן" הגעתם לסיכום מתחת לשולחן עם ה"חמאס" שאתם מפסיקים את הסיכול הממוקד.

אביגדור ליברמן: נתתם להם חסינות.

אביגדור ליברמן: כראשי טרור הם יודעים היום שיש להם חסינות, כי ממשלת ישראל מורתעת ולא רוצה להסתבך.

אביגדור ליברמן: גם כל יום שישי – נוהל חדש – שולחים פלסטינים להתעמת על הגדר עם צה"ל.

אביגדור ליברמן: רק הבוקר נורתה רקטה נוספת על אשכול.

אביגדור ליברמן: ואנחנו פה מדברים על נחישות?

אביגדור ליברמן: על זה ש"חמאס" מורתע?

אביגדור ליברמן: גם בנושאים אחרים – אומנם זה לא דיון כלכלי, אני פשוט נדהמתי היום לקרוא, אחרי כל ההצגה במליאת הכנסת עד כמה התקציב הזה מוצלח, עד כמה התקציב הזה מבטיח לנו עתיד טוב יותר, אני לוקח היום את תזכיר החוק שהממשלה מעבירה לכנסת.

אביגדור ליברמן: זה נקרא תזכיר חוק לתיקון פקודת מס הכנסה.

אביגדור ליברמן: תזכיר החוק מתבסס על המחקר שבוצע על-ידי אגף הכלכלן הראשי במשרד האוצר.

אביגדור ליברמן: אני רק מקריא מה שכתוב בתזכיר החוק: "בשנים האחרונות נרשמת ירידה בשיעורי הצמיחה.

אביגדור ליברמן: שיעורי הצמיחה של המשק ירדו לקצב של כ-3% בשנים 2012–2014.

אביגדור ליברמן: ברבעון השני של 2015 הגיעה מגמת ההאטה לשיאה, כאשר המשק רשם צמיחה רבעונית של 0.3%" – בסוגריים, פחות מהצמיחה ביוון.

אביגדור ליברמן: "חלק ניכר מהירידה האמורה מוסבר על-ידי האטה בקצב הגידול של היצוא" – קצב הגידול ירד – "וכן האטה בקצב גידול ההשקעות במשק.

אביגדור ליברמן: " זה תזכיר חוק של הממשלה.

אביגדור ליברמן: אז יש לנו ירידה ביצוא, יש ירידה בהשקעות, יש ירידה בקצב הצמיחה עד מינימום של 0.3%.

אביגדור ליברמן: לכן אנחנו צריכים לשמוע מהממשלה הזאת שהיא פועלת היום ומעבירה את החוק לטובת עם ישראל.

אביגדור ליברמן: החוק הזה משרת את ההישרדות של הממשלה ופוגע בעם ישראל.

אביגדור ליברמן: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אלעזר שטרן, מפקדי לשעבר.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת שרן השכל.

יחיאל חיליק בר: הבנתי שהחלפתם, פשוט.

יחיאל חיליק בר: לרשותך 30 דקות.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אדוני שר הביטחון, דוגרי, לא נעים לי שאתה פה.

אלעזר שטרן: זה קשה לי, אני אומר את האמת.

אלעזר שטרן: אתה מכיר את ההערכה שיש לי אליך, את הדברים שדיברנו עליהם הרבה שנים יחד.

אלעזר שטרן: אני חושב שמה שאתם עושים פה היום – אתם באמת מגבירים פה את השנאה; אתם נותנים יד להגברת השנאה בלי שום סיבה.

אלעזר שטרן: אתם משאירים בצד ערכים שדיברנו עליהם, שעליהם חינכתם אותנו וחינכנו אחרים, כאילו אומרים: באת לפוליטיקה – כמעט הכול מותר.

אלעזר שטרן: כתבתי ספר.

אלעזר שטרן: קראתי לפרק שדן במתווה של גיוס החרדים "חרדים לגורלם, חרדים לגורלנו".

אלעזר שטרן: ידעתי שיש כאלה שיפרשו את זה – שהחרדים ילכו לגורלם מפני שאנחנו חרדים לגורלנו.

אלעזר שטרן: אני העדפתי לפרש את זה: אנחנו חרדים לגורלם מפני שהחרדים הם חלק מגורלנו.

אלעזר שטרן: מתווה החוק שהיום אתם נותנים לו סנוקרת הוא חוק שהביא בחשבון שהחרדים הם חלק מגורלנו ואנחנו חרדים לגורלם בגלל שהם אחינו.

אלעזר שטרן: מה שאתם עושים היום – אתם לזה נותנים בעיטה.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך למה.

אלעזר שטרן: שר הביטחון, אתה לא היית פה קודם, אני חושב.

אלעזר שטרן: קיבלת פה עצות ביטחוניות וגם הסברים.

אלעזר שטרן: אני מהחברים החדשים-ישנים שלך, אלה שאתה רוצה להאמין להם שבאמת מה שמטריד אותם זה הגיוס והיחד, ושהם ישתלבו בחברה הישראלית.

אלעזר שטרן: אז אני אקריא לך: "אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, 'מחוץ תשכל חרב ומחדרים אימה'.

אלעזר שטרן: התרגלנו בחודשים האחרונים למשהו שאסור לנו להתרגל.

אלעזר שטרן: מסופר על תקופת פוגרומים בפולניה, כאשר מישהו פנה לחברו ואמר לו: שמעתי שבבניין שלך הורגים יהודים.

אלעזר שטרן: אז הוא אמר לו: לא, זה בחצר השנייה".

אלעזר שטרן: אני רוצה להמשיך ולהגיד עכשיו לצה"ל מה שאני מקריא מהחברים החדשים שלך, מהמשרתים החדשים שלנו, מאלה שבאמת רוצים את טובת העם: "ואני שאלתי שאלה – 'מי נתן למשיסה יעקב וישראל לבזזים?

אלעזר שטרן: ' איך הגיע מצב שהצבא החזק ביותר, החיילים המסורים ביותר, אינם מסוגלים למנוע אפילו סכינאים?

אלעזר שטרן: " אני שואל אותך: איך?

אלעזר שטרן: הצבא הכי חזק, החיילים הכי טובים – איך יש סכינאים?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך.

אלעזר שטרן: "התשובה היא שהקדוש-ברוך-הוא, שהטיל עליהם אימתה ופחד, על כל אויבי ישראל, החזיק את היישוב היהודי ב-100 השנה האחרונות בנסי-נסים".

אלעזר שטרן: לא עם צה"ל – בנסי-נסים.

אלעזר שטרן: "כי עם ישראל הכיר בזה שאומנם צריך סוס מוכן ליום מלחמה, צריך צבא" – אנחנו הסוסים שלהם – "צריך נשק, צריך הכול, אבל לה' הישועה.

אלעזר שטרן: וחס וחלילה, כאשר מורדים בקדוש-ברוך-הוא, כאשר עושים חוקים נגד התורה, כאשר נלחמים נגד לומדי התורה, כאשר מציגים אותם כפרזיטים, אז קרה דבר פשוט: הקדוש-ברוך-הוא הסיר מהם את הפחד.

אלעזר שטרן: ואיך הוא הסיר מהם את הפחד?

אלעזר שטרן: הגיע מצב שערבים מחבלים לא מפחדים למות.

אלעזר שטרן: עכשיו, אתה יכול להחזיק את הצבא הכי חזק, והנשק הכי חזק, אבל אם ההוא מוכן למות, איבדת את ההרתעה.

אלעזר שטרן: איבדת את ההרתעה – אתה לא יכול להגן על עם ישראל.

אלעזר שטרן: " תגיד באמת, שר הביטחון: 56 מיליארד, 60 מיליארד – מה, אנחנו השתגענו?

אלעזר שטרן: אתה צריך לקחת את החיילים, ללכת לגולני ולגבעתי ולהגיד להם: לכו לישיבות.

אלעזר שטרן: כאילו לא ניסינו את זה לפני 70 שנה.

אלעזר שטרן: כאילו החברים של אייכלר, שהקריא את כל זה, שלמדו בישיבות, לא עשו – כלום לא קרה להם.

אלעזר שטרן: לזה אנחנו נותנים יד – לשנאה הזאת.

אלעזר שטרן: כמעט הוא היה בודק גם למה הצביע הבחור שנפל – אני בכוונה לא רוצה להגיד את השמות – הבחורה שנהרגה אתמול.

אלעזר שטרן: הוא יודע – החברים החדשים שלך.

אלעזר שטרן: מזל שהוא גם לא אמר לאיזו מפלגה הם הצביעו.

אלעזר שטרן: אבל הוא רק אמר שהוא יודע למה לא צריך צבא ולמה הצבא, הסוסים שלו, למה הם נכשלים.

אלעזר שטרן: אבל אתה חושב שזה הכול?

אלעזר שטרן: עמד לפניו חבר כנסת אחר ונתן לך הרבה שבחים.

אלעזר שטרן: תדע למרות שאין לך כיפה, אתה טוב; כאילו אני צריך אותו בשביל זה.

אלעזר שטרן: אבל מה, אני, אין לי כיפה; אני, יש לי כיפונת.

אלעזר שטרן: ככה הוא אמר.

קריאה: מי אמר עליך כיפונת?

אלעזר שטרן: אחד מהחברים החדשים של שר הביטחון, חבר הכנסת פרוש.

אלעזר שטרן: זה מה שהוא אמר; אני יכול להקריא לך את זה.

אלעזר שטרן: מה זה השפה הזאת?

אלעזר שטרן: ואתה לא אומר מילה.

אלעזר שטרן: אתה באמת חושב שהכוונות של השינוי הן כוונות טהורות, שבאמת הייתה בעיה בגיוס, שבאמת מעכשיו גפני ילך בבוקר לבקר בנח"ל החרדי.

אלעזר שטרן: יום אחד הוא ביקר שם?

אלעזר שטרן: הוא?

אלעזר שטרן: פרוש?

אלעזר שטרן: אייכלר?

אלעזר שטרן: אצל מוזס זה מס גולגולות.

אלעזר שטרן: זה התפקיד שלהם – להיות גולגולות.

אלעזר שטרן: אתה נותן להם פטור גורף על זה שיש מכסה.

אלעזר שטרן: אתה ואני יודעים מה זה לשכב על הגדר.

אלעזר שטרן: את אלה ששוכבים על הגדר – אנחנו אחרי זה נותנים להם צל"שים; הם קוראים להם חרד"קים.

אלעזר שטרן: אתה, בחוק שאתה מביא היום, הפטורים שהם יקבלו – זה בזכותם, בזכות הנח"ל החרדי, בזכות השח"ר לצבעיו השונים.

אלעזר שטרן: והם קוראים להם חרד"קים.

אלעזר שטרן: אתה חושב שבשוד הקופה הציבורית שהיה פה לפני שבוע מישהו נתן להם שקל, לבתי-חייל בשביל חיילים חרדים שההורים שלהם זורקים אותם?

אלעזר שטרן: בשביל עידוד הגיוס, שכתבת איפה שהוא בחוק הזה – אבל לא כתבת את מה שיואב קיש ביקש, על הטיפול באלה שמשמיצים אותם?

אלעזר שטרן: אתה חושב באמת שאפשר ככה לבנות מדינה?

אלעזר שטרן: אתה יודע איזה צפרדעים אנחנו אכלנו – גם אתה, אני יודע, אני מכיר אותך – בשביל להגיד: בואו לא נשים להם מכסות?

אלעזר שטרן: הרי אתה יודע את הרעיונות שלי, אתה מכיר אותם, אני לא מכחיש אותם, אבל זה עבד.

אלעזר שטרן: יש פה עוד אנשים, הרבה חברים שלי, שלא קיבלו את זה שניתן לחרדים פטור, גם לא לארבע שנים.

אלעזר שטרן: אז עכשיו, למתי מעלים את זה, ל-2023?

אלעזר שטרן: וגם אז, מי יחליט?

אלעזר שטרן: מי שיעשה הסכם קואליציוני ב-02:00, עם 61 חברי כנסת, ויקריב את כל הערכים הכי בסיסיים של החברה הישראלית?

אלעזר שטרן: למה, מה דרשנו מהם?

אלעזר שטרן: לבוא לבתי-קברות צבאיים?

אלעזר שטרן: תדע, לבקר שם, בשביל שרצינו את בני חו"ל.

אלעזר שטרן: לפני שנה בוועדת הכספים ניסיתי, עם גפני ועם ליצמן, אמרתי: רק חמישה ימים תסתכלו עלינו, ניתן לכם את כל תוכנית "מסע" בכסף לישיבות לבני חו"ל.

אלעזר שטרן: תבקרו בהר-הרצל; לא במוזיאון הרצל – בקברים של החיילים.

אלעזר שטרן: מה, הם הסכימו?

אלעזר שטרן: הם הסכימו?

אלעזר שטרן: אתה ביקשת מהם שיסכימו?

אלעזר שטרן: הממשלה הזאת ביקשה שהם יסכימו?

אלעזר שטרן: אז לאן אנחנו הולכים?

אלעזר שטרן: בואו נגיד את האמת.

משה יעלון: האמת היא ש-5,000 היום משרתים בצה"ל.

משה יעלון: זו האמת.

אלעזר שטרן: זה נכון, אבל, שר הביטחון, אם זו האמת, אז האמת היא שלא הייתה ירידה – שיש עלייה.

אלעזר שטרן: זאת האמת.

אלעזר שטרן: אל תמדדו אותנו בקצב העלייה.

אלעזר שטרן: האמת היא שאף שהם הוציאו מאות-אלפים לרחובות והם אמרו שאף אחד לא יתגייס, מספר המתגייסים עלה.

אלעזר שטרן: עכשיו, למה אני אומר את זה?

משה יעלון: לא הם הוציאו לרחובות.

אלעזר שטרן: סליחה?

משה יעלון: לא הם הוציאו לרחובות.

משה יעלון: היה מי שהוציא לרחובות.

אלעזר שטרן: הם הוציאו לרחובות.

משה יעלון: בוא נעשה הבחנה בין אלה שאומרים חרד"קים לבין אלה שלא אומרים חרד"קים.

אלעזר שטרן: אני לא שוטר, אני לא בדקתי את זה, אבל מי הוציא לרחובות אני יודע.

אלעזר שטרן: הם הוציאו לרחובות, חברי הכנסת האשכנזים בעיקר; סליחה שאני צריך לחלק ככה – מפני שהן המפלגות היחידות שככה מחלקות את עצמן.

אלעזר שטרן: הם הוציאו לרחובות אנשים, והם הבטיחו לנו שלא יתגייסו, ואנחנו אמרנו לכם: be cool, להירגע, הם יתגייסו.

אלעזר שטרן: הציבור שלהם, נמאס לו מהם.

אלעזר שטרן: ואנחנו היום מטפחים את המנהיגות הזאת.

אלעזר שטרן: אנחנו, במקום לטפח את אלה שמתגייסים, נותנים פרס לאלה שמנסים לבודד אותם.

אלעזר שטרן: אנחנו נותנים פרס לאלה שרוצים לשמור אותם כקהל שבוי.

אלעזר שטרן: והפרס הזה הוא מורכב; הוא לא רק בחוק הזה, הוא גם ב-160 המיליון שהעברנו להם למי שילמד בישיבות.

אלעזר שטרן: באמת.

אלעזר שטרן: וגם יגידו לי: שטרן, הרי אתה היית בעד לתת להם עשר שנים.

אלעזר שטרן: אני הייתי.

אלעזר שטרן: אבל אני גם הייתי בעד אלה שאומרים: אוקיי, אתה נותן מכה לצד אחד, אתה קצת מגביר את האי-שוויון, אז תן תואר ראשון חינם.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: למה זה עלה בדיון.

אלעזר שטרן: שכר החיילים עלה קודם.

אלעזר שטרן: זה לא trade-off של זה.

אלעזר שטרן: אתה נותן עכשיו בומבה לאלה שמשרתים.

אלעזר שטרן: למה את הכסף אתה נותן – למה גפני נותן את הכסף לבני-הישיבות ולא לחיילים המשוחררים?

אלעזר שטרן: תשאל אותו.

אלעזר שטרן: אני חושב שזה מה שהיה צריך לעשות, מפני שברור שהחוק הוא חוק אי-שוויון.

אלעזר שטרן: גם מה שאנחנו ביש עתיד הגשנו – אני לא הייתי אז ביש עתיד – היה ברור שאנחנו בולעים צפרדעים גדולות מאוד בשביל האחדות הזאת; בשביל החרדים לגורלם – חרדים לגורלנו.

אלעזר שטרן: איזו קידה, קצת, טיפה.

אלעזר שטרן: אמרו לנו – לא תודה, לא צריכים תודה.

אלעזר שטרן: אנחנו מעריכים את זה.

אלעזר שטרן: מה חטפנו?

אלעזר שטרן: יריקה בפרצוף, וזו היריקה הכי גדולה.

אלעזר שטרן: עכשיו, איפה ראש הממשלה?

אלעזר שטרן: אני יודע שבשעות האלה לא נמצאים פה שרים.

אלעזר שטרן: הם עסוקים.

אלעזר שטרן: במי ראש הממשלה בעט?

אלעזר שטרן: הוא בעט במשרתים.

אלעזר שטרן: הלוואי רק בנו – בילדים שלנו, בנכדים שלנו.

אלעזר שטרן: במה הוא בעט?

אלעזר שטרן: מה, חבר הכנסת גפני לא היה בא לקואליציה בכל מקרה, אחרי פחות משנתיים באופוזיציה?

אלעזר שטרן: תשאל אותו, הוא כאן – למי שלא יודע.

