ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 64, 2015-11-17 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ה' בכסלו תשע"ו, 17 בנובמבר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בדיון על הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2015 ו-2016, התשע"ו–2015, לקריאה שנייה וקריאה שלישית; הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015, לקריאה שנייה וקריאה שלישית; הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015, לקריאה שנייה וקריאה שלישית; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 207), התשע"ו–2015, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקיימים דיון משולב בכל ההצעות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את הדובר הבא, חבר הכנסת רועי פולקמן, מטעם סיעת כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: לרשותו 12 דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אם תתעקש על כך אני אפעיל את השעון רק כשתיכנס השרה התורנית.

יולי יואל אדלשטיין: היא נמצאת בבניין.

יולי יואל אדלשטיין: היא הודיעה שתוך כמה דקות היא כאן.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, תודה, אני שמח לפתוח את הבוקר.

רועי פולקמן: תמיד שאלתי את עצמי אם זה טוב שמצלמים פה הכול או לא.

רועי פולקמן: לפעמים זה מייצר כאן שיח לא תמיד הולם, אבל הפעם נראה לי שזה דיבור אל המצלמות ואליך.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי שום בעיה כשמצלמים את הדובר.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי לפעמים בעיה עם צילומים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף בא להקשיב לך.

עבדאללה אבו מערוף: – – – אני בדרך כלל לא מאחר.

רועי פולקמן: לא, 10:02 זה יפה מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: – – – ברשות היושב-ראש.

רועי פולקמן: לא, רק התחלתי.

רועי פולקמן: אני אדבר אליך, בהחלט, וכמובן – ליושב-ראש.

רועי פולקמן: כמה דברים מחוויות התקציב שאני רוצה לשתף אתכם בהן.

רועי פולקמן: בקיץ 2011 הייתה מחאה חברתית, שגם לי הייתה הזכות להיות חלק ממנה, וארבע שנים לאחר המחאה הזאת אנחנו נמצאים במקום קצת אחר.

רועי פולקמן: באותן שנים הנוער והילדים יצאו לרחובות, ואמרו בעיקר: אנחנו רוצים קורת גג.

רועי פולקמן: ולא פחות מזה שהם רצו קורת גג, אני חושב שהם ביקשו סולידריות חברתית; הם רצו להאמין בסוג של שותפות בין המדינה לבין האזרחים.

רועי פולקמן: אנחנו חיים במדינה שאתגרי הביטחון בה מידפקים על דלתנו לעתים קרובות, וכחברה אנחנו עומדים מול האתגרים האלה בצורה די מרשימה.

רועי פולקמן: אבל החוסן החברתי במדינת ישראל מתערער כשלילד אין מה לאכול בהפסקת הצהריים, והוא מתערער כשזוג צעיר מרגיש שהוא לא יכול לקנות דירה או לגור ליד ההורים שלו; החוסן החברתי מתערער כשילד ממוצא אתיופי נתקל בגזענות, והמדינה לא מצליחה לתת לו את הכלים להתפתח ולמצות את הכישורים שלו; והוא גם מתערער כשעסק קטן לא מצליח לשרוד אחרי שנתיים ונסגר, ובוודאי אם הוא לא מצליח להעסיק עובדים, לא מהמרכז ולא מהפריפריה.

רועי פולקמן: האתגרים החברתיים בישראל הם משקל כבד מאוד על החברה, על יוקר המחיה, מחירי הדיור, וכמובן – הריכוזיות במשק, והם סימפטומים של בעיות שזה שני עשורים לא טופלו.

רועי פולקמן: אני חושב שבתקציב הנוכחי סוף-סוף אנחנו יוצאים לדרך – בקטן, צריך להיות צנועים פה, אבל עם סדר לאומי חדש; לא הכול, כמובן, אבל יוצאים.

רועי פולקמן: לפני חודש, אחרי עבודה ממושכת, הצלחתי לקדם קצת, בתמיכה ובעידוד של שר האוצר, הגדלת סבסוד עבור חוגי העשרה לטובת תלמידים יוצאי אתיופיה.

רועי פולקמן: בתקציב שמו 7 מיליון לשנה לסבסוד 80% מחוג ליוצאי אתיופיה, במסגרת תוכנית שאני מקדם, שנקראת "חוג לכל ילד" – מין תפיסת עולם שאני מאוד מאמין בה, שמדברת על זה שהחינוך הבלתי-פורמלי הוא מפתח אדיר להתפתחות של ילדים, אפילו עוד יותר מהחינוך, לעתים.

רועי פולקמן: אני עבדתי בהוראה, אשתי מורה, אבל החינוך הבלתי-פורמלי הוא מקום לכישורי חיים.

רועי פולקמן: אנחנו לא משקיעים בזה מספיק – באמנות, בספורט – ואמרנו: נתחיל מהאוכלוסיות המוחלשות.

רועי פולקמן: עכשיו נתעסק בזה גם במגזר הערבי לא מעט, אבל בתקציב הקרוב יש תוכנית חשובה ליוצאי אתיופיה במטרה להגיע ל-50% מכל ילדי כיתות א–ו', שיקבלו חוגים משמעותיים במחיר סמלי.

רועי פולקמן: גם זה חלק מהתקציב.

רועי פולקמן: אין סיבה שילד שיד הוריו אינה משגת לא יוכל לקבל חוג משמעותי.

רועי פולקמן: אני רואה את הדיונים שאני מקיים עם ילדי על חוג הספורט או על חוג הרובוטיקה או על חוג אחר, ואני רוצה שכל ילד יקבל את הדבר הזה.

רועי פולקמן: אני מאמין שזה המפתח לכישורי חיים בשנים שלאחר מכן.

רועי פולקמן: באמת, זאת הדרך שילד יתפתח ויוכל לתרום לחברה הישראלית.

רועי פולקמן: אני חושב – גם זה נמצא בתקציב; אולי זה לא בכותרות של התקציב, אבל גם זה נמצא כאן.

רועי פולקמן: לפני שבועיים עבר כאן במליאה בקריאה טרומית החוק השלישי לטובת עסקים קטנים ובינוניים בישראל.

רועי פולקמן: אנחנו בסיעת כולנו, כמובן בשותפות רחבה עם חברי כנסת מסיעות נוספות, התחייבנו לטפל בנושא העצמאים והעסקים הקטנים כמנוע צמיחה, וכך עשינו.

רועי פולקמן: בשבעה חודשים הצלחנו להעביר – אומנם כרגע רק בקריאות טרומיות, אבל אנחנו נחושים להשלים את העניין הזה –את חוק חובת המכרזים שיטפל בהסרת חסמים בגישה של עסקים קטנים למכרזי המדינה; יחד עם שר הכלכלה אריה דרעי קידמנו את חוק "שוטף פלוס 30", חוק מוסר התשלומים, שמדבר על תשלום בזמן לעסקים, שזה חסם אדיר בפני עסקים קטנים ועצמאים, ואני מקווה שגם אותו נצליח להשלים בקריאה שנייה ושלישית; וגם הכנסנו לספר התקציב הזה את דמי האבטלה לעצמאים, 150 מיליון שקלים ששר האוצר התחייב להקצות, ואכן מוקצים בתקציב המדינה לדמי אבטלה לעצמאים.

רועי פולקמן: דרך אגב, זה בעיקר עצמאים חלשים.

רועי פולקמן: רבים מיושבי הבית הזה עבדו קשה לאורך השנים והגישו הצעות חוק לטובת עצמאים שלצערנו לא הגיעו לספר החוקים.

רועי פולקמן: ואמרו לנו את זה לא פעם: צריך רגל מסיימת, כמו שאומרים בספורט.

רועי פולקמן: אבל אנחנו שם, זאת אומרת, יצאנו לדרך, ואנחנו גם נביא את הרגל המסיימת.

רועי פולקמן: דרך אגב, זה לא הדבר היחיד.

רועי פולקמן: בחוק ההסדרים יש לנו הגדלת היקף קרנות ההשקעה ברשות לעסקים קטנים, הגדלת היקף האשראי החוץ-בנקאי וכו'.

רועי פולקמן: גם אלה דברים שהרבה מאוד שנים מדברים עליהם – הריכוזיות במערכת הבנקאות, ואיך היא חונקת את האשראי – וגם הדברים האלה יעברו.

רועי פולקמן: שלשום ישבנו שעות בוועדת הכספים בניצוחו של יושב-ראש הוועדה משה גפני יחד עם ראשי רשויות במגזר הערבי.

רועי פולקמן: האמת שהדיון גם קצת התלהט, אבל היינו שותפים להבנה אחת עמוקה: בלי צמצום פערים גם עם המגזר הערבי, צמיחה כלכלית בת-קיימא – לא נצליח להשיג אותה.

רועי פולקמן: זה אתגר לאומי ממדרגה ראשונה לעבוד עם המגזר הערבי ולייצר צמיחה כלכלית ושוויון, צמצום פערים, בדגש על הגליל והנגב, כמובן.

רועי פולקמן: אני רוצה לומר את זה כי זה עלה לדיון אתמול: הפעם בתוכנית – חלקה בתקציב וחלקה, אני מקווה, תגיע להחלטת ממשלה בשבועות הקרובים – אנחנו הולכים לעשות שינוי היסטורי בתפיסה.

רועי פולקמן: 15 שנה, מאז אירועי אוקטובר 2000, השיטה הייתה לשים בספר התקציב סכומים בכספים תוספתיים, שהרבה מהם היו הצהרות – הצהרות שלא מומשו.

רועי פולקמן: הפעם, מה שקורה בספר התקציב הזה – וצריך לדעת לקרוא אותו טוב – זה שהשינויים הם בבסיס הסעיפים.

רועי פולקמן: כלומר, אם יש סעיף בספר התקציב שמדבר על תחבורה ציבורית, 40% ממנו בשנת העבודה 2016 ילכו ליישובים ערביים.

רועי פולקמן: זה לא סעיף מיוחד לא לבדואים ולא לדרוזים, אלא זה סעיף בבסיס התקציב שאומר שפערים צריך לצמצם, וזה בבסיס העבודה של משרדי הממשלה.

רועי פולקמן: זה קיים בתחבורה, זה קיים בחינוך, זה קיים במקומות נוספים, וזה שינוי דרמטי בשיטת העבודה, עם בשורה מאוד גדולה.

רועי פולקמן: חוץ מזה, בספר התקציב ובחוק ההסדרים עסקנו בתוכנית "צוות 120 הימים": דיברנו על הסדרת בנייה; דיברנו ואישרנו הקמה של ועדות מקומיות לתכנון – חדשות; דיברנו על הסכמי-גג לערים מרכזיות בגליל ובנגב במאות מיליוני שקלים, לחיזוק תשתיות לשכונות חדשות, למבני ציבור.

רועי פולקמן: כל הדברים האלה זה התעסקות בסוגיות ליבה של צמצום הפערים עם המגזר הערבי ובשורה אמיתית.

רועי פולקמן: נכון, יש מחאות, אבל לא פעם המחאות האלה קיימות כיוון שלא קוראים עד הסוף את ספר התקציב, ויש כאן כמובן גם אינטרסים פוליטיים.

רועי פולקמן: אבל אנחנו על סף תקציב היסטורי בהקשר הזה של צמצום פערים במדינת ישראל, וזה מנוף אדיר לצמיחה.

רועי פולקמן: אני אומר את זה לחברי באופוזיציה שמדברים על סעיפים בתקציב המדינה בנושא צמיחה.

רועי פולקמן: זה עוד דבר שמאפיין את התקציב הזה, והוא ההתעסקות בסוגיות ליבה של החברה הישראלית באומץ שהרבה מאוד שנים לא היה כאן.

רועי פולקמן: היום, בעוד כחצי שעה, אנחנו מקיימים את ישיבת שדולת התעשייה, יחד עם חברת הכנסת איילת ורבין, שהיא יושבת-ראש השדולה, וחבר הכנסת ברושי.

רועי פולקמן: אנחנו נתעסק בצמצום ביורוקרטיה, שכמובן משפיעה, ורגולציה, שגם משפיעה באופן ישיר על יוקר המחיה; אנחנו מקדמים חזון של הקמת אזורי תעשייה מרחביים.

רועי פולקמן: גם בעניין הזה במדינת ישראל השקיעו שנים ארוכות בפיתוח של מאות ואלפי אזורי תעשייה קטנים, והייתי אומר כושלים.

רועי פולקמן: אנחנו הולכים לעשות שינוי דרמטי במדיניות הממשלתית בעניין הזה.

רועי פולקמן: אנחנו הולכים להתעסק בלייצר בגליל, בנגב ובכל מקום, במרכז, אזורים מרחביים – לא אלפים, לא מאות; בודדים, אבל משמעותיים – שייצרו יצוא ויביאו תעסוקה בערך מוסף גבוה לפריפריה, שבה בן-אדם לא ירוויח שכר מינימום אלא ירוויח שכר הולם, ויוכל לצרוך אחר כך מסחר ותעשייה ושירותים ביישוב שבו הוא גר.

רועי פולקמן: יש כאן צורך בפוקוס, במדיניות, דבר שהרבה שנים נעשה בלחצים פוליטיים – פה תקים לי אזור, שם תשתף אותי באיזה מענק; אבל הפעם אנחנו מדברים על מדיניות ממשלתית שתייצר פוקוס, שבאמת תייצר תוצאות לצמיחה וחיזוק הפריפריה.

רועי פולקמן: בוועדת הכלכלה, שבה יש לי הזכות להיות חבר, בראשות איתן כבל, קידמנו את החוק במסגרת חוק ההסדרים של חיבור מפעלים לגז טבעי.

רועי פולקמן: מדובר על רפורמה מאוד משמעותית, שתקל על הוזלת הייצור ותשפר את התחרותיות של מפעלי תעשייה במדינת ישראל, וגם הדבר הזה הוא חשוב.

רועי פולקמן: התקציב הזה מביא בשורה של ממש.

רועי פולקמן: יושבות כאן בבית הזה לא מעט מפלגות שבזמן הבחירות הבטיחו לציבור הבוחרים את הדברים שאנחנו עומדים לקיים בתקציב הזה.

רועי פולקמן: לצערי, הם כמובן מצביעים נגד, מסיבות פוליטיות, אבל אני יודע שלא מעט מהם היו רוצים להצביע בעד: דמי האבטלה לעצמאים, העלאת שכר של החיילים, מחיר למשתכן, הורדת מע"מ, פתיחת שוק המזון לתחרות, כמובן הפסקת ספסור בקרקעות, ושורה של מכרזים בהנחות של מאות אלפי שקלים לזוגות צעירים – זו רק רשימה חלקית של הדברים שקורים בימים האלה בכלכלה הישראלית ושהתקציב הזה מבשר עליהם.

רועי פולקמן: אני כמובן אומר לחברי באופוזיציה שזו חובתם, בעיני, לתמוך בלא מעט, ואני יודע שגם בוועדות הם תמכו בלא מעט.

רועי פולקמן: המשחק הפוליטי ברור לי, אבל בוועדות רבים מהם תמכו בסוגיות שאנחנו עומדים – וזה מראה שאנחנו גם עושים את הדברים בכיוון הנכון.

רועי פולקמן: יש כאן עיקרון בבסיס של התקציב הזה – בעיקר, כמובן, אתם תשמעו עליו בהרחבה מחברי לסיעה עוד מעט, גם על הפרטים – אבל יש כאן עיקרון אחד חשוב: 1.

רועי פולקמן: אנחנו מדברים הרבה על צמיחה, ויש בתקציב הזה הרבה מאוד צעדים – דיברתי קודם על המגזר הערבי ודיברתי על חיבור מפעלים – אלה שני עקרונות של צמיחה.

רועי פולקמן: אבל הצמיחה מיועדת לאזרח; היא מיועדת לקדם את האזרח, ולא בעלי הון, לא כלכלנים.

רועי פולקמן: הצמיחה צריכה להיות כזאת שמרגיש אותה האזרח בקופת-החולים, שמרגישים אותה בדיור המוגן, שמרגישים אותה החיילים בתגמול שהם מקבלים.

רועי פולקמן: צמיחה משרתת אזרחים, ולא הפוך; האזרח לא משרת צמיחה כדי שיהיו נתונים יפים בדוחות של המדינה; תקציב שעובד בשביל האזרח, ולא תקציב הפוך.

רועי פולקמן: גם חברי באופוזיציה יודעים שנגענו בנושאים ששנים פחדו לגעת בהם: רפורמות בפנסיה, טיפול ברפואה הפרטית, יבוא מקביל או תמלוגים על משאבי טבע – אלה דברים שכשיצאנו לדרך לפני כמה חודשים אמרו לנו: מצוין, הצהרות, הצהרות, הצהרות – נראה אתכם.

רועי פולקמן: עכשיו אנחנו עומדים בפני המליאה עם תקציב ש-90% מהדברים האלה, 90%, 95% מהדברים האלה מונחים בתוך ספר התקציב ובחוק ההסדרים.

רועי פולקמן: אנחנו מודעים למורכבות של סעיפי התקציב, וברור שלהעביר תקציב זה לא מספיק.

רועי פולקמן: יש כאן הרבה מאוד רפורמות שצריך לעקוב אחרי היישום שלהן; זה לא "שגר ושכח".

רועי פולקמן: צריך לראות שאכן מפעלים מתחברים לגז טבעי.

רועי פולקמן: זה לא מספיק להעביר חוק.

רועי פולקמן: הצבנו יעד של מאות מפעלים – בוא נראה שזה קורה, ואנחנו נעקוב אחרי זה.

רועי פולקמן: יש לכנסת הזאת תפקיד לא רק לחוקק – אני מדבר על זה הרבה – אלא תפקיד לפקח.

רועי פולקמן: ואני לפחות לוקח באחריות רבה מאוד את התפקיד של הפרלמנט בלפקח על עבודת הממשלה, ועל הרפורמות האלה אנחנו הולכים לפקח ולראות שזה אכן קורה, שמפעלים מתחברים, לא כי העברנו חוק.

רועי פולקמן: זה לא יקרה.

רועי פולקמן: אנחנו צריכים לראות שאכן תהיה ירידת מחירים בביקורים אצל רופאים פרטיים שעובדים בשירות הציבורי.

רועי פולקמן: שתהיה ירידת מחירים, כי אנחנו הסדרנו את ההסדר וההחזר.

רועי פולקמן: אנחנו נפקח על זה; שדמי הניהול בפנסיה אכן יורדים.

רועי פולקמן: העברנו רפורמה בפנסיה, זה לא מספיק – אנחנו נראה, אנחנו נפקח, אנחנו נעקוב אחרי זה; אנחנו כמובן עוקבים חודש-חודש אחרי מחירי הדיור.

רועי פולקמן: אלה לא הצהרות, אלה לא שיווקים, זה לא אם היה חודש אחד – אנחנו נראה, ואני אומר בהקשר הזה, אני מאמין ויודע שאכן אנחנו נראה לא רק התייצבות, גם ירידה בלפחות לא מעט אזורים בארץ.

רועי פולקמן: יש עוד הרבה מאוד מה לעשות, אנחנו רק בהתחלה, אבל אני רוצה לומר שני דברים לסיום: 1.

רועי פולקמן: מה שמשה כחלון ומפלגת כולנו הבטיחו בבחירות מתממש כמעט במלואו בתקציב הזה, אחד לאחד.

רועי פולקמן: זה לא מושלם, התקציב לא מושלם; יש בו דברים שלא עברו – יש רפורמות שאני יכול לומר שעברו ויש לי לגביהן סימני שאלה על הדיוק בהן, ואנחנו נמשיך לעקוב – אבל בשביל זה אנחנו פה.

רועי פולקמן: יש פה מהלכים מאוד אמיצים, שהרבה מאוד שנים דיברו עליהם, ואנחנו נמשיך לעבוד קשה יום-יום לממש את החזון למדינה צודקת יותר, רגישה יותר חברתית, מלוכדת יותר, שגם מביאה צמיחה, אבל גם לא פחות מזה – ומדברים על זה הרבה בימים האלה – מייצרת תקווה לאזרחים.

רועי פולקמן: זו החוויה שאני יצאתי ממנה מהמחאה ב-2011.

רועי פולקמן: אני עסקתי לא מעט בחיי בנושא של הוראה, בנושא של הדרכה, ואני מאמין שהמקום הזה צריך לשדר תקווה לאזרחים, תקווה לעתיד טוב יותר; תקווה שלילדים שלי יהיה יותר טוב מלי, ושאנחנו הולכים ומתקדמים, לא הולכים והמצב נהיה רע יותר.

רועי פולקמן: ואני חושב שאנחנו בדרך הנכונה.

רועי פולקמן: יש לנו עוד הרבה מאוד עבודה, אנחנו בימים מאוד מורכבים, אבל אני בהחלט חושב שהתקציב הזה הוא צעד אחד ראשון בכיוון הזה של לייצר תקווה לעם ישראל.

רועי פולקמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן, שדיבר מטעם סיעת כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את הדוברת הבאה, גם כן מטעם סיעת כולנו, חברת הכנסת רחל עזריה.

רחל עזריה: כבוד היושב-ראש, השרה, חברותי וחברי חברי הכנסת, מה מעיר אנשים באמצע הלילה?

רחל עזריה: ממה אנשים מפחדים?

רחל עזריה: מה מפחיד אותנו?

רחל עזריה: כל אחד מאתנו יכול לעשות את הרשימה שלו, כל אחת מאתנו יכולה לעשות את הרשימה שלה.

רחל עזריה: אני יודעת לעשות את הרשימה שלי.

רחל עזריה: ועכשיו זו רשימה כללית, זו לא הרשימה שלי: המצב הביטחוני, בריאות היקרים לנו, הפחד שלא נוכל לשלם משכנתה, או שבעל-הבית יוציא אותנו מהדירה ונצטרך לחפש דירה בעיר אחרת או בשכונה אחרת, אולי נמצא את עצמנו ברחוב.

רחל עזריה: יש גם ציבור לא קטן שחושש שהוא לא יוכל להאכיל את הילדים שלו בסוף החודש, שלא יוכל לשים אוכל על השולחן.

רחל עזריה: מה יהיה כשנזדקן?

רחל עזריה: מי יטפל בנו?

רחל עזריה: האם טוב לילדים שלי בגן או בבית-הספר?

רחל עזריה: למה הם מתנהגים אחרת לאחרונה?

רחל עזריה: מה יקרה אם העסק שלי לא ישרוד?

רחל עזריה: איך אני אסגור את החודש?

רחל עזריה: הפחדים האלה מלווים אותנו.

רחל עזריה: החששות, הם תמיד שם.

רחל עזריה: ובעיני, אחד התפקידים שלנו, של המחוקקים, של בית-הנבחרים, של הממשלה, של המדינה, הוא להפחית את הפחדים, לגרום לכך שכל איש ואישה יוכלו לחיות את חייהם בשמחה, בבטחה.

רחל עזריה: לעבוד, לחיות, ליהנות מהמשפחה, ליהנות מעמל כפיהם.

רחל עזריה: וזה בדיוק מה שעשינו כולם יחד בתקציב הזה, קואליציה, אופוזיציה.

רחל עזריה: אנשים יצטרכו פחות לחשוש מהזדקנות, כי טיפלנו ועוד נטפל בתחום הפנסיה, והגדלנו את קצבת הזיקנה למקבלי הבטחת הכנסה; אנשים יצטרכו פחות לחשוש ממצב רפואי, שלא יהיה להם כסף לטפל ביקרים להם, כי אנחנו פועלים לחיזוק הרפואה הציבורית ומחלישים את הכוח של הרפואה הפרטית – רפואה ציבורית מעניקה טיפול בלי צורך בתשלום; לילדים שלנו כבר יותר טוב בגן – לפחות לילדה שלי יש סייעת נוספת, ואני יודעת ששמים לב אליה יותר מאשר בעבר, ואם משהו לא טוב לה, יש עוד מבוגר שידע לשים לב.

רחל עזריה: ובבית-הספר מקטינים את כיתות הלימוד; שוב, יותר תשומת לב לכל ילד וילדה.

רחל עזריה: והבנקים – הפחד מהטלפון המאיים מהבנק, הטלפון הנוזף, הטלפון המפחיד – אז גם זה, אנחנו מגדילים את התחרות ומקטינים את הסיכוי לאותו טלפון.

רחל עזריה: ובמזון, פעלנו להורדת מחירי המזון, ואנחנו נתחיל להרגיש את זה.

רחל עזריה: ואז אותם אנשים שמפחדים בסוף החודש שלא יהיה להם כסף לשים אוכל על השולחן – מאוד יכול להיות שהם לא יחששו מזה.

רחל עזריה: בתחום הביטחון העבודה עוד רבה, אבל כעת, אני חושבת שמזה הרבה זמן, יש שיתוף פעולה.

רחל עזריה: אין הרגשה שהאוצר נגד הביטחון, או שהאוצר נגד משרד הביטחון או נגד הצבא, אלא יש שיתוף פעולה.

רחל עזריה: והעבודה המשותפת – איך דואגים לזה שבסכום שיש לנו לביטחון נוכל לתת את הביטחון המקסימלי.

רחל עזריה: וכמובן, מעלים את שכר החיילים, ויושבים פה חיילים שתכף ירגישו את זה.

רחל עזריה: שלום.

רחל עזריה: עקב בצד אגודל התקציב הזה מתמודד עם האתגרים הגדולים של מדינת ישראל, אתגרי היום-יום, להפוך את מדינת ישראל למקום שטוב לגור בו, למקום שאנשים חיים בו בכבוד, בלי חששות ובלי פחד.

רחל עזריה: וזה נעשה באופן מפתיע בעבודה משותפת של הקואליציה ושל האופוזיציה, של הממשלה ושל השרים, של חברי הכנסת, של חברי ועדות הכנסת.

רחל עזריה: ואנחנו עוד נמשיך, עקב בצד אגודל, לדאוג לאזרחי מדינת ישראל.

רחל עזריה: הפחדים מלווים כל אדם, וגם היהדות ידעה לתת להם ביטוי.

רחל עזריה: האמת היא שכל מוצאי שבת אנחנו נותנים לפחדים האלה ביטוי, בתהילים צ"א: "לא תירא מפחד לילה, מחץ יעוף יומם, מדבר באֹפל יהלֹך, מקטב ישוד צהרים.

רחל עזריה: יִפֹּל מצדך אלף ורבבה מימינך, אליך לא יִגש".

רחל עזריה: פחדים מלווים כל אדם.

רחל עזריה: אבל את הפחדים האלה צריך להקטין, בעיקר את הסיבות לפחדים, ואני מאחלת לנו, לכולנו, שכל שנה, בכל תקציב, נדע לאפשר לאזרחי מדינת ישראל חיים טובים יותר, חיים של הנאה מעמל כפיהם, נחת מהילדים וביטחון.

רחל עזריה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רחל עזריה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תקציב המדינה שמונח לפנינו היום הוא מהתקציבים היותר-חברתיים שידענו.

יפעת שאשא ביטון: זהו תקציב שיש בו גם בשורה וגם תקווה; זהו תקציב שנלחם ביוקר המחיה בדיוק כפי שהתחייבנו, מלחמה שבה אנו נחושים לנצח.

יפעת שאשא ביטון: זהו תקציב שמתמודד עם מחירי הדיור, והתוצאות לא מאחרות לבוא.

יפעת שאשא ביטון: זהו תקציב שרואה את הילדים שלנו, את החיילים ואת אנשי הביטחון, את הקשישים, את הפריפריה, את העצמאים, את השכירים, את הזוגות הצעירים; זה תקציב שרואה את כולנו.

יפעת שאשא ביטון: אחרי כל הספינים והמניפולציות הפוליטיות, במיוחד אלה של השבועיים האחרונים, שהגיעו מכל חלקי הבית, צריך להודות על האמת, מונח לפנינו תקציב אחראי, חברתי, ובו התייחסות לכל מה שהתחייבנו לו במערכת הבחירות.

יפעת שאשא ביטון: לא תמצאו כאן שטחיות תקציבית.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן מדיניות.

יפעת שאשא ביטון: אם דיברנו על קצבאות הילדים – יש בהן גם מרכיב של חיסכון לגיל הבגרות; אם אנחנו מדברים על העלאת שכר החיילים ובעלי תפקידים אחרים במערכת הביטחון – לצדה יש תוכנית של התייעלות במערכת; הכרזנו מלחמה על יוקר המחיה והדיור, אז הורדנו מע"מ; פתחנו את השוק לתחרות – רפורמת הקורנפלקס; הפסקנו את הספסרות בקרקע והחלנו במכרזים של מחיר למשתכן, המוזילים את הדיור לזוגות הצעירים באופן משמעותי, בהנחות של מאות אלפי שקלים.

יפעת שאשא ביטון: כאשת חינוך אני לא יכולה שלא להתייחס לרפורמות במערכת החינוך, להוספה של סייעת שנייה בגנים, לצמצום כמות הילדים בכיתות.

יפעת שאשא ביטון: אני גם מוכרחה לומר במאמר מוסגר, שבשביל להביא לשינוי האמיתי אנחנו גם חייבים לשנות את השיטה, אבל זה כבר לדיון אחר.

יפעת שאשא ביטון: על כל פנים, בכל התהליך הזה למדתי משהו מאוד מעניין – יש מי שצועקים, ויש מי שעושים.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו עושים.

יפעת שאשא ביטון: עושים את זה באחריות גדולה.

יפעת שאשא ביטון: לחברי מהאופוזיציה אני מוכרחה לומר בנימה אישית – אחרי שאני שומעת את השיח החברתי של חלקם, ועם חלקם אפילו יש לי שיתוף פעולה יוצא מן הכלל: אני מתקשה לראות אתכם מצביעים נגד התקציב; אני מתקשה לראות אתכם מצביעים נגד החיילים, מצביעים נגד הילדים, מצביעים נגד הקשישים, נגד העצמאים, נגד המלחמה ביוקר המחיה, מצביעים נגד האינטרס של הציבור שבחר בכם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמן הראוי שתניחו לפוליטיקה, אף שאנחנו במקום פוליטי, ותצביעו בעד התקציב, שמקפל בתוכו את כל מה שאתם מאמינים בו בתוך תוככם, מה גם שבמרבית סעיפיו תמכתם בוועדות השונות.

יפעת שאשא ביטון: אז נכון, התקציב לא מושלם, לא תיקנו את כל העיוותים ולא השגנו את כל היעדים, אך זו רק ההתחלה, ואנחנו נחושים להמשיך לפעול כדי להשיג את כל היעדים שהצבנו.

יפעת שאשא ביטון: אבל מה שבטוח, בואו נודה, המהפכה החברתית יוצאת לדרך.

יפעת שאשא ביטון: אין כאן תקציב ארעי, יש כאן ראשיתה של מדיניות לטווח ארוך.

יפעת שאשא ביטון: ומעבר לצד התוכני, כמה מילים על השקיפות והכספים הקואליציוניים, שמרבים לצעוק געוואלד לגביהם.

יפעת שאשא ביטון: אז אם נבחן בעצם את התקציב שהוצע לשנת 2015 – ונכון, הוא לא עבר, בגלל הבחירות – אנחנו נראה שגם שם הופיעו סעיפים של כספים קואליציוניים, דוגמת 25 מיליון ש"ח למימון פעולות שונות בנושאי שנת שמיטה ושירותי דת שונים; 25 מיליון ש"ח לפעולות בתחום חיזוק הזהות היהודית והגברת השיח בחברה הישראלית; 30 מיליון ש"ח סיוע לרשויות המקומיות ביהודה ושומרון, ועוד ועוד ועוד, אני לא אלאה את החברים במליאה.

יפעת שאשא ביטון: אבל מה ההבדל?

יפעת שאשא ביטון: ההבדל הוא שבעבר הכספים הקואליציוניים היו עוברים ככה, מתחת לשולחן, בלי שאף אחד שם אותם באופן גלוי וברור, והפעם אנחנו לקחנו את כל הכספים של הציבור, הנחנו אותם על השולחן, והציבור יודע שקל לשקל לאן הוא הולך.

יפעת שאשא ביטון: אז ההבדל בין התקציב הנוכחי לתקציבים הקודמים זה לא שפתאום יש כספים קואליציוניים לחברי הכנסת, אלא שהפעם הכספים האלה גלויים לעיני כול.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בחרנו בדרך של שקיפות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה, ברשותכם, בזמן שנותר לי להתייחס קצת לנושא הטבות המס.

יפעת שאשא ביטון: הטבות המס הן נושא שאנחנו דנים בו כבר תקופה די ארוכה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה נכון להסדיר את נושא הטבות המס בחקיקה, כדי שהיישובים שזוכים להטבות האלה יוכלו ליהנות מהן לטווח הארוך, ולא יצטרכו בכל שנה או שנתיים לפתוח את הסאגה הזאת מחדש ולראות מה יהיה גורלם.

יפעת שאשא ביטון: כמי שמגיעה מקריית-שמונה, עיר שבאמת זוכה להטבות מס מתוך עיקרון, מתוך מדיניות לחזק את היישוב ולגרום לכך שיותר ויותר אנשים ירצו גם להגיע אליו, אך גם להישאר בו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על ערי קצה, אנחנו מדברים על יישובים שצריך להיות באינטרס הלאומי של מדינת ישראל ליישב אותם ולחזק אותם.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, כל תהליך החקיקה הוא תהליך חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אלא מה?

יפעת שאשא ביטון: תוך כדי תנועה, גם כאן, נכון, פוליטיקה זה שם המשחק, אך לפעמים צריך לדעת גם מתי לעצור.

יפעת שאשא ביטון: אי-אפשר כל הזמן לבוא ולהגיד: רק עוד יישוב, רק עוד אחוז.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר אנחנו אמורים לייצג מערכת, אנחנו אמורים לראות את טובת הכלל.

יפעת שאשא ביטון: ודווקא כמי שמגיעה מיישוב ש-נכון, הטבת המס בו נפגעת קצת, וירדו לנו מעט אחוזים, והתקרה שלנו מעט יורדת, אבל בראייה כוללת אני יודעת שהמתווה שהוצג בוועדת הכספים הוא המתווה הנכון לכולם, כולל קריית-שמונה.

יפעת שאשא ביטון: במיוחד כשאנחנו מדברים על מתווה שמסתכל על הטווח הארוך, שתושבי קריית-שמונה לא יצטרכו לקום בעוד שנתיים ולהתחיל להילחם מחדש על הטבות המס, אלא זה משהו שמקובע בחוק.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אני אודה מאוד לכל חברי לבית – בואו נאפשר למתווה הזה לעבור, בואו נגיש את המתווה הזה כמו שהוא, ואחר כך אני בטוחה שאנחנו נוכל למצוא פתרונות נקודתיים לכל אותם יישובים שבהם אנחנו נצטרך לחזק עוד קצת.

יפעת שאשא ביטון: גם דיברנו על זה שהטבות המס זה לא חזות הכול.

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב, זה נחוץ, זה נכון, אבל אנחנו צריכים להשקיע בעוד פרמטרים: צריך להשקיע בתעסוקה, וצריך להשקיע בחינוך, וצריך להשקיע בתרבות, בכל אותם יישובים שעליהם אנחנו מדברים.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אני חושבת שאת הפערים שיוצר המתווה, שהם באמת לא פערים כל כך גדולים, אבל את הפערים האלה שיוצר המתווה נוכל לצמצם בכל אותן נקודות שהזכרתי.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני אודה באמת לכולם אם אנחנו, ככה, נתגמש מעט, ונחליט שהמתווה הזה הוא המתווה הנכון לנו, ונעשה באמת את מה שנכון לכל אותם 407 יישובים, ונאשר אותו כמו שהוא.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת מירב בן ארי מטעם כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דוד ביטן מטעם סיעת הליכוד.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברי הכנסת, בקריאה הראשונה של חוק התקציב, וגם אתמול, בקריאה השנייה, הייתי היחידה – רוב הדיונים הייתי היחידה – מחברי הקואליציה שישבה והקשיבה לכל חברי האופוזיציה, כמעט בלי להפריע, אני מודה.

מירב בן ארי: שמעתי אותם, הקשבתי להם, לכל הדברים שנאמרו כאן גם אתמול, וגם לפני חודש בערך, וככל שהקשבתי, האמת, לא שמעתי משהו חדש, לא שמעתי איזו בשורה מיוחדת, האמת, לא שמעתי כלום – –

גילה גמליאל: דוד ביטן בכניסה.

מירב בן ארי: מה?

גילה גמליאל: אמרתי שדוד ביטן בכניסה.

מירב בן ארי: אה, אוקיי, סליחה.

מירב בן ארי: – – ולא שמעתי שום דבר.

מירב בן ארי: לא שמעתי איזושהי בשורה מיוחדת שבה בעצם אומרים שהתקציב הזה הוא לא טוב, הוא לא מספיק טוב.

מירב בן ארי: בעיני, תקציב המדינה שאנחנו הולכים להצביע עליו מחר הוא תקציב שמבטא תפיסת עולם, הוא תקציב שמבחינתי הוא מהפכה חברתית, וחבל שהם לא רואים את זה כך.

מירב בן ארי: זו פעם ראשונה אחרי כל כך הרבה שנים שיש תקציב עם בשורה, תקציב שייגע בכל אחד מאזרחי ישראל – בילדים, בהורים, בחיילים, בנגדים, במשפחות חד-הוריות, בתושבי פריפריה ובתושבי מרכז הארץ.

מירב בן ארי: אין אדם שלא ייגע, אין אדם שלא ייהנה מהתקציב הזה, ולא להצביע עליו מחר זה פשוט חוסר אחריות ציבורית.

מירב בן ארי: שר האוצר הצליח בפחות מחצי שנה ליישם מהלכים ששנים מדברים עליהם, שנים חולמים עליהם, והנה, הגיע שר אוצר ובאמת מצליח לעשות את המהפכה הזאת.

מירב בן ארי: זה תקציב שבא לטפל ביוקר המחיה ולחזק את העם.

מירב בן ארי: אני רוצה להסביר לכם כמה דברים על התקציב הזה, ואיזה חלומות אנחנו יכולים להגשים.

מירב בן ארי: אתמול, אגב, אמר חבר הכנסת מאיר כהן, שרוב הרפורמות שאנחנו הבאנו בתקציב הזה כבר היו; הן כבר היו על השולחן, הרפורמות בבריאות, הרפורמות ברווחה, ובעצם הוא אמר: אתם לא מחדשים שום דבר.

מירב בן ארי: אז אני שואלת: למה להצביע נגד?

מירב בן ארי: הרי הרפורמות האלה הן רפורמות שלכם, ואנחנו הבאנו אותן.

מירב בן ארי: הרפורמה ב-MRI, שהגיעה בתקופה שחברת הכנסת גרמן הייתה שרת הבריאות, הגיעה לידי מימוש אצל חבר הכנסת ליצמן, שר הבריאות היום, אז איך אפשר להצביע נגד רפורמות שלכם?

מירב בן ארי: איך זה הגיוני?

מירב בן ארי: הכול נובע משיקולים צרים של אופוזיציה–קואליציה?

מירב בן ארי: נראה לי קצת מטריד.

מירב בן ארי: שנים, 12 שנים ליתר דיוק, דיברו על להעלות את שכר החיילים.

מירב בן ארי: דיברו ודיברו ודיברו.

מירב בן ארי: אמר כאן אתמול חבר הכנסת יאיר לפיד, שהקשבתי לו, שהוא לא יודע מה להגיד לבנו על החוק של השוויון בנטל כשהוא יגיע הביתה.

מירב בן ארי: אז אני אומרת: למה שלא תגיד לו שהצבעת נגד להעלות את השכר שלו?

מירב בן ארי: הרי זה מה שאתה הולך לעשות מחר.

מירב בן ארי: בסופו של דבר, גם אם תרצה וגם אם לא, בינואר יעלה שכר החיילים ב-50%.

מירב בן ארי: יעלה, כמו ששנים רצו, אבל הפעם הגשימו.

מירב בן ארי: יעלה שכר הנגדים.

מירב בן ארי: שנים התייחסו לנגדים כחיילים סוג ב', והנה, כבר השבוע נחתם הסכם היסטורי להעלאת שכר הנגדים.

מירב בן ארי: השוטרים, שנמצאים בחזית בירושלים, יקבלו 10,000 שקל מענק.

מירב בן ארי: לא רק שאנחנו מודים לכם, אנחנו נותנים לכם בחזרה.

מירב בן ארי: אני יכולה להמשיך ולדבר על הרבה רפורמות, אבל אני רוצה דווקא להתייחס לדברים שקרובים ללבי: 1.

מירב בן ארי: הרפורמה בחינוך.

מירב בן ארי: כל כך הרבה דיונים היו גם בוועדת החינוך, כל כך הרבה שיחות, ובסוף, כשאתה מגיע לנקודת התקציב, אתה מבין ש-500 מיליון שקל יהיו לסייעת השנייה; 450 מיליון לצמצום מספר התלמידים בכיתה.

מירב בן ארי: התוכנית של שי פירון, של למידה משמעותית, שעליה דיברו כאן – ממשיכה ב-315 מיליון; 290,000 ש"ח לתלמידי הפריפריה בתוכנית ציל"ה, למי שלא יודע, זו תוכנית – 290,000 ילדים, סליחה, מתוקצבים במיליארד שקלים, שזו תוכנית ציל"ה, תוכנית מדהימה, ולמי שלא מכיר אותה – זו תוכנית יום לימודים ארוך בפריפריה חברתית וגיאוגרפית; 200 מיליון ש"ח לתלמידים מתקשים בבתי-הספר.

מירב בן ארי: כל כך הרבה תוכניות ותוכניות לחיזוק החינוך.

מירב בן ארי: בהשכלה הגבוהה גם כך התקציב הוא 10 מיליארד, ואנחנו לא נפגע בו, אבל בתוך התקציב הזה הכנסנו תוכניות, הכנסנו משמעות; 160 מיליון ש"ח למעונות לסטודנטים – שנים מדברים על מעונות לסטודנטים, למה אין מעונות לסטודנטים במדינת ישראל?

מירב בן ארי: כי מישהו צריך לשים את זה על סדר-היום.

מירב בן ארי: רפורמות ברווחה – אתמול דיבר חבר הכנסת מאיר כהן על דוח אלאלוף?

מירב בן ארי: סוף-סוף מישהו לוקח את דוח אלאלוף ועושה אתו משהו.

מירב בן ארי: סוף-סוף באים 2.65 מיליארד שקלים לקצבאות ילדים, ולא רק קצבה שנותנת לכם כסף, גם עם חשיבה, עם אחריות, עם חיסכון כל שנה, שבסוף ייתן אחריות להורים ולילדים לקבל את הכסף בגיל 18.

מירב בן ארי: 500 מיליון שקלים לקצבאות לקשישים – אם זה לא אימוץ של דוח אלאלוף, אני לא יודעת למה התכוון חבר הכנסת מאיר כהן אתמול; מיליונים לאימהות חד-הוריות; 150 מיליון לעסקים הקטנים – פעם ראשונה שאדם, יהיה לו עסק פרטי שלו וגם תהיה לו הגנה ביום שהוא יהיה מובטל.

עודד פורר: – – – זה לא בחוק.

מירב בן ארי: בחוק, בחוק ההסדרים.

עודד פורר: – – –

מירב בן ארי: נכון, אבל זה יעלה בתקציב.

מירב בן ארי: איך חברי האופוזיציה, שהצביעו על ששינסקי 2 בוועדה להגיש את זה as is בתקציב, בעצם מצביעים נגד?

מירב בן ארי: בכלל, אני לא מצליחה להבין איך אתם מצביעים בוועדת כספים – האופוזיציה – ברווחה, בחינוך – אני כבר לא זוכרת, כל כך הרבה ועדות התנהלו כאן בחודשיים – מצביעים בעד התקציב, ואז מגיעים לכנסת ומצביעים נגד?

מירב בן ארי: הרי אין גבול לציניות הזאת.

מירב בן ארי: ששינסקי 2 as is בתמיכה של שר האוצר עבר בוועדת הכספים.

מירב בן ארי: רפורמת הקורנפלקס, שדיברו עליה כאן חברותי לסיעה וחברי חבר הכנסת פולקמן, רפורמה שהיא נטו בעד האזרחים: מגדילה את היבוא, מגדילה את התחרות, מורידה את המחירים.

מירב בן ארי: כשהצבעתם בעד, גם כן פה תצביעו נגד?

מירב בן ארי: איך זה יכול להיות?

מירב בן ארי: התקציב הזה יפרק את המונופולים, יפרק את הקרטלים, יילחם ביוקר המחיה במדינת ישראל; יפריד את כרטיסי האשראי מהבנקים; יחסוך למדינת ישראל ולמשק הישראלי מיליונים, מיליונים – ועדיין, משיקולים של קואליציה–אופוזיציה אתם תצביעו נגד.

מירב בן ארי: צר לי שאתם לא רואים את הדברים.