אלעזר שטרן: הוא צודק שהוא יוצא.

אלעזר שטרן: הוא לא היה בא?

אלעזר שטרן: למה היה צריך לתת את זה?

אלעזר שטרן: ואני כבר הזכרתי לך בבוקר – גם עם הגיור אותו דבר.

אלעזר שטרן: את כל הדברים שהכנסת הזאת עבדה עליהם חודשים, בשיא הרגישות – באישון לילה אחד.

אלעזר שטרן: ויש פה סגן יושב-ראש הכנסת.

אלעזר שטרן: מה אנחנו נגיד על הכנסת?

אלעזר שטרן: יעל גרמן קודם דיברה על המאמץ של הכנסת.

אלעזר שטרן: מי בונה את זה?

אלעזר שטרן: לא אנחנו בונים את זה?

אלעזר שטרן: עובדים פה על חוק הגיור עשרה חודשים, על הגיוס, איילת שקד אמרה: הקדשתי שנה מחיי.

אלעזר שטרן: השר, אתה ואני יודעים שבסוף היא הסכימה בגלל שהמכסות לא יהיו – גם לא על ההסדרניקים.

אלעזר שטרן: אפס.

אלעזר שטרן: גם שם יש קצת השתמטות; אני לא משווה, אבל שגם שם לא יהיו מכסות ולא יוסיפו ארבעה חודשים, מפני שהחודש שהוסיפו זה בדיחה.

אלעזר שטרן: מוטי יוגב רצה לפתור את הבעיה של קיצור השירות עם שירות בנות ונאריך את השירות.

אלעזר שטרן: בנות לא צריכות לשרת.

אלעזר שטרן: זה מאותו בית-מדרש.

אלעזר שטרן: כאילו אנחנו במקום אחר.

אלעזר שטרן: יש סוס – אני חשבתי חמור, אבל חבר הכנסת אייכלר אומר סוס.

אלעזר שטרן: אז יש סוסים שייקחו את המשא הזה.

אלעזר שטרן: אז לפטור את הבנות שלהם – אולי גם את שלנו הם רוצים לפטור בהקשרים האלה – ונאריך את השירות למי שכבר פראייר, למי שעליו יש חוק שירות חובה, למי שאם הוא לא יבוא לשרת, נשים אותו בבית-סוהר.

אלעזר שטרן: לפני שעתיים קיבלתי מכתב מזהבה גלאון על בחורה בת 28 בקנדה.

אלעזר שטרן: אבא שלה חולה; שירת ב-8200.

אלעזר שטרן: היא רוצה לבוא לבקר אותו ולא נותנים לה, כי לשכת גיוס תעצור אותה בשדה.

אלעזר שטרן: היא ירדה בגיל 15.

אלעזר שטרן: אומרים לה: מפגרת, למה לא הצהרת?

אלעזר שטרן: מה הבעיה להצהיר?

אלעזר שטרן: מה הבעיה?

אלעזר שטרן: הייתה מצהירה, אומרת: הלכתי ברחוב אלנבי, ראיתי שני פמוטים, זה עשה לי את זה – משוחררת.

אלעזר שטרן: משוחררת.

עפר שלח: אם יתגלה שהיא משקרת, צריך תהליך משפטי חלוט.

אלעזר שטרן: זאת המערכת שאנחנו בונים.

אלעזר שטרן: אני באמת שואל, בשביל מה אנחנו עושים את זה?

אלעזר שטרן: והשר, אם לא הייתי שומע שאתה עוטף את זה באידיאולוגיה של "מעכשיו הכול יהיה בסדר והגיוס יעלה" – באמת, חבר הכנסת גפני יצא – היית שואל אותו: תגיד, מעכשיו אתה תומך בנח"ל החרדי?

אלעזר שטרן: שזה המסלול היחיד שאתו מגיעים גם לבתי-קברות צבאיים.

אלעזר שטרן: כי גם השח"ר, שנינו יודעים שזה גם לצבא אבל בעיקר לעתיד שלהם – וגם שלנו, שזה עתיד משותף.

אלעזר שטרן: אבל "נצח יהודה", והמסלולים הקרביים הבודדים – אין כמעט יותר מ"נצח יהודה".

אלעזר שטרן: חושבים שיש גדודים של "נצח", לא יודעים.

אלעזר שטרן: בסדר, אני יודע בדיוק אם – זה ספור.

אלעזר שטרן: אתה יודע שאני יודע.

אלעזר שטרן: אז משם מגיעים לבתי-קברות צבאיים.

אלעזר שטרן: הם יגידו על זה משהו?

אלעזר שטרן: בזה הם יתמכו?

אלעזר שטרן: את ההורים של הנופלים משם הם ילכו לנחם?

אלעזר שטרן: על מי הם זורקים?

אלעזר שטרן: הם חושבים שרק להם הם קראו חרד"קים.

אלעזר שטרן: על הרבנים שתמכו בהם, על הרב שטיינמן – אני בכוונה אומר את השם כשחבר הכנסת גפני פה – שרק חשב לא להתנגד לנח"ל החרדי, מה עשו לו.

אלעזר שטרן: אני אומר לך, אני הייתי שם.

אלעזר שטרן: אתה גם יודע מה עשו לו.

אלעזר שטרן: אז למה אין איזה משפט אחד להם.

אלעזר שטרן: באמת, במטותא, תגידו משהו.

אלעזר שטרן: תגידו שאתם קצת בעד, תעבירו להם קצת כסף, תכניסו קצת – בשוק הזה, של לא יודע כמה עשרות מיליונים – גם קצת בשבילם – אפס.

אלעזר שטרן: אז מה אתה חושב שיהיה מחר בבוקר?

אלעזר שטרן: כן, אני חושב שימשיכו להתגייס.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: כי הם שמים פס עליהם, אלה ששמים פס.

אלעזר שטרן: מה, אנחנו רצינו לפגוע בעולם התורה?

אלעזר שטרן: איזה שקר זה, נאלח.

אלעזר שטרן: אני אומר לך שחברי כנסת מש"ס יכלו ללכת ולספור עשרות אלפים ברחובות, מאלה שאנחנו – אתה בחתימת שר הביטחון נתת להם פטור ואני, כמובן, כראש אכ"א, מימשתי את זה – אנחנו רצינו להוציא מישהו שבאמת לומד תורה?

אלעזר שטרן: באמת?

אלעזר שטרן: אנחנו חשבנו שנכון שגם מי שלומד תורה ילך – הנה, הבאתי תנ"ך.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך מה, משה רבנו – אני לא רוצה להקריא בגלל השעה, אני לא יודע עוד כמה זמן יש.

אלעזר שטרן: וכי ידיו של משה נוצחות מלחמה?

אלעזר שטרן: – גפני מכיר את זה – אלא בזמן שישראל מסתכלים כלפי מעלה ומשעבדין את לבם לאביהם שבשמים.

אלעזר שטרן: אז מה קורה?

אלעזר שטרן: נלחמים ומנצחים.

אלעזר שטרן: נלחמים ומנצחים.

אלעזר שטרן: גדעון, לפי מה הוא בחר את הלוחמים שלו?

אלעזר שטרן: לפי איך שהוא מלקק את המים.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: כי זה אומר אם הוא מאמין או לא.

אלעזר שטרן: ומה הם עושים עם המאמינים שלהם?

אלעזר שטרן: אני יש לי כיפונת, בסדר?

אלעזר שטרן: אני לא רוצה להגיד לך מה המזל שהוא עוד לא מדד לי.

אלעזר שטרן: יכול להיות רק בין כיפה לבין כיפונת.

אלעזר שטרן: אתה יודע לאן מסוגלים להגיע בבדיקות האלה ובהגדרות האלה.

אלעזר שטרן: הזכירו פה קודם, אתה מכיר מצוין.

אלעזר שטרן: היית מפקד של דרור, זיכרונו לברכה, ואתה מכיר את המשפחה ואת האחים שלו.

אלעזר שטרן: גם הייתה לו כיפונת.

אלעזר שטרן: עם הכיפונת הזאת מגיעים גם לבתי-קברות צבאיים.

אלעזר שטרן: עם הכיפה שלו, עם הקפוטה שלו, אני לא יודע איך הוא יקרא לזה, הוא חושב שלא.

אלעזר שטרן: לזה אתה נותן יד היום.

אלעזר שטרן: לזה אנחנו נותנים יד היום.

אלעזר שטרן: לזה אני בישיבה הזאת פה נותן יד היום.

אלעזר שטרן: ואנחנו באמת לוקחים את זה ועוטפים את זה בכל מיני – לא רוצה להגיד לך מה – שעכשיו הם כבר יהיו חברים שלנו.

אלעזר שטרן: אני כבר אמרתי את זה, אני לא רוצה לחזור דווקא על זה.

אלעזר שטרן: אבל באמת, איפה אמרנו שללמוד תורה זאת עבירה פלילית?

אלעזר שטרן: עמד פה קודם חבר כנסת חרדי ואמר שיש פה הישג היסטורי בחוק, שפעם ראשונה הם נותנים את היד לחוק שיש בו גיוס.

אלעזר שטרן: אז גם עכשיו יש עבירה פלילית?

אלעזר שטרן: אז גם עכשיו יגידו ששר הביטחון אמר שללמוד תורה במדינת ישראל זה עבירה פלילית?

אלעזר שטרן: למה לזה נתנו יד?

אלעזר שטרן: למה על זה לא אתה ולא ראש הממשלה אמרתם שזאת עלילת דם בדיוק כמו שהחוקים הביאו לפיגועים האלה?

אלעזר שטרן: זה מאותה משפחה.

אלעזר שטרן: הרי אייכלר, או מוזס, או גפני, או ליצמן, חזרו מהקדוש-ברוך-הוא, והוא אמר להם הכול; אפילו, דרך אגב, ש"קשרתם לאות על ידך" חשוב יותר מ"כבד את אביך ואת אמך".

אלעזר שטרן: אני לא יודע, אני משתדל לעשות גם את זה וגם את זה, אבל הוא גם אמר להם שאם אתה עכשיו תעשה חוק על שוויון בנטל ירצחו יהודים ב-443 ובצומת הגוש, ולא צריכים ללכת לשרת.

אלעזר שטרן: זה מה שהם אומרים פה.

אלעזר שטרן: היום, היום, אחרי המתנה שאתה נותן להם.

אלעזר שטרן: עכשיו אני אגיד עוד משהו.

אלעזר שטרן: כנסת, עשרה חודשים ישבנו על כל אות.

אלעזר שטרן: נכנסתם – תיקח את החוק, אדוני השר, אתה לא ראית את זה, זה בוועדה שלנו – אולי כן ראית את זה, אני לא יודע.

אלעזר שטרן: כמה אדומים יש?

אלעזר שטרן: אות זזה שם בדיונים העמוקים בוועדת החוץ והביטחון?

אלעזר שטרן: וקונן לי היום יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, כמה חברי כנסת באו ביום חמישי, על החוק שהוא חשוב-כאילו לאופוזיציה, על שוויון בנטל.

אלעזר שטרן: אתה יודע מה שאלתי אותו?

אלעזר שטרן: כמה שעות אתה היית ביום חמישי בוועדת החוץ והביטחון?

אלעזר שטרן: לפחות לזכותה של איילת שקד, שהיא ישבה אתנו שעות, שבועות וחודשים.

אלעזר שטרן: תגיד, יכול להיות חוק כזה מורכב שבא לשלוש קריאות ולא משנים בו אות?

אלעזר שטרן: באמת, מה זה, כנסת?

אלעזר שטרן: אין פה היפוך רשויות בין הרשות המחוקקת לרשות המבצעת – כשהרשות המבצעת היא זאת ששולטת ברשות המחוקקת ואומרת לה: אל תשני אות?

אלעזר שטרן: אין פה בעיה דמוקרטית, בהקשרים האלה?

אלעזר שטרן: באמת, אני לא מבין.

אלעזר שטרן: יושבים פה אנשים רציניים, דרך אגב, מכל סיעות הבית.

אלעזר שטרן: איך הם נותנים שדיון כזה יעבור בלי שמשנים בו אות?

אלעזר שטרן: אפילו מישהו מהקואליציה, שאמרתי כבר קודם מה הוא ניסה – אני ביקשתי להוסיף כסף לתמיכה בנח"ל החרדי; יואב קיש ביקש להעניש את מי שהתעלל בחיילים חרדים.

אלעזר שטרן: מישהו שמע?

שרן השכל: שרן השכל.

שרן השכל: סליחה, זאת הייתה הסתייגות שלי.

אלעזר שטרן: סליחה, חברת הכנסת שרן השכל.

אלעזר שטרן: מישהו הקשיב לה?

אלעזר שטרן: מה את רוצה?

אלעזר שטרן: זה לא ממקום טוב.

אלעזר שטרן: זה אומר שלא הקשיבו גם לך.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: באמת למה?

אלעזר שטרן: למה לא הקשיבו להצעה הזאת של החברים מהליכוד, לא שלנו?

אלעזר שטרן: אנחנו טמאים, אנחנו משניאים, בגללנו יש פיגועים, זה בסדר.

אלעזר שטרן: אני הולך עם כיפונת, אתה בלי כיפה וזה יותר טוב – זה המושגים פה, שהיו בתוך – אדוני השר, החברים החדשים שלך – – – עכשיו אני רוצה להגיד עוד דבר אחד.

אלעזר שטרן: יכול להיות שיש דיל שאנחנו לא יודעים עליו, שמועצת גדולי התורה מחר בבוקר תגיד: אנחנו מעודדים את הגיוס לנחל החרדי, או לצה"ל.

אלעזר שטרן: יכול להיות.

אלעזר שטרן: אם לא, שלא יאיים עלינו חבר הכנסת צחי הנגבי שנראה את הנתונים בעוד שנתיים, כמה אנשים מתגייסים.

אלעזר שטרן: אני לא חרד.

אלעזר שטרן: החרדים, סליחה על הביטוי, ישימו פס על המנהיגים הפוליטיים שלהם וימשיכו להתגייס לצבא.

אלעזר שטרן: אבל אתה יודע איפה אני מסתכל, אדוני השר?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך את האמת.

אלעזר שטרן: אני בן הציונות הדתית, ומחנך את הילדים שלי בציונות הדתית.

אלעזר שטרן: אמר פה קודם חבר הכנסת עמיר פרץ, נדמה לי, או איתן כבל, על הרשימות של בתי-הספר שהולכים לשירות קרבי.

אלעזר שטרן: אתה יכול להסתכל על מחצית הכוס המלאה ולהגיד: ואללה, אחלה חינוך.

אלעזר שטרן: אתה יכול להסתכל על מחצית הכוס השנייה ולהגיד: לאן אנחנו הולכים?

אלעזר שטרן: אתה מכיר את זה גם בנתונים בבה"ד 1.

אלעזר שטרן: ביחידות הקרביות היינו בקיץ האחרון – כל הכתרים של החיילים הכי טובים, של הביני"שים, אתה יודע שזה שטויות.

אלעזר שטרן: הלכנו ללוויות של חבר'ה בלי כיפות לא פחות מאשר של חבר'ה עם כיפות, ואולי יותר.

אלעזר שטרן: זה גם כן סוג של התנשאות של חלק מהחברים שלי, בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: אבל במקומות אחרים אנחנו רואים את זה.

אלעזר שטרן: אבל כשחוק כזה עובר – אז יכול להיות שעם אהבת הארץ ואהבת ריבונו של עולם והכול, נמשיך לשרת.

אלעזר שטרן: מה יהיה על האחרים?

אלעזר שטרן: אנחנו לא יכולים לבד; בוגרי בתי-הספר הדתיים לא סוחבים את המדינה הזאת לבד, לא היום ולא בעוד 50 שנה.

אלעזר שטרן: ומה עושה להם החוק הזה, שלא צריך אותו?

אלעזר שטרן: – שלא צריך אותו – בטוח שאתה שומע כמוני, ואני מקווה שזאת הפתיחות, מה אומרים חברי כנסת אחרים מאחור – חרדים: למה היינו צריכים את זה?

אלעזר שטרן: למה עוד פעם השנאה הזאת?

אלעזר שטרן: למה עוד פעם ההפגנות?

אלעזר שטרן: עמיר פרץ אומר שאנחנו בונים את יש עתיד עוד פעם מחדש.

אלעזר שטרן: תאמין לי, יש עתיד יודעת לבנות את עצמה בלי הסיוע הזה.

אלעזר שטרן: ונלך לשם אחרי זה, למבחן הבוחר.

אלעזר שטרן: לא ביקשנו עזרה בתחום הזה, כי זה תחום עצוב לנו.

יאיר לפיד: אל תפסול כל כך מהר.

אלעזר שטרן: בסדר.

אלעזר שטרן: אני לא רוצה להקריא את הניסוחים של לְמה אנחנו קוראים, כבר אמרתי את זה קודם, שישנם, אני רק חושב שהחוקים האלה, שבהינף יד אנחנו מבטלים אותם, שאתם מבטלים אותם, ואתם כותבים, אני הקראתי קודם – יאיר לא היה פה, אתה היית פה ואתה שמעת את זה – על יהדות מאירת פנים מול הידבקות בסטטוס-קוו.

אלעזר שטרן: אתה יודע כמוני, הם לא יודעים, החרדים, שהילדים שלנו, החברים שלהם והקרובים שלהם, למרות כל החוקים שאנחנו נעשה, מתחתנים כבר עם מי שלא נרשם כיהודי, לא כמו לפני 30 שנה.