מירב בן ארי: צר לי שאתם לא רואים את שר האוצר החברתי שנמצא במדינת ישראל, שמציג תקציב חברתי, שמציג רפורמות.

מירב בן ארי: נכון, היו עוד רפורמות; הייתה רפורמה בשוק הדגים והייתה רפורמה בלול, והיו רפורמות מרחיקות לכת שנכון, נתקלנו בקשיים גדולים בוועדות והן לא עברו, אבל עדיין, בתקציב הזה, יש רפורמות שפשוט יחזרו לאזרחי מדינת ישראל, ואני לא מצליחה להבין איך חברי כנסת שהם חברי הכנסת החברתיים יכולים להצביע נגד.

מירב בן ארי: באמת שאני לא מצליחה להבין.

מירב בן ארי: הרי התקציב הזה הולך לטפל במשבר הדיור, הולך לטפל בשוק הפנסיה, לקיים מהפכה בבריאות הציבורית – לאפשר לחולה להתנתק סוף-סוף מהרפואה הפרטית.

מירב בן ארי: הרי אין דבר יותר מהפכני מזה.

מירב בן ארי: ועדיין יצביעו נגד.

מירב בן ארי: אבל הדבר שהכי אבסורד בעיני זה שיש כאן חברי כנסת מהאופוזיציה שקיבלו כסף – אני אפילו לא קיבלתי כסף מהסכמים קואליציוניים – מהאופוזיציה – – –

עודד פורר: תרגישי קצת לא טוב ותאשפזי את עצמך – – – אז תקבלי כסף גם כן.

מירב בן ארי: אדוני, תשמע, קודם כול, אני מרגישה מצוין עם זה שלא קיבלתי כסף, אל תדאג.

מירב בן ארי: שתנוח דעתך.

עודד פורר: – – –

מירב בן ארי: חבר הכנסת פורר, אני בכלל לא מוטרדת.

מירב בן ארי: אני מוטרדת – – –

עודד פורר: – – –

מירב בן ארי: אני מוטרדת מזה שיש פה חברי כנסת מהאופוזיציה, שקיבלו כסף בהסכמים קואליציוניים ועדיין יצביעו נגד התקציב.

מירב בן ארי: איך זה יכול להיות?

מירב בן ארי: תסביר לי.

מירב בן ארי: מילא לא קיבלתם כלום, אבל קיבלתם והצבעתם נגד?

מירב בן ארי: זו שערורייה בעיני.

מירב בן ארי: אבל הדבר – אתה יודע מה?

מירב בן ארי: כל כך הרבה דברים אתה מבין כאן, ואז אתה רואה הסכמים קואליציוניים, ואז אתה רואה חברי כנסת שמצביעים, שאומרים לך – אתמול ישב אתי חבר כנסת מהאופוזיציה ואמר לי: חברת הכנסת בן ארי, אין משהו שאני יכול להגיד לכם נגד התקציב.

מירב בן ארי: זה התקציב הכי חברתי שיש, ואני אצביע נגד.

מירב בן ארי: מה?

מירב בן ארי: אתם באים ותוקפים כל הזמן אותנו בקואליציה, שאנחנו כל הזמן מצביעים בעד חוקים שאנחנו לא מאמינים בהם, ואתם, שחבל – – –

עודד פורר: – – – לפני שבוע פסלתם את החוק שתינתן הכרה לרנטה של ניצולי השואה – – –

מירב בן ארי: קודם כול – תשמע.

מירב בן ארי: קודם כול, אתה יודע – תראה, אני רוצה להסביר לך משהו, חבר הכנסת פורר: יתרונות האופוזיציה, לפחות ממה שלמדתי בחודשים האחרונים שלי פה, זה שאתה יכול להצביע כמו שהמצפון שלך נותן לך.

מירב בן ארי: מתאים לך לתת מיליונים לרנטה לניצולי שואה?

מירב בן ארי: תצביע.

מירב בן ארי: מתאים לך לתת מיליונים – – –

עודד פורר: – – –

מירב בן ארי: שנייה.

מירב בן ארי: שנייה.

מירב בן ארי: מתאים לך לתת מיליונים לחד-הוריות?

מירב בן ארי: תצביע, בכיף.

מירב בן ארי: אבל כאן יש לך אפשרות, כחבר אופוזיציה – –

עודד פורר: וכשהתאים לכם לתת – – –

מירב בן ארי: – – לראות את תקציב המדינה, תקציב חברתי נטו, ועדיין להצביע נגד?

מירב בן ארי: אני חושבת שאתה צריך לשאול את עצמך, וגם את הספסלים הריקים פה.

עודד פורר: – – – לבעלי עסקים, ולא לתת להם – – –

מירב בן ארי: חבר הכנסת פורר, יש הרבה חוקים שהייתי רוצה להצביע בעדם ולחלק את תקציב המדינה לכל מי שרוצה, אבל מה לעשות שאנחנו כפופים לשיקולים אחרים.

מירב בן ארי: תראו, לסיכום העניין, וכמו שבאמת אמרתי בתחילת דברי:

מירב בן ארי: התקציב הזה – השרה גילה גמליאל, אני מסכמת, אני אשמח אם תקשיבי, וגם חבר הכנסת ביטן, שידבר אחרי.

דוד ביטן: מה, אני הולך להגיד שמיליארד שקל נוספים צריכים להגיע לשרה גמליאל.

מירב בן ארי: יפה מאוד.

דוד ביטן: מה זאת אומרת?

מירב בן ארי: אז תקבל את תמיכת הקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, להתחיל הצבעה על זה?

מירב בן ארי: כן.

גילה גמליאל: אני בעד.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להתחיל להצביע?

שרן השכל: האמת היא – – –

קריאה: – – –

דוד ביטן: מה זאת אומרת – –

גילה גמליאל: – – –

דוד ביטן: – – יש פה רוב מוחלט.

עודד פורר: גברתי, השרה, תקציב זה זמן טוב להתחיל.

מירב בן ארי: דרך אגב, אתה במיעוט, חבר הכנסת פורר, אז התקציב יעבור פה בטוח.

מירב בן ארי: לסיכום, אני באמת באמת – גם מחברי הקואליציה שנמצאים פה, אבל באמת – חבל לי על חברי האופוזיציה שלא נמצאים כאן, אני מקווה שהם ישמעו את הנאום הזה, אבל בסוף אני חושבת שכל חבר קואליציה כאן – וחבל לי, חבל לי שחברי האופוזיציה, עיניהם לא רואות את התקציב החברתי הזה, עם הבשורה שהוא מביא לאזרחי ישראל.

מירב בן ארי: אני חושבת שאנחנו כחברי קואליציה יכולים להיות שקטים.

מירב בן ארי: אנחנו מצביעים בעד תקציב חברתי, אנחנו מצביעים בעד הגדלת החינוך, והבריאות, והתרבות, והצעירים, והסטודנטים, ואין – אין תחום שאנחנו לא נוגעים בו, וחבל, חבל שלא רואים את זה.

מירב בן ארי: יש לנו אחריות, ואנחנו נדאג לה, שהתקציב הזה יעבור מחר, וכל אזרחי ישראל יכולים להיות שקטים, כי יש שר אוצר חברתי במדינת ישראל – יש שר אוצר חברתי במדינת ישראל, יש תקציב חברתי, ואני מאוד מאוד מקווה שאולי מחר חברי הכנסת מהאופוזיציה יראו את זה ויבינו כמה חשוב להעביר את תקציב המדינה הזה מחר.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי – מטעם סיעת כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת הליכוד אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: טוב – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: בוקר טוב לכולם, קודם כול, כבוד היושב-ראש, קודם כול, בוא נדבר על מה שאין בתקציב.

דוד ביטן: אולי לא שמתם לב, אתם לא יודעים את העבודה שנעשתה לפני שהונח התקציב וחוק ההסדרים על-ידי יושב-ראש הכנסת בעיקר, ואני עזרתי לו קצת בעניין הזה.

דוד ביטן: חוק ההסדרים היה הרבה יותר גדול ממה שהונח על שולחן הכנסת.

דוד ביטן: אתם יודעים שיש מאבק של יושבי-ראש הכנסת מול משרד האוצר, שרוצה תמיד להביא חוק הסדרים גדול, שלא תמיד הוא קשור לתקציב בכלל, אבל כדי להעביר חוקים כאלה ואחרים, ויושב-ראש הכנסת עומד תמיד כחומה בצורה ומקטין את מספר החוקים ותיקוני החקיקה שמובאים במסגרת הזאת.

דוד ביטן: ועל כן היועץ המשפטי של הכנסת, יושב-ראש הכנסת, גם אני הייתי מעורב – הרבה מאוד חוקים שהאוצר רצה להביא במסגרת חוק ההסדרים הוסרו מחוק ההסדרים ולא הונחו, ואז לא היינו צריכים לדון בחוקים האלה, כמו למשל תיקון שרצו לעשות, האוצר, על מכירת דירה שהתקבלה בירושה, שזה חוק הזוי, מכיוון שהרבה מאוד – הרבה מאוד אנשים יורשים חלקים מאוד קטנים מדירה, אם יש הרבה אחים, או אחד ההורים ממשיך לגור, אין שום סיבה למכור את זה במהירות תוך שנתיים, כי אם לא, יחול על זה מס שבח.

דוד ביטן: יושב-ראש הכנסת הוציא את זה מחוק ההסדרים, וכנ"ל עוד 13 חוקים כאלה, ועל כן, כל הכבוד.

דוד ביטן: אנשים לא יודעים את זה, אבל אלה דברים שנעשים מאחורי הקלעים.

דוד ביטן: אני רוצה לומר דבר נוסף שאין בחוק, וטוב שאין: יש ירידה חדה מאוד בהכנסות המדינה ממקרקעין.

דוד ביטן: האוצר כבר – זה היה גם, זה התחיל כבר – המגמה הזאת התחילה כבר בקדנציה הקודמת, אבל היא באה לידי ביטוי בתקציב הנוכחי – ויתר על הרבה מאוד הכנסות שקשורות למכירת מקרקעין על-ידי מינהל מקרקעי ישראל.

דוד ביטן: אתם יודעים שרוב הקרקעות הן קרקעות מדינה, ואחת הסיבות שמחיר הדירות עלה לאורך תקופה מאוד ארוכה הייתה קשורה למכרזי המינהל, שבעצם המינהל היה הספסר מספר אחת של מחירי הקרקעות, ובגללו מחירי הדירות עלו ועלו כל הזמן.

דוד ביטן: אני אתן לכם דוגמה: בראשון-לציון, שזו העיר שאני גדלתי בה ומתגורר בה, פרסמו מכרז על מאות יחידות דיור.

דוד ביטן: היו יכולים לפרסם את כל היחידות, אבל לא; פרסמו מכרז על חצי מהדירות.

דוד ביטן: המחיר במכרז הזה עלה מ-500,000 שקל, שהיה מחיר קרקע לדירה בראשון, ל-715,000 שקל, וחצי שנה אחרי זה פרסמו מכרז נוסף, ומחיר המינימום במכרז הזה היה המחיר של המכרז הקודם, ואז התקבלה הצעה של 815,000 שקל.

דוד ביטן: זה באופן מיידי הקפיץ את מחירי הדירות בראשון כמעט ב-20%.

דוד ביטן: זה מעלה את היטלי ההשבחה שהעירייה גובה בעקבות המכרז הזה לכל הקרקעות במרכז העיר, ואז התוצאה היא שהמינהל בעצם גרם לעליית מחירי הדירות בעצם הוצאת המכרזים והאי-ויתור שלו על הכנסות מקרקע.

דוד ביטן: וכך זה נעשה בכל עיר ועיר.

דוד ביטן: הפעם הזאת, משרד האוצר ומינהל מקרקעי ישראל הסכימו והלכו במגמה לוותר על הכנסות מקרקע כמה שיותר, וזה מתחיל לבוא לידי ביטוי בעצירת עליית מחירי הדירות, וזה גם יוביל, עם הזמן, להפחתת מחירי הדירות, וירידה בעצם, בפעם הראשונה זה עשר שנים.

דוד ביטן: וזה בדיוק מה שאין בתקציב.

דוד ביטן: אין בתקציב הכנסות מקרקע שהיו בעבר – מיליארדים על מיליארדים.

דוד ביטן: דבר נוסף שאין, ולצערי הרב, חבל שאין, זה השקעות בבריאות.

דוד ביטן: אתם יודעים שהממשלה משקיעה זה שנים השקעות בתחבורה, בתשתית, ובעצם שינתה את מפת התחבורה בישראל; אתם רואים את זה בצפון, אתם רואים את זה בדרום, במרכז – איפה שנוסעים, רואים השקעה בכבישים, השקעה בגשרים, השקעה ברכבת, ואני עוד מעט אתייחס לזה, מה הסיבה להשקעה הזאת.

דוד ביטן: אבל בגדול, אין השקעה בבריאות.

דוד ביטן: הממשלה צריכה לקבל החלטה שהיא משקיעה בבריאות, בתשתית בריאות, שזה בדיוק כמו כל תשתית, דרך אגב.

דוד ביטן: בבריאות היא צריכה להשקיע בדיוק כמו שהיא משקיעה בתחבורה.

דוד ביטן: אם לקחנו את התחבורה כפרויקט לאומי בחמש השנים האחרונות, אנחנו צריכים עכשיו, בתקציב הבא, להחליט על יעד לאומי חדש, של השקעה בבריאות.

דוד ביטן: אתם רואים מה קורה בבתי-החולים; בתי-החולים הם מיושנים, אין בהם השקעות – לא במכשור, לא במיטות, לא בבינוי, ואנחנו צריכים לקחת את זה כפרויקט לאומי ולעשות את זה אחת ולתמיד.

דוד ביטן: השקעה נוספת שאינה, לצערי הרב, היא בנושא של הגברת היכולת של המשטרה לעשות את העבודה שלה, כולל משמר הגבול.

דוד ביטן: אני טענתי לפני חודשיים שאין שום סיבה להפחית את המע"מ ב-1%, שזה קרוב ל-4.5 מיליארד שקל.

דוד ביטן: את הכספים האלה, שלא הרגשנו – לא הרגשנו את ההפחתה, חוץ ממחיר החשמל, המים – איפה שהממשלה אחראית, לא – הסקטור הפרטי לא הפחית שקל אחד מהפחתת המע"מ.

דוד ביטן: בעצם, מה שקרה, 4.5 מיליארד שקל הכנסות בוזבזו על דבר שלא צריך אותו, במקום להשקיע אותם בדבר אחר, וראינו את זה לאחר מכן.

דוד ביטן: אמרתי שצריך לקחת את ה-4.5 מיליארד האלה, קודם כול להפחית חלק מהגזירות של חוק ההסדרים – כיוון שיש תקציב, אין שום סיבה לא להפחית ולבטל חלק מהגזירות של חוק ההסדרים, ודבר שני, לקלוט 4,000 שוטרים ואנשי משמר הגבול, שגם היו מסייעים היום במלחמה בטרור, כי היו נותנים יותר נוכחות בשטח, שזה הפתרון מספר אחת לטרור הסכינאות.

דוד ביטן: ודבר נוסף, לאחר גל הטרור, האנשים האלה היו משקיעים את מרצם וזמנם בפשיעת רחוב ופשיעה שלא קשורה לעבריינות, אלא עבריינות רחוב ועבריינות רכוש, כפי שאני קורא לזה, שהיום למשטרה אין בכלל שום חלק.

דוד ביטן: הדבר היחיד שהיא עושה – היא רק נותנת אישור לביטוח.

דוד ביטן: בשביל זה לא צריך משטרה, בשביל זה – אפשר לקחת פקיד בעירייה שיעשה את זה וייתן את האישורים האלה.

דוד ביטן: היו צריכים להשקיע בזה, וחבל שאין את זה.

דוד ביטן: עכשיו נעבור למה שיש בתקציב הזה.

דוד ביטן: קודם כול, יש רפורמות.

דוד ביטן: זה לא אומר שהרפורמות יצליחו, אבל לפחות יש כוונה לעשות רפורמות.

דוד ביטן: ראינו את זה גם בחוק ההסדרים וגם בתקציב שעומד מול חוק ההסדרים, כמו למשל רפורמת הקורנפלקס ורפורמות אחרות; משק החשמל, שכנראה מחיר החשמל יוכל לרדת יותר ויותר בעקבות הרפורמה שעומדים לעשות במשק החשמל, גם בייצור החשמל וגם מול חברת החשמל.

דוד ביטן: צריך לעשות רפורמה במים, וזה דבר שיתחיל להתגבש לאט-לאט על-ידי איחוד תאגידי מים ועל-ידי כך שעיריות יפסיקו לבזבז כל כך הרבה כסף בתאגידי המים שלהן – זה יאפשר להוריד את המחיר.

דוד ביטן: יש השקעה גדולה יותר בחינוך, השקעה גדולה יותר ברווחה – השר כץ הצליח להוביל את הממשלה להגדלת התקציב, שלצערי הרב לא הייתה זה הרבה מאוד זמן, אבל הפעם יש הרחבה של התקציב לרווחה.

דוד ביטן: ודבר יותר חשוב, כל הזמן אמרו ודיברו על כך שהחרדים מקבלים, והגדילו את הקצבאות לילדים, אבל אם אתם תסתכלו על דוח אלאלוף – מה דוח אלאלוף אומר?

דוד ביטן: שכדי לשפר את דוח העוני צריכים להשקיע קרוב ל-7 מיליארד שקל.

דוד ביטן: אולי לא שמתם לב, אבל בתקציב הנוכחי – חלק מדוח אלאלוף הוא בעצם הגדלת קצבאות הילדים, שזה אחד המכשירים להקטנת העוני.

דוד ביטן: כבר בתקציב הזה מדברים על הגדלה של מיליארדים בעניין הזה, ובעצם התחלנו ליישם את דוח אלאלוף בעקבות דרישה של המפלגות החרדיות, כך שזה לא רק עניין שלהם, זה עניין של כל מדינת ישראל, כדי לשפר את דוח העוני.

דוד ביטן: יש השקעות נוספות, בעיקר בתחבורה.

דוד ביטן: המדיניות שבהעברת הבסיסים לנגב – אומרים שהליכוד לא עושה רפורמות, אבל הרפורמות העיקריות נעשות דווקא על-ידי הליכוד.

דוד ביטן: מדוע?

דוד ביטן: מכיוון שהליכוד, בהשקעה חסרת תקדים – משקיע בנגב השקעות אדירות.

דוד ביטן: בעצם הולכים לעשות פרוספריטי מאוד גדול בנגב.

דוד ביטן: העברת הבסיסים לנגב זה הדבר הראשון, השקעה בסייבר, שזה היי-טק לכל דבר ועניין – אנחנו יודעים שרוב ההשקעה בהיי-טק במדינה התחילה בהיי-טק הביטחוני, ומשם עברה להיי-טק האזרחי.

דוד ביטן: מה שיקרה בנגב בעקבות השקעות בסייבר, זה יהפוך להיות אחד המקומות – אני יודע שאתה חושב אחרת, אבל תהיה לך ההזדמנות להתייחס לעניין הזה.

חיים ילין: אתה קורא מחשבות?

דוד ביטן: אני רואה את החיוכים שלך, אני רואה שאתה מחייך.

דוד ביטן: אבל אתה יודע, צריך גם להודות על האמת.

דוד ביטן: אתם כל הזמן אומרים – – –

חיים ילין: אני מודה שתהיה מהפכה בנגב.

דוד ביטן: אתם כל הזמן אומרים שהליכוד לא עושה רפורמות, אבל אנחנו לא סתם קיבלנו בנגב תוצאות טובות בבחירות, מכיוון שתושבי הנגב רואים בעיניים שלהם מה קורה; הם נוסעים בכבישים ורואים שהכבישים מתפתחים ומתפתחים ובעצם מקצרים להם את זמן הנסיעה מהנגב לתל-אביב, והיום אתה יכול לגור בקריית-גת ולעבוד בתל-אביב, מכיוון שהנסיעה מקריית-גת לתל-אביב התקצרה בקרוב לשלושת-רבעי שעה.

דוד ביטן: אני עבדתי בתל-אביב, נסעתי מראשון לתל-אביב שעה ורבע.

דוד ביטן: להגיע מקריית-גת לראשון לוקח אולי 35 דקות.

דוד ביטן: זאת אומרת שבעצם ההשקעה של הליכוד בתחבורה, גם בהעברת הבסיסים, גם בסייבר, גורמת להתפתחות מאוד גדולה, ותגרום להתפתחות מאוד גדולה בנגב.

דוד ביטן: אנחנו רואים את זה בדימונה, רואים את זה בירוחם – בירוחם, דרך אגב, אין כמעט אפשרות היום לקנות קרקע, הכול שווק, אנשים מגיעים לגור שם, וזה יפתח – אתם צריכים להבין שיש לזה דינמיקה, שלב אחרי שלב.

דוד ביטן: ברגע שהאוכלוסייה תגדל בערים ותהיה אוכלוסייה עם כוח קנייה, זה יפתח את עניין התעסוקה, יפתח את המסחר, יפתח את המשרדים, והתפתחות החיים בכל עיר ועיר תגרום לעליית רמת החיים בנגב והיא תתחיל להשתוות לתל-אביב ולמרכז.

דוד ביטן: לכן, זה התהליך שהליכוד עושה, ראש הממשלה עושה, הליכוד עושה, וזאת אחת הרפורמות המשמעותיות ביותר שיש בתקציב הזה; זה היה גם בתקציבים הקודמים, אבל עכשיו זה בא לידי ביטוי יותר, מכיוון שהיום אנחנו מתחילים לראות את פירות ההשקעה.

חיים ילין: אריק שרון, זיכרונו לברכה, הוא זה שקיבל את ההחלטה, ולאחר מכן המשיך אותה אולמרט.

דוד ביטן: אני לא ראיתי איזה החלטה אולמרט קיבל.

דוד ביטן: אולמרט היה טוב ביחסי ציבור, בביצוע הוא לא היה טוב.

דוד ביטן: ראינו את זה בהרבה מאוד דברים שהיו.

דוד ביטן: אני לא ראיתי – מתי אולמרט קיבל את ההחלטה על הסייבר?

דוד ביטן: זה דבר שראש הממשלה הזה דוחף מהרגע הראשון, אז אני לא יודע מאיפה אתה מביא את שרון ומאיפה אתה מביא את אולמרט.

דוד ביטן: אבל טוב, אתה יודע – –

חיים ילין: לפני שביבי הגיע רק גמלים היו בנגב, ומאז שביבי הגיע – – –

דוד ביטן: – – זה כמו שאתה אומר שהממשלה הזאת לא משקיעה בעוטף-עזה.