אלעזר שטרן: ההתבוללות היא כאן בגלל זה; הם הולכים לחתונות בלי רבנים.

אלעזר שטרן: שבע הברכות שיהיו שם, אומרים לי – הבן שלי בא מחתונה, אומר לי: אבא, אתה תהיה מבסוט, הייתה חתונה מסורתית.

אלעזר שטרן: אמרתי לו: מה?

אלעזר שטרן: הוא אומר: שרו "אם אשכחך", וגם היו שבע ברכות.

אלעזר שטרן: עכשיו יברך האח של החתן, הוא מברך: אני מברך אותך שיהיה לך בית גדול ותמצא עבודה טובה.

אלעזר שטרן: עכשיו, ברכה שנייה, אחות של – – –

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: בסדר, בסדר, בסדר.

אלעזר שטרן: לא, אנחנו – אני, להבדיל מחלק מחברי, רוצה שכולם יתחתנו עם רב.

אלעזר שטרן: אבל מתוך חינוך, מתוך רצון, לא מתוך כפייה כזו.

אלעזר שטרן: ומה שאנחנו עושים בחוק הזה, אנחנו משניאים לא את החרדים – הם עושים את זה לעצמם טוב מאוד; אנחנו משניאים את היהדות בהקשרים האלה, וזו הבעיה שלי.

אלעזר שטרן: מפני שמה אומר פה מי שאומר: אתה בלי כיפה, ואני עם כיפונת?

אלעזר שטרן: שזאת לא יהדות.

אלעזר שטרן: כשאתה לא יהודי אז זה בסדר, אבל אני כאילו עושה את עצמי יהודי, במונחים שלו, לא חס וחלילה במונחים שלך.

אלעזר שטרן: הרי כשמישהו היה משתמש במונחים האלה, באמת זה על גבול האנטישמיות.

אלעזר שטרן: מה הוא אמר לכל האנשים כאן?

אלעזר שטרן: אני היחיד פה עם כיפונת?

אלעזר שטרן: עם כיפה סרוגה?

אלעזר שטרן: אני צריך להתבייש בציונות הדתית?

אלעזר שטרן: ואל תדאג, הם ישתקו.

קריאה: מי אמר – – –?

אלעזר שטרן: אייכלר.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת אייכלר.

קריאה: פרוש.

אלעזר שטרן: אה, פרוש, סליחה.

אלעזר שטרן: לא, אייכלר אמר את מה שאמרתי קודם.

אלעזר שטרן: את זה אמר פרוש.

אלעזר שטרן: אני רק הקראתי קודם, לפי יש עתיד כתוב: שירותי דת – הממשלה תפעל להפיכת שירותי הדת נגישים ומסבירים פנים לכל אזרח.

אלעזר שטרן: זה מה שהיה אז.

אלעזר שטרן: מה היה פה ממול?

אלעזר שטרן: יישמר הסטטוס-קוו בנושאי דת ומדינה כפי שהיה מקובל זה עשרות שנים בישראל.

אלעזר שטרן: זה ההבדל.

אלעזר שטרן: אני צריך לסיים.

אלעזר שטרן: איפה חבר הכנסת השר אקוניס?

אלעזר שטרן: הוא פחד שאני אדבר 30 דקות?

אלעזר שטרן: אני אמרתי לו שאני למדתי ממנו בזה.

יחיאל חיליק בר: עד חמש דקות.

אלעזר שטרן: וציטטו פה כבר היום את בני גד ובני מנשה: "האחיכם יבאו למלחמה ואתם תשבו פה?

אלעזר שטרן: " מכוח מה דיברו?

אלעזר שטרן: מכוח האמונה.

אלעזר שטרן: גם מכוח האמונה נאמר: "האחיכם יבאו למלחמה ואתם תשבו פה?

אלעזר שטרן: " ועל זה נאמר: "הנה קמתם תחת אבתיכם, תרבות אנשים חטאים".

אלעזר שטרן: אני חושב שהדברים האלה, גם במקורות היהודיים לפני שמסיטים אותם, הם אומרים הכול.

אלעזר שטרן: אני חושב שאחרי זה, כשנבוא כולנו למדוד את אחוז ההשתלבות בשוק העבודה, וחבר הכנסת גפני יגיד שצריך לטפל בזה שאף שהם כבר לומדים לא משלבים אותם, והוא צודק, וזה אתגר של כולנו – – –

משה גפני: אל תדבר אלי, אני לא שותף לאפיקורסים – – – מה אתה מדבר אלי?

משה גפני: דבר אל החברים שלך ביש עתיד.

אלעזר שטרן: יכולת להישאר בחוץ.

משה גפני: אני לא שותף של אפיקורסים כמוך.

משה גפני: בחייך, אל תדבר אלי.

אלעזר שטרן: אני יודע.

אלעזר שטרן: מה, אני בוחר אל מי לדבר פה?

אלעזר שטרן: אתה קובע לי למי לדבר?

אלעזר שטרן: אתה חבר כנסת, אני יכול לדבר לכולם.

משה גפני: תאמין לי שיגיע היום שגם אני אקבע לך למי לדבר.

אלעזר שטרן: בסדר.

אלעזר שטרן: וחבר הכנסת גפני ישאל אחר כך: הרי לא רוצים אותם בשוק העבודה, אתם לא רוצים אותם, כמו שהוא כבר אמר – נלך חזרה לחוק הזה.

אלעזר שטרן: הרי אתה יודע, ואנחנו מטפחים ורוצים, שכמישהו בא לראיון עבודה ישאלו אותו גם "מה עשית בצבא?".

אלעזר שטרן: אתה יודע מה?

אלעזר שטרן: לא "מה עשית בצבא?" – "מה עשית בשביל המדינה?

אלעזר שטרן: " בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: אז אוקיי, אנחנו קיבלנו בחוק הזה שצריך להגיד, השר, שיש כאלה שיגיעו לשוק העבודה בלי ששירתו, לא בשירות לאומי ולא בשירות אזרחי.

אלעזר שטרן: כמה יש כאלה?

אלעזר שטרן: עשרות אלפים.

אלעזר שטרן: אנחנו קיבלנו את זה.

אלעזר שטרן: אבל אנחנו יודעים שזה יהיה קשה, מפני שאנחנו לא המעסיקים בסוף.

אלעזר שטרן: אז עכשיו בא החוק הזה ועושה לנו את החיים של אלה שרוצים לשתף אותם יותר עוד יותר קשים בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: ואני אגיד לך איפה אני אהיה מחר – בבית-המשפט העליון.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: מפני שאתה שולח אותי לשם, הממשלה שולחת אותי לשם.

אלעזר שטרן: לא בפעם הראשונה.

אלעזר שטרן: היא שלחה אחרים לשם תחת האיום של הממשלה הזאת שבתוך ההסכמים הקואליציוניים יש סעיף של כשרות, שגם מי שרוצה לתת כשרות, רק שהיא לא מושחתת, יסגרו לו את זה, גם אם הוא לא ישתמש במילה "כשר".

אלעזר שטרן: אז יש בג"ץ בבית-המשפט העליון.

אלעזר שטרן: ויש בג"ץ בבית-המשפט העליון על הגיורים, עוד לפני שאנחנו הגשנו אותם ועוד לפני שעלו על בית-המשפט העליון עם בולדוזרים.

אלעזר שטרן: כן, זה מחכה להכרעה.

אלעזר שטרן: ואני אגיד עוד משהו.

אלעזר שטרן: אני רוצה לראות את חברי הקואליציה, שהתלוננו על האטיות של בית-המשפט העליון, הולכים לבית-המשפט העליון אחרי שהוא יקבל את העתירה שנגיש מחר.

אלעזר שטרן: נראה כמה זמן ייקח לו לדון.

אלעזר שטרן: ואני חושב שהדיון הזה והחוקים האלה הם לא פחות חשובים לביטחון מדינת ישראל מעוד מחבל דוקר.

אלעזר שטרן: זה אומנם בטווח הקצר וזה כואב, וזה בטווח הארוך.

אלעזר שטרן: אם אנחנו לא נדע לתת יהדות נורמלית לאנשים כאן, זו תהיה בעיה אסטרטגית לא פחות מהאיום האיראני בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: ולסיום אני רוצה להגיד, כדי שאני לא אחרוג מהזמנים – – –

יחיאל חיליק בר: מכל חצי השעה – – –

אלעזר שטרן: מה חצי שעה?

יחיאל חיליק בר: אתה בסדר, תרגיע.

יואל חסון: גם אחרי חצי שעה תחרוג מהזמן?

יחיאל חיליק בר: לא, לא – חלילה.

חיים ילין: – – – אחרי זה מחצית שנייה אם אתה רוצה.

יחיאל חיליק בר: אני לא העזתי להפסיק אותו.

יחיאל חיליק בר: הוא היה המפקד שלי בבה"ד 1.

יחיאל חיליק בר: אף שזו הפעם היחידה שאני יכול לתת לו הוראות ולא כמו שהוא נתן לי.

יחיאל חיליק בר: אבל אני עדיין מפחד, אני עדיין מפחד.

קריאה: תשאיר זמן לשאלות.

אלעזר שטרן: אדוני השר, אני רוצה להגיד דבר אחד.

אלעזר שטרן: חברת הכנסת לבני, תני לי שנייה אחת רק, שנייה.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד משהו.

אלעזר שטרן: אנחנו, למרות החוק הזה, נעזור באופן אישי, כל אחד מחברי יש עתיד.

אלעזר שטרן: לא נחכה לזה שצחי הנגבי יגיד: אמרנו לכם.

אלעזר שטרן: הנה, תראו, מתגייסים יותר.

אלעזר שטרן: הלוואי שיתגייסו יותר.

אלעזר שטרן: דרך אגב, לא בזכות החוק, למרות החוק.

אלעזר שטרן: ואם תרצו להגיד שזה בזכות החוק – הלוואי.

אלעזר שטרן: תגידו גם את זה, לא אכפת לנו.

אלעזר שטרן: אני חושב רק שהמשימה שאתם מניחים בפנינו היום, של איחוד הקרעים בחברה הישראלית שכבר הצלחנו לאחד אותם, שכבר לא יצאו אנשים לרחוב על האי-שוויון האמיתי הנוקב, על המשבר הערכי, אף שהיום אתם עושים לנו את החיים יותר קשים, אנחנו בשילוב החרדים בצה"ל ובחברה הישראלית נמשיך לעשות את כל מה שאנחנו יכולים לעשות.

אלעזר שטרן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני חבר הכנסת שטרן.

יחיאל חיליק בר: השארת אפילו שלוש שניות.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת שרן השכל.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות, ונשתדל שלא יפריעו לך.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, נא לכבד.

שרן השכל: אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, חברות וחברי הכנסת, אני מבקשת בפתח דברי להביע ניחומים למשפחתו של טוראי זיו מזרחי שנרצח היום בפיגוע טרור בכביש 443 ולהשתתף בצערה.

שרן השכל: זהו הקורבן ה-23 מאז החל גל הטרור הנוכחי.

שרן השכל: כמו כן, אני שולחת מכאן איחולי החלמה לפצועים.

שרן השכל: בשלושה עקרונות אני מאמינה בקשר לגיוס חרדים לצה"ל, והעקרונות האלה עמדו לנגד עיני בהגשת ההסתייגויות: ראשית, אני בעד גיוס של צעירים חרדים לשירות בצה"ל.

שרן השכל: אני רואה בכך מימוש של חובתם האזרחית, חובה המוטלת על כל צעיר וצעירה בישראל.

שרן השכל: שנית, אני מודעת לאתגרים שגיוס חרדים מציב למערכת הצה"לית, לחברה החרדית ולחברה הישראלית בכללותה.

שרן השכל: שלישית, אני מאמינה שכל פתרון שמקורו בהסדר מוסכם יהיה עדיף על פתרון שיושג בכפייה; זה נוגע בעיקר להסתייגות השנייה שלי, אבל על כך ארחיב בהמשך.

שרן השכל: הבעיה שבה נתקלים צעירים חרדים המתגייסים לצה"ל היא לא רק האופן שבו יוכלו לקיים שירות משמעותי בכפוף לאילוצים ההלכתיים, אלא גם בעיה של הלך רוח בחברה החרדית אשר מוקיעה את הצעירים האלה, מגנה אותם, ולעתיים קרובות נוקטת אף הסתה של ממש.

שרן השכל: ההסתה הזאת מתקיימת ברחוב, בשלטי חוצות ובעיתונות החרדית, שם החיילים החרדים מכונים חרד"קים – חרדים קלי דעת.

שרן השכל: וההסתה הזאת היא כל כך עוצמתית, עד כי חיילים חרדים חוששים לחזור לשכונות מגוריהם שמא יתקפו אותם, כפי שכבר קרה בעבר.

שרן השכל: הם צריכים להחליף את המדים בבגדים אזרחיים לפני כניסתם לשכונה, או להצטייד באישורים מיוחדים להגיע לבסיס בלבוש אזרחי ורק שם להחליף למדי צה"ל.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ילין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

שרן השכל: לתופעה זו יש השלכות שליליות על הנוער החרדי, אשר אינו רואה בחיילים מודל לדוגמה כמו שאר הנוער במדינה ואינו מכיר בתרומתם לשמירה על המדינה, אותה מדינה יהודית שהם אזרחיה, אלא להפך – הם רואים בהם חוטאים בקהילה שממנה באו.

שרן השכל: אותם מסיתים הופכים את החיילים החרדים מטרה להתקפות, גם פיזיות, ולגורם שיש לנדות ולהרחיק מהקהילה.

שרן השכל: מיותר לציין גם את הסבל שהדבר גורם למשפחות, אני מניחה שזה ברור מאליו.

שרן השכל: אני חושבת שלא אחטא לאמת אם אניח שגם חברי הכנסת החרדים אינם מאושרים מהתופעה הזו של ההסתה, ואף אם הם מתנגדים לעצם השירות של חרדים בצה"ל, התופעה הזו, ההסתה הזו, אינה מוצאת חן בעיניהם.

שרן השכל: בקשת ההסתייגות שלי ביחס לחוק נוגעת לעניין זה, וליתר דיוק לסעיף 7 בחוק.

שרן השכל: אני מבקשת להוסיף סעיף לחוק, אשר יקבע את אחד מתפקידיו של הצוות כטיפול בתופעה הזו.

שרן השכל: על-פי הנוסח המוצע: הצוות יפעל לגיבוש תוכניות להתמודדות עם הסתה נגד חיילים בני הציבור החרדי.

שרן השכל: על מנת לעודד גיוס חרדים לצה"ל יש לתת את הטון גם כנגד ההסתה המכוערת הזו, וגם כאשר – – –

יחיאל חיליק בר: אני רק מזכיר שאסור מיצגים ומוצגים במליאה.

שרן השכל: אסור מיצגים?

שרן השכל: אלה תמונות.

קריאה: זו פעם ראשונה – – –

יחיאל חיליק בר: אסור, אבל פעם ראשונה נעלים עין, אתם אומרים.

קריאה: – – –

שרן השכל: וכאשר תמונות כאלה יוחלפו – –

יחיאל חיליק בר: תהיו מוכנים, כי אני לא אתן לה הרבה זמן.

שרן השכל: – – בתמונות כאלה – נדע שהצלחנו.

שרן השכל: יש תופעה נוספת, אשר הופכת את הניסיון לאפשר לחרדים שאינם מתגייסים להמשיך ללמוד תורה, באופן חוקי, למקור להשתמטות של צעירים מהמגזר, וחמור מכך – של צעירים שאינם נמנים עם הזרם החרדי או כאלה שאינם לומדים תורה.

שרן השכל: מדובר ב"טרמפיסטים", פשוט כך.

שרן השכל: המשתמטים האלה תופסים טרמפ על הסדר הפטור הקיים בחוק, ולא רק שהם מנצלים לרעה את ההסדר שנועד להיטיב עם לומדי התורה, הם גם גורמים להכפשה של ציבור שלם.

שרן השכל: הם גורמים לכך שכל החרדים מוצגים כמשתמטים, או שאר כינויי גנאי שאני ממש לא אוהבת.

שרן השכל: זו אולי תופעת שוליים, אבל גם אם מדובר במיעוט בקרב הישיבות, היא תופעה חמורה והשפעתה עמוקה.

שרן השכל: כולנו יודעים שסנקציות פליליות לא באמת יביאו לגיוס של החרדים, אלא רק למלחמות בין יהודים.

שרן השכל: יחד עם זאת, כאשר ראשי ישיבות חותמים על אישורי לימודים לצעירים שאינם לומדים בפועל, הדבר הוא לא רק עבירה על החוק, הוא גם עבירה מוסרית ואי-צדק חברתי ואזרחי.

שרן השכל: ראינו עדות לתופעה הזו בתחקירים ובדוחות של מבקר המדינה.

יחיאל חיליק בר: חברים, קצת לשמור על השקט, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: החבר לפיד, תודה.

שרן השכל: זו תופעה קיימת, ואין להתעלם ממנה.

שרן השכל: יש לעצור תופעה זו באכיפה כלפי ראשי ישיבה שמנצלים לרעה את סמכותם במסגרת הסדר הפטור.

שרן השכל: החוק המוצע מטיל סנקציות על אותם רבנים וראשי ישיבה, אך אינו מונע את הישנות התופעה.

שרן השכל: לכן ההסתייגות השנייה שאני מבקשת להכניס, לסעיף 26, תקבע ששר הביטחון לא יקבל תצהיר שניתן על-ידי ראש ישיבה שמסר בעבר תצהיר כוזב.