דוד ביטן: אז היא כן משקיעה בעוטף-עזה, והיא כן עושה דברים בעוטף-עזה, אבל אתה, כראש מועצה קודם, לצערי הרב, במקום להודות ולהגיד מה עושים, אתה תמיד אומר מה לא עושים.

דוד ביטן: אז בוא, עושים הרבה דברים גם בעוטף-עזה.

חיים ילין: מזל שהגעתי, אחרת לא היה לך עם מי לדבר.

דוד ביטן: אני אומר, הרפורמה שהליכוד עושה בדרום, וההשקעות בדרום, זה אחד הדברים שהליכוד מוביל, הליכוד מוביל, לא אף אחד אחר, לא אף מפלגה אחרת.

דוד ביטן: הליכוד מוביל, ראש הממשלה מוביל, ואנחנו רואים את זה כבר היום, ואנחנו נראה את זה יותר בחמש השנים הבאות.

דוד ביטן: הנגב הופך את עצמו להיות אחד מהאזורים הטובים ביותר בארץ.

דוד ביטן: אנחנו צריכים עוד להשקיע כמובן בגליל.

דוד ביטן: בגליל הבעיה פחות בעייתית, אבל ההשקעה בגליל צריכה להיות בייהוד הגליל ובהגדלת הערים שהן ערים מאוד קטנות, עיירות פיתוח.

דוד ביטן: יש שם קרוב ל-60 יישובים, וזה המון יחסית לגודל השטח שם, ומה שאנחנו צריכים לעשות זה בעצם ליצור מצב שהיישובים גדלים מ-7,000 ל-25,000, והסיבה היא פשוטה: כשהעיר גדלה אפשר לפתח את המסחר, אפשר לפתח את התעסוקה; עיר יכולה לחיות באופן טוב יותר אם יש לה שטחי תעסוקה ויש כוח קנייה, שאנשים יכולים להתקיים בכבוד, דבר שלא נעשה בערים של 5,000 או 7,000 תושבים.

דוד ביטן: אחת מהמטרות של הליכוד, לדעתי אנחנו נראה את זה בעתיד, זה בעצם להשקיע בגליל באופן שהערים הקטנות יהפכו להיות בינוניות, והבינוניות – גדולות, וראש הממשלה התייחס לזה, דרך אגב, לפני שבוע, וזאת בעצם הרפורמה הבאה שאנחנו עושים.

דוד ביטן: אנחנו עושים רפורמות בגדול, למען תושבי המדינה, ולא מתעסקים בדברים קטנים.

דוד ביטן: בכלל, אני אומר, הנושא הזה של הרפורמות, כל דבר אומרים "רפורמה", לא בכל דבר צריך לעשות רפורמה, יש גם דברים טובים במדינה.

דוד ביטן: לא בכל דבר צריך לעשות הפרטה.

דוד ביטן: הממשלה חייבת להשקיע בדברים שהם בעצם לב-לבה של הפעילות הממשלתית, שהגוף האזרחי לא יכול לעשות.

דוד ביטן: למשל, הפריטו את נושא בריאות הנפש, שזה דבר לדעתי מיותר בתקציב, מכיוון שזה אחד הדברים שהממשלה צריכה לעשות, הממשלה צריכה להשקיע.

דוד ביטן: זה בדיוק כמו החלטת בג"ץ שמתייחסת לעניין של בתי-הסוהר – היא באה ואמרה, אני מבטלת את ההפרטה של בתי-הסוהר, מכיוון שזה נושא שהמדינה, בעצם הפעילות שלה, צריכה לעשות את הנושא הזה, ולא להפריט.

דוד ביטן: גם את בריאות הנפש, רבותי, הממשלה לא הייתה צריכה להפריט.

דוד ביטן: לצערי הרב, זו החלטה שהתקבלה לפני שנתיים, זה בתוך התקציב, יש שם קרוב ל-1.9 מיליארד שמעבירים לקופות-החולים.

דוד ביטן: זאת טעות, ואנחנו מקווים שאנחנו נשנה את הטעות הזאת בעתיד, מכיוון שזה דבר שהממשלה צריכה לעשות באופן ישיר, ולא כל דבר מפריטים.

דוד ביטן: ברגע שמפריטים, אחרי שנה, שנתיים, הממשלה מפחיתה את הכספים המועברים, ואז הגופים הפרטיים – וקופת-חולים היום זה גוף פרטי לכל דבר ועניין; אומנם יש לו סממנים ציבוריים, אבל זה גוף פרטי – והממשלה תעביר פחות כסף, יקטינו את השירות, והמשפחות יצטרכו לשלם תמורת השירות הזה, וזאת טעות.

דוד ביטן: אמרו לי שאני יכול לדבר – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול, אבל – – –

דוד ביטן: כמה נשאר לי, כבוד היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: אני אתן לך שתיים–שלוש דקות לסכם את הדברים החשובים שלך ונעבור לחבר הכנסת הבא.

דוד ביטן: מאה אחוז.

דוד ביטן: בנושא של ששינסקי, אני חושב שהדבר הזה שעשו הוא מבורך.

דוד ביטן: היה צריך לעשות את זה מזמן.

דוד ביטן: אנחנו רואים את התוצאה בסביבות ים-המלח, מה קורה: החברה בעצם מנצלת את משאבי הטבע אבל לא משקיעה במרחב הציבורי על מנת למנוע את ההשלכות של אותה פעילות.

דוד ביטן: זה עולה הרבה מאוד כסף, ועל כן, כדי לעשות את זה, אנחנו צריכים בעצם להגדיל את ההכנסות שלנו, לא רק כדי להרוויח אלא כדי לתקן את הנזקים שהם עושים.

דוד ביטן: רואים את הבולענים, רואים את הנסיגה של ים-המלח.

דוד ביטן: מה שקורה בנסיגת הים – בעצם עוד מעט לא יהיה ים; ים-המלח לאט-לאט הולך ונעלם.

דוד ביטן: ולא כל דבר זה כסף.

דוד ביטן: צריך להבין דבר אחד: לא כל דבר זה תקציב.

דוד ביטן: למרות שהעולם היום זז רק בתקציבים וכספים, יש דברים שצריך לעצור ולהגיד: הנזק למרחב הציבורי ולאיכות הסביבה כל כך גדול, שצריך לוותר על הפעילות הכלכלית שנובעת מזה.

דוד ביטן: יש לנו – אנחנו מסוגלים לפתח הרבה מאוד דברים ולוותר על ההכנסות האלה.

דוד ביטן: בשלב הבא, לדעתי, צריך להאט, לבטל את האפשרות של החברות לנצל את משאבי הטבע, כי הן גורמות נזק הרבה יותר גדול.

דוד ביטן: עכשיו אני רוצה לומר דבר אחד: 80% מהתקציב הוא בעצם תקציב שאנחנו לא יכולים לגעת בו, אבל 20% זה התקציב שאנחנו יכולים לשחק ולשנות את סדרי העדיפויות בו.

דוד ביטן: ברור מאליו שהרבה מאוד דברים שרצינו הם לא בתוך התקציב, אבל אלה אינטרסים כאלה ואחרים, בסופו של דבר זו הבנה בין האוצר לח"כים, לחברי הכנסת.

דוד ביטן: אני רוצה רק לסיים בדבר אחד, ואני פונה אליך, יושב-ראש הכנסת, על מנת שתשנה את זה: הרי לא ייתכן – ראיתי מה פרסמו; פרסמו כמה כל חבר כנסת קיבל.

דוד ביטן: אז קודם כול, אף חבר כנסת לא קיבל כלום, כיוון שההבדל – הבעיה היא, שאם פקיד ממשלתי מבקש לעשות תיקון תקציב, אז זה נקרא תיקון תקציב; אם שר מבקש להוסיף מיליארד, חצי מיליארד, זה בסדר גמור; אבל אם חבר כנסת, חלילה, אומר בדיונים: חסר כסף לשיקום שכונות, צריכים להוסיף כסף, חסר כסף לגליל והנגב, צריכים להוסיף – זה פתאום נהיה כסף ייחודי, פוליטי.

דוד ביטן: אז זה לא המצב.

דוד ביטן: אנחנו, בדיונים בתקציב, גילינו בעיות ושכנענו את האוצר ואת השרים בממשלה להוסיף לתקציבים סכומים מסוימים.

דוד ביטן: אני אומר, זה לא תקציב פוליטי, זה לא תקציב ייחודי, ואני חושב שהפרסומים האלה סתם פוגעים בחברי הכנסת ובכנסת, כי לכנסת יש זכות בדיוני התקציב לעשות שינויים תקציביים.

דוד ביטן: ולכן אני פונה אליך בעניין הזה: לתקציב הבא צריך לשבת עם היועץ המשפטי לממשלה, לשבת עם האוצר.

דוד ביטן: אלה לא כספים פוליטיים, אלה לא זה כספים ייחודיים; אלה כספים לנושאים – מעבירים כסף לנושא מסוים שאנחנו רוצים לחזק והממשלה והאוצר לא חיזקו, ולכן צריך לטפל בזה, לא צריך להשאיר את זה כמו שהוא.

דוד ביטן: לא צריך כותרת בעיתון שאני קיבלתי 50 מיליון.

דוד ביטן: הלוואי שהייתי מקבל 50 מיליון, אבל לא קיבלתי.

דוד ביטן: זה הלך לנגב, לגליל, זה הלך לדברים אחרים.

דוד ביטן: ראיתי שגם כתבו שאתה קיבלת 30 ומשהו מיליון, אבל אתה לא קיבלת 30 ומשהו.

דוד ביטן: אתה לא קיבלת.

יולי יואל אדלשטיין: על זה צריך לעשות ועדת חקירה.

יולי יואל אדלשטיין: למה קיבלת יותר ממני – זאת השאלה.

דוד ביטן: אז זאת באמת שאלה, אבל זה בגלל שלא נתת לי את קבוצת הידידות קובה–ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: זה ביניכם בלבד, לא כאן.

דוד ביטן: אז אני אומר, אנחנו צריכים לתקן את זה.

עודד פורר: היית צריך לבקש את ברזיל.

דוד ביטן: אני רוצה להבהיר פה שאני ביקשתי מיושב-ראש הכנסת, יחד עם יואב קיש, לפתוח אגודת ידידות חדשה, אגודת ידידות ישראל–קובה, והסיבה היא שהם הולכים להתפתח שם; ארצות-הברית נכנסת לשם, מפתחת יחסים, וגם אנחנו צריכים לפתח יחסים אתם.

עבדאללה אבו מערוף: יש לנו אגודת ידידות.

עבדאללה אבו מערוף: אתה יכול להצטרף.

דוד ביטן: יש שם קהילה יהודית, לא גדולה אומנם, קטנה, אבל יש קהילה יהודית, והגיע הזמן שהכנסת תיכנס.

דוד ביטן: היושב-ראש לא אישר לי את הבקשה.

דוד ביטן: לטענתו, אין לנו יחסים דיפלומטיים, ולכן אי-אפשר להקדים אגודת ידידות כזאת.

חיים ילין: דוד, אם אתה פותח, אני מצטרף אליך.

דוד ביטן: זהו, אז אני עכשיו פונה ליושב-ראש הכנסת מעל הבמה להגיד לו שזה בסמכות שלו לאשר חריג לכלל, זה בידיים שלו, ואנחנו באמת רוצים את האגודה הזאת.

דוד ביטן: אפשר לעשות ניסיון, ואם זה יצליח – יצליח; לא נצליח ליצור יחסים כאלה ואחרים עם הפרלמנט שם ועם הקהילה היהודית, אז נבטל את זה.

דוד ביטן: זה בסמכות שלך.

דוד ביטן: בדיוק כמו שעשית עם חוק ההסדרים, שהיה בסמכות שלך, ועשית עבודה מצוינת לציבור הישראלי – ואנשים לא יודעים את זה, לא יודעים מה לא נכנס, יודעים רק מה נכנס – והורדת הרבה מאוד הצעות חוק שפגעו בציבור הישראלי, על כל מגזריו, פחות מגזר אחד.

דוד ביטן: אני חושב שהגיע הזמן שתהיה פתוח גם בעניין הזה ותאשר לנו את אגודת ידידות ישראל–קובה – לא בגלל שאנחנו רוצים לנסוע לקובה; אנחנו יכולים לנסוע לקובה לבד – – –

חיים ילין: זה לא יאומן.

חיים ילין: ליכודניק מבקש את זה.

חיים ילין: תקשיב, אין דברים כאלה.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: מה הבעיה?

דוד ביטן: למה ליכודניק לא יכול לבקש?

חיים ילין: מה, אתה תשים תמונה של צ'ה גווארה מאחוריך במשרד?

חיים ילין: בחייך.

דוד ביטן: לא, אני אשים את התמונה – תקשיב טוב – – –

ענת ברקו: תמונה שלך הוא ישים.

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שחששתי, שידפיסו פה חולצות עם צ'ה גווארה.

דוד ביטן: אני אשים את התמונה שלך.

חיים ילין: ביחד עם ביבי וריבלין תשים את צ'ה גווארה?

דוד ביטן: לא, אני אשים את התמונה שלך.

ענת ברקו: צ'ה גווארה – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברים.

דוד ביטן: יש לנו כבר הרבה ח"כים שהוא הוציא, שתדע.

יולי יואל אדלשטיין: זו הבעיה השנייה שלי.

דוד ביטן: אני מבקש שתשקול את העניין.

דוד ביטן: אין לזה היבטים תקציביים בתקציב המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

דוד ביטן: תודה רבה לכולם.

דוד ביטן: הצבעה כיפית ביום רביעי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: בקשתו הנרגשת נרשמה גם בפרוטוקול וגם בפני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת ענת ברקו מטעם סיעת הליכוד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

חיים ילין: עשו לך אמבוש.

יולי יואל אדלשטיין: לא, הייתי מודע היטב.

יולי יואל אדלשטיין: עושים לי אמבוש כל חצי שעה.

ענת ברקו: טוב, אז מה אתה רוצה?

ענת ברקו: שאני אדבר על צ'ה גווארה?

יולי יואל אדלשטיין: חס ושלום, חס ושלום.

חיים ילין: על פידל קסטרו, מה קרה?

חיים ילין: הציונים הגדולים ביותר בעולם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, בואי נחזור לדיון רציני.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מי שנמצא כאן, תודה שאתם כאן.

ענת ברקו: כפי שאתם יודעים, טרור מאוד משפיע על הכלכלה, ואני חושבת שאנחנו נמצאים עכשיו בעידן שאפשר להגיד ש-Halloween, "ליל כל הקדושים" – אלה הצבעים שמככבים היום: הצבע השחור של דגל "דאעש" והצבע הכתום של הקורבנות לעריפת הראש, לשרפה ולמיתה, לכל המיתות השונות והמשונות שהם ממציאים לנו מדי יום.

ענת ברקו: נכון היה מצד ראש הממשלה, שר הביטחון, השר לביטחון פנים, להוציא את התנועה האסלאמית אל מחוץ לחוק.

ענת ברקו: בשלה העת.

ענת ברקו: אני משוכנעת שיש תאים רדומים, ואני משוכנעת שעוד נכון לנו מאבק עם התנועה הזאת שחרתה על דגלה את 48' – לא את 67', את 48' – ונקראת "אוסרת אל-ג'יהאד".

ענת ברקו: אני חושבת גם שאם אנחנו מדברים על התנועה האסלאמית, צריך לומר שעל אותה צלחת פטרי – אני הקשבתי לך, דוד.

ענת ברקו: דוד, אני הקשבתי לך קשב רב, אני רוצה שתקשיב לי.

דוד ביטן: אנחנו מסכמים על צ'ה גווארה – איך התמונה.

ענת ברקו: זה די יעשיר אותך, אתה יכול אחר כך ללמוד מזה.

דוד ביטן: אני מסכם אתה מה גודל התמונה של צ'ה גווארה מאחורי.

דוד ביטן: זה לא פשוט.

ענת ברקו: אוקיי, תעשה פוסטר, אבל על אופנוע – צ'ה גווארה על אופנוע.

דוד ביטן: תגיד – – – לא רואה טוב, בחייך.

חיים ילין: אני אתך, אני אתרגם לך – אני דובר ספרדית – אם אתה רוצה.

ענת ברקו: זה לא על חשבון הזמן שלי.

ענת ברקו: התנועה האסלאמית, "דאעש", "אל-קאעידה", "ג'בהת א-נוסרה" – you name it – צמחו על אותה צלחת פטרי של האסלאם הרדיקלי.

ענת ברקו: אין שוני.

ענת ברקו: זה על אותו רצף, אותו מגוון, בעצם דרגות אחרות של התייחסות.

ענת ברקו: אמרו "אל-קאעידה": הם היו צמחונים ליד "דאעש".

ענת ברקו: מה, לא ערפו?

ענת ברקו: מי ערף את ראשו של דניאל פרל?

ענת ברקו: מי? "אל-קאעידה" ערפו את ראשו של דניאל פרל, כך שאי-אפשר לתת את הדוגמאות הללו, רק פשוט למערב יש זיכרון מאוד מאוד בעייתי.

ענת ברקו: אתם יודעים שבדואי שהולך במדבר ונוקם לאחר 40 שנה, אומר: עשיתי את זה מוקדם מדי.

ענת ברקו: אנחנו לא זוכרים שוב דבר.

ענת ברקו: מדברים על צרפת, על הפיגועים בצרפת, שהם רק התבקשו, וראיתי את הדגלים המתנוססים בקריית הממשלה, דגלי צרפת.

ענת ברקו: אנחנו מזדהים עם צרפת, אנחנו אומרים: Je suis Paris, Je suis Charlie, האם הם אומרים: Je suis Israel?

ענת ברקו: לא, הם לא אומרים את זה; הם לא אומרים את זה, הם עסוקים בדברים אחרים, ובגלל שהם עסוקים בדברים אחרים קשה מאוד לנצח במלחמה הזאת.

ענת ברקו: דוד, פעם אחרונה שאני מבקשת ממך.

דוד ביטן: – – –

ענת ברקו: פייר, אני אומרת לך – אתה יודע, אני מדברת מהראש, זה מפריע לי בריכוז, ואז אני חושבת שאני לא אומרת דברים חשובים וגם אני לא מעניינת אותך, וזה מטריד אותי.

דוד ביטן: טוב, טוב.

ענת ברקו: מדברים על צרפת?

ענת ברקו: סדרה של פיגועי התאבדות, של כמה מחבלים מתאבדים, כשבעצם הם יצאו בזול.

ענת ברקו: עמד מחבל מתאבד בכניסה לאצטדיון, איפה שהנשיא ישב, איפה שאלפי אנשים בורחים ורומסים אחד את השני.

ענת ברקו: יצאו בזול.

ענת ברקו: עמדו מעבר לדלת שוטרים ששמעו וקיבלו הודעת סמ"ס ששוחטים שם אנשים אחד אחד, וחיכו רבע שעה – הם בטח שאלו את עצמם אם זו אסלאמופוביה או לא.

ענת ברקו: תקשיבו, האיום זה לא "דאעש".

ענת ברקו: האיום זה "דאעש" ואיראן.

ענת ברקו: "דאעש" קמה כתגובה לאסלאם השיעי.

ענת ברקו: המערב עשה בחירה; המערב עשה בחירה באסלאם השיעי.

ענת ברקו: צריך לומר את האמת.

ענת ברקו: יש הסכם היום עם איראן – הגרעינית, המתגרענת, ההולכת ומתגרענת, בפועל היא די גרעינית, בואו נאמר, וזה לא "גרעיני עפולה".

ענת ברקו: ולכן, ברגע שהמערב החליט שהוא הולך על השיעה המונוליטית, והיא הפכה – לשלוט גם בסוריה, גם בעיראק, היום אנחנו רואים גם את ההתרחשות בערב-הסעודית, עם הקרב by proxy, על-ידי שליח, עם החות'ים, וגם, כמובן, עם הציר שיש לה שם, של העלאווים ושל "חיזבאללה" – מה, הם לא טרוריסטים?

ענת ברקו: הם לא עושים את אותם דברים?

ענת ברקו: הם רוצים הרבה יותר גרוע בשביל המערב.

ענת ברקו: ולכן, מאבק הענקים הזה, שחוזר למאה השביעית, מוליד את הקטסטרופה שאנחנו ניצבים בפניה.

ענת ברקו: עזבו את צרפת, בואו נדבר קצת על בריטניה.

ענת ברקו: בריטניה?

ענת ברקו: ב-2006 רצו לפוצץ מטוסים עם נוזל.

ענת ברקו: אגב, בגלל זה אנחנו לא יכולים לעלות עם בקבוק מים מינרליים, היום, על טיסות.

בצלאל סמוטריץ': שמפו.

ענת ברקו: גם לא שמפו, גם לא אפטרשייב.

ענת ברקו: אתה במקרה לא מתגלח, אבל – שום דבר, כלום.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: – – – לעלות עם סנדוויץ', אי-אפשר לשתות מים אחר כך.

ענת ברקו: בדיוק.

ענת ברקו: אז אתה רואה?

ענת ברקו: אתה לא יכול לעלות עם מעורב ירושלמי, למשל.

בצלאל סמוטריץ': מזל שאתה מקשיב, דוד.

בצלאל סמוטריץ': מזל שאתה מקשיב.

ענת ברקו: אבל ברחוב אוקספורד לא מחלקים פרסומות לחנויות, לקניות.

ענת ברקו: מחלקים פרסומות ל"דאעש", לגייס חבר'ה ל"דאעש", גלוי לאור יום.

ענת ברקו: וחבר פרלמנט נדקר בתוך הפרלמנט על-ידי מוסלמית, ילידת לונדון, שדקרה אותו בתוך הפרלמנט, כי הוא תמך במלחמה בעיראק.

ענת ברקו: מסכן, הצביע בפרלמנט, חטף סכין, לא שונה מהסכינים שאנחנו חווים כאן, רק על הסכין שלנו כתוב "יהודי", או "יהודייה" – היא יכולה להיות אישה בת 80, היא יכולה להיות ניצולת השואה, זה יכול להיות ילד בן 13, זה יכול להיות אדם שחזר מארוחת חג, מה זה משנה?

ענת ברקו: זה לא משנה כלום.

ענת ברקו: ויותר מזה, מה קרה בבריטניה?

ענת ברקו: יותר מעשור שלם, בשנות ה-90, של אונס של יותר מ-1,400 ילדות קטנות מגיל 11, על-ידי כנופיה פקיסטנית, ש-איך הם קראו לזה?