שרן השכל: ההסתייגות הזאת נותנת כלי לאכיפה בידי שר הביטחון, והיא נועדה להבטיח שגם ראש ישיבה שההליכים הנוספים שנקבעו לגביו מוצו, למעשה יהיה מנוע מלהמשיך באותה פרקטיקה קלוקלת או לשוב ולהשתמש בה פעם נוספת.

שרן השכל: ומילה אחרונה לחברי הכנסת החרדים: בניגוד לחילונים אחרים שיושבים כאן בכנסת, אני לא רואה בכם אויב תרבותי ולא אויב פוליטי, ולא גורם שצריך להיאבק בו.

שרן השכל: ההפך הוא הנכון – אני רואה בכם שותפים.

שרן השכל: אני מאמינה שעל אף השוני באורחות חיינו, אנחנו חולקים בינינו לא רק היסטוריה משותפת ומסורת משותפת, ולא רק אמונה משותפת, אלא גם אינטרסים זהים לחיים משותפים ונטולי קונפליקטים.

שרן השכל: לכן אני קוראת לכם לתרום את תרומת

שרן השכל: כם בשילוב הצעירים החרדיים בצה"ל.

שרן השכל: קחו חלק בעיצוב הגשרים בין החברה החרדית לשאר המגזרים בחברה.

שרן השכל: נצלו את שעת הרצון הזו, שבה אנו פועלים לפתרון שבהסכמה.

שרן השכל: אני קוראת לכם להצביע בעד ההסתייגויות.

שרן השכל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת שרן השכל.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חסון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לרשותך שבע דקות.

יחיאל חיליק בר: ולאחר מכן – חבר הכנסת קיש, אם יהיה במליאה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת רזבוזוב.

יחיאל חיליק בר: אדוני, עד שבע דקות.

איתן ברושי: מתחילים לקצר בשעות האלה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, שרי הממשלה, חברי הכנסת, אני לא יודע אם נהוג לעשות את זה, אבל אני חושב שאחרי נאום כמו של חברת הכנסת השכל, באמת אין הרבה מה להוסיף.

יואל חסון: אני חושב שאת – אני מקווה שזה לא יפגע בך בפריימריז, המחמאות שלי כלפייך – אני חושב שהארת פה אור גדול שבא מהספסלים שבהם את יושבת.

יואל חסון: אני גם חייב לומר שכחברת כנסת צעירה זה אומץ גדול מאוד לבוא ולהגיד את העמדות שלך כפי שאת, ואני מקווה שזה גם יבוא לידי ביטוי בהצבעה, כי אני חושב שיש להצבעה היום ערך משמעותי מעבר למי ינצח ומי יפסיד.

יואל חסון: כי יש כאן אמירה, ואנשים כאן – חברי הכנסת שנמצאים בבניין וייכנסו עוד מעט לאולם הזה – כל אחד ירצה לבוא ולהגיד את האמירה שלו.

יואל חסון: אחד הדברים שאמרת בסוף דברייך, ואני אמרתי זאת גם בנאומים קודמים – שאחד הדברים שכואבים לי הוא העובדה שהדיון הזה מתחלק למי שמתנגד לחוק, והוא נגד החרדים – מי שמתנגד לחוק הוא נגד האחים שלנו, בני העדה החרדית במדינת ישראל.

שרן השכל: אני לא נגד החוק, אני בעד להוסיף את שתי ההסתייגויות האלה – – –

יואל חסון: כן, ההסתייגויות שלך.

יואל חסון: מאה אחוז, אנחנו בטוח נתמוך בהסתייגויות שלך; אני מעריך.

יואל חסון: אבל אני אומר, כולנו פה בבניין – חברת הכנסת גלאון, אל חשש – וגם יגיעו להצביע.

יואל חסון: אבל אני באמת רוצה לומר שאחד הדברים שמפריעים לי הוא העובדה שמחלקים את ההתייחסות לחוק לפי מי שכאילו בעד החרדים ונגד החרדים.

יואל חסון: אני חושב שהאדם הראשון – שלא נמצא כאן כרגע ומעניין אם יגיע להצבעה – שהוא נגד החרדים, בכל מצב, הוא ראש הממשלה נתניהו.

יואל חסון: רק שלראש הממשלה נתניהו, בניגוד אולי לנו בעת הזאת, יש אפשרות לפצות, לשלם, ואז סולחים לו.

יואל חסון: והנה הוא בא ומתקן.

יואל חסון: אגב, הוא מתקן הרבה יותר מהר לשיטתכם ממה שהוא כנראה הרס לשיטתכם.

יואל חסון: דווקא אנחנו, כחברי הכנסת שנמצאים כאן במליאה הרבה זמן, מכירים את התופעה הזאת של אותם חרדים שבאמת היו רוצים להשתלב.

יואל חסון: ואני בכלל לא מדבר על העניין הזה של ההתעקשות שישרתו בצבא או לא ישרתו בצבא.

יואל חסון: אני בכלל חושב ששירות אוטומטי בצבא, לא משנה מה, הוא לא הדבר הנכון לעשותו לגבי כל האוכלוסיות.

יואל חסון: אבל הרעיון המרכזי של החקיקה היה לשלב יותר חרדים בשוק העבודה.

יואל חסון: בסופו של דבר זה גם, חבר הכנסת גפני, מה שהציבור שלכם מבקש מכם.

יואל חסון: ואני גם שואל אתכם, כמנהיגי העדה החרדית, איך אתם יכולים לתת יד לדיווחים שקריים שיוצאים מחלק מהישיבות, מחלק מראשי הישיבות, על השתתפות בלימודים סדירים?

יואל חסון: איך אתם יכולים לתת יד לדבר כזה?

יואל חסון: הרי מה התוצאה של אותם דיווחים סותרים?

יואל חסון: אותם חרדים שלא נמצאים באמת בישיבות, מסתובבים ברחובות, אתם כקהילה מתמודדים עם הבעיות שנוצרות מכך.

יואל חסון: אנחנו בכנסת, אגב, מכירים את חלקם באופן אישי, כי אותם אלה שלא נמצאים בישיבות, מגיעים הרבה פעמים לפה, מעבר לזכוכית, לצפות כאן בשידורי הכנסת.

יואל חסון: חבר הכנסת דרעי, אתה רואה אותם הרבה פעמים פה; בלי להכליל, יש כאלה ששייכים, יש כאלה שלא שייכים.

יואל חסון: אבל בסוף יש באמת קבוצה גדולה שלא כולה מתאימה ללימוד תורה.

יואל חסון: אני בוודאי לא נגד לימוד תורה, ואני בוודאי חושב שמי שלומד תורה צריך ללמוד תורה באמת.

יואל חסון: אבל מה עושים עם אלה שלא?

יואל חסון: מה עושים עם אלה שבאמת רוצים להשתלב בחברה, רוצים לעבוד, רוצים להשכיל?

יואל חסון: יש, בעיני, בשנים האחרונות, מהפכה אדירה בתחום ההשתלבות בהשכלה הגבוהה ובהשכלה בכלל בתחום העבודה של הנשים החרדיות.

יואל חסון: אבל יש גם גברים שרוצים להשתלב בעבודה, ואנחנו צריכים את זה.

יואל חסון: אנחנו צריכים את הכוח הזה במשק, אנחנו צריכים את ההשתלבות שלהם בחברה.

יואל חסון: ולכן אני חושב, חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת דרעי, שאתם רצתם אולי מהר מדי ברצון שלכם מהר מהר מהר למחוק את מה שעשתה הממשלה הקודמת, ואולי היה דווקא נכון לשים רגע את הרגל על הברקס, לחשוב מה אפשר לתקן כדי שאולי יתאים וייעשה אתכם יד ביד, אבל מצד שני ישלב את החרדים שיכולים וצריכים בשוק העבודה ובחברה הישראלית.

יואל חסון: היה אפשר לעשות את זה, ולא ישר, רק מתוך נקמנות פוליטית ביש עתיד או ביאיר לפיד או באנשיו, רק כדי למחוק את מה שהם עשו, אותם אתם היום מקללים, פוגעים בהם, אבל על ראש הממשלה אתם לא אומרים מילה.

יואל חסון: חבר הכנסת לפיד, ראש הממשלה שיתף אתך פעולה?

יאיר לפיד: הוביל.

יואל חסון: הוביל, קידם.

יואל חסון: ישב אתך שעות בחדרו, הסכים אתך על העקרונות.

יאיר לפיד: ריכז והוביל.

יואל חסון: ריכז והוביל, ואנשיו – חבר הכנסת שלח, אתה היית פה בוועדה בכנסת – אנשיו שיתפו פעולה.

עפר שלח: – – –

יואל חסון: מעולה, ואני יכול לנחש גם שאנשי הלשכה של ראש הממשלה היו מעורבים.

עפר שלח: הם ניסו לחתור תחת – – –

יואל חסון: לקלקל, אתה אומר.

יואל חסון: הם היו שותפים, אבל תראה, לכם לא סולחים.

יואל חסון: לכם לא סולחים.

יואל חסון: חבר הכנסת לפיד, אתה רוצה להיות ראש ממשלה?

יואל חסון: אני לא יודע, הם לא סולחים לך.

יואל חסון: אבל אולי יש לך תקווה, כי לנתניהו הם סלחו, ואולי הם באמת יסלחו גם יום אחד לאחרים.

יחיאל חיליק בר: בוא נסיים שהוא עובד על זה באמת בנחישות.

יואל חסון: בנחישות – הפרשות חלה, ועוד כל מיני דברים חשובים.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, משקיע.

יואל חסון: אבל אני אומר באמת, השר דרעי, לא כל מי שמצביע היום נגד החוק הזה הוא באמת נגד החרדים והוא נגד החברה או הקהילה החרדית.

יואל חסון: אנחנו אחים, אני אוהב את האחים שלי בעדה החרדית.

יואל חסון: אני אוהב אותם כי הם חלק מעם ישראל והם חלק מאזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: ואני אומר לכם כמנהיגים שלהם: אתם טועים שלא עצרתם באמצע, ודווקא לא ניצלתם את השינוי הזה כדי לתקן, לייעל, להתחשב אולי בכל מיני דרישות, אבל רצתם מהר מדי מתוך נקמנות פוליטית, ומחקתם חוק באופן שלדעתי בסוף גם פוגע באנשים שלכם.

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חסון.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, חבר הכנסת יואב קיש, ממנהיגי המאבק לשוויון בנטל.

יחיאל חיליק בר: בואו נשמע מה יש לו לומר.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני בחרתי לספר לכם סיפור אישי.

יואב קיש: ב-15 במאי 2010, לפני כחמש שנים וחצי, אבי מייק קיש, זיכרונו לברכה, נפטר.

יואב קיש: ואני זוכר את עצמי יושב בשבעה, וחושב על המשפחה שלי – על ההיסטוריה, על מה קורה במדינה; חושב על סבא שלי, שהיה פה בקום המדינה, שותף לחיים ויצמן, ואחרי זה נלחם ברומל, בנאצים, ונהרג בקרב בעצם על הצלת מדינת ישראל מהצבא הנאצי שפלש דרך אפריקה.

יואב קיש: חשבתי על אבי, שעלה מאנגליה לאחר מות אביו, והקים למעשה את יחידת החה"ן צנחנים הראשונה, המשיך בשירות מילואים משמעותי, בתור מילואימניק ביום כיפור; אחרי זה, יחד עם אריק שרון, מהלוחמים הראשונים שחצו את תעלת סואץ.

יואב קיש: ואז באותה נקודת זמן, בשבעה – אני הייתי אז טייס ב"אל על", ואיך אומרים?

יואב קיש: במיקרו, ברוך השם, פרנסה יש, משפחה יש, הכול בסדר.

יואב קיש: ואני באותה נקודת זמן אמרתי שצריך גם לחשוב מעבר.

יואב קיש: יש הספר, מי שמכיר, "מי הזיז את הגבינה שלי?" – זה מה שקרה לי באותו רגע.

יואב קיש: ואני באותו רגע בחרתי דרך אחרת שבה אני בעצם הולך לפעול למען עם ישראל ומדינת ישראל.

יואב קיש: זה היה הרגע מבחינתי שהכניס אותי לפעילות ציבור.

יואב קיש: יחד עם עוד כמה חברים, הקמנו את "המחנה המשותף", קראנו לזה בכוונה "המחנה המשותף", כי אני הייתי ליכוד, מין נציג של הליכוד.

יואב קיש: היה שם עוד נציג של מה שאז הייתה קדימה, היה נציג של העבודה, והתחלנו בפעילות למען נושאים שאמרנו שהם לא פוליטיים, הם משותפים לעם ישראל.

יואב קיש: דרך אגב, לא הייתה אז מפלגת יש עתיד; יאיר לפיד עוד היה בטלוויזיה.

יואב קיש: ואנחנו התחלנו – בעצם אז חוק טל בסיבובו השני למעשה הוגדר ככישלון, גם על-ידי בג"ץ, גם על-ידי התוצאה בשטח.

יואב קיש: התחלנו לפעול למען השוויון בנטל בכל מיני דברים – הפגנות – ואז אני זוכר את יאיר מצטרף אלינו להפגנות, והובלנו את העניין הזה.

מכלוף מיקי זוהר: זאת לא גאווה גדולה, יואב.

יואב קיש: העסק הזה התפוצץ.

יואב קיש: למה זה התפוצץ?

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: נא לאפשר לו לדבר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת רוזין.

איציק שמולי: שכחת מישהו אחד קטן, קטנטן, ארגון קטן – הסטודנטים.

איציק שמולי: היה שם ב"מחנה – – –

יואב קיש: נכון.

יואב קיש: איציק, אתה היית גם קודם, במחאה החברתית של קיץ 2011, זה היה השלב שאתה – אבל נכון, גם הסטודנטים הצטרפו אלינו.

יואב קיש: אבל העסק התפוצץ.

יואב קיש: אני מדבר התפוצץ במכנה המשותף, חבר'ה, לא – אנחנו חשבנו שנעשה דברים ביחד, וגילינו שגם כאשר מדברים על דברים כאלה שלתפיסתנו הם באמת ערכיים לכל עם ישראל, הגישות הן שונות.

יואב קיש: גישות שונות.

יואב קיש: בכנסת הקודמת הממשלה, בעצם ביוזמתה ובדחיפתה של יש עתיד, העבירה חוק גיוס מתוקן, חוק סביר.

יואב קיש: אבל בעיני, ואני חושב שרבים יסכימו אתי, הוא היה מלווה בדברים ובביטויים בלתי נסבלים כלפי המגזר החרדי.

מיקי לוי: זה פשוט לא נכון.

מיקי לוי: אתה מאשים – – –

יואב קיש: רווח פוליטי גרידא.

יואב קיש: בצורך להוכיח לבוחרים של אותה מפלגה שהנה, הצלחנו, עקפנו, שברנו, רמסנו, ניצחנו את החרדים.

יואב קיש: אפילו רק בגלל זה צריך לתקן את החוק.

מאיר כהן: תגיד לי, ממי אתה מקבל מס שפתיים, אתה לא מתבייש?

יואב קיש: בגלל זה צריך לתקן את החוק.

יואב קיש: רק שתבין, מאיר כהן, הדרך הזו שלכם היא לא דרכי.

יואב קיש: הדרך הזו שלכם היא לא דרכי, היא גם לא דרך הליכוד.

קריאות: – – –

יואל חסון: הרי יעבור – – – לפחות תצביע נגד.

יואל חסון: החוק יעבור גם בלעדיך – – –

יואב קיש: אני רוצה להגיד לכם עוד דברים, דרך אגב, על החוק הזה.

יואב קיש: יש בו עוד בעיות.

יואב קיש: אני חושב שתקופת ההסתגלות שנקבעה, ל-2017, היא קצרה מדי.

יואב קיש: חבר'ה, גומרים והולכים.

יואב קיש: בואו, לוקחים פה מגזר שלם, משנים את כל זה, ואם הם לא באים מחר, נגמר הסיפור.

יואב קיש: לא, יש פה תהליך.

יואב קיש: צריך להבין שעל זה אנחנו מדברים.

יואב קיש: היום הממשלה הנוכחית, בתמיכת המפלגות החרדיות – דבר שלא היה פה – יחד אתם, בלי ניגוח, בלי הסתה, מביאה חוק גיוס חדש.

יואב קיש: ואני אומר לכם, חברי יש עתיד, אתם לא תלמדו את ראש הממשלה ולא את הליכוד ולא אותי מה זה שוויון בנטל.

יואל חסון: – – – הוא לא יודע את זה.

חיים ילין: – – – זאת הבעיה היחידה.

יואב קיש: למרות זאת, לדעתי, בהצעה הקיימת יש כמה בעיות שאני חושב שצריך לתקן, ולכן הגשתי שלוש הסתייגויות להצעה.

חיים ילין: יש רק בעיה אחת – אתם 61 חברי כנסת, חייבים לקבל את החוק, זאת הבעיה היחידה.

חיים ילין: אם הייתם 80 חברי כנסת, הכול היה נראה אחרת.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת ילין.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יואב קיש: ההסתייגות הראשונה – אם החוק הקיים מדבר על תקופת הסתגלות עד 30 ביוני 2017, ובתיקון מדובר על 30 ביוני 2023, בהסתייגות שלי אני מציע את 30 ביוני 2019 – תוספת של שנתיים, שזה פרק זמן שאני חושב שמצד אחד יאפשר לתקופת ההסתגלות לבוא לידי ביטוי, ומצד שני לא יהיה פרק זמן ארוך מדי, שלא יביא למבחן את התוצאה.