ענת ברקו: – הזבל הלבן.

ענת ברקו: האונס של הזבל הלבן.

ענת ברקו: המשטרה ידעה, כולם ידעו, שירותי הרווחה ידעו – הם לא הגנו על הילדות והילדים האלה, כי זה לא פוליטיקלי-קורקט.

ענת ברקו: אנחנו בעידן של הפוליטיקלי-קורקט, ופוליטיקלי-קורקט, התקינות הפוליטית, זה לעוות את המציאות – אין מציאות.

ענת ברקו: המציאות זה איך שאנחנו נייפה אותה, וכך ניצור לנו מציאות של הכול ורוד והכול נחמד, וכולנו שווים, וכולנו טובים, ובעיקר – אנו תומכים בזכויות אדם – חוץ מהזכות לחיים; הזכות לחיים, היא לא קיימת.

ענת ברקו: היא לא קיימת.

ענת ברקו: על מה צרפת מדברת עכשיו בדיוק?

ענת ברקו: תקשיב טוב: סגירת גבולות, שלילת אזרחות, גירוש פליטים – נו, באמת, אתנו מדברים על so called פליטים של 70 שנה, פליטות הנצח; יש בתולות נצח ויש פליטי נצח.

ענת ברקו: לא משנה שיש להם אזרחות ירדנית, אמריקנית, עדיין יש להם מפתח.

ענת ברקו: תאמינו לי, גם לי יש כמה מפתחות בבית, אז מה?

ענת ברקו: אז ההורים שלי יחזרו לעיראק?

ענת ברקו: מה קרה, אחרי 70 שנה?

ענת ברקו: תקבלו רק קצת, קצת – אנחנו נקים מדינה, אבל נשכן את אזרחינו במדינתכם.

ענת ברקו: זה הרעיון המרכזי – קצת, תלכו לקראתם.

ענת ברקו: הפייסנות הזאת, והרצון להקריב אותנו כדי לרצות את החיה הרעה הזאת, זה שם המשחק.

ענת ברקו: זה שם המשחק, וצריך להגיד את זה.

ענת ברקו: תראו, היום ב"אל-חיאת" כתב העורך, העורך של "אל-חיאת", שימו לב, עיתון שמתפרסם בלונדון – זה יומון סעודי, זאת אומרת, אי-אפשר לחשוד בו שהוא מערבי והוא אסלאמופוב.

ענת ברקו: סעודיה, מולדת הווהאביזם, בבקשה: "במלחמה מסוג זה עליך לבחור צד.

ענת ברקו: אל תתחמק ואל תחכך את ידיך במבוכה, מה שנקרא.

ענת ברקו: יש צורך דוחק להבין את שורשי לידתו של הדינוזאור הטורף הזה.

ענת ברקו: אך היזהר מפני הצדקת הרצח בתירוץ של דחיקת המוסלמים באירופה לשוליים.

ענת ברקו: התסכול, העוני והעושק המכה פה ושם אינו מצדיק את הפצת החושך.

ענת ברקו: שום דבר אינו מצדיק את הטבח הנודד הזה".

ענת ברקו: את זה אנחנו מקבלים באדיבות ממר"י, שעושים עבודה נפלאה – "הדבר אינו קשור רק לסוריה, לעיראק, במקום שבו נערפים ראשים.

ענת ברקו: העולם כולו מאוים.

ענת ברקו: זו אינה הגזמה.

ענת ברקו: הביטחון, היציבות, התיירות, הכלכלה, דו-קיום ותנאי הקדמה של העולם – כולם מאוימים.

ענת ברקו: הטיפול באיום זה הוא ללא ספק מעבר לסכסוך בין המשטר הסורי למתנגדיו.

ענת ברקו: ההתמודדות עם ההחלטה הזאת של "דאעש" לפתוח במלחמת עולם צריכה להיעשות באותה החלטה גם על-ידינו".

ענת ברקו: אנו מציבים סטנדרטים למערב, שהמערב לא יכול לעמוד בפניהם.

ענת ברקו: אין כזה דבר.

ענת ברקו: תשמעו, לא מזמן האמריקנים הפגיזו בית-חולים באפגניסטן, על יושביו.

ענת ברקו: אתם יודעים שב"צוק איתן" – וחבר הכנסת ילין יכול להעיד על זה, כן?

ענת ברקו: – בית-החולים "שיפא" היה מוצף במחבלים.

חיים ילין: נו?

חיים ילין: נו?

ענת ברקו: אנחנו לא הפגזנו אותו, כי אנחנו מאוד מוסריים.

חיים ילין: נו?

חיים ילין: נו?

חיים ילין: למה הוא עומד, הבית-חולים הזה, תסבירי לי?

ענת ברקו: הטרוריסטים בונים על המוסריות שלנו.

חיים ילין: אז תלכי לראש הממשלה שלך, לא לי.

חיים ילין: את באה לאופוזיציה?

חיים ילין: תלכי לראש הממשלה שלך.

ענת ברקו: תראו, ראש הממשלה שלנו, בהיבט הבין-לאומי, וגם בתוך מדינת ישראל, הולך בין הטיפות.

ענת ברקו: תראו כמה זמן מתחנו את ההחלטה הזאת של התנועה האסלאמית.

ענת ברקו: ניסינו.

ענת ברקו: המיעוט המנצל הזה, שלקח תקציבים ועבד נגד המדינה בפעילות חתרנית.

חיים ילין: ענת, רצחו לנו שני אזרחים ביום שישי.

חיים ילין: ה"חמאס" יצא ומחא כפיים, והם מסתובבים בעזה חופשי שם.

חיים ילין: תלכי לראש הממשלה שלך.

ענת ברקו: אל תבנה על זה.

ענת ברקו: אני מבטיחה לך – לא לעוד הרבה זמן.

ענת ברקו: לא לעוד הרבה זמן.

חיים ילין: 15 שנה אני מחכה לזה.

חיים ילין: ראש הממשלה – – –

ענת ברקו: לא לעוד הרבה זמן.

חיים ילין: לא הרבה זמן.

חיים ילין: שמענו.

ענת ברקו: תראה, לכל כדור יש כתובת, והם יודעים.

ענת ברקו: הרבה מאוד אנשים חשבו שהם מוגנים, ואפילו בבית-חולים הם לא ניצלו מהגורל שהיה – רדף אותם, כי הגיע להם, כי הם רוצחים, והם פשוט טובחים באזרחים של מדינת ישראל.

ענת ברקו: אני בטוחה שיבואו אלינו בבקשה – נתנו לי קצת יותר זמן, אז אם לא אכפת לך אני אשלים את הסקירה שלי – אני בטוחה שיבואו אלינו ברצון – בבקשות לשתף פעולה, לעזור בענייני ביטחון.

ענת ברקו: לכל דבר יש מחיר, והיום אירופה, וגם אותה שרת החוץ של שבדיה – זה יפה שהיא עשתה השוואה בין הפלסטינים ל"דאעש", את זה דווקא אהבתי, במובן הזה של הטרור.

ענת ברקו: אבל באמת, נו, אם אתם רוצים להמשיך לרמות את עצמכם, תמשיכו להעביר הצהרות באו"ם נגד מדינת ישראל.

חיים ילין: יש פה הסתייגות של 100 מיליון שקל על הסברה.

ענת ברקו: תמשיכו – –

חיים ילין: 100 מיליון שקל – הסתייגות.

חיים ילין: איפה זה?

ענת ברקו: – – תמשיכו להעביר – – –

חיים ילין: איפה?

ענת ברקו: תמשיכו להעביר הצהרות באו"ם נגד מדינת ישראל, תמשיכו להוציא ולעסוק – –

חיים ילין: הם מנצחים מדינית, אין לנו הסברה.

ענת ברקו: – – במקום, כשבעצם אתם לא נלחמים באויב האמיתי, והאויב האמיתי הוא לא מדינת ישראל.

ענת ברקו: לכו לאויב האמיתי, זה – איך אחמד יאסין אמר לי פנים מול פנים, לפני כמעט 20 שנה, בריאיון שערכתי עמו?

ענת ברקו: היחסים בינינו לבין המערב הם יחסים כמו דבורה ופרח: אנחנו יונקים את הדבש, את הצוף, אבל משמידים את הפרח.

ענת ברקו: אנחנו לא צריכים אותו, אנחנו שונאים את חיי הזנות ואת סגנון החיים במערב.

ענת ברקו: זה מה יש למערב להציע.

ענת ברקו: שימו לב, בונים על המוסריות של המערב.

ענת ברקו: ולכן, אני למדתי שבצבא מגדירים את האויב, מיהו האויב.

ענת ברקו: לא תגדירו – תפסידו.

ענת ברקו: הדבר השני, לא מבזבזים תחמושת.

ענת ברקו: וזה מה שעושים באו"ם בזה שמתעסקים אתנו – פשוט מבזבזים את הזמן על שטויות.

ענת ברקו: זה יגיע גם אליהם, זה ברור שזה יגיע, המלחמה הזאת הגיעה כבר.

ענת ברקו: אנחנו הקורבן, והגיע הזמן להפסיק לחפש בנו את האשמים – ואני מדברת על המערב, אני לא מדברת רק על מדינת ישראל.

ענת ברקו: "דאעש" ו"תיירי הג'יהאד" ו"ג'יהאד אקסטרים" וכל הדברים הללו זה לא רק בני-אדם.

ענת ברקו: יש היום יותר מ-100 ארצות שיש להן ייצוג בסוריה ועיראק – 100 ארצות.

ענת ברקו: מאיפה האנשים האלה באים?

ענת ברקו: ילדות בנות 15 עולות על מטוס ומגיעות לסוריה כדי להתחתן עם המוג'אהדין.

ענת ברקו: מי מתעלם מזה?

ענת ברקו: למה להתעלם מזה?

ענת ברקו: זה מה שקורה.

ענת ברקו: הפיגועים ב-11 בספטמבר – התא לא צמח באמריקה, התא הזה צמח במסגד בהמבורג בגרמניה.

ענת ברקו: זאת אומרת שהטרור נטוע חזק במובלעות האסלאמיסטיות.

ענת ברקו: זה לא ללכת לצוד את הטרור בסוריה – הטרור בתוככם, אירופה, כדאי שתקשיבו.

בצלאל סמוטריץ': עברו 15 דקות.

ענת ברקו: אני מסיימת.

ענת ברקו: תראו, כשבדקתי את הנושא הזה, באמת אחרי הרבה מאוד שנים של מחקר, אפילו מחבלים מתאבדים, אי-אפשר להגיד – ובאחת ההזדמנויות אשמח לתת לכם סקירה גם על הנושא הזה – אי-אפשר להגיד שיש להם מחלת נפש.

ענת ברקו: הם לא חולי נפש.

ענת ברקו: אבל יש היום – ואני מציעה לפסיכיאטרים להרים את הכפפה – יש היום הפרעה נפשית קולקטיבית, במובן הזה של ההתנהגות הג'יהאדיסטית הקולקטיבית והבחירה בשהאדה, במוות, ובמה שיש אחרי המוות.

ענת ברקו: כי לא סתם בוחרים במוות, מאמינים בכל תענוגות גן-עדן.

ענת ברקו: אני רוצה לפנות לחברים ולומר לאנשים שבאמת בחרו לחיות במדינה הזאת – כולם, ללא הבדל דת, גזע ומין – חכמינו אמרו: איזהו מכובד?

ענת ברקו: המכבד את הבריות.

ענת ברקו: מי שלא יכבד אותנו ומי שלא יכבד את סמלינו ומי שלא יכבד את מדינתנו – שלא יבקש כבוד, כי לא מגיע לו.

ענת ברקו: ואני רוצה להגיד לכם: כשמדברים על אסלאמופוביה – ואני מדברת על האסלאם הרדיקלי, מובן שלא על כל המוסלמים – זה לא אסלאמופוביה, כי פוביה זה פחד בלתי ממוקד, אבל פה זה פחד שמחובר למציאות, כי אנחנו בעיצומה – ואני אומרת את זה שנים רבות – בעיצומה של מלחמת עולם.

ענת ברקו: תודה רבה, אדוני, על הזמן.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת ברקו.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': דיוני תקציב מעניינים יש פה היום, ללא כל ספק.

חיים ילין: לוחמני מאוד.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, תודה, אחרי ההרצאה המרתקת של חברתי חברת הכנסת ענת ברקו, נחזור לדיוני התקציב ונדבר על כמה דברים שבאמת מעניינים עכשיו את כל המדינה.

טלי פלוסקוב: חבל לי לראות את האולם הריק הזה, כאשר רק חבר הכנסת חיים ילין יושב לנו פה בצד הזה, ונציגי ישראל ביתנו וזהו.

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: כנראה קשה לשמוע דברים טובים.

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: כי הם החליטו להתנגד לתקציב שהכינו – – –

חיים ילין: טלי, אתמול לא היה אף אחד פה.

חיים ילין: אף אחד מהקואליציה.

חיים ילין: אחד לא היה – אחד – חוץ מהשרה איילת שקד.

טלי פלוסקוב: לא נכון.

חיים ילין: אף אחד לא היה.

טלי פלוסקוב: לא נכון.

טלי פלוסקוב: בערב גם אני הייתי, וגם חברתי מירב בן ארי הייתה הרבה שעות כאן.

טלי פלוסקוב: טוב.

טלי פלוסקוב: אבל בכל אופן, תסכים אתי שקשה לכם להתמודד עם התקציב הזה.

טלי פלוסקוב: ואני מאמינה גם, חיים, שבתוך עצמך איפשהו אתה מבין שאתם הולכים להצביע נגד התקציב רק בגלל שאתם יושבים בספסלי האופוזיציה.

טלי פלוסקוב: כי יש פה המון דברים – – –

חיים ילין: אם תחכי עד שאנאם, אז תשמעי את התשובה.

טלי פלוסקוב: אשמח לשמוע.

טלי פלוסקוב: יש פה המון דברים שקשה לא להסכים אתם, כי התקציב שמונח כרגע על שולחננו הוא תקציב חברתי, הוא תקציב שהרבה שנים חיכינו לשינויים האלה בתקציב שאנחנו מדברים עליהם – כמה דברים שכמובן אדבר עליהם.

טלי פלוסקוב: והחוברות האלה של בזבוז כספים שאני רואה כאן על השולחנות, והדפים – כמה הסתייגויות יש לנו כרגע?

בצלאל סמוטריץ': כנסת ירוקה, חשבתי כנסת ירוקה.

טלי פלוסקוב: הכנסת עבדה כל הלילה כדי להדפיס ולהציג לנו את ההסתייגויות האלה, ומראש אנחנו יודעים – כשאני עברתי, עברתי על כמה, ראיתי שבאמת, חבר הכנסת חיים ילין, אין שם הרבה תוכן.

טלי פלוסקוב: אבל התרגלנו.

טלי פלוסקוב: אני לא אשכח, כשהרכבנו את הממשלה, את ההסתייגויות שהעליתם: אם יש שר בלי תיק, אז כנראה צריך להיות גם שר בלי תיק איפור.

טלי פלוסקוב: שטויות כאלה, שאני מתביישת שחברי כנסת כותבים על הניירות האלה ומבזבזים כסף על הדברים האלה.

טלי פלוסקוב: אבל מה שחשוב כאן, והשינוי שאני רואה בהשוואה לפעמים הקודמות, זה השקיפות.

טלי פלוסקוב: זו שקיפות שלא הייתה המון שנים.

טלי פלוסקוב: היום כל בן-אדם, כל חבר כנסת וכל אזרח במדינת ישראל יכול לראות לאן הכסף הולך.

טלי פלוסקוב: גם אם מעבירים ביקורת – וראיתי את הכותרות בעיתונים ותמונות של ח"כים שמקבלים כסף:

טלי פלוסקוב: זה קיבל ככה, זה קיבל ככה – שטויות.

טלי פלוסקוב: אם יש חברי כנסת שבאים לכאן עם אג'נדות, עם הדברים שהם מאמינים בהם, והם מנסים לקדם אותם, ולא להכניס את הכסף לכיסם הפרטי, אלא לטובת הנוער, אלא לטובת הפריפריה, אלא לטובת יהודה ושומרון, לצורך העניין – זאת הממשלה, והממשלה צריכה לקדם דברים שהיא מאמינה בהם, כי זאת המדיניות, וצריך להשלים עם זה שזאת המדיניות נכון לרגע שהחלטנו ללכת אתה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לדבר על כמה דברים שקיימים היום בתקציב ושאני אישית מאוד גאה שהצלחנו להביא אותם.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני רוצה לקחת אתכם לנושא הדיור.

טלי פלוסקוב: השינוי שקורה בכל תחום הדיור הוא השינוי שכולם חיכו לו.

טלי פלוסקוב: ועוד דבר אחד אני רוצה להגיד לכם: התקציב זה לא רק מספרים, התקציב הוא האנשים.

טלי פלוסקוב: מאחורי כל מספר עומדים בני-אדם.

טלי פלוסקוב: ואני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב שמאחורי הפלוס-מינוס הזה – שאנחנו דואגים כאן לאנשים.

טלי פלוסקוב: וכמה דברים שעשינו בתחום הדיור, שקיימים בתוך חוק ההסדרים שלנו: קודם כול, שינוי שיטת המכרזים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם: אני לא יודעת כמה מכם, ואני הרבה פעמים מדברת על זה, מבינים מה זה מחיר למשתכן.

טלי פלוסקוב: נכון שאנחנו רואים את הביטוי הזה, מחיר למשתכן, אבל הרבה אנשים – ואני מנצלת את ההזדמנות שאני עומדת כאן, אני רוצה להסביר: זה שינוי מאוד משמעותי בשיטת חלוקת הקרקעות.

טלי פלוסקוב: אם לפני השינוי היינו מחלקים את הקרקעות בשיטה של קבלן שהיה נותן למדינה את המחיר הגבוה ביותר על הקרקע – הוא היה זוכה ומקבל את הקרקע הזאת, ולכן אנחנו קיבלנו כאלה מחירים, מה המדינה היום החליטה?

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשווק את הקרקע לפי המחיר שבו הקבלן הזה מוכר בסוף לאזרחים.

טלי פלוסקוב: ומי שייתן את המחיר הנמוך ביותר – הוא יקבל את הקרקע.

טלי פלוסקוב: חשבתם על זה?

טלי פלוסקוב: ואנחנו רואים ויודעים שהמדינה מפסידה לא מעט כסף על זה, אבל לטובת הזוגות הצעירים, שאנחנו רוצים לתת להם אפשרות לרכוש דירה במדינה הזאת, זה צעד מאוד מאוד מבורך.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להתייחס לדיור הציבורי, ודיברנו פה המון.

טלי פלוסקוב: וכאן אני אומרת מהלב, רבותי: יש לנו הרבה מה לעשות עוד בנושא הזה, אבל יחד עם זאת, יש שינוי מאוד משמעותי שקורה במשרד הבינוי והשיכון בניהולו של השר גלנט.

טלי פלוסקוב: שינוי שיטה – אתם יודעים מה?

טלי פלוסקוב: אני שומעת אנשים, והרבה אנשים אומרים לי: לא חשבנו שגנרל של המדינה שלנו ידע פתאום לפנות לבן-אדם.

טלי פלוסקוב: יש פה רגישות לבני-אדם והבנה מה זה דיור ציבורי, מי צריך לקבל דיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: ואנחנו רואים כמה כספים הושקעו כבר, ואני יודעת ש-300 דירות – בחצי השנה שהממשלה קיימת 300 דירות כבר חולקו לאנשים עם צרכים מיוחדים, נקרא לזה ככה, שזכאים לדיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: אנחנו רואים הגמשת קריטריונים שלא הייתה שנים.

טלי פלוסקוב: וכאן אני שוב פעם חוזרת ואומרת: בן-אדם; רואים פה בני-אדם, ולא רק מספרים.

בצלאל סמוטריץ': זה, אגב, בזכות ההסכמה של שר האוצר.

טלי פלוסקוב: בהחלט, בזכות הסכמה של שר האוצר.

טלי פלוסקוב: בהחלט.

בצלאל סמוטריץ': האוצר התנגד לשינוי קריטריונים שנים שנים, והחיבור עכשיו – – –

רחל עזריה: ושל ראש הממשלה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מציגה כאן לא רק נתונים של מפלגת כולנו, כאשר יש פה חלק מאוד גדול של מפלגת כולנו – – –

ענת ברקו: – – – אבל לרדת – – – אנשים יודעים – – –

חיים ילין: הכול בזכות בנט, שאמר שאם לא יחזירו לו את 200 מיליון השקל – – –

רחל עזריה: הכול בזכות כולם.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת פלוסקוב, תמשיכי.

בצלאל סמוטריץ': את יכולה להתעלם מחבר הכנסת ילין, את לא חייבת להגיב לו.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני היושב-ראש.

רחל עזריה: יש קרדיט לכולם, הכול בסדר, לא צריך לריב.

טלי פלוסקוב: אני דווקא שמחה על היריבות שקיימת פה.

טלי פלוסקוב: זה אומר שכולנו, בלי יוצא מן הכלל, גאים בהישגים שאני מציגה כאן.

טלי פלוסקוב: אז אני מדברת על ההקצאה של 700 מיליון שקל לבניית דיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על רכישת 500 דירות מדי שנה, ויש לנו כאן תוכנית וחלוקה גם לרשימה של משרד הבינוי והשיכון וגם לרשימה של משרד הקליטה והעלייה.

טלי פלוסקוב: וכאן אני טוענת שיש לי הסתייגות קטנה, ואני מקווה מאוד שבעתיד נוכל לשנות זאת: אנחנו יודעים שבמשרד הבינוי והשיכון עומדות בתור 2,700 משפחות, ובתור במשרד הקליטה עומדות 27,000 משפחות שזכאיות לדיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: החלוקה שכרגע קיימת, היא עד עכשיו לא מקובלת עלי: היא כרגע שליש לעולים ושני-שלישים למשרד הבינוי.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שבהמשך עבודתנו – גם מול משרד האוצר, גם מול משרד העלייה והקליטה, גם מול משרד הבינוי והשיכון – נוכל לשנות את השיטה, ואני יודעת שכבר דיברו על זה – לפחות לשנות אותה בשיטה 50%–50%.

טלי פלוסקוב: אני שוב אומרת: המשרד לקח ושיפץ לא מעט דירות שהיו פשוט לא ראויות.

טלי פלוסקוב: אתם יודעים מה הייתה המדיניות של המשרד: למכור, למכור דירות, להכניס כסף לקופה.

טלי פלוסקוב: לאן הכסף הזה הלך?