יואב קיש: הנושא השני הוא סמכות שר הביטחון להעניק את דחיית השירות.

יואב קיש: למעשה, אין לו היום אפשרות – במידה שהמתווה, ויש אי-עמידה ביעדים – להעניק דחיית שירות.

יואב קיש: והתיקון המוצע אומר שכן, חוזרים להחלטה של דחיית שירות בצורה עצמאית של שר הביטחון.

יואב קיש: אני חושב שלעניין הזה חייבים להוסיף קריטריונים.

יואב קיש: אני אמרתי את זה גם בוועדה: כל עוד התהליך נמשך, לא נכון להתחיל להסתכל על המספרים.

יואב קיש: ומה הקריטריונים?

יואב קיש: מבחינתי, קריטריון ערכי ראשון זה לראות שמספר החרדים הלוחמים עולה.

יואב קיש: אני חושב שזה מסר מאוד חשוב והוא ערכי.

יואב קיש: בעיני, זה הדבר הכי חשוב – ראשון במעלה.

יואב קיש: הנושא השני הוא שמספר המתגייסים הכולל עולה.

יואב קיש: והנושא השלישי, ההתייצבות של המועמדים לשירות ביטחון – לראות שאנחנו עומדים מעל 85%.

יואב קיש: שלושת הגורמים האלה, אם הם מתקיימים, פחות חשוב לי אם במקום 2,500 יש 2,480 או 2,320.

יואב קיש: התהליך קורה, ולא צריך להמשיך פה ולנסות להתנגח.

יואב קיש: וההסתייגות השלישית – דיברה עליו גם חברתי שרן השכל, על הנושא של ההסתה במגזר החרדי.

יואב קיש: תופעה זו חייבת להיפסק, ואנחנו נשים עליה את הדגש.

יואב קיש: לסיום, כמו שאמרתם – חיים, כמו שאמרת – בקואליציה של 61 זה לא פשוט בכלל לאף אחד מאתנו.

יואב קיש: כמה פעמים שמעתם בזמן האחרון את המושג "כל חבר כנסת הוא מלך"?

חיים ילין: מלך הלבבות.

חיים ילין: אמרתי לך – – –

יואב קיש: אז בוא אני אגיד לך בצורה הכי פשוטה: אך אחד לא מלך, לא אני ולא חבר כנסת אחר.

יואב קיש: לי אין שום כוונה לפגוע בקואליציה הזו ובממשלה הזו – – –

חיים ילין: למה מתווה מס הכנסה שלוש פעמים נדחה בגלל שכל אחד הוא מלך?

יחיאל חיליק בר: אם אתם מתעקשים להוסיף לו זמן, אז תמשיכו.

חיים ילין: בבקשה.

חיים ילין: כל הלילה לפנינו.

יואב קיש: אף אחד לא מלך – – –

יחיאל חיליק בר: יש לו עוד שתי דקות.

יחיאל חיליק בר: תנו לו לסיים, בבקשה.

חיים ילין: אנחנו רגילים – – –

יחיאל חיליק בר: התגעגעת לתקציב, חבר הכנסת ילין?

משה גפני: אם היינו עושים קואליציה אתכם, היינו מקבלים פי-אלף, ואף אחד מכם לא היה עולה לנאום.

חיים ילין: גפני, גפני, גפני – – –

משה גפני: – – – חבל על הזמן – – –

יחיאל חיליק בר: חברים, תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: ולא היה לכם שום יואב קיש – – –

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לתת לחבר הכנסת קיש לסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

משה גפני: קיש היה מדבר, הייתם מעיפים אותו.

חיים ילין: גפני, קפה שחור במנת לילה – – –

יחיאל חיליק בר: חיים ילין, אני לא רוצה להתחיל לקרוא לסדר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

משה גפני: – – –

קריאה: אל תתנשא כי היית לוחם בצבא.

קריאה: אל תתנשא.

משה גפני: – – – ולא היה שום יואב קיש שהיה עולה לפה לדבר על הסתייגויות.

משה גפני: היו מעיפים אותו מהמפלגה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

משה גפני: – – – הכול היינו מקבלים.

קריאה: חיים, לא צריך להתנשא.

חיים ילין: היית מקבל גם את אהבתי.

משה גפני: הכול.

משה גפני: הכול הייתי מקבל.

משה גפני: כולם יודעים את זה.

יחיאל חיליק בר: כולם אוהבים את כולם.

יחיאל חיליק בר: יש לו עוד דקה וחצי.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לתת לו לסיים.

יואב קיש: לא, לא.

יואב קיש: סליחה – – –

יחיאל חיליק בר: אז אני מוסיף לך דקה.

יחיאל חיליק בר: בסדר גמור.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, תסיים.

משה גפני: – – –

יואב קיש: אף אחד לא מלך פה.

משה גפני: – – – אף אחד לא היה עולה לדבר אתכם.

משה גפני: אף אחד.

משה גפני: שלא יהיו לכם ספקות.

יחיאל חיליק בר: יש לנו – חבר הכנסת גפני, תודה.

יואב קיש: אין לי שום כוונה לפגוע בקואליציה הזו ובממשלה הזו.

יואב קיש: יש לנו ראש ממשלה מצוין; ממשלה טובה עם שותפים טובים, שעושים יום וליל למען עם ישראל.

יואב קיש: אבל גם בתוך הקונסטלציה הזו, אינני יכול להתעלם ממה שפוגע בעיני בחוק הזה.

יואב קיש: ולכן אני קורא לחברי בקואליציה, ראשי הסיעות בקואליציה, ולחברי הכנסת החרדים, קבלו בבקשה את ההסתייגויות שלי בברכה.

יואב קיש: אני אתכם, אני בטוח שאתם יודעים את זה היטב.

יואב קיש: אבל השינויים האלה שהצעתי יעשו הבדל משמעותי בין התיקון הנוכחי לבין מה שהוא יכול להיות, קודם כול בשבילכם.

יואב קיש: אני מבקש מכם לעצור לרגע, לשקול, ולהעביר את ההסתייגויות שלי יחד עם החוק כדי שיהיה שלם יותר.

יואב קיש: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת קיש.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יואל רזבוזוב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו אני אמור לדבר, אז ידבר עפר שלח לאחר חבר הכנסת רזבוזוב.

יחיאל חיליק בר: ואחריו – חבר הכנסת הרצוג יהיה הדובר האחרון.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת קיש, עכשיו בוא נאפשר גם לאחרים לדבר.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש – – –

איציק שמולי: – – –

יחיאל חיליק בר: למי שלא שם לב, חבר הכנסת קיש ירד מהבמה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

איציק שמולי: – – –

יחיאל חיליק בר: אבל אתם מפריעים לחבר סיעתכם לדבר.

יחיאל חיליק בר: זה לא מכובד.

איציק שמולי: – – –

קריאה: מנחם בגין היה אומר: אני מאחל לשני הצדדים הצלחה.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהמשך דבריו של חבר הכנסת גפני, שאמר שהיינו נותנים הכול ופי-עשרה – היינו נותנים בדיוק מה שמגיע על-פי החוק.

יואל רזבוזוב: לכולם יש הזכויות ולכולם יש החובות.

משה גפני: – – –

יואל רזבוזוב: אז הייתם מקבלים.

יואל רזבוזוב: אנחנו לא נגד אף אחד.

יואל רזבוזוב: מה שמגיע לכם, תקבלו, כמו כל אזרח במדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: וזה מה שאנחנו דורשים כאן במליאה הזאת – –

משה גפני: – – – אני מבקש שוב ללכת לכותל.

יואל רזבוזוב: – – בלילה הזה.

יואל רזבוזוב: ואנחנו הולכים לכותל, ואנחנו עושים בדיוק מה שכל אזרחי – – –

משה גפני: כן, רק שהכותל לא יודע – – –

יואל רזבוזוב: – – – כל אזרחי מדינת ישראל עושים.

יואל רזבוזוב: ואני הייתי מצפה מהקואליציה, דווקא ביום הזה, כשאנחנו עוברים תקופה קשה – והיום עוד פעם – אמרתי, ראיתי פיגוע בכביש 443, שאני כל יום נוסע בו, ונהרג חייל, ואמרתי: אולי היום יחשבו, ידחו, לא יעשו את זה היום.

יואל רזבוזוב: אני מבין שזאת דרכה של הקואליציה, וזה מה שהקואליציה החליטה לשנות.

יואל רזבוזוב: אבל למה בתקופה הזאת?

יואל רזבוזוב: אפשר היה להגיע להסדר כלשהו, אבל בתקופה הזאת אני חושב שזה הכי לא מתאים.

יואל רזבוזוב: לפני כן דיבר כאן חבר הכנסת הנגבי, אמר: למה צריך את החוק הזה?

יואל רזבוזוב: אתם רואים, הכול עובד.

יואל רזבוזוב: אבל למה הכול עובד?

יואל רזבוזוב: הכול עובד בגלל החוק.

יואל רזבוזוב: למה יש השתלבות בשוק העבודה?

יואל רזבוזוב: אנחנו ראינו 40% יותר.

יואל רזבוזוב: למה יש מספר שיא במתגייסים?

יואל רזבוזוב: בגלל החוק.

יואל רזבוזוב: אז למה אם הכול כבר עובד, ויש חוק, אז למה היום אנחנו צריכים לבטל את החוק?

יואל רזבוזוב: אם הכול עובד, אז חבר הכנסת הנגבי אומר: בואו נראה עוד שנה, המספרים עדיין ימשיכו לגדול ולא צריך את החוק.

יואל רזבוזוב: אם הכול עובד, אם ציבור שלם נכנס ומשתלב כאן בחברה, לוקח על עצמו גם חובות, וכמו שאמרנו, זה עובד, אז למה אנחנו צריכים בכלל לפעול?

יואל רזבוזוב: למה אנחנו צריכים בכלל את המריבה המיותרת הזאת, שמפלגת את המדינה?

יואל רזבוזוב: הרי מה שעשינו כאן, באנו לאחד את כל החברה, באנו לתת הזדמנות לאנשים להשתלב בשוק העבודה.

יואל רזבוזוב: ואני גם חושב – אני טוב במספרים, אני כל הזמן עושה מתמטיקה, ואני חושב מה יקרה.

יואל רזבוזוב: הרי אם כל כך הרבה אנשים לא יעבדו – הרי בשביל מה הגיוס?

יואל רזבוזוב: הגיוס הוא בשביל להיכנס לתוך החברה, בשביל להשתלב אחרי זה בשוק העבודה, בשביל לפרנס את המשפחה בכבוד.

יואל רזבוזוב: וכמובן, כמו שאמרתי, זה השוויון בנטל.

יואל רזבוזוב: בסופו של דבר, אם אנחנו רואים שזה המצב, והמצב שחברה מאוד גדולה שלא תרצה לעבוד, ותרצה ללמוד בישיבה – הרי אין בעיה עם לימודים.

יואל רזבוזוב: אני רואה את זה בכל העולם.

יואל רזבוזוב: יש הרבה.

יואל רזבוזוב: אני הייתי יושב-ראש ועדת התפוצות, הסתובבתי קצת בחו"ל וראיתי מה קורה עם החברה החרדית שעובדת ולומדת.

יואל רזבוזוב: אין שום בעיה.

יואל רזבוזוב: אני לא רואה בעיה בכלל.

יואל רזבוזוב: וגם מסבירים לי: אבל זה לא כל החברה, יש חרדים צעירים שהם כן עובדים, וזה מצוין.

יואל רזבוזוב: אבל למה חלק גדול לא רוצה לעבוד?

יואל רזבוזוב: רוצה ללמוד בישיבות, ובסופו של דבר זה הרבה כסף.

יואל רזבוזוב: וככל שעובר הזמן זה נהיה יותר ויותר – הנטל נהיה יותר ויותר גדול.

יואל רזבוזוב: מה נעשה?

יואל רזבוזוב: הרי היום יוקר המחיה – אנחנו רואים, זוגות צעירים לא שורדים, לא מצליחים לאפשר לעצמם לקנות דירה, לא מצליחים להתפרנס בכבוד.

יואל רזבוזוב: מה שיקרה בעוד 20–30 שנים, כשיותר ויותר מן הציבור לא יעבדו ולא ייקחו על עצמם חלק בנטל, מה יהיה כאן?

יואל רזבוזוב: לאן אנחנו נגיע כמדינה?

יואל רזבוזוב: אני חושב שעשינו כאן תיקון, תיקון היסטורי, שבא לאחד את כל החברה, ולצייר אותנו כאנטי – אין פה שום עניין של אנטי.

יואל רזבוזוב: יש פה עניין של איחוד העם.

יואל רזבוזוב: יש פה עניין של שוויון בנטל.

יואל רזבוזוב: ויש פה עניין להסתכל לטווח ארוך, להסתכל על העתיד.

יואל רזבוזוב: אם אנחנו רוצים להיות חברה חזקה, ואם אנחנו רוצים להיות מדינה חזקה, כולם צריכים להיות כאן שווים, וכולם צריכים כאן לשלם מסים.

יואל רזבוזוב: רק אז יהיה לנו ביטחון ונוכל להתמודד מול כל האיומים שיש לנו מסביב.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת רזבוזוב.

יואל חסון: חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה.

יואל חסון: אחריו – חבר הכנסת הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה, אחרון הדוברים.

עפר שלח: אחרון הדוברים.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, מאז הוכרז על הכוונה לשנות את חוק הגיוס, עסקתי הרבה – גם על הבמה הזאת – בפרכות המשפטיות והמוסריות של המהלך הזה; בדרך שבה הוא נוגד את פסיקת בג"ץ שביטלה את חוק טל באופן מאוד מאוד מפורש; בתהליך החפוז והעלוב שהוא אושר בו – חברי הרחיבו בעניין הזה; בסדקים המאוד-מסוכנים שהוא יוצר גם במודל צבא וגם בסולידריות בחברה הישראלית.

עפר שלח: אבל ברור שזה נופל על אוזניים ערלות; הרי חצי הקואליציה איננה פה, חוץ מהשר דרעי שנשפט למאסר ממושך על הכיסא פה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא תורן.

עפר שלח: אה, אתה לא תורן?

עפר שלח: וברור שדבר ממה שנגיד פה – ונאמרו פה דברים מאוד נוקבים ומאוד משמעותיים על-ידי חברי קודם – זה לא באמת יזיז משהו.

עפר שלח: אין יותר מה לדבר, חברים.

עפר שלח: בג"ץ יגיד את דברו.

עפר שלח: אתם, אגב, יודעים מה בג"ץ יגיד, זה מה שיפה – או עצוב מאוד – בסיפור הזה.

עפר שלח: אתם יודעים מה בג"ץ יגיד, כי כל מי שמכיר את ההיסטוריה המשפטית של חוק הגיוס, אין לו בכלל ספק בזה.

עפר שלח: רק שמבחינת הממשלה הזאת, מה זה משנה?

עפר שלח: יעברו עוד שנה-שנתיים, נדחה לאחרי הבחירות הבאות, הכול טוב.

עפר שלח: ההוכחה הסופית לאווירה הזאת באה בדיונים של ועדת החוץ והביטחון.

עפר שלח: אחרי שישבנו על החוק הקודם יותר מחצי שנה בוועדת פרי, שמונה חודשים בוועדת שקד, הפעם הספיקה חצי יממה בשביל לסכם את הנושא המאוד-מאוד טעון הזה.

עפר שלח: הוועדה דחתה כל הסתייגות שהובאה בפניה, כי – בואו נגיד את האמת – האדונים החרדים לא היו מוכנים שעבדיהם מהליכוד ושאר מפלגות הקואליציה יצילו אפילו משהו מכבודם האבוד.

עפר שלח: אפילו את ההסתייגות של שרן השכל – היא דיברה על זה פה – שביקשה שהוועדה שמוקמת במסגרת התיקון לחוק תעסוק גם במניעת הסתה נגד החרדים שהתגייסו, את זה הפילו.

עפר שלח: אפילו את ההסתייגות של אלעזר שטרן.

עפר שלח: אני חושב, אלעזר, שהגעת להישג היסטורי – מעולם לא דחו החרדים באופן כה בוטה כסף שהוצע להם.

עפר שלח: באמת מצווה.

עפר שלח: אפילו את ההסתייגויות המתבקשות האלה הקואליציה דחתה.

עפר שלח: עד כדי כך החרדים שמתגייסים לצבא יקרים לקואליציה הזאת – כי הרי הטענה פה היא שכל התיקון הזה, אמר פה חבר הכנסת הנגבי, נועד להגביר את הגיוס – שאפילו סעיפים שנועדו להיטיב אתם בוטלו.

עפר שלח: האדונים רצו השפלה, האדונים קיבלו.

עפר שלח: חברי כנסת בעלי מצפון מהקואליציה נדרסו תחת אותו מכבש.

עפר שלח: ראינו פה את חבר הכנסת יואב קיש עושה – יחסית לשעה הזאת של הלילה – התעמלות אמנותית מרשימה ביותר בניסיון לנקות את מצפונו.

איציק שמולי: למה להגיד מצפון?

איציק שמולי: למה להגיד מצפון?

איציק שמולי: איזה מצפון?

עפר שלח: הוא הורחק מוועדת החוץ והביטחון ביום חמישי.

עפר שלח: אלה מאתנו שהיו שם – חבר הכנסת בר-לב יודע את זה.

עפר שלח: הוא הורחק מהוועדה.

עפר שלח: חברת הכנסת השכל, שהצטרפה להסתייגויות שלו, הצביעה נגד ההסתייגויות שלה עצמה.