טלי פלוסקוב: אף אחד מאתנו לא ידע עד כה.

טלי פלוסקוב: היום הכסף הזה הושקע, שיפצו דירות, ויש הרבה משפחות שכבר נמצאות בתוך הדירות.

טלי פלוסקוב: אני יודעת – שמעתי בכל אופן מהשר גלנט – שעד סוף השנה עוד כמה משפחות ייכנסו, ואני באמת מברכת על הצעדים האלה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לגעת בכמה מילים על מה שקרה בתחום המזון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו מדברים על הורדת יוקר המחיה, אז אני אומרת שחוק הקורנפלקס – חוק מאוד מאוד קשה, אני חייבת להגיד לכם.

טלי פלוסקוב: עבדנו שעות, לילות, ימים, ופה באמת צריך להגיד תודה ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שיש עוד חבר כנסת שניהל חוקים מסוג זה, ובכל כך הרבה נועם ובכל כך הרבה הבנות; לא היה ויכוח אחד שלא יצאנו ממנו.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, שיתוף הפעולה של המשרדים שישבו סביב השולחן – גם משרד המשפטים, גם משרד הבריאות, גם משרד האוצר – לראות כזה שיתוף פעולה, זה משהו שאני חושבת שמגיע גם לאנשים האלה קצת קרדיט על העבודה היפה והטובה שהם עשו.

טלי פלוסקוב: מה שאנחנו כולנו מקווים, שבסוף החוק הזה יביא להורדת יוקר המחיה, כי בעצם, על מה דיברנו שם?

טלי פלוסקוב: על כך שכבר בתקופה הקרובה נוכל לייבא את המוצרים, וברגע שאנחנו מרחיבים את התחרות, כולנו יודעים שזה צריך להביא אותנו להורדת המחירים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה, בשתי מילים, לגעת בנושא הפנסיה.

טלי פלוסקוב: אתם בטח יודעים שאני עומדת בראש ועדת משנה בנושא קידום מעמד הקשיש.

טלי פלוסקוב: יש לנו הרבה עבודה בוועדה הזאת, ואחד הנושאים, כמובן, זה נושא הפנסיות, זה הנושא של ניצולי שואה, כל הנושאים שקשורים לאנשים בגיל – אני קוראת לזה גיל הזהב; אני לא אוהבת לדבר על אנשים מבוגרים.

טלי פלוסקוב: יצירת תחרות בשוק הפנסיה על-ידי הפרדת הגוף המתפעל מהגוף המשווק – רבותי, זה מוזיל לנו, יוזיל לנו, את העלויות; כשאף אחד מאתנו לא יודע כמה אנחנו משלמים.

טלי פלוסקוב: עשיתי סוג של סקר פנימי בין החברים שלי ושאלתי את האנשים אם הם בכלל מבינים משהו ממה שקורה בפנסיה שלהם.

טלי פלוסקוב: רבותי, צר לי לאכזב אתכם – אנשים לא מבינים מה קורה שם: כמה כסף הם משלמים דמי ניהול; מי לוקח; למה גוף מנהל כזה או אחר.

טלי פלוסקוב: מה שאומר להם המעסיק – לשם הם הולכים.

טלי פלוסקוב: הם לא מבינים שאם תהיה להם זכות לקבל החלטה לגבי הפנסיה שלהם הם יכולים להוזיל את העלויות האלה בצורה משמעותית ביותר.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שזה שהיום פתיחת השוק של נותני שירותי פנסיה – זה, שוב, אותו נושא שאנחנו מדברים עליו: פתיחת התחרות, וזה יוזיל לאנשים הרבה דברים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לדבר על יצירת תקנון אחיד בפנסיה.

טלי פלוסקוב: גם זה לא היה, רבותי, וזה מופיע בחוק ההסדרים: follow-up פנסיוני, איחוד כל חשבונות המבוטח, כולל חשבונות רדומים, בכל פעם שעובד משנה מקום עבודה.

טלי פלוסקוב: אף אחד לא עשה את זה עד היום.

טלי פלוסקוב: זה כאילו מבחינתנו מובן מאליו, אבל לא עשו את זה עד היום.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם, אני זוכרת את המילים של שר האוצר משה כחלון בליל הבחירות.

טלי פלוסקוב: אחרי הנאום שהוא הקריא מהדף הוא אמר:

טלי פלוסקוב: עכשיו אני הולך להגיד משהו שלא כתוב לי כאן, ויכול להיות אפילו שהיועצים שלי יכעסו על זה שאני אומר את זה.

טלי פלוסקוב: והוא אמר: לא יהיה קשיש במדינה שלי שאין לו מה לאכול.

טלי פלוסקוב: רבותי, העלאת קצבאות הפנסיה של אנשים – כרגע אני מדברת על קצבאות מהביטוח הלאומי לאנשים מבוגרים – זו העלאה משמעותית.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על תוספת של 500 שקל בחודש לזוג אנשים מבוגרים.

טלי פלוסקוב: זה משהו מאוד משמעותי.

טלי פלוסקוב: ואנחנו יודעים מה היו העליות בעבר: 50 שקל, 70 שקל.

טלי פלוסקוב: רבותי, 7,200 שקל בשנה זו תוספת שלא הייתה כבר שנים, ועל כך אני כמובן מאוד מברכת.

טלי פלוסקוב: אני לא מבינה איך אפשר להצביע נגד תקציב עם בשורות כאלה.

טלי פלוסקוב: אני רואה שאני צריכה לסיים, למרות שיש לי פה עוד המון דברים להעביר, אבל רק בכמה שורות: העלאת קצבאות לקשישים – אמרתי; העלאת קצבאות הילדים ותוכנית "חיסכון לכל ילד"; אנחנו מדברים על דמי אבטלה לעצמאים, רבותי.

טלי פלוסקוב: מי חשב ודאג לעצמאים עד כה?

טלי פלוסקוב: אין, לא היה.

טלי פלוסקוב: אז אני מברכת גם על זה, ויש לנו את זה בחוק ההסדרים; על חינוך כבר דיברו; על בריאות – יצירת פוליסה אחידה לכלל המבוטחים; ניתוק הקשר הכספי בין הרופא לחולה – רופא שקיבל חולה ברפואה הציבורית לא יוכל לקבל אותו במרפאה הפרטית.

טלי פלוסקוב: רבותי, בשביל מה כל זה?

טלי פלוסקוב: יותר נכון, שאלה יותר נכונה: בשביל מי כל זה?

טלי פלוסקוב: בשביל האזרחים שלנו, בשביל האנשים.

טלי פלוסקוב: אני לא מבינה איך אפשר שלא להצביע בעד תקציב כזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורי מקלב.

בצלאל סמוטריץ': אני מבין שהכנת לנו שיעור בעיון – לפי הזמן המוקצב לך כאן בטבלה.

בצלאל סמוטריץ': "חבורֶה".

אורי מקלב: מי שלא מכיר את המושג "חבורה" יחשוב שזה חבּוּרָה תחת חבּוּרָה.

אורי מקלב: אולי גם בזה נשתמש.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, מן ההגינות ומן היושר להתחיל ודאי בחצי הכוס המלאה, או בשלושת-רבעי הכוס המלאה, לגבי התקציב שאנחנו דנים בו, תקציב 2015 ו-2016.

אורי מקלב: אין ספק שהתקציב הזה – אני כבר עברתי כמה תקציבים בכנסת הזאת – שונה לחלוטין מתקציבים אחרים, ודאי וודאי מול התקציב של השנה שעברה, לא רק בגלל היותי באופוזיציה אלא גם לאור הביקורת שנאמרה על-ידי חברי הקואליציה.

אורי מקלב: והמילים ששמענו בתקציב הקודם: שר האוצר מנותק; סגן שר האוצר טוען שאין ילדים שנמצאים בעוני, אין ילדים שהולכים לישון רעבים, ועוד מילים כאלה.

אורי מקלב: הפעם אנחנו נמצאים בתקציב אחר.

אורי מקלב: זה תקציב שאי-אפשר להניף דגל אחד – גם אם הייתי צריך להיות עכשיו חבר אופוזיציה – להניף דגל אחד ששם מדובר על פגיעה ישירה, ממוקדת, בשכבות החלשות, בילדים.

אורי מקלב: אין – לא בקצבאות הילדים, לא בקיצוצים, לא העלאת מחירים, לא העלאת מחירי מוצרי יסוד, מים, לא מס ערך מוסף, מסים.

אורי מקלב: אדרבה, יש גם הרבה בשורות.

אורי מקלב: ואין ספק שאם יש טענות, זה על חוסר, ויש חוסר.

אורי מקלב: יש חוסר גדול מאוד, ואנחנו גם נגיע לזה עוד מעט.

אורי מקלב: אבל צריך גם לציין עוד דבר.

אורי מקלב: לא רק שהתקציב הוא תקציב אחר, אלא גם כן הדרך לתקציב, הדרך שהוועדות פעלו בה – בצורה פתוחה יותר, שקופה יותר, גם בלי השוואה למה שהיה בפעם הקודמת.

אורי מקלב: אתה חבר ועדת הכספים, פעיל מאוד, דומיננטי, אין לך את האפשרות לעשות את ההשוואות, לא היית בפעם הקודמת – אבל אנחנו היינו וראינו.

אורי מקלב: זה הבדל בין חושך לאור.

אורי מקלב: הדברים לא עמדו כאן – גם האוצר עמד והיה צריך להגן חזק על התקציב, באמת גם גילה גמישות, או שהגמישו אותו.

אורי מקלב: התקציב לא יצא כפי שהוא נכנס, בהרבה הרבה דברים, בדברים מהותיים מאוד.

אורי מקלב: והדברים נעשו – אם זה בוועדת הכספים או בוועדות אחרות – אני חושב שבצורה ציבורית, מקסימלית, בדרך שקופה, בדרך סבירה, בדרך מאוזנת.

אורי מקלב: יש לזה משמעות, יש לזה משמעות גדולה מאוד.

אורי מקלב: אפשר להגיד שיכול להיות שחצי תאוותם בידם, אבל איך שלא יהיה, אנחנו מקווים שיצאו דברים מתוקנים, על אף שאני באופן אישי – הרפורמות הרבות שנעשו פה – והייתי וליוויתי כמה, בחלק ודאי, בחלק מהרפורמות שנעשו, ונעשים דברים חשובים – אבל אי-אפשר להתעלם מהריזיקה, מהאחריות, מהחשש שטמון ברפורמות כאלה, מכיוון שכשאנחנו באים ועושים שינויים מבניים ומערערים מערכת בלמים או מערכת איזונים, מערערים אותם ופותחים אותם ופורמים אותם, ומדלגים על כל מיני ועדות, על כל מיני משימות או מטלות שיש, או דברים שצריך לעבור אותם, זה טומן בחובו – בהחלט יכול להיות איזה סיכון מסוים.

אורי מקלב: וכל דבר שבא בחקיקה מהירה – ואני גם מברך על הדברים שהופרדו מחוק ההסדרים – במערכת האיזונים שיש, ודאי יש ממה לחשוש; ואני אביא רק דוגמאות קלות מאוד מהעניין הזה, כדוגמה, רק כדוגמית.

אורי מקלב: מתן אשראי חוץ-בנקאי – רפורמה חשובה מאוד שבאה להקל על עסקים בינוניים, אולי על עסקים קטנים גם כן, לאפשר להם הלוואות מחוץ למערכת הבנקאית הקיימת היום, בצורה זולה יותר, מהירה יותר, עם בטוחות אחרות, עם דרישות אחרות.

אורי מקלב: אולי זה גם יביא את הבנקים עצמם להתגמש.

אורי מקלב: לכאורה, אם אנחנו נסתכל על זה מהמבט הזה, אני חושב שזו באמת הצעה טובה, אבל יש בתוכה גם סיכונים, והעלינו אותם.

אורי מקלב: מערכת הגנה ללקוח, יכול להיות שהיא תיפגם.

אורי מקלב: זו לא מערכת ההגנה שיש לבנק ישראל מול מערכת הבנקאות כשמישהו מקבל, כשלקוח מקבל הלוואות, שגם שם צריך הרבה הרבה רחמים – אנחנו יודעים, אנחנו מחוקקים עד היום חוקים על הבנקים.

אורי מקלב: כשהם באים לגבות מלקוח, להפוך אותו ללקוח משפטי, איך הם פועלים מולו.

אורי מקלב: ואנחנו ביקשנו לעשות מערכת איזונים, מערכת בלמים, אני לא ארחיב בנושא הזה, רק החוק, מאוד נהניתי לראות ככה בשבוע שעבר בעיתון רשימה שבאה להסביר ללקוח מה קורה כשהבנק בא לתבוע אותך, מה הוא צריך לעשות.

אורי מקלב: ואחד מהם, הוא בא ואומר לו, הבנק, מה צריך להודיע לו – תדע לך, אתה הופך ללקוח משפטי.

אורי מקלב: אם אתה הופך ללקוח משפטי, שאנחנו גובים ממך עכשיו את ההלוואה שלא עמדת בפירעון שלה, אז תדע לך כמה דברים שאתה עומד מולם: ראשית, כל ההלוואה שלך, אפילו שאיחרת רק ב-5% מההלוואה, כל ההלוואה עומדת לפירעון מיידי.

אורי מקלב: לקחת הלוואה מהבנק, לצורך הדוגמה, 100,000 שקל, שילמת כבר 5,000, אתה מפגר ב-5,000, עדיין הייתה לך הלוואה של 90,000 שקל, נכנסת בעסק, אתה בתוך העסק, אתה צריך אותה – כל ההלוואה של כל 100,000 השקל עומדת לפירעון מיידי.

אורי מקלב: לא רק ההלוואה הזאת, גם אם היו לך עוד הלוואות.

אורי מקלב: לקחת גם הלוואה לרכב – גם היא עומדת מייד לפירעון, בגלל שאתה פיגרת קצת בתשלום.

אורי מקלב: יש לך קשיים בעסק, ואנחנו יודעים מה זה קשיים בעסק, ונדמה לך, היה נדמה לך שאולי הבנק הוא הלקוח הכי קל, מבחינתך – זה לא אותו ספק סחורה שסיפק לך סחורה ועומד לך עכשיו, אומר לך: אם אתה לא משלם אוי ואבוי לך, זה באופן העדין, ויכול להיות גם הרבה יותר מכך.

אורי מקלב: אתה צריך לבחור בין מי שצריך לשלם לו, אתה בוחר בבנק האחרון.

אורי מקלב: אתה לא יודע שהבנק ממתין בסבלנות, אחרי זה העורך-דין שלו מעמיד את כל ההלוואה שלך לפירעון, הלוואות אחרות לפירעון, ובאיזו ריבית?

אורי מקלב: של 21%.

אורי מקלב: 21%.

בצלאל סמוטריץ': לא, רק על הפיגור.

אורי מקלב: על כל ההלוואה.

אורי מקלב: כל הפיגור, מעכשיו ואילך, הכול.

אורי מקלב: כל ההלוואה עכשיו עומדת – – –

בצלאל סמוטריץ': זה עכשיו עומד לפירעון?

אורי מקלב: עומד עכשיו, אתה צריך לשלם את הכול.

אורי מקלב: ואז, לפעמים אנחנו שאלנו את עצמנו – בטח גם אליך הגיעו אנשים – אני בסך הכול הייתי חייב לבנק 100,000 שקל, 200,000 שקל, כל הדירה שלי הלכה, ולא יכולתי להבין איך יכול להיות מחוב של 150,000, 200,000 שקל, שכל הדירה – העמידו את הדירה למכירה.

אורי מקלב: איך יכול להיות דבר כזה?

אורי מקלב: הנה.

אורי מקלב: כל ההלוואות, בריבית כזאת גבוהה, אתה לא עומד בתשלומים – הבנק לוקח לך את הדירה, מוכר לך, ואתה מפסיד על הדרך – – –

בצלאל סמוטריץ': ועדיין נשאר חייב.

אורי מקלב: – – – מפירעון, מפיגור, מקושי קטן – תראה מה שקורה.

אורי מקלב: אנחנו עשינו חוק, חוקקנו כך, בקדנציה הקודמת – וראיתי שככה הוטמע כבר, גם במידע שיש לאנשים – שהבנק צריך להגיד לך את זה קודם, לשלוח לך מכתב:

אורי מקלב: תדע לך, אתה מפגר בתשלומים, אתה לא עומד בפירעון, אבל תדע שאתה צריך – כל ההלוואה תעמוד לפירעון, כל ההלוואות יעמדו לפירעון, וב-21%.

אורי מקלב: אדם יעשה חשבון אחר.

אורי מקלב: אני אביא לך דוגמה קטנה – ועם כל זה, כשאנחנו היום עשינו רפורמות – זה הגיע מתוך הרפורמות שאנחנו עשינו להלוואות חוץ-בנקאיות, איזו הגנה אנחנו צריכים לתת לאותו לקוח בעקבות חברות לא בנקאיות שייתנו את ההלוואה הזאת.

אורי מקלב: זה אומר שצריך כאן – אנחנו אישרנו את זה, אבל אנחנו צריכים באמת להתפלל ולהיות עם הרבה תקווה שבמערכות שעשינו, שאנחנו באמת נתנו מספיק הגנות לדברים מסוימים; ואנחנו יודעים שעל הציר הזה היום, למצוקות שיש, אנחנו לפעמים עושים דברים שהם לא כל כך קלים ולא פשוטים.

אורי מקלב: דילגנו – ניקח דוגמה, דוגמה של יותר – אני לא אגיד "רפורמת המזון", היה לי גם שם סיפור של כל ההפרטה של הרופאים הווטרינרים, אז בריאות הציבור – מוציאים את זה לחברות, למכונים שעושים את זה, בלי שהרשות מעמידה רופאים שלה, ויש בזה הרבה חששות.

אורי מקלב: גם על זה אנחנו אומרים – בתקווה שהמשימה, שהדבר הכללי יותר חשוב מהבעיות הקטנות שאנחנו חושבים עליהן, שבגלל יוקר המחיה יכול להיות מפגע בדרך.

אורי מקלב: אנחנו פתחנו את זה, אבל ידענו שהייתה לנו משימה.

אורי מקלב: הדבר הבולט במיוחד זה נושא משבר הדיור, מצוקת הדיור.

אורי מקלב: במצוקת הדיור אנחנו הלכנו עכשיו ודילגנו על הליכים שפוגעים במערכת האיזונים שיש, ודאי.

אורי מקלב: זה יכול להיות באיכות הסביבה ובהגנה על הטבע, בהחלט יכול להיות.

אורי מקלב: אנחנו ממהרים, אבל מה לעשות, כשאנחנו יודעים שיש לנו מערכת של מצוקת דיור על ציר הזמן הזה של משימה לאומית, אנחנו מדלגים על דברים, לוקחים סיכונים.

אורי מקלב: כולנו שותפים, ודאי מי שמצביע בעד זה ורוצה גם ללוות.

אורי מקלב: הוא מלווה את זה בחשש, בחשש אמיתי.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: אני אביא לך דוגמה קטנה, אדוני היושב-ראש; אם זה מעניין אותך, אני אתן לך דוגמה קטנה.

אורי מקלב: בתוך הרפורמה הזאת של משבר ופתרונות מצוקת הדיור הלכנו על מהלך שיכול להיות שהוא מהלך דרקוני מאוד, ואנחנו מורים בחוק שאי-אפשר יותר לתת שימושים חורגים לדירות שמשמשות היום כמשרדים לרואי-חשבון, לאדריכלים, למהנדסים.

אורי מקלב: החוק בא להגיד בתחילתו – גם לרופאים לא לתת.

אורי מקלב: כל השימושים הרבים שנעשים, במיוחד בערים כמו תל-אביב ועוד ערים במרכז ובעוד מקומות, בחיפה, כשמשרדים ומרפאות ועוד דברים אחרים הם בתוך דירות, אנחנו באבחה אחת, אנחנו לא נותנים יותר לחדש ולתת שימושים חורגים.

אורי מקלב: רוצים לקבל עוד 30,000 יחידות דיור, 25,000 יחידות דיור.

אורי מקלב: זה דבר חשוב מאוד, אבל אנחנו לקחנו כאן סיכון.

אורי מקלב: יכול להיות שלהרבה משרדים זה יעשה קשיים מאוד גדולים, אני לא אומר שגם משברים מאוד קשים.

אורי מקלב: הם נמצאים במקום מסוים, יש לזה לפעמים יתרונות, או שעל זה מבוסס העסק, ואנחנו היום דורשים ממנו – אבל אנחנו הלכנו על זה.

אורי מקלב: אבל אנחנו גם החרגנו, ואני רוצה לציין את זה, החרגנו בשיתוף פעולה – לא מיידית, אבל בשיתוף פעולה של חברים גם בקואליציה וגם באופוזיציה, החרגנו את כל המרפאות, את כל הרופאים.

אורי מקלב: ודאי שאת מי שנותן שירות לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי אנחנו החרגנו, מכיוון שחשבנו שיש הבדל גדול בין משרד אדריכל או עורך-דין או מהנדס שנותן שירות בדירה שיכולה לשמש למגורים, לבין מרפאה שהיא לצורך הדיירים עצמם במקום הזה.

אורי מקלב: ואנחנו אסרנו בכלל שימוש חורג.

אורי מקלב: גם אם נניח שיבואו דיירים לאותן דירות, מי ייתן להם את השירותים אם לא ניתן להם שימוש חורג בדירות?

אורי מקלב: אבל אנחנו הולכים על זה, אנחנו חושבים שזה חשוב.

אורי מקלב: אני גם רוצה לציין פה שפתרון מצוקת הדיור הוא דבר חשוב, ואנחנו מקריבים על זה, אבל אנחנו צריכים לדעת שאנחנו צריכים לתת פתרונות דיור לכולם, והחשש – ואני מקווה שאנחנו נתבדה בחשש הזה – הוא שיהיו מגזרים שלמים שלא ייכנסו לתוך פתרונות הדיור, שלא ימצאו להם את הפתרונות הנכונים.

אורי מקלב: מעבר לכך שהם אזרחים שווי זכויות, ודאי בקואליציה הזאת, אם נדבר על המגזר החרדי, שצריך את הפתרונות הייחודיים לו – הוא משלם על כך, אבל צריכים לתכנן, בתכנון צריך לתת יותר מבני ציבור, עוד דברים שהם צריכים, שמייחדים את הציבור הזה בגלל אופיו, אופי הקן המשפחתי, והגרעין המשפחתי, ועוד דברים כאלה שמייחדים אותו, והוא לא יכול לגור בכל מקום, ולא שאחרי זה יבואו ויגידו שהוא זולג למקומות שלא מתאימים לו.

אורי מקלב: אני מניח – לא החרדים רוצים לבוא ולגור במרכזים חילוניים, ואני חושב שהחילוני לא רוצה לגור במרכזים חרדיים.

אורי מקלב: חיים זה ליד זה בשלום, אפשר לחיות בשלום, אבל צריך לתת לו את הכלים, ואחרי זה לא לבוא בטענות למה הוא בא לפה ולמה לשם, ויש כל מיני עימותים וחיכוכים.

אורי מקלב: בידינו לפתור, ואם לא נותנים את הפתרון ולא שמים היום דגש, לא יהיה פתרון.

אורי מקלב: אבל אני לא רוצה לבקש משהו ערכי, ולא בגלל שוויון זכויות, וגם משהו מעשי; לא יכול להיות פתרון דיור כש-25% מאלה שאמורים, שהם הקהל, הם השוק שקונים את הדירות, ויש מודעות יותר גדולה בציבור החרדי, אדם חוסך מרגע לידת ילדיו – חוסך מהלחם שלו, מהבילויים שלו, כדי שבסופו של דבר הוא יוכל לתת פתרון מינימלי.

אורי מקלב: לכן שיעור הקנייה באופן יחסי הוא יותר גדול, בשביל לתת לו פתרונות.

אורי מקלב: אני לא מדבר עכשיו על זה שגם בתקציב הזה מונצחת עדיין האפליה הגדולה בתקציבי החינוך, בתקציבי התרבות, לציבור שלם במדינת ישראל.

אורי מקלב: מעבר לכול, אני רוצה לדבר על עוד משהו, וזה דבר שמעיק עלינו מאוד, ואני לא חושב שצריך להיות בעניין הזה הבדל בין קואליציה לאופוזיציה.

אורי מקלב: מאשרים תקציב, מסכימים לתקציב, לא מסכימים לתקציב, אבל השאלה הגדולה – איך אחרי זה, אחרי שאנחנו באמת מוזילים, ומקציבים סכומים אדירים, סכומי עתק, למגוון הנושאים שיש בכל המשרדים, איך זה יוצא למעשה בפועל.

אורי מקלב: האם באמת אנחנו עדים לכך שכל המשרדים יודעים לנצל את התקציב הזה בצורה יעילה, בצורה ישרה, בצורה אמיתית, לא בזבזנית, לא שבויה בקונספציות כאלה ואחרות, כשאנשים בקיבעון ככה רגילים לעשות, ככה רגילים לפעול בקשר בין האזרח לבין המשרד בהוצאת המשאבים האלה, בהקצאת משאבים – למה מקצים?

אורי מקלב: אני אביא לכם דוגמה – ניקח משרד אחד, משרד התחבורה, בנושא של התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: זה נושא שמאוד מעיק עלינו.

אורי מקלב: כמה מיליארדים – כמה מיליארדים אנחנו משיתים, מוזילים, נותנים, מייעדים עבור תחבורה ציבורית?

אורי מקלב: ואני רוצה לשאול – שאלו אלה שמשתמשים בתחבורה ציבורית, האם הם באמת מקבלים את השירות, שהוא צריך להיות מבחן התוצאה מתוך ההשקעה הגדולה שלנו?

אורי מקלב: האם הציבור, ציבור נוסעי התחבורה הציבורית, או ציבור שאנחנו רוצים שייסע בתחבורה ציבורית, מקבל תחבורה ציבורית יעילה, אמינה, זמינה, נותנת שירות טוב, אוטובוס נקי, יחס טוב ואדיב, אוטובוסים ממוזגים?

אורי מקלב: בימים החמים אתה מקבל תלונות שלנהג יש מיזוג אוויר, ואוטובוס שלם נוסע בימים חמים בלי מיזוג אוויר; אוטובוסים שלא מתוחזקים טוב ועוד.

אורי מקלב: מבחן הזמן – יגידו לך אנשים, אני לא יודע בשביל מה עשו רכבת קלה ועוד נתיבי תחבורה ציבורית ומסלולים של תחבורה, נת"צים ומת"צים.

אורי מקלב: גרתי בקריית-מנחם פה בירושלים, עבדתי במרכז העסקים בגבעת-שאול, הייתי נוסע 20, 25 דקות, 30 דקות; היום אני נוסע 40, 45 דקות ו-50 דקות.

אורי מקלב: ניסיון אישי מר.

אורי מקלב: מה אני יכול לעשות?

אורי מקלב: אשתי עובדת בקטמון בירושלים, ואני גר ברמות – אני אביא לכם דוגמה – הייתה נוסעת – לאורך שנים, עובדת 35 שנה באותו מקום – לאורך שנים – עד השנים האחרונות הייתה נוסעת 40 דקות, 50 דקות, לא בשעות לחץ, בשעות 13:00–14:00, בצהריים, בסיום הלימודים, היום זה שעה ו-40 דקות.

אורי מקלב: וזה לא מקרה חריג, בסטנדרט.

אורי מקלב: משקיעים כל כך הרבה כסף; ניקח את הדוגמה הכי קרובה אלינו, מי שמגיע מצפון, מי שמגיע מחוץ לירושלים אל ירושלים, הפקקים בבוקר – העומסים האלה בלתי סבירים.

אורי מקלב: לא יעלה על הדעת שלוקח שעה לנסוע 3 ק"מ בכביש 1.

אורי מקלב: כבישים חדשים – שעה לוקח כביש גולדה מאיר, שעה.

אורי מקלב: איזה בזבוזים, איזה השלכות, באמת, גם בגלל העבודה, וגם יחסי העבודה בין עובד למעביד.

אורי מקלב: הכספים הרבים האלה – דברים שהיו צריכים שהמשרד ישב.

אורי מקלב: אני שואל כאן שאלה ואני יודע את התשובה – האם ישבו במשרד, הבכירים ישבו פעם אחת לראות איך פותרים את העומסים האלה?

אורי מקלב: אין פתרון.

אורי מקלב: תוכניות רבות.

אורי מקלב: יש פתרונות.

אורי מקלב: יש פתרונות, שלא תחשבו שאין פתרונות, לא צריך בשביל זה להיות מהנדס גדול, צריך כבר עכשיו לעשות תכנון.

אורי מקלב: לדוגמה, הר-חוצבים לוקח חלק מהעומסים האלה.

אורי מקלב: אם הייתה כניסה להר-חוצבים, כניסה צפונית מכביש 9, זה היה חוסך.

אורי מקלב: זה לא דברים שרק אני אומר, גם מומחים לתחבורה ציבורית, אבל עדיין אף אחד עוד לא קידם משהו בעניין הזה, בהשקעה.

אורי מקלב: קח את נושא ה"רב-קו" – תחבורה ציבורית משוכללת, כרטיס שיש ל-2 מיליון איש, יותר מ-2 מיליון כרטיסים של "רב-קו" יש בציבור, איך הוא לא עומד בשום שכלול טכנולוגי, עמידה טכנולוגית מינימלית, עם ערך צבור, עם מסלקה, כל קו תחבורה ציבורית בעצמו – טעויות, בליעה.

אורי מקלב: קנסות יודעים לתת, קנסות במהירות.

אורי מקלב: סיפרתי בישיבת הוועדה האחרונה שהייתי, שיש כאן צומת דמים, ממש כאן, 1.5 ק"מ מהכנסת, בכביש 9, החיבור בין כביש 9 לכביש גולדה מאיר.

אורי מקלב: מי שנוסע שם רואה כמעט יום-יום תאונות.

אורי מקלב: דיברתי עם תוכניתן לתחבורה, עשו ישיבה, יש איזה חמישה פתרונות או חמש הצעות לפתרון – להרחיב, שילוט ומצלמת מהירות.

אורי מקלב: לפני שנה וחצי ישבנו, מה אתם חושבים מכל הפתרונות שהיו, מה באמת יישמו – שינוי הצומת?

אורי מקלב: שילוט בצומת?

אורי מקלב: אזהרה?

אורי מקלב: דבר אחד – מצלמת מהירות.

אורי מקלב: את זה שמו מייד, בחודש הקרוב.

אורי מקלב: את זה מייד שמו.

אורי מקלב: שאר הדברים נעלמו.

אורי מקלב: לא עשו.

אורי מקלב: אפשר ללכת בנושאים האלה ולהרחיב, הרבה להרחיב, בעניין הזה, ואני לא מדבר גם על אמינות, וצריך לדעת, צריך להיות גם יושר; כשאנחנו רואים היום כשיוצאים מכרזים חדשים, הופתעתי לשמוע – אני בטוח שגם אתה, אדוני היושב-ראש, תופתע – על מכרזים חדשים לתחבורה ציבורית.

אורי מקלב: מה התברר?

אורי מקלב: מה היה המקדם של חלק מהחברות שזכו במכרז?

אורי מקלב: שהחברה נתנה למשרד התחבורה עשרות מיליוני שקלים כדמי זיכיון.

אורי מקלב: חברה שזכתה עכשיו בקו תחבורה בצפון, איך היא זכתה?

אורי מקלב: היא העבירה יותר מ-200 מיליון שקל למשרד התחבורה כדמי זכיינות.

אורי מקלב: כאילו הם איזה מגרש חניה בבית-חולים, שהוא נותן לבית-חולים זיכיון כדי לקבל את ההכנסות, כך התחבורה הציבורית מתנהגת מול החברות הציבוריות.

אורי מקלב: איך הם עכשיו מתנהגים?

אורי מקלב: הרי צריכים להרוויח.

אורי מקלב: מה עושים?

אורי מקלב: נותנים שכר מינימום או פחות משכר מינימום לנהגים, בלי תנאים, בלי שום דבר.

אורי מקלב: מי שסובל מזה ודאי זה גם הנהגים, שגם הם בני-אדם, ובסופו של דבר גם הנוסע.

אורי מקלב: במקום שמי שנותן שכר יותר גבוה לנהג הוא זה שיקבל יותר נקודות זיכוי, עושים בדיוק דברים הפוכים.

אורי מקלב: הזמן קצר.

אורי מקלב: אני יכול לפנות לגבי מעונות-יום – מעונות-היום, מה שרק אימא יודעת – אני לא הצגתי, כיוון שהשרה לא נמצאת, מבחינתי זה בסדר – איזה ביורוקרטיה, איזה קשיים עושים להורים ברישום למעונות-יום.

אורי מקלב: תאמינו שלקחו מיקור חוץ, וחברת מיקור החוץ נקנסת אם הם נתנו דרגה נמוכה – לא אם הם נתנו דרגה גבוהה; אם הם נתנו להורה דרגה נמוכה בטעות, הם נקנסים בהרבה כסף.

אורי מקלב: מה תעשה החברה הזאת כדי שהיא לא תערים קשיים עד שהיא תיתן את הדרגה שלה?

אורי מקלב: אישה חוזרת מחופשת לידה, גברתי השרה, היא רוצה לשלוח את הילד למעון, הילד נמצא במעון.

אורי מקלב: אם היא חוזרת לפני 15 בחודש, היא צריכה להשלים את כל החודש, את כל השעות – היא הגיעה ב-13 לחודש; אם אין לה השעות המלאות, היא לא תזכה בסבסוד למעונות.

אורי מקלב: ואם היא חוזרת ב-16, זה הזמן שנגמרו שלושה חודשים, היא לא תקבל בחודש הבא שום דבר.

אורי מקלב: אפשר להאריך ולהאריך בנושא הזה בלי סוף, כל משרד שניקח.

אורי מקלב: אני לא רוצה להגיד: שלטון הפקידים, אבל הביורוקרטיה מסאבת אותנו.

אורי מקלב: כספים רבים שאנחנו נותנים כאן, לא פלא שהם לא מגיעים ליעדם, ולא פלא שמפכ"ל לשעבר – אני מסיים – שהיה אמור להיות מפכ"ל, רק גילו קצת משהו, מה ראו?

אורי מקלב: שסכומים רבים הולכים – אני לא מדבר על "נתיבי ישראל" ועוד – על דברים, ומכיוון שאנחנו לא מוציאים ולא מתירים את הדברים האלה, ככה הם נראים.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תרשה לי רק חצי משפט אחד.

אורי מקלב: זה היה בשולי הדיון – ההצבעה אתמול בחוק הגיוס.

אורי מקלב: אמרו לי אנשים, הסבירו לי בתקופת הבחירות, מדוע לפיד מצליח מאוד: הוא חזק מאוד ברשתות החברתיות, מה שהוא מוציא בטוויטר והוא כותב.

אורי מקלב: הוא שם מסביר את עצמו, והציבור קונה את זה.

אורי מקלב: ראיתי אתמול – הראו לי את הטוויטר שהוא הוציא אחרי שחוק הגיוס נתקבל.

אורי מקלב: מה הוא כתב שם?

אורי מקלב: הוא כותב שם ישירות.

אורי מקלב: מכל מה שהיה לו להגיד, ליאיר לפיד, היה לו להגיד על חבר הכנסת יואב קיש, אישית: הסתכלתי עליך במחאות, ראיתי אותך צועק, והנה, כמה מהר הפוליטיקה השחיתה אותך.

אורי מקלב: כמה מהר, הוא אומר לו.

אורי מקלב: הנה, אתה לא הצבעת.

אורי מקלב: הוא לא כותב, בצביעות, מה היה פה, שאנחנו ראינו, שהוא הגיע ועוד חבר כנסת, עפר שלח – הגיעו לחברת הכנסת בן ארי ולחצו עליה, ודיברו אתה, ואמרו לה, והשפיעו עליה, ולא נתנו לה מנוח: תגידי שאם יואב קיש מקוזז, לא עולה, גם את לא מצביעה.

אורי מקלב: פעילות רבה רק כדי להכריח את יואב קיש לבוא להצביע, בפעילות לא חברית, לא מוסרית.

אורי מקלב: בפעילות כזאת, מפה, כמה שרואים אותו מגיע לפה, וממקד בחברת כנסת:

אורי מקלב: תגידי לו שאת רצית להתקזז כדי שיואב קיש יבוא ויעלה כאן להצביע, ואחרי זה לעלות בתמימות, בצביעות כזאת – איך הפוליטיקה השחיתה אותך.

אורי מקלב: לפיד, אתה הגעת כבר מושחת לכנסת, לכן הפוליטיקה השחיתה אותך.

אורי מקלב: לעשות מעשה נבזה כזה – עשר דקות לבוא לפה, להכריח את יואב קיש לעלות, על-ידי דרישה שחברת כנסת תדרוש שאם לא, גם היא לא מצביעה, ואחרי זה לכתוב: הסתכלתי על ההצבעה שלו וראיתי איך שהפוליטיקה השחיתה אותו.

אורי מקלב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

בצלאל סמוטריץ': אכן, חמור ולעניין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש – –

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: – – כנסת נכבדה, נאום כזה אולי היה ראוי שייפתח במילים: אוי ליצרי ואוי ליוצרי.

בצלאל סמוטריץ': אוי לי מיוצרי ואוי לי מיצרי.

אילן גילאון: האמת היא, אדוני היושב-ראש, שאמר ראש הממשלה אתמול בכנס של הליכוד שכלכלת ישראל חזקה.

אילן גילאון: זאת עובדה, כלכלת ישראל חזקה; התוצר הגולמי הלאומי הוא טוב, מאזן התשלומים הוא טוב.

אילן גילאון: הכלכלה, מצבה מצוין.

אילן גילאון: אנחנו שואלים מה מצבם של האזרחים, בסופו של דבר, או מה מצבם של האזרחים, אדוני היושב-ראש, באופן יחסי לכלכלה הכל-כך חזקה.

אילן גילאון: מי נהנה כל כך מן הכלכלה הישראלית החזקה?

אילן גילאון: הנה, מפורסם נתון, ממש היום, שישראל נמצאת במקום השישי בבריאות תושביה, מקדימה מדינות בתוך ה-OECD; רק שכחו לציין שם שמדינת ישראל היא במקום הראשון בהשקעה פרטית בבריאות, בעולם כולו.

אילן גילאון: את הנתון הזה שכחו לציין.

אילן גילאון: לכן, הדיון הוא תמיד, אדוני, בשאלה מי מקבל בסופו של דבר, ומי משלם, מהי מידת האחריות ומהי מידת הביטוח שמדינת ישראל נותנת לאזרחיה.

אילן גילאון: זאת השאלה המרכזית.

אילן גילאון: לצערי – לפעמים אני אומר לעצמי, למה אני עולה בכלל לדבר על התקציב ואולי לבזבז עשר דקות יקרות מחיי, כי חבל על הזמן – אני עושה את זה שנה אחרי שנה, ואני יכול להגיד לך, אדוני, שהתקציב הרציף הזה הוא לפחות מאז 2009, ואני טוען שעוד קודם, עם כמה הפסקות באמצע – שהתקציב הבסיסי הוא התקציב מהתקופה של שמחה ארליך.

אילן גילאון: משנים לו מדי פעם את הכריכה, מעדכנים את הנתונים, אבל אין שינוי במגמה, מהבחינה הזאת, אין להפוך את הקערה על פיה.

אילן גילאון: התקציב הוא תמיד תוספתי, הוא תמיד שמרני, הוא תמיד פחדני.

אילן גילאון: יש לו קיצוץ רוחב, כי הכי קל להתמודד עם קיצוץ רוחב, כשלוקחים מכולם.

אילן גילאון: לא מעדיפים סדר עדיפויות, כי זה הדבר המרכזי, וזוהי בעצם ממשלת ביבי השלישית הרצופה – עוד מעט ראש הממשלה הזה שובר את השיא של ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל, דוד בן-גוריון.

בצלאל סמוטריץ': הוא עבר אותו, לא?

אילן גילאון: עבר אותו כבר?

אילן גילאון: טוב, הנה, אתה רואה, אני לא הייתי מעודכן.

אילן גילאון: עבר אותו.

אילן גילאון: עבר אותו.

בצלאל סמוטריץ': את הקדנציה הראשונה.

אילן גילאון: אפילו עבר אותו.

אילן גילאון: אני רוצה להזכיר לך שהוא אמר: לאור חזונם של נביאי ישראל, אני מכריז בזאת על הקמת מדינת ישראל.

אילן גילאון: ואילו ראש הממשלה הזה, הקפיטליסט הזה – קפיטליסט בהכרה – – –

מאיר כהן: אני הגעתי לשמוע אותך.

מאיר כהן: אתה יכול להתחיל מהתחלה?

אילן גילאון: אני אעדכן אותך.

אילן גילאון: אל תדאג.

קריאה: תגיד עוד פעם "קפיטליסט".

אילן גילאון: קפיטליסט בהכרה, אבל הוא לא קפיטליסט סתם – קפיטליסט שורד, או קפיטליסט בולשביק, הייתי אומר, שבהחלט יש לו קפיטליזם ברוב תחומי חייו – הוא יכול – לעומת דברים מסוימים שהם לעולם לא מפריטים אותם, בהם משקיעים, כל המדינה היא עסק, מה שרנטבילי הולך, ומה שלא – חותכים, חוץ מכמה לקונות שהוא שורד מהן, שהוא מקיים אותן.

אילן גילאון: ובסופו של דבר, השחיקה כאן היא בבנייתו של משטר לעומתי לרוב תושביה של מדינת ישראל.

אילן גילאון: מה לעשות, אני מייצג את המעמד שממנו אני בא, אני מודה.

אילן גילאון: והמעמד שממנו אני בא, באופן אישי – אני, אילן גילאון, יהיה תמיד מעמדו של ילד מהגר עם צרכים מיוחדים, בן לאם אורזת תפוזים בבית-אריזה ולאבא שעושה תעלות בקיר כחשמלאי.

אילן גילאון: זה המעמד שאני מייצג כאן, ואני מזדהה עם כל הקבוצה הזאת יותר מכל זיהוי אחר בחלוקה אחרת.

אילן גילאון: הציבור הזה, הורע לו.

אילן גילאון: אני רוצה לעשות גם השוואה לתקופה של דוד בן-גוריון, כי לפטרנליזם של מפא"י, שהיה גרוע, ועשה כל כך הרבה טעויות, בתחום הרב-תרבותיות ובתחומים אחרים, וקיפוח, וקורופציה, ושחיתות – בסופו של דבר, לפחות ברמת ההתכוונות והאחריות, היו בסיסים שהייתי רוצה ממדינה שמכריזה על עצמה "לאור חזונם של נביאי ישראל"; והנביא המרכזי בנושא הזה, אדוני בוודאי יודע, היה הנביא עמוס, שדיבר על "צדק צדק תרדף" ולא תעשוק גר ויתום ואלמנה, ואנחנו הרחקנו ת"ק פרסה.

אילן גילאון: הנה, היום, כשהכלכלה היא חזקה, יש כל כך הרבה פחות אחריות, אדוני.

אילן גילאון: פעם הכלכלה הייתה מאוד מאוד חלשה, חיינו על קרעים; היו שהאשימו את בן-גוריון, למה הוא לקח את הפיצויים מגרמניה, וזה כי זה היה האוויר כדי להציל את הכלכלה הישראלית.

אילן גילאון: והיום, כלכלה חזקה ואזרחים חלשים.

אילן גילאון: לא רק חלשים – אזרחים שיודעים שבסוף נפילתם הם יישארו לבד, לבדם, אדוני.

אילן גילאון: אתה רוצה לשאול אותי שאלות?

בצלאל סמוטריץ': באמת שאני שואל עכשיו, אמיתי, ממרום גילך: האזרחים היום – – –

אילן גילאון: אמיתי, ממרום גילי.

אילן גילאון: בן כמה אני נראה לך, אדוני?

בצלאל סמוטריץ': אני שואל, האם באמת היום האזרחים – – –

מיכל רוזין: אנחנו לא שומעים.

אילן גילאון: פעם שאלו אותי אם נולדתי לפני המלחמה, ואני חשבתי שהכוונה למלחמת ששת הימים.

אילן גילאון: זה היה כשהצטרפתי למפ"ם, הייתה בחורה, והיא אמרה לי: חבר, אתה באת לפני המלחמה?

אילן גילאון: אמרתי: כמובן, מה זאת אומרת?

אילן גילאון: ואז אני שואל אותה: אבל לאיזו מלחמה את מתכוונת?

אילן גילאון: אז היא אומרת לי: עולם, עולם.

אילן גילאון: אז שאלתי אותה אם זו הראשונה או השנייה.

בצלאל סמוטריץ': אני שואל: האם לדעתך באמת האזרחים היום חלשים יותר מאשר בעבר, או שרק הפער בין החוזק של הכלכלה לחוזק של האזרחים?