עפר שלח: היום הם ינסו להינצל תחת מסך העשן של היעדרותם של חלק מחברי הכנסת מהאופוזיציה.

עפר שלח: אבל את החרפה הזאת אי-אפשר להסתיר ואי-אפשר להסוות.

עפר שלח: גם הציבור החרדי, השר דרעי, הולך שולל.

עפר שלח: מספרים לו שהסירו את הסעיף שכה החריד את הפוליטיקאים שלו: הסעיף הזה שקבע שתהיה חובת גיוס במקרה שלא יעמדו ביעדים.

עפר שלח: אז מספרים.

עפר שלח: הרי הסעיף לא הוסר, בנו לו מעקף.

עפר שלח: זו ממשלה שבונה, אומרים לנו, נכון?

עפר שלח: שר התחבורה הוא שר מאוד בולט.

עפר שלח: בנו לו מעקף, דחו את הקץ בשמונה שנים בחסות שר הביטחון – וחבל לי שהוא איננו פה – שלא אכפת לו לאבד את סמכותו המוסרית ולבזות את תפקידו, וראש ממשלה שלא אכפת לו מכלום.

עפר שלח: מראיינים אותי הרבה בתחנות הרדיו החרדיות.

עפר שלח: אני אומר לכם – ואני אומר לך, השר דרעי – גם בתחנות האלה מכירים את הקומבינה.

עפר שלח: כששואלים אותי את השאלות שם, אומרים לי: הרי לא הסירו שום דבר – אני נבוך ולא יודע מה לענות, זה קורה לי לפעמים.

עפר שלח: אז שאלתי את עצמי, מה פה לא ברור?

עפר שלח: למה מה שכל אדם בר-דעת רואה באופן שקוף – בסקר שמופיע היום, ארבעה מכל חמישה נשאלים בציבור היהודי, מצביעי כל המפלגות – כמעט 90% ממצביעי כולנו, למשל – אומרים שהוא מובן להם לגמרי.

עפר שלח: למה, אם ככה, נתניהו, יעלון ואיילת שקד מתעקשים שלא להבין את זה?

עפר שלח: ואולי – אומר לעצמו אדם, שנתקל בחזית של ראש הממשלה ושר הביטחון ושרת המשפטים – אולי אני טועה?

עפר שלח: אולי באמת אין פה מלחמת ערכים בין מי שמבקש לחזק את הבסיס המשותף של הישראליות ובין מי שמבקש להחליש אותו?

עפר שלח: אולי אין פה ויכוח מהו הצבא, מהו תפקידו, מהי משמעותה של החובה להשתתף בהגנת המדינה, או שיש כאן משהו אחר?

עפר שלח: ואת כל השאלות האלה אני שואל את עצמי מאז שהתחיל התהליך, כי אנשים כל כך משמעותיים, עם תפקידים על כל משמעותיים, הולכים נגדו.

עפר שלח: עמדתי בדילמה הזאת, ואתם מכירים אותי, אני לא אדם שאוהב לעמוד בדילמות, ואז בא שר האוצר משה כחלון וגילה לי את האמת.

עפר שלח: אתה שומע, חבר הכנסת כהן?

עפר שלח: אנחנו, שעומדים על חובת הגיוס ועל השותפות לחיים הישראליים, שאומרים שעבורנו הנכונות לשרת ולסכן את חייך למען הכלל היא חלק מאתוס משותף שחייב להיות של כולם, אנחנו לא עושים את זה כי אנחנו מאמינים בזה באמת.

עפר שלח: זה פשוט נובע מזה שאנחנו, בניגוד לחרדים, בניגוד לשר האוצר משה כחלון, בניגוד לחברי הקואליציה בכלל, אנחנו פשוט לא כל כך אוהבים את הילדים שלנו.

עפר שלח: ואני אסביר לכם – ובעיקר לך, חברי מאיר כהן, אתה לא כל כך מהעדה, אז אני אסביר לך.

עפר שלח: אם אנחנו אוהבים את הילדים שלנו, למה באמת שהם ילכו לצבא?

עפר שלח: אין ביטוי שאני יותר שונא – השר כץ, אהלן – אין ביטוי שאני יותר שונא מאשר הביטוי "שלחתי את הבן שלי לצבא".

עפר שלח: הבן שלי, שמשלים בקרוב, אם ירצה השם, שלוש שנים שירות ביחידה מובחרת, ששמות החברים שהוא איבד חקוקים היום על אנדרטת הצנחנים בתל-נוף על-יד החברים שלי מלבנון ומרצועת-עזה, הבן שלי הלך לשרת מתוקף חוק.

עפר שלח: לצנחנים הוא כבר התנדב לבד.

עפר שלח: אבל במציאות שבה בשמונה השנים הבאות אין לחרדי שום סיבה ללכת לצבא, ושר הביטחון של מדינת ישראל ייתן לו פטור רשמי מגיוס עם אותה חותמת שבכוחה הוא מגייס אחרים ושולח אותם לקרב – כנראה לצבא הולך רק מי שבאמת שלחו אותו.

עפר שלח: ואם הבן שלי שם, אם שלחתי אותו והוא ניצב אל מול פני הסכנה, אז נראה שבאמת, בניגוד לשר האוצר ולחברי הקואליציה, אני לא אוהב אותו באמת, והוא, כמו שאמר השר כחלון, קצת נטל עלי.

עפר שלח: אבל מה אני אעשה?

עפר שלח: יש לי הסבר.

עפר שלח: אתה מבין, מאיר, זה אצלנו במשפחה.

עפר שלח: מי שלא אהבו אותו מספיק בגיל 18, קשה לו מאוד לאהוב את גם הילד שלו.

עפר שלח: זו בעיה.

עפר שלח: וזו תופעה פסיכולוגית מאוד ידועה – אם אתה לא מקבל אהבה כשאתה ילד, קשה לך לתת אותה לילד שלך, נכון?

עפר שלח: גם אבא שלי, ששמות החברים שלו נחקקו על האנדרטה משנות ה-50 ועד שנות ה-80, שהלך למילואים ולמלחמה כמעט בגיל 50 ואיבד בלבנון השנייה חברים בגילו, הוא כנראה ראה בי נטל.

עפר שלח: האמת, אתם מכירים אותי, זה נשמע סביר, הסיפור הזה.

עפר שלח: ככה זה אצלנו בעדה שבה הילדים הם נטל.

עפר שלח: אחרת, אחרי כל מה שהוא עבר, למה הוא שלח אותי להתגייס לצבא שכבר אין בו חובת גיוס?

עפר שלח: אז מה לעשות, חברים, אנחנו לא לומדים.

עפר שלח: אנחנו לא לומדים לקח, ואנחנו לא לומדים לאהוב אפילו את הילדים שלנו.

עפר שלח: כחלון אמר.

עפר שלח: אז אני מודה, למדתי את הלקח.

עפר שלח: באמת, אתה רואה, השר דרעי, אפילו אנחנו לפעמים לומדים.

עפר שלח: אני צריך לאהוב את הילדים שלי, ורק אותם.

עפר שלח: אין סולידריות חברתית, אין ערכים משותפים, אין אפילו שוויון בפני החוק.

עפר שלח: יש אהבה בסיסית כל כך ברורה וכל וכך מובנת לילד שלך, והרצון להרחיק אותו מהסכנה ולשמור עליו.

עפר שלח: ושהילד של מישהו אחר יאבד שלוש שנים מהחיים שלו, ואולי את החיים עצמם, כי ככה זה באהבה.

עפר שלח: ועל הלקח הזה אני מודה לאדונים החרדים.

עפר שלח: אני מודה לעבדם, המכונה ראש ממשלת ישראל.

עפר שלח: תודה לכם באמת, לבד לא הייתי לומד את זה.

עפר שלח: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שלח.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים לפני – – –

משה גפני: הרבה זמן לא הייתה דמגוגיה כזאת.

קריאה: ממש דמגוגיה.

משה גפני: סולידריות.

משה גפני: בתינוקות שלנו פגעתם.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: במעונות שלנו פגעתם.

משה גפני: סולידריות אצלכם?

משה גפני: צבועים.

עפר שלח: אתה יודע, חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: צבועים.

עפר שלח: אתה יודע, חבר הכנסת – יש לי עוד שתי דקות.

משה גפני: בתינוקות שלנו, בבתי-הספר שלנו.

משה גפני: בכל דבר שזז.

משה גפני: בושה.

יחיאל חיליק בר: יש לך דקה, עפר.

משה גפני: בושה.

משה גפני: הרבה זמן לא הייתה – – –

עפר שלח: חבר הכנסת גפני, ברשותך, אני רוצה לספר לך סיפור.

משה גפני: אל תענה לי.

עפר שלח: ברשותך, אני רוצה לספר לך סיפור.

משה גפני: לא רוצה לשמוע שום דבר.

עפר שלח: אז אני אספר את זה בעודך יוצא.

משה גפני: צבוע.

משה גפני: צבוע.

עפר שלח: אתה יודע, חבר הכנסת גפני – –

משה גפני: בתינוקות שלנו פגעתם – –

עפר שלח: – – אם הייתי רואה אותך – –

משה גפני: – – במעונות שלנו – –

עפר שלח: – – אי-פעם – – –

משה גפני: – – בגני-הילדים – –

עפר שלח: אם אי-פעם הייתי רואה אותך מגלה כבוד – – –

משה גפני: – – בחינוך המיוחד שלנו פגעתם, בילדים קטועי גפיים.

משה גפני: סולידריות.

משה גפני: צבוע.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת גפני.

עפר שלח: אני אספר לך, השר דרעי, כי אתה מקשיב – – –

קריאה: תמיד אתה בורח – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

עפר שלח: אספר לך, השר דרעי.

משה גפני: ספר לחברים שלך.

משה גפני: צבועים.

משה גפני: צבועים – – –

עפר שלח: חבר הכנסת גפני, אני מדבר עכשיו על קודשי ישראל.

עפר שלח: אתה תשב בשקט.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גפני, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

עפר שלח: אתה תשב בשקט.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

משה גפני: צבוע.

יחיאל חיליק בר: תודה.

משה גפני: סולידריות?

משה גפני: תוציא את המילה הזאת מהפה שלך.

משה גפני: סולידריות.

עפר שלח: אתה יודע, השר דרעי – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גפני.

עפר שלח: – – ארבעה מחבריו לצוות של בני נהרגו ב"צוק איתן".

מיקי לוי: – – –

עפר שלח: הם היו מכל רחבי מדינת ישראל.

עפר שלח: הם היו חילונים גמורים מאילת, קיבוצניק מעברון וקיבוצניק מגניגר, ובחור דתי מאלוני-הבשן, שהיה ההרוג האחרון של "צוק איתן".

עפר שלח: חודש וחצי הוא שכב בבית-החולים בלי הכרה.

עפר שלח: אני, שאני אדם לא מאמין, אמרתי תהילים עם ההורים שלו.

עפר שלח: אני הייתי על-יד מיטתו כמעט כל יום.

עפר שלח: היום דיברתי עם אבא שלו.

עפר שלח: אתה יודע, השר דרעי, וזה באמת לא אישי אליך, מעולם לא ראיתי שם את חבר הכנסת גפני.

עפר שלח: מעולם לא ראיתי שם מישהו מחברי הכנסת החרדים.

עפר שלח: אני הלכתי בבתי-החולים בזמן "צוק איתן" וביקשתי לראות רק פצועי עיניים.

עפר שלח: אתה יודע למה?

עפר שלח: כי כשאתה בן 20 ומשהו ועולמך חשך עליך ובא בן-אדם מבוגר ואומר לך: תשמע, נגרם מזה נזק – אדם עוד יכול לגמור חבר ביש עתיד, זה באמת נזק מאוד כבד – אבל החיים יכולים להימשך – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

עפר שלח: – – והם יכולים להיות טובים – יש לזה משמעות.

עפר שלח: ואתה יודע מה, השר דרעי?

עפר שלח: אחד מחברי הכנסת שבאים לפה ומדברים על קודשי ישראל, לא ראיתי שם.

עפר שלח: ואם הייתי רואה שם – אולי הייתי מרגיש יותר טוב לגבי מה שקורה פה הערב.

עפר שלח: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שלח.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים, יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת הרצוג, ולאחר מכן נעבור לתשובת הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: עפר – – – בניחותא.

אריה מכלוף דרעי: אכזבת אותי.

אריה מכלוף דרעי: דמגוגיה זולה.

קריאה: – – –

אריה מכלוף דרעי: דמגוגיה זולה ממדרגה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: תודה, תודה.

יחיאל חיליק בר: השר דרעי, תודה רבה.

אריה מכלוף דרעי: לא מתאים לך.

קריאה: – – –

מיקי לוי: – – – לא היית פה – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – בושה – – –

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת, אנחנו באחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לאפשר את סיום הדיון.

אריה מכלוף דרעי: איפה אתה רואה את כל – – – זק"א.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: השר דרעי, תודה.

אריה מכלוף דרעי: מי נמצא בכל הפיגועים – –

יחיאל חיליק בר: יכולת לבקש לדבר.

אריה מכלוף דרעי: – – אם לא החברה החרדית.

יחיאל חיליק בר: תודה, השר דרעי.

אריה מכלוף דרעי: כל החברה החרדית נמצאים – – –

יחיאל חיליק בר: השר דרעי, אני באמת – לא נעים לי לקרוא שר לסדר.

יחיאל חיליק בר: אני ממש מבקש אותך.

אריה מכלוף דרעי: מה אתה מדבר בכלל?

קריאה: זק"א זה לא צה"ל.

אריה מכלוף דרעי: לא, אבל שלא – – –

עליזה לביא: זק"א זה לא צה"ל.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: זק"א זה לא צה"ל.

יחיאל חיליק בר: הדיאלוג הזה נגמר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו באחרון הדוברים.

אריה מכלוף דרעי: מה השטויות – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, השר דרעי.

אריה מכלוף דרעי: לשחק על המנגינה – – –

מיקי לוי: קודם כול – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

מיקי לוי: – – –

יחיאל חיליק בר: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה, חבר הכנסת לוי.

מיקי לוי: – – – של זק"א והרמת אותו?

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד רבע שעה.

אריה מכלוף דרעי: צבועים.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אנחנו בשעת נעילה של ויכוח – – –

אריה מכלוף דרעי: אל תגיד – – –

יחיאל חיליק בר: השר דרעי, אני ממש מבקש ממך.

יחיאל חיליק בר: זה ממש לא מכובד.

יצחק הרצוג: השר דרעי, באמת.

יצחק הרצוג: חבר'ה.

אריה מכלוף דרעי: אתה – – –

יחיאל חיליק בר: התנהל עד עכשיו דיון תרבותי.

יחיאל חיליק בר: בואו ונסיים אותו.

אריה מכלוף דרעי: – – – ילדים מתחת לקו העוני.

יצחק הרצוג: בסדר.

יצחק הרצוג: כל אחד עשה את שלו, בסדר?

אריה מכלוף דרעי: חוצפה כזאת.

יצחק הרצוג: ב-1959 הייתה חליפת מכתבים בין הרב הרצוג לראש הממשלה דוד בן-גוריון.

יצחק הרצוג: הפנייה הראשונה של הרב הרצוג לדוד בן-גוריון הייתה לגבי ההצדקה של פטור תלמידי ישיבות משירות בצה"ל, והוא כתב כך: "ארצנו, שהועדה והתייצבה כמקום כינוס לנידחי ישראל ושיירי הטבח באירופה, קלטה במידה יתרה גם את שרידי תלמידי הישיבות וראשיהן.

יצחק הרצוג: אלה, אחד מעיר ולא שניים ממשפחה, באו והקימו כאן מחדש את סוכת הישיבות שנחרבה באירופה.

יצחק הרצוג: כתוצאה מכך זכתה ארצנו הקדושה וזכינו אנו שהתורה חזרה לאכסניה שלה, למקומה הטבעי.

יצחק הרצוג: ומבחינה זו הגיעה להיות מרכז התורה, שאין בדומה לו בעולם כולו – – – בטוחני שדבר זה היה לפני עיני כבודו" – ראש הממשלה בן-גוריון – "לפני כעשר שנים, בשעה שהעניק לתלמידי הישיבות את מעמדם המיוחד לגבי הגיוס – – – למעשה, הרקע לעניין זה הוא הרבה יותר עמוק ורחב: חובה מוטלת על העם היושב בציון תחת שמי חיי עצמאות להעניק לבני-הישיבות אשר הופקדו לשמור על נכסי הרוח של האומה שחרור מכל חובת גיוס כל דהוא – – –".

יצחק הרצוג: ענה דוד בן-גוריון כך: אני רוצה להניח שאין ספק שההולכים לישיבה לא הולכים לשם השתמטות – "וזוהי קודם כול שאלה מוסרית גדולה אם ראוי הדבר שבן אימא פלונית ייהרג להגנת המולדת ובן אימא אלמונית ישב בחדרו ולומד בבטחה כשרוב צעירי ישראל מחרפים נפשם למות – – – אסור לשכוח שאין אנו ממשיכים פה חיי הגלות, ותלויים בחסדי זרים, ונמשיך לנהוג כעם הסמוך לשולחן אחרים.

יצחק הרצוג: אנו עומדים ברשות עצמנו, ועול הביטחון מוטל עלינו בעצמנו.

יצחק הרצוג: זוהי זכות גדולה שזכינו לה אחרי מאות בשנים.

יצחק הרצוג: וזכות זו מחייבת, לדעתי, כל צעיר בישראל".

יצחק הרצוג: זהו גדר הוויכוח שקיים מני אז, שנות דור ודור.

יצחק הרצוג: ב-1977 פטר מנחם בגין את המכסה, את תקרת המכסה.

יצחק הרצוג: הסכר נפרץ, והגענו למספרים עצומים, שנפסלו בסופו של דבר בבג"ץ שביטל את ההסדר, ובעקבותיו חוקק חוק טל שניסה לעשות סדר.

יצחק הרצוג: חוק טל בוטל בעצמו.

יצחק הרצוג: אני הייתי חבר ועדת טל.

אריה מכלוף דרעי: כמה אתה – – –

יצחק הרצוג: ועדת טל באה עם הפתרון המצוי ולא הפתרון הרצוי, וועדת טל הובילה מהלך חברתי שבוטל לאחר מכן בבג"ץ.

יצחק הרצוג: היום אנחנו רואים משהו שונה לחלוטין ממה שהיה בעת הוויכוח במליאה הזו על חוק טל.

יצחק הרצוג: אנחנו רואים היום תהליך חברתי עצום בציבור החרדי, שהוא מעל ומעבר לכל חוק.

יצחק הרצוג: אנחנו רואים שינויים של תהליכים חברתיים שהם מנועים כמעט בלתי נתפסים, ואנחנו רואים מכסות גיוס שהמציאות משיגה כל חוק.

יצחק הרצוג: לצערי, החוק שבא היום עלול להסיג את התהליכים החברתיים הללו אחורה.

יצחק הרצוג: התהליכים הללו הם עצומים, הם משקפים ביטחון עצמי בציבור החרדי, והם משקפים מגמת השתלבות מרשימה, והחוק שמגיע היום להצבעה מוביל את המהלך אחורה.

יצחק הרצוג: כלומר, בעוד החוק הקודם שנחקק יצר מעצורים משמעותיים, ואנחנו מתחנו עליו ביקורת, החוק דהיום עושה מהלך הפוך: הוא בעצם משדר איזה פטור כללי – מה שלא התכוון אליו המחוקק ובוודאי לא המציאות ולא בג"ץ.

יצחק הרצוג: אנחנו רוצים לומר, שכל מי שאומר ואמר שנים רבות – והייתי בדיונים כאלה אין-ספור פעמים – שלא צריך את החרדים בשירות, שלא צריך אותם בכלל, ושזה בכלל מסובך לצה"ל, יודע היום שזה בכלל לא נכון.

יצחק הרצוג: צריך את החרדים בשירות, צריך אותם במסלולים ובמסגרות מיוחדות להם, צריך לתת להם בנסיבות המשקפות את היכולת שלהם לשאת בנטל ולשרת בשירות צבאי למי שמסוגל ויכול.

יצחק הרצוג: החוק הזה, בעצם, שהוא מעל ומעבר להתמודדות רק עם הסוגיה של הסנקציות הפליליות, יש בו כלים מכלים שונים שעלולים ליצור מהלך הפוך; עלולים ליצור מהלך אנטי-חברתי, אנטי-השתלבותי ואנטי מגמה של נטילת אחריות מעבר לד' אמות החיים של הציבור החרדי.

יצחק הרצוג: לכן, הגם שאנחנו באמת ובתמים מאמינים במהלכים חברתיים – לא בהדרה ולא בדחייה, לא בהתנשאות ולא בהשפלה – אנחנו סבורים שהחוק הזה הוא חוק בעייתי ביותר, שיש צורך להתנגד לו, ואנחנו קוראים למליאת הכנסת לדחות אותו לגמרי.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג, ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: בזה תם הדיון, ואני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, הלוא הוא חבר הכנסת צחי הנגבי, להשיב למתדיינים ולסכם את הדיון החשוב הזה.

איילת נחמיאס ורבין: עם המסטיק?

קריאה: צחי, לאט, לאט, לאט.

קריאה: צחי – – –

צחי הנגבי: זו הסתירה הראשונה בכהונתי כיושב-ראש הקואליציה ויושב-ראש ועדת החוץ והביטחון: אין מי שיודיע לי להפסיק לדבר.

יואל חסון: יש לך הרבה ממלאי-מקום שרצים על התפקיד.

צחי הנגבי: אין.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש לא לאיים על מליאת הכנסת.

צחי הנגבי: כל ממלאי-המקום שלי לא פה.

צחי הנגבי: איפה יואב קיש, ממלא-המקום?

יואל חסון: שאלה טובה.

יחיאל חיליק בר: הוא כבר עשה את ההופעה שלו.

איציק שמולי: מחפש את האומץ.

צחי הנגבי: אפילו אין לי עליזה שתודיע לי.

יואל חסון: אבל השר שטייניץ הגיע.

צחי הנגבי: נא להכניס את כל השרים – אני עכשיו כיושב-ראש הקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יתחיל בבקשה לסכם את הדיון.

צחי הנגבי: כן, תודה.

צחי הנגבי: אנחנו קיימנו מיני-דיון בפתיח של הדיון הזה היום, כאשר התנהל כאן ויכוח זוטא בין חבר הכנסת עפר שלח לביני.

צחי הנגבי: אני אשחזר אותו עכשיו, במשך 45 הדקות הבאות.

צחי הנגבי: אתה חייב להיות בהאזנה.

עפר שלח: אסור להגיד – – –

חיים ילין: תעבור ישר למחצית השנייה – – –

עפר שלח: – – –

צחי הנגבי: נכון.

צחי הנגבי: אז אם הדיון היה מחר, הייתי אומר לך עכשיו: חזרתי ממשחק מדכא באצטדיון סמי עופר – –

חיים ילין: – – – 3:1.

צחי הנגבי: – – שבו "הפועל תל-אביב" הפסידו – למי הם הפסידו היום?

קריאה: "מכבי חיפה".

צחי הנגבי: "מכבי חיפה".

צחי הנגבי: בדיוק.

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: איתן בעננים.

צחי הנגבי: אני תמיד בעד תיקו רב-נפגעים ורב-מורחקים כשיש משחק בין "הפועל תל-אביב" ו"מכבי חיפה".

צחי הנגבי: טוב, אז אני אומַר כך: היה פה איזה דיון זוטא שבו אני הבהרתי את עמדתי, ולפיה אין באמת ויכוח גדול בבית הזה בנושא חוק שירות ביטחון.

צחי הנגבי: זה יותר ניסיון פוליטי לבדל, להקצין, אבל אפשר לומר שיש כמה וכמה עקרונות.

צחי הנגבי: רוב החברים בבית הזה – היום אפשר לומר אפילו חברי המפלגות החרדיות – מעוניינים בגיוס לכמה שיותר נערים בני 18.

צחי הנגבי: במקרה החרדי הגיל אחר, אבל זאת – – –

אלעזר שטרן: לא מעוניינים – – –

צחי הנגבי: אתה חושב שהמפלגות החרדיות לא מעוניינות שיהיה גיוס בקרב חרדים, אצל אלה שלא לומדים בישיבות?

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: שמעת אותם – – – למי שלא לומד?

אלעזר שטרן: לא שמעת אותם.

צחי הנגבי: אוקיי.

צחי הנגבי: אני אעשה שינוי בהגדרה.

צחי הנגבי: יכול להיות שהם לא מעוניינים, הם לא מעודדים; לאורך השנים האחרונות הם משלימים עם העובדה שאלפים מבני העדה החרדית משרתים בצבא.

צחי הנגבי: אתה יכול לחיות עם ההגדרה הזאת?

צחי הנגבי: אני לא רואה שהם נסערים.

צחי הנגבי: אני לא רואה שהם מנסים לייצר דה-לגיטימציה – – –

אלעזר שטרן: אבל שקל הם נתנו – – – מה זה "משלימים"?

אלעזר שטרן: אז אם אין ברירה – – –

צחי הנגבי: אני אגיד לך.

צחי הנגבי: משלימים – אני יודע מהחיים שלנו בכלל, יש נושאים שאנחנו רואים אותם כייהרג ובל יעבור – אין הרבה כאלה, אבל לכל חבר כנסת יש איזה נושא מצפוני כזה או אחר שקשה לו להשלים אתו, להבליג עליו, לחיות אתו בשלום.

צחי הנגבי: אני לא רואה שאצל הציבור החרדי – אפילו לא אצל הרבנים – יש סוג כזה של יחס לעובדה שאלפים מבני העדה החרדית בשנים האחרונות לובשים מדים.

צחי הנגבי: וכשהם מותקפים בשכונות החרדיות, אנחנו יודעים שזאת תופעה של מתי מעט, ממש מתי מעט, אחרת הם לא היו יכולים להחזיק מעמד.

אלעזר שטרן: הם לא יכולים – אתה שמעת אותם פעם צועקים על מישהו שאומר חרד"קים?

צחי הנגבי: לא.

אלעזר שטרן: שמעת מישהו – – –

צחי הנגבי: לא, אבל אני גם לא שומע מהם – אני חושב שגם אתה לא שומע מהם – שהדבר הזה מבחינתם, צריך להסיג אותו לאחור; את כל "שח"ר ירוק" לבטל, את "שח"ר כחול" לבטל, את "נצח יהודה" לבטל.

צחי הנגבי: לא.

אלעזר שטרן: יש להם הבעיות שלהם.

צחי הנגבי: בדיוק.

צחי הנגבי: כשהם מנסים לראות מה העיקר ומה הטפל, אצלם העיקר זה לימוד תורה, ישיבות; כל אחד יכול לראות עד כמה זה עולה להם בחיים, והם לא רוצים שתופעת הגיוס תביא לידי ביטול תורה.

צחי הנגבי: אבל הם חיים בשלום עם העובדה שיש בציבור של הצעירים החרדים – דרך אגב, הרבה יותר מהאלפים שהם בצבא – פי-שלושה או פי-ארבעה אנשים שבאמת לא יהיו עילויים, לא יהיו מתמידים, לא רוצים להיכנס למסגרת התובענית הזאת של ישיבה.

צחי הנגבי: הם היו רוצים לראות אותם בשוק העבודה, ואנחנו אומרים: לא; לפני שוק העבודה, או במקביל להתפתחויות החיוניות למשק הישראלי בהקשר של שוק העבודה, והשותפות שלכם, השותפות בשוק העבודה, אנחנו גם רוצים לראות שירות.

אלעזר שטרן: לא נכון – – – זה לא נכון.

אלעזר שטרן: בחוק הזה יש – – –

צחי הנגבי: אין איזה משפט אחד שאני אומר שאתה יכול להסכים אתו, זה נראה לי שיש פה – אנחנו הולכים על שני קווים מקבילים.

אלעזר שטרן: בחוק הזה יש עשרות אלפים – – – לשוק העבודה ונשארו.

אלעזר שטרן: מבחינתנו, זה לא נכון מה שאתה אומר.

צחי הנגבי: לא.

צחי הנגבי: אני מסכים אתך, זאת הגדרה נכונה.

צחי הנגבי: אבל את אלה שכרגע לא יכולים להשתבץ בשוק העבודה כי הם בשירות צבאי, הציבור החרדי מקבל אותם וההנהגה החרדית חיה אתם בשלום, והפוליטיקאים היום עושים משהו שלא עשו בעבר – הם שותפים בממשלה שכל יום מגייסת חרדים לצבא.

צחי הנגבי: וזאת עובדה.

קארין אלהרר: זה לא קשור – – –

צחי הנגבי: אם ניקח כ-5,000 חיילים חרדים שיש היום, נחלק ל-365 – סטטיסטית אין יום שבו לא מתגייסים חרדים לצבא.

צחי הנגבי: והשר ליצמן נשאר שר הבריאות, והרב גפני נשאר יושב-ראש ועדת הכספים, ועוד שרים מש"ס ועוד שרים מיהדות התורה ומדגל התורה, ולא ראיתי משבר קואליציוני.

צחי הנגבי: לא ראיתי שהם אומרים: תפסיקו את התופעה הזאת, היא לצנינים בעינינו, אנחנו לא יכולים לתת לה לגיטימציה, אנחנו חוזרים לשנות ה-50 וה-60.

צחי הנגבי: הנה המכתב של בן-גוריון שפוטר אותנו, זה הסטטוס-קוו.

צחי הנגבי: כל מה שמעבר לזה לא מקובל.

צחי הנגבי: לא.

קריאות: – – –

צחי הנגבי: לפיכך, אנחנו נמצאים בסיטואציה שבה הוויכוח הוא אחר.

צחי הנגבי: הוא לא על השאלה האם הסתיים השוויון בנטל אלא האם טוב עשתה הממשלה שקיבלה את הדרישה של הרב ליצמן, של דרעי, של אחרים, שאמרו לה: אם אתם רוצים לשמר מוטיבציה בציבור החרדי, תפסיקו להתריס כנגדנו ולדחוק אותנו אל הפינה.

אלעזר שטרן: דרעי גם דרש את זה?

צחי הנגבי: בהסכם הקואליציוני שלנו עם מפלגת ש"ס ועם יהדות התורה, דגל התורה – –

אלעזר שטרן: – – –

צחי הנגבי: – – הייתה דרישה לבטל את הסנקציות הפליליות.

צחי הנגבי: נכון?

אלעזר שטרן: אבל אמרת "דרעי", נקבת בשם שלו.

צחי הנגבי: אני אומר, אני פונה לשם, ש"ס.

אלעזר שטרן: תשאל אותו.

אריה מכלוף דרעי: – – – תראה איך אני אצביע – – –

אלעזר שטרן: – – –

צחי הנגבי: זו לא שאלה.

צחי הנגבי: גם ש"ס מתנגדת לסנקציות פליליות.

אלעזר שטרן: – – – שאלתי חברים מש"ס, שאלתי אותם אם הם – – –

צחי הנגבי: אני יכול לשאול את כבוד הרב דרעי.

אלעזר שטרן: הם אמרו לי: לא.

צחי הנגבי: הרב דרעי, יש פה קריאת תיגר.

אריה מכלוף דרעי: – – –

צחי הנגבי: אדוני תמך בסנקציות פליליות אי-פעם?

אלעזר שטרן: זאת לא השאלה, צחי, אל תהיה פוליטיקאי כזה.

צחי הנגבי: מה השאלה?

צחי הנגבי: מה השאלה?

אלעזר שטרן: אם ש"ס דרשו את שינוי החוק הזה.

אלעזר שטרן: זה מה שאתה אמרת.

צחי הנגבי: אתה יודע מה, אני לא נציגם של ש"ס – –

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: אז אל תגיד.

אלעזר שטרן: אתה אמרת – – –

צחי הנגבי: – – אני יודע שבהסכם הקואליציוני כל המפלגות – כולל כולנו, כולל ש"ס, כולל הליכוד – חויבו לשנות את החוק בהקשר של שינוי הסנקציות הפליליות.

צחי הנגבי: האם עשו את זה מרצון?

צחי הנגבי: אתה יודע, הסכם קואליציוני לא משקף אהבה יתרה.

צחי הנגבי: כל אחד עם האג'נדה שלו.

צחי הנגבי: לפיכך, הוויכוח שנותר באמת, אני חושב שהוא מתמצה בשאלה אחת: האם מה שעשתה הממשלה, במידה שהכנסת תגבה אותה היום, מעלה או מוריד מן הסיכוי שנראה עוד ועוד פלוגות של לוחמים חרדים, עוד ועוד תומכי לחימה איכותיים במודיעין, בחיל התקשוב, בחיל האוויר, כמו שאנחנו רואים היום?

צחי הנגבי: האם זה יישאר על ה-5,000 מול רבבות רבבות של אנשים מהציבור החילוני והציבור הדתי-לאומי, או שיותר ויותר נראה שהפערים נסגרים?

צחי הנגבי: האמונה שלנו היא – – –

יעל גרמן: – – – שחושבים שבגדו בהם, שהיום גזלו מהם את מה שהם חשבו שהיה להם – – –

צחי הנגבי: יש כאלה שחושבים כך.

צחי הנגבי: אתם, אני מאמין, חושבים כך באמת ובתמים.

יעל גרמן: – – –

צחי הנגבי: אני חושב שיושב-ראש האופוזיציה חושב כך.

צחי הנגבי: הוא חושב שהמהלך שעושה הממשלה לא יישא פרי, ואני מניח שזה דבר שאני לא יכול להתווכח אתו, כי זה עניין עתידני.

צחי הנגבי: אנחנו סבורים שככל שאנחנו לוחצים פחות בהקשר של מה שנראה בעיני הציבור הדתי או החרדי כמתריס, כדוחק אותם לפינה, כמייצר תהום במקום לבנות גשרים, המוטיבציה להתגייס קטנה.

צחי הנגבי: כך אנחנו מאמינים.

צחי הנגבי: זה מה שהם אומרים לנו.

יעל גרמן: בנית תהום בצד השני.

יעל גרמן: בצד השני בנית תהום.

יעל גרמן: ולבוחרים שלך.

צחי הנגבי: אני חושב שהתהום הזאת, שקיימת עם הצד השני, מלובה ומועצמת בגלל תעמולה פוליטית שלא מתבססת על האמת.

צחי הנגבי: שואלים אותי הבנים שלי – לי יש שלושה בנים כבר מילואימניקים, כולם שירתו ביחידות מתנדבות, שאלו אותי: מה הסיפור של החוק החדש הזה?

צחי הנגבי: אמרתי: מה זאת אומרת?

צחי הנגבי: אמרו לי: ראינו כותרת, "חוק הגיוס בוטל" – זה נכון?