אילן גילאון: האנשים חלשים יותר, עובדתית.

אילן גילאון: מה זה מה שבעבר?

אילן גילאון: הכול צריך להיות – – –

בצלאל סמוטריץ': למשל תקופת הצנע.

בצלאל סמוטריץ': אבא שלי וסבא שלי – – –

אילן גילאון: אדוני, פעם רעב היה בטן מקרקרת או בטן תפוחה.

אילן גילאון: אני מקווה שאנחנו לא מדברים במונחים האלה, כי תמיד אומרים לנו: מצבנו טוב.

אילן גילאון: אני מתייחס למצב שלנו – על הרצפה לעומת התקרה, זה מה שקובע.

אילן גילאון: אם מורה עובדת 35 שנים כדי לקבל את משכורתו של מנכ"ל בנק הפועלים בחודש אחד, יש לנו בעיה מבנית בחברה שלנו.

אילן גילאון: לכן אני אומר: מה ששולט בה זו רמת הגרידיות והחמדנות של האנשים, אדוני.

אילן גילאון: לו אני הייתי כותב את לוחות הברית, או שהייתי יכול לייעץ לכותב לוחות הברית לכתוב את הדברים הללו, הייתי מציע לו שאת החמדנות יקדים לגנבה, משום שלפעמים אנשים נאלצים לגנוב כדי לשבור – פת לחם.

אילן גילאון: אבל חמדנות זה הרעיון הרע ביותר.

אילן גילאון: אני יותר מדי הולך לכיוון הזה, אני רוצה באמת לדבר רק על התקציב, בכל זאת – יש בכל זאת ייחוד לתקציב הזה.

חיים ילין: חמדנות – תגיד עוד פעם ליושב-ראש, חמדנות זה – – –

אילן גילאון: חמ-ד-נות.

חיים ילין: בדיוק.

אילן גילאון: אני אגיד לך משהו, ואולי היושב-ראש גם מכיר את זה, מתוך דוגמאות מהבית שלו, ואולי הוא יודע על מה אני הולך לדבר, משום שהמציאות כאן היא שהכול צפוי אבל הרשות איננה נתונה.

אילן גילאון: אנחנו עוסקים במשחק, בקרקס, בלהטוטנות.

אילן גילאון: למעשה לכנסת אין כלים ואין לה גם יכולת להשפיע על התקציב הזה, ואז מה שקורה, בסופו של דבר, הוא שזה מתנהל כמו הביזה שאדוני רואה בחנויות הגדולות האלה כשפורצת רעידת אדמה – כל הבוזזים נכנסים, וכל אחד חוטף מכל הבא ליד: אחד טלוויזיה, אחד זה, אחד – ואחד 10 מיליון לקברי צדיקים, ואחד לדבר הבא.

אילן גילאון: היהדות, אגב, עולה המון כסף, כפי ששמתי לב, והרוחניות עולה הרבה מאוד כסף, כפי ששמתי לב, אבל בסופו של דבר, הוא תקציב של ביזה.

אילן גילאון: עכשיו, למה?

אילן גילאון: כי הממשלה הזאת נמצאת על כרעיים – ובסופו של דבר היא תלויה בכל אחד שסוחט אותה באיומים, הייתי אומר, ועל זה הייתי אומר: כחלון, הגם אתה בסחיטים ובלחיצים?

אילן גילאון: הרי ידענו שרק בנימין נתניהו הוא כזה.

אילן גילאון: ואדוני אולי יודע על מה אני מדבר.

אילן גילאון: יכול להיות שזה גם בישראל, הדברים האלה שאני מדבר עליהם, ואולי לא, אין לי מושג, אבל בוודאי אתה יודע.

אילן גילאון: זה דבר שהוא לא נכון, הוא לא בריא, הוא בדיוק שייך לרפובליקת בננות בסופו של דבר – אדוני יודע כמה הוא לבד קיבל בתוך התקציב הזה.

אילן גילאון: והמובלעת הגדולה ביותר, שאומרת שבעצם כאן לא קובעים שום דבר, היא תקציב הביטחון, אדוני.

אילן גילאון: אגב, אין ביטחון.

אילן גילאון: ככל שהתקציב עולה, הביטחון יורד; יש פה איזו משוואה הפוכה, וצריך גם להבין אותה.

אילן גילאון: תקציב הביטחון, נאמר, היה לפני שבוע.

אילן גילאון: שר הביטחון אמר שלא להצביע עבור תקציב הביטחון, משום שצריך להשלים השלמה כהנה וכהנה.

אילן גילאון: מדובר בין 3 ל-7 מיליארד שקלים, והכול בסופו של דבר יסתדר, מדוע?

אילן גילאון: משום שזה כנראה יסתדר, משום שאף אחד לא יודע על-אמת מה הוא תקציב הביטחון במדינת ישראל, איש לא יודע.

אילן גילאון: אומרים לנו שזה עניין של חיים ומוות.

אילן גילאון: כביכול, תקציב משרד הבריאות זה לא עניין של חיים ומוות.

אילן גילאון: כביכול, מלחץ דם ומסוכרת אנשים לא מתים.

אילן גילאון: אבל שם אפשר ללכת ולקצץ ולסגור, או להראות הישגים בכך שאנחנו גדלים בתקציבנו בריבוי הדמוגרפי ובגידול הדמוגרפי שאנחנו גדלים.

אילן גילאון: אז יש לי כמה תהיות, אני רואה שהזמן מסתיים לי, ואני בכל זאת רוצה להעלות כמה תהיות, במסגרת – – –

בצלאל סמוטריץ': קח עוד שתי דקות.

אילן גילאון: לא, בסדר, תודה, אני אסתפק בזמן שלי, כפי שניתן לי.

אילן גילאון: כמה תהיות וכמה מענות לגבי מה שקורה בתוך התקציב הזה בייחודיים, אבל לפני זה הייתי רוצה להציע שחוק ההסדרים ייקרא מעתה והלאה "חוק המסתדרים".

אילן גילאון: זה נראה לי השם שהולם אותו יותר מכל דבר אחר, ואז יש לי תמיהות שונות, שאני לא מבין אותן: א.

אילן גילאון: באמת מה יקרה עם תקציב הביטחון?

אילן גילאון: ב.

אילן גילאון: איזה גמ"חים, איזה "קניפלים"?

אילן גילאון: האם אתם מנהלים ספרים כפולים בתקציב המדינה?

אילן גילאון: האם כאן מתנהלים ספרים כפולים?

אילן גילאון: האם יש תמיד איזשהו גמ"ח מאיזשהו מקום, שאנחנו יכולים להוציא כסף כדי לתת לפלוני ולאלמוני?

אילן גילאון: ובסופו של דבר למי שלא נשאר תמיד, אנחנו יודעים.

אילן גילאון: לפני שבוע ניסיתי להעביר את הורדת המע"מ על תרופות, בעוד חודש אנחנו ננסה להעביר את השוואת קצבת הנכות לשכר המינימום, ונראה מה יקרה אז.

אילן גילאון: למה כל המיליונים האלה לא יהיו לטובת העניין הזה?

אילן גילאון: בכלל, מה שהכי סקרן אותי, חבר הכנסת כהן, זה למה האשכנזים צריכים פי-שניים כסף להגדלת הפוריות לעומת הספרדים.

אילן גילאון: מה, זה אומר משהו, שהאשכנזים פחות מבינים מהספרדים בנושא הפוריות איזשהו דבר?

ענת ברקו: באמת?

אילן גילאון: כן, ככה זה היה, 4 מיליארד מול 2 מיליארד.

מאיר כהן: 4 מיליון.

אילן גילאון: 4 מיליון, סליחה, 4 מיליון.

אילן גילאון: אתה יודע, אנחנו מדברים במיליארדים.

אילן גילאון: 4 מיליון מול 2 מיליון.

אילן גילאון: ולכן אני אומר – – –

מאיר כהן: שם זה הפריה כהלכה יותר – – –

אילן גילאון: הפריה כהלכה היא יותר יקרה?

אילן גילאון: אבל למה האשכנזים הם – – –

מאיר כהן: כי אצלם עוד יותר.

אילן גילאון: אה, איך זה נקרא?

חיים ילין: זה מתחיל בבית-הספר, בחינוך.

חיים ילין: תבדוק את מי מקבלים ואת מי לא מקבלים, משם זה מתחיל.

אילן גילאון: זה כנראה הפריה "חָלָק", מה שקוראים, אנחנו מבינים את זה.

חיים ילין: "גלאט כשר".

אילן גילאון: בכל אופן, תקציב נתניהו השלישי, אדוני, הוא לא תקציב בשורה.

אילן גילאון: הוא ממשיך את אותה מערכת של חלוקת העושר הלאומי על-פי הפירמידה שפחות מקבלים יותר, ויותר מקבלים פחות.

אילן גילאון: אגיד לך את האמת, בסך הכול אתה יודע, יש מפלגות חרדיות – אני שייך למפלגה חרדתית.

אילן גילאון: אנחנו אנשים חרדתיים, אנחנו מפחדים שמא מערכת הביטוח שהמדינה נותנת לנו איננה מספיקה, ולכן אנחנו אנשים שתמיד מעדיפים להעצים ככל שאנחנו יכולים להעצים את זולתנו, רק כדי שנשיג דבר אחד – כדי שנועצם בסופו של דבר, ואיש לא יעשה אתנו חמלה וצדקה.

אילן גילאון: כמו שאומר שר האוצר שלנו, שהוא איש שיש לו חמלה ליברלית: אני לא זקוק לחמלה, יש ברוך השם כאן מדינה.

אילן גילאון: אנחנו לא עיירה בסוף המאה ה-19 באיזו אוטונומיה בפולין.

אילן גילאון: אנחנו מדינה ריבונית, והדברים צריכים להיות מנותבים על-פי אוניברסליות וחלוקה.

אילן גילאון: לכן, השאלה המרכזית בכל תקציב היא: מי מקבל כמה ולמה ומי משלם כמה ולמה.

אילן גילאון: מה באמת יעשו אותם בוגרי חמש יחידות מתמטיקה כאשר מצד אחד אתה מקצץ את תקציב המל"ג ב-250 מיליון?

אילן גילאון: הם ילכו להשתטח על קברי צדיקים, אדוני?

אילן גילאון: זה מה שיהיה להם לעשות?

אילן גילאון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

נורית קורן: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברים, מחר אנחנו הולכים להצביע על מאות מיליארדי שקלים.

נורית קורן: יחד עם זה, אני רוצה לספר שעיקר העבודה שלנו בנושא התקציב נעשה בוועדות הכנסת השונות, ותאמינו לי ששם היו הרבה מלחמות עד השעות הקטנות של הלילה.

נורית קורן: אני אישית, כחברה בוועדת הכלכלה, בוועדת העבודה והרווחה וגם בוועדת הכספים, ישבתי שעות רבות בדיונים מרתוניים במגוון רחב של נושאים.

נורית קורן: כל חוק שנכנס לדיון בוועדה, יוצא ממנה בצורה שונה לחלוטין, ואני מאמינה שהתוצאה הסופית, אחרי חודשים של עבודה קשה ומאומצת, מהבוקר ועד לשעות הלילה המאוחרות, היא תוצאה טובה; היא טובה לקשישים, טובה לצעירים, טובה לפריפריה, טובה למרכז, טובה לדיור, טובה לתעסוקה וטובה לכלל הציבור.

נורית קורן: אני רוצה לספר לכם שעבורי, כחברת כנסת חדשה, זאת הייתה חוויה אמיתית ומלמדת, איך עובדת ועדת הכספים על התקציב ואיך מתקבלות ההחלטות.

נורית קורן: בחודשים האחרונים, כחלק מדיוני התקציב השונים, פעלתי בוועדות השונות והייתי חלק מתהליך שינוי משמעותי עבור כלל הציבור.

נורית קורן: אישית, פעלתי רבות על מנת לעשות שינויים שהאמנתי בהם, והאמנתי שצריך לשנות על מנת למנוע פגיעה בציבור זה או אחר.

נורית קורן: בוועדת הכלכלה הייתי חלק מפיצול רפורמת הפטם מחוק ההסדרים.

נורית קורן: הבנו שמדובר ברפורמה רצינית, ולא ניתן להעבירה כלאחר יד, ויש לדון בה בנחת וללא לחצים.

נורית קורן: גם בוועדת הרווחה, בנושא של הפיקוח על המזון ומה שמכונה חוק הווטרינרים, עמדתי לצדם של העובדים.

נורית קורן: העובדים הם הווטרינרים שהיו עלולים להיפגע, וביקשתי בדיון שישבו ויסכמו עם האוצר, ההסתדרות והעובדים, ואכן נחתם הסכם לטובת העובדים, וכך יכולנו להצביע בהסכמה מלאה של אופוזיציה וקואליציה על חוק טוב, שקובע את הטיפול במזון מוקפא ושינועו בדרכים עד לאחסונו בבית הלקוח, וכל זאת על מנת שלא תהיה פגיעה במזון ובאיכותו.

נורית קורן: בעניין זה, ברצוני להסב את תשומת לבם של חברי חברי הכנסת במליאה והצופים בבית, אני פועלת ומקדמת מדיניות תזונה בת-קיימא – מדיניות שמספקת לאוכלוסייה מזון בריא במחיר שווה לכל נפש, תוך שמירה על הסביבה ופיתוח כלכלה מקומית מקיימת, כי יש קשר ברור בין המזון שאנו מכניסים לגופנו ולגוף ילדינו לבין הבריאות שלנו, והרבה מאתנו מונעים משיקולים בריאותיים כאשר אנחנו בוחרים מה לאכול.

נורית קורן: ברור לנו כי תזונה לקויה תוביל לפגיעה בבריאותנו ותזונה בריאה ומזינה תגרום לחיזוק הגוף ולשיפור החיים לאורך זמן.

נורית קורן: כמו כן, מדובר בחיסכון עתידי במשאבים למדינה ולאזרחיה.

נורית קורן: לפיכך, אני פועלת עם שר החקלאות וגם פעלתי עם שר הכלכלה ואמשיך לפעול גם לאחר שהתקציב שיאושר.

נורית קורן: נקודה נוספת שברצוני להעלות היא בנושא אנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: חברים, עוד קודם לחברותי בכנסת, בהיותי עורכת-דין, עסקתי בסיוע ובמימוש זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות, ולכן זה היה אך טבעי שכאשר נבחרתי לחברת כנסת אקדם את התחום כאחת מהמובילים בעשייה ובאג'נדה היומיומית שלי.

נורית קורן: בחודשים האחרונים נפגשתי עם אנשים עם מוגבלות ששטחו בפני את הקשיים שלהם, והעליתי הצעות לסדר-היום במליאה – את נושא הנגישות בבניינים ציבוריים; פגשתי ילדים והורים לילדים עם מוגבלות, ואף קיימתי סיורים במוסדות ציבוריים אשר מטפלים באוכלוסיית האנשים עם מוגבלות ובבתי-ספר בחינוך המשולב והמיוחד.

נורית קורן: כחלק מחברותי בוועדה לבחירת שופטים, אני עתידה לפגוש בשבוע הקרוב, עם חברי הוועדה, את השופט ריצ'רד ברנסטין, שופט בית-המשפט העליון העיוור הראשון בארצות-הברית.

נורית קורן: זה יהיה מפגש ראשון מסוגו.

נורית קורן: אנו עתידים לקיים דיון בנושא של קביעת קריטריונים למינוי שופטים עם מוגבלות במערכת בתי-המשפט בישראל.

נורית קורן: לטעמי, מערכת בתי-המשפט צריכה להיות אחת ממובילות דגל השילוב, וזאת על מנת להביא לייצוג הולם של כל מגזר בבתי-המשפט, והשופט ברנסטין יוכל לפרט בפני חברי הוועדה את החשיבות של שילוב אנשים עם מוגבלות בעיקר במערכת המשפטית.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, תקציב המדינה שאנחנו נאשר מחר הוא תקציב חברתי וחשוב.

נורית קורן: בשנים הקרובות אנחנו נקבל גם את ההכנסות מהגז.

נורית קורן: אני יודעת שרבים מיושבי הבית פה יצאו נגד מתווה הגז, וגם הציבור – –

מאיר כהן: זה לא – – – אם זה לא היה – – – זה לא היה עובר.

נורית קורן: – – אבל, חברים, ראש הממשלה והשרים הממונים פעלו רבות כדי שמי שייהנו מההכנסות יהיו האזרחים, ואפשר לראות את זה כבר בתקציב הקרוב.

נורית קורן: יש יותר השקעה בחינוך, בתשתיות, בכבישים.

נורית קורן: נכון, חלק גדול מהתקציב הולך לביטחון – אינני מתיימרת לדבר בשם ועדת חוץ וביטחון, אבל לא צריך להיות ביטחוניסט כדי להבין את הסיטואציה והסביבה שבה אנו חיים.

נורית קורן: רק השבוע קיבל העולם סטירת לחי מצלצלת מארגון "דאעש".

נורית קורן: לצערי, אנחנו נמצאים בעיצומו של גל טרור רצחני, גם בארצנו; גל של אנשים אשר לוקחים סכין מטבח ויוצאים לרחוב לפגוע באזרחים חפים מפשע.

נורית קורן: אני לא מתכוונת לפתוח פה ויכוח או דיון ביטחוני, אבל מעל במה זו אני קוראת לשני הצדדים: הניחו את הסכינים והרובים.

נורית קורן: איננו צריכים להמשיך לחיות על חרבנו.

בצלאל סמוטריץ': שני הצדדים?

נורית קורן: כן.

בצלאל סמוטריץ': שני הצדדים דוקרים?

נורית קורן: שני הצדדים.

נורית קורן: לסיכום, אדוני היושב-ראש וחברי, שעות רבות עוד לפנינו.

נורית קורן: שעות של דיבורים, התנצחויות וויכוחים, אבל בואו לא נשכח עבור מי אנחנו פה, מי שלח אותנו ועבור מי אנחנו מצביעים מחר.

נורית קורן: ועל כן אני קוראת לכולם – הצביעו בעד התקציב.

נורית קורן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': יש לך 11 דקות.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רוזין.

חיים ילין: אמרו לי שיש יותר.

בצלאל סמוטריץ': 11 דקות.

חיים ילין: אמרו לי 15.

בצלאל סמוטריץ': 11 דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חיימיקו, אם תדבר מעניין אנחנו נשקול להאריך לך.

בצלאל סמוטריץ': אם תשעמם, נוריד אותך באמצע.

בצלאל סמוטריץ': קדימה.

נורית קורן: סליחה, שעממתי אותך?

בצלאל סמוטריץ': חס וחלילה.

חיים ילין: יפה.

חיים ילין: זה יפה.

חיים ילין: אבל משעמם למי?

נורית קורן: חיים ילין לא משעמם אף אחד.

חיים ילין: למי משעמם?

בצלאל סמוטריץ': משעמם או מעניין זה לא עניין של – אתה צריך בעיקר אותי לעניין.

חיים ילין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, "אם אין בזה משמעות, מה טוב.

חיים ילין: זה חוסך המון טרחה.

חיים ילין: את מבינה?

חיים ילין: כי לא נצטרך לגלות אותה" – מתוך הספר "הרפתקאות עליסה בארץ הפלאות", מפי הדמות: מלך הלבבות.

חיים ילין: משפט אחד שמתאר את כל המהות של ממשלת ישראל ותקציב המדינה שעליו אנחנו הולכים להצביע מחר: ממשלה ללא משמעות ותקציב מדינה ללא הבנה וחשיבה על הצרכים האמיתיים של מדינת ישראל.

חיים ילין: בעצם יש איזושהי הבנה וחשיבה קטנה, קטנטנה – הצורך לשרוד; להמשיך ולהחזיק בתפקיד, ולא משנה מה המחיר.

חיים ילין: בהכנת תקציב המדינה הנוכחי כל חבר כנסת הפך להיות מלך.

חיים ילין: מלך הלבבות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ילין, הפתיחה הייתה מעניינת, הוספתי לך עוד ארבע דקות, כמו שהבטחתי.

חיים ילין: למה אתה חותך לי את חוט המחשבה עכשיו?

חיים ילין: בהכנת תקציב המדינה הנוכחי כל חבר כנסת הפך למלך.

חיים ילין: מלך הלבבות.

חיים ילין: כל חבר כנסת הוא שר אוצר שמחלק כספים למקורבים ולפעילים.

חיים ילין: אני לא צריך להגיד לך, כבוד היושב-ראש, כמומחה.

חיים ילין: אומנם אתה צעיר כמוני בכנסת, אבל הסחטנות של 280 מיליון שקל – אני חייב להגיד פה, על המקום: גם מפעל שמייצר נייר טואלט, יש לו חזון, אסטרטגיה, ויש לו גם תקציב, והוא מסתכל בראייה כוללת על כל מצב המפעל, כל מצב המדינה, ואז הוא קובע.

חיים ילין: יש דירקטוריון.

בצלאל סמוטריץ': איזה 200 מיליון?

חיים ילין: 280 מיליון שקל.

בצלאל סמוטריץ': של מי?

חיים ילין: 278.

בצלאל סמוטריץ': מה שדאגנו לחטיבה להתיישבות אתה מתכוון?

בצלאל סמוטריץ': התקציב שהבאנו לחטיבה להתיישבות?

בצלאל סמוטריץ': נגד זה אתה יוצא, חבר הכנסת ילין?

מאיר כהן: חיימ'קה, היושב-ראש מגחך.

מאיר כהן: חיים, היושב-ראש מגחך.

מאיר כהן: הוא אומר: איך הוא לא יודע שזה הרבה יותר?

חיים ילין: תכף, תכף, עוד לא סיימתי.

חיים ילין: אני רק בהתחלה.

בצלאל סמוטריץ': לא, אני רוצה להבין אם הוא מתכוון לתקציבי החטיבה להתיישבות, שהוא רוצה שנקצץ אותם – –

חיים ילין: חברי, אני – – –

בצלאל סמוטריץ': – – רק שנבין.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אתה בניגוד אינטרסים פה.

חיים ילין: אתה עכשיו היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': טוב, אני ממלכתי.

בצלאל סמוטריץ': עזוב.

חיים ילין: יפה.

חיים ילין: סחטנות ללא אסטרטגיה, ללא ראייה כוללת, אלא מחטף – לחטוף כמה שיותר לאלה שהצביעו בעדנו.

חיים ילין: זאת המהות.

חיים ילין: ממשלה של 61 חברי כנסת, שנבין, כל אחד שמחר יצביע נגד מפיל את הממשלה.

חיים ילין: אז