צחי הנגבי: אני בטוח שכמוהם יש עוד רבבות אם לא מאות אלפים של צעירים, לא מתעמקים בפרטי החוק ולא יכולים להתעמק בפרטי החוק, והם חושבים שזה באמת מה שקרה.

צחי הנגבי: אבל החוק לא בוטל.

צחי הנגבי: האם הדחייה מ-2020 ל-2023 היא ביטול של החוק?

צחי הנגבי: האם תוספת תקופת הסתגלות שנייה ולא אחת היא ביטול של החוק?

צחי הנגבי: אתם חושבים שכן, כי אתם חושבים שאלה תהליכים שמרוקנים את החוק ממהותו.

חיים ילין: – – –

צחי הנגבי: אני מכבד את זה.

צחי הנגבי: אני חושב שזה ויכוח שלא יכול להיות מוכרע אלא על-ידי הנתונים שהעתיד יביא בפנינו.

קריאה: – – –

צחי הנגבי: לא, אני מוכן להפסיק.

צחי הנגבי: תגידו לי שאתם – אתם מוכנים כבר?

צחי הנגבי: אוקיי.

צחי הנגבי: לי אין את מי לשאול שם, אז אני שואל – – –

איתן כבל: אתה יכול להמשיך.

צחי הנגבי: אין בעיה.

יצחק הרצוג: חופשי, כל הלילה, אין בעיה.

צחי הנגבי: אוקיי.

צחי הנגבי: אני פשוט מחכה לראש הממשלה.

צחי הנגבי: בדרך כלל הסימן שלי להפסיק הוא כשמישהו אומר לי: ראש הממשלה הגיע.

צחי הנגבי: אני אסיים כאן.

צחי הנגבי: אבקש מהכנסת לדחות את כל ההסתייגויות ולאשר את החוק בקריאה השנייה והשלישית.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

צחי הנגבי: מייד אגיד לך אם ההצבעה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה תרד מן הדוכן, אדוני, ותנחה אותי בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, ושואל את חבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש הקואליציה – הנה, אין לו עדיין תשובה בשבילי, הוא צריך להחליף כובע בדרך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצביע על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21), התשע"ו–2015.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לחוק הוגשו מספר רב של הסתייגויות, נגדיר את זה כך, לכן אני רוצה להבין, המחנה הציוני, יש עתיד, מול מי אני עובד לגבי ההסתייגויות?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים הכוונה היא להצביע על ההסתייגויות האלה, אלא אם אתה תגיד לי אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מדייק, חברים?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על ההסתייגויות אלא אם תגיד לי אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לסעיף 1 קיימת הסתייגות של קבוצת יש עתיד – חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; קבוצת המחנה הציוני – חברי הכנסת עמר בר-לב, יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, דניאל עטר, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה ואיל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: זהו, קבוצת יש עתיד וקבוצת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה אלקטרונית – ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לסעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין של קבוצת יש עתיד – מי בעד ההסתייגות לחלופין?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע בעד ההסתייגות או נגד ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לחלופין לסעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 אין עוד הסתייגויות, לכן נצביע כרגע בקריאה שנייה על סעיף 1, כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 36 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 50, נגד – 36, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 קיימת הסתייגות של קבוצת יש עתיד, הסתייגות שמספרה 2.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

אורן אסף חזן: איפה חבר הכנסת עיסאווי פריג'?

יחיאל חיליק בר: איפה חבר הכנסת יואב קיש?

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת חזן – – – יש גבול – – – הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 51 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 35, נגד – 51, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לסעיף 2 לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: אורן, איפה יואב קיש?

יחיאל חיליק בר: איפה הוא?

יחיאל חיליק בר: איפה יואב נעלם?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, האם על הסתייגות של הקואליציה מתקיימת הצבעה או לא?

איציק שמולי: בטח שכן.

יולי יואל אדלשטיין: קיימת הסתייגות של חברי הכנסת יואב קיש ושרן השכל – הסתייגות מס' 3 לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע או לא?

קריאה: הוא לא פה, יואב קיש לא פה.

יולי יואל אדלשטיין: יואב קיש לא כאן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שרן השכל, להצביע על ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: להצביע על ההסתייגות.

יחיאל חיליק בר: יואב ברח.

יולי יואל אדלשטיין: שקט בזמן ההצבעות, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לסעיף 2 של חברת הכנסת שרן השכל – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

קריאה: הכפתור לא עובד לך, שרן?

קריאה: את לא מצביעה על ההסתייגות שלך?

יואל חסון: מה יעשו לך?

יואל חסון: מה תהיה הסנקציה?

יואל חסון: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 49 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת שרן השכל לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 36 בעד, 49 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: כל הלילה לפנינו.

מכלוף מיקי זוהר: מה אתם באופוזיציה הייתם מוכנים למכור בשביל שהחרדים – – – לפחות תגידו את האמת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר, בקושי החזרתי לעצמי את הקול אחרי ליל התקציב, אתה מנסה עוד פעם לגרום לי לעבור ללחש?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 לסעיף 1 של קבוצת – לסעיף 2, סליחה – הסתייגות מס' 4 לסעיף 2 של קבוצת המחנה הציוני וקבוצת ישראל ביתנו – חברי הכנסת אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ועודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 4 לסעיף 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קיימת גם לחלופין, הסתייגות לחלופין של קבוצת ישראל ביתנו.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות לחלופין?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם ההסתייגות לחלופין לסעיף 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין עוד הסתייגות לסעיף 2, לכן אנחנו מצביעים כרגע על סעיף 2, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד סעיף 2?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד סעיף 2, כנוסח הוועדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 36 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 50, נגד – 36.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3, הסתייגות קבוצת ישראל ביתנו – להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: להצביע על ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הסתייגות לסעיף 3 של קבוצת ישראל ביתנו – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו 35 בעד, 50 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לכן ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין עוד ההסתייגויות לסעיף 3, אין מלכתחילה הסתייגויות לסעיף 4, לכן כרגע נצביע על סעיפים 3 ו-4 כנוסח הוועדה – בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד סעיפים 3–4, כהצעת הוועדה – 51 נגד – 35 נמנעים – אין סעיפים 3–4, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 35, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 3 ו-4 התקבלו בקריאה שנייה ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 5, קבוצת המחנה הציוני, יש הסתייגות מס' 6.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים כרגע על ההסתייגות לסעיף 5 שמספרה 6.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

אורן אסף חזן: מה עיסאווי פריג' היה עושה עכשיו?

אורן אסף חזן: מה עיסאווי פריג' היה מצביע עכשיו?

אורן אסף חזן: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 6 לסעיף 5 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7 לסעיף 5 – מי בעד הסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 7 לא התקבלה במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8 לסעיף 5 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8 לסעיף 5 – מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, בעד ההסתייגות – 36, אבל נגדה – 50.

יולי יואל אדלשטיין: לכן גם 8 לא התקבלה במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, זה מאוד מפריע בזמן ההצבעות.

יצחק הרצוג: חבר הכנסת חזן, נו, באמת.

קארין אלהרר: חבר הכנסת חזן, הוא לא שולט בעצמו – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף 5 ללא הסתייגויות בקריאה שנייה – כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 5, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד סעיף 5, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 36 נמנעים – אין סעיף 5, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 50, 36 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 5 התקבל, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 6, הסתייגות מס' 9 של המחנה הציוני; אנחנו מצביעים על ההסתייגות – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 9 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל קיימת גם לחלופין של המחנה הציוני לאותה הסתייגות, לאותו סעיף.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות לחלופין?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 9 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לחלופין לסעיף 6 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: יש גם הסתייגות מס' 10 לסעיף 6, של קבוצת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מכריז על התוצאות – ותכף אני אשאל את חבר הכנסת בר-לב: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 10 לסעיף 6 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לא נשארו הסתייגויות לסעיף 6.

יולי יואל אדלשטיין: רצית משהו?

עמר בר-לב: רק לסעיף 7.

יצחק הרצוג: 7 רק לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: רק לחלופין, בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אנחנו מצביעים על סעיף 6, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 6 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד סעיף 6, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 36 נמנעים – אין סעיף 6, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לסעיף 6: בעד הסעיף – 50, נגד – 36.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 7, שימו לב, יש הסתייגות מס' 11 של קבוצת יש עתיד, הם מסירים אותה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל קיימת גם גרסת לחלופין, ואנחנו נצביע על הסתייגות לחלופין לסעיף 7.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לחלופין לסעיף 7 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12 של חברי הכנסת שרן השכל ויואב קיש – יואב קיש לא נמצא; שרן השכל, להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת השכל, להצביע על ההסתייגות או שאת מסירה אותה?

שרן השכל: כן.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על ההסתייגות מס' 12 לסעיף 7.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 49 נמנעים – 1 ההסתייגויות של חברת הכנסת שרן השכל לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 35, נגד – 49, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קובעים שהסתייגות מס' 12 לסעיף 7 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 13 לסעיף 7 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 49 נמנעים – אין ההסתייגות (13) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 36, נגד – 49, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 13 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל קיימת גם הסתייגות מס' 14 לסעיף 7 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (14) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 14 לסעיף 7 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 15 לסעיף 7 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן התוצאה: 36 בעד ההסתייגות, אבל נגדה יש 50.

יולי יואל אדלשטיין: לכן גם הסתייגות מס' 15 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16 של חבר הכנסת אלעזר שטרן – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 49 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת אלעזר שטרן לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 49, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 16 לסעיף 7 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על סעיף 7 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 28 בעד סעיף 7, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 36 נמנעים – אין סעיף 7, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 50, נגד – 36, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיף 7 התקבל בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 17 לסעיף 8 של קבוצת יש עתיד – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 8 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 36, נגד – 50.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לסעיף 8 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין עוד הסתייגויות לסעיף 8, אין בכלל הסתייגויות לסעיף 9, לכן כרגע נצביע על סעיפים 8 ו-9 בקריאה שנייה – כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 30 בעד סעיפים 8–9, כהצעת הוועדה – 49 נגד – 36 נמנעים – אין סעיפים 8–9, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 49, נגד – 36, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 8 ו-9 התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא שומע אתכם, חברים.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לסגן היושב-ראש וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: אם תהיה בעיה, תרים יד, חבר הכנסת וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בהסתייגות מס' 18 לסעיף 10 של קבוצות יש עתיד, המחנה הציוני וישראל ביתנו.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 10 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 18 לסעיף 10 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על סעיף מס' 10 – כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדו?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 32 בעד סעיף 10, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 36 נמנעים – אין סעיף 10, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 50, נגד – 36, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיף 10 התקבל כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: קיימת הסתייגות מס' 19 לסעיף 11.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 33 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 11 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 19 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נצביע על סעיף 11 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 34 בעד סעיף 11, כהצעת הוועדה – 52 נגד – 34 נמנעים – אין סעיף 11, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת הרצוג ולבני מודיעים על כך שבטעות הצביעו בעד כשהתכוונו להצביע נגד, אבל זה לא משנה את התוצאה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, 34 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיף מס' 11 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קיימת הסתייגות מס' 20 לסעיף 12.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 35 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 12 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 20 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קיימת גם גרסת לחלופין לאותו סעיף.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות לחלופין?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 36 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 12 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סעיף מס' 12 נשאר ללא הסתייגויות, מכיוון שבעד ההסתייגות לחלופין היו 36, אבל נגדה היו 50.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אנחנו נצביע על סעיף 12, שנותר, כפי שאמרנו, ללא הסתייגויות, בקריאה שנייה – כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 37 בעד סעיף 12, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 36 נמנעים – אין סעיף 12, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 50, נגד – 36.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף מס' 12 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 13 קיימות כמה הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע על הסתייגות מס' 21.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 38 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (21) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 13 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 21 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 22 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 39 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (22) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 13 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 22 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל קיימת גם גרסת לחלופין, לכן נצביע עליה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על ההסתייגות לחלופין לסעיף 13.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 40 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 13 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם לחלופין לסעיף 13 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 23 לאותו סעיף.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 41 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 13 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 23 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מגיעים להסתייגות מס' 24 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 42 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 49 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת יואב קיש ושרן השכל, קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 13 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 49, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות 24 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף מס' 13 ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 43 בעד סעיף 13, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 36 נמנעים – אין סעיף 13, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 50, נגד – 36, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף מס' 13 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר סעיף 13 קיימת הסתייגות מס' 25.

קריאה: היא מורידה את זה.

יולי יואל אדלשטיין: מורידה, מסירה.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: לא להצביע, מסירה.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע או לא? לא הבנתי.

קריאה: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לא לדבר בשם אחרים, אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: אם מישהו רוצה להסיר את ההסתייגות הוא יגיד לי.

יולי יואל אדלשטיין: אם זה מטעם האופוזיציה – יגיד את זה חבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 25.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 44 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת שרן השכל לאחרי סעיף 13 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 36 בעד, 47 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 25 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 14 אין הסתייגויות, ולכן אנחנו נצביע בקריאה שנייה על סעיף 14 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו הצבענו על סעיף 13.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע מצביעים על סעיף 14.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 45 בעד סעיף 14 – 50 נגד – 36 נמנעים – אין סעיף 14 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 50, נגד – 36, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 14 התקבל ללא הסתייגויות, כי לא היו, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות האחרונה הייתה לאחרי סעיף 13.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 15 קיימת הסתייגות, שמספרה 26, של קבוצת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 26.

יולי יואל אדלשטיין: במי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 46 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 15 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 26 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 16 אין הסתייגויות מלכתחילה, ולכן נוכל להצביע בקריאה שנייה על סעיפים 15 ו-16, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 47 בעד סעיפים 15–16, כהצעת הוועדה – 51 נגד – 35 נמנעים – אין סעיפים 15–16, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 35, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 15 ו-16 התקבלו כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 17 קיימת הסתייגות מס' 27.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 48 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 17 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 27 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 17 לא נותרו הסתייגויות, לכן נצביע על סעיף 17 בקריאה שנייה – כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 49 בעד סעיף 17, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 36 נמנעים – אין סעיף 17, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 17 – בעדו יש לנו 50 קולות, נגדו יש 36 קולות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן סעיף 17 אושר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 18 קיימת הסתייגות מס' 28 של המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 50 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 18 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 50.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 28 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 19 אין הסתייגויות, לכן סעיפים 18 ו-19, כנוסח הוועדה – נא להצביע בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 51 בעד סעיפים 18–19 – 50 נגד – 36 נמנעים – אין סעיפים 18–19, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 50, 36 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 18 ו-19 התקבלו כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את כל החוק בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו שום הסתייגויות, לכן יכולים לעבור להצבעה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, עצרתי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה על החוק בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

קריאה: נכבה לך המסך.

יולי יואל אדלשטיין: כן, כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, שנייה, שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא, זו תוצאה – – – על כל החוק בקריאה שלישית, ללא הסתייגויות, נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 53 בעד החוק – 49 נגד – 36 נמנעים – אין חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21), התשע"ו–2015, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 49, נגד – 36, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21), התשע"ו–2015, התקבלה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב לשינויים בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה מסירה את הצעות החוק הממשלתיות, נכון, אדוני יושב-ראש הקואליציה?

יולי יואל אדלשטיין: אבל לעומת זאת יש לנו פיצול.

יולי יואל אדלשטיין: תכף אני מוצא אותו בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, הנושא האחרון בסדר-היום: החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (אמצעים לאכיפת תשלום מסים ולהרתעה מפני הלבנת הון) (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן תתקיים הצבעה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי חברי הכנסת – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט, אני רוצה לשמוע את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ניסן סלומינסקי: – – הכנסת העבירה אלינו הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (אמצעים לאכיפת תשלום מסים ולהרתעה מפני הלבנת הון) (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק למעשה כוללת שתי הצעות חוק, שעל כל אחת אפשר לדון בנפרד.

ניסן סלומינסקי: מאחר שאנחנו רוצים, בוועדה, לקיים על כל אחת מהן דיון בנפרד, החליטה ועדת החוקה לפצל אותן ולדון על כל אחת בנפרד.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה טוב, כדי שנוכל באמת לדון על כל אחת בנפרד.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחברי לאשר את הצעת הפיצול.

ניסן סלומינסקי: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שמענו את דברו החשוב של יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת סלומינסקי בעניין החלטת הוועדה לגבי פיצול הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (אמצעים לאכיפת תשלום מסים ולהרתעה מפני הלבנת הון) (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההחלטה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההחלטה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 54 בעד הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט – 47 נגד – 2 נמנעים – אין הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (אמצעים לאכיפת תשלום מסים ולהרתעה מפני הלבנת הון) (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן התוצאות: בעד – 47, נגד – 2, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי מליאת הכנסת אישרה את החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר הפיצול.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת, למסור הודעה.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק לשם הכנתן לקריאה ראשונה ובהצעות לסדר-היום כדלקמן: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק שירותי הסעד (תיקון – הגבלת מספר התיקים בטיפול עובד סוציאלי המטפל במשפחות), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת מאיר כהן וקבוצת חברי הכנסת.

): ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – העדפה במכרזים לעסקים קטנים ובינוניים), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת רועי פולקמן וקבוצת חברי הכנסת.

): ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום אילת, של חברי הכנסת אלי אלאלוף, נאוה בוקר, יעקב מרגי, מיקי לוי, איתן כבל, ינון מגל ודב חנין.

): תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, נא לשבת במקומך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, י"ב בכסלו התשע"ו, 24 בנובמבר 2015, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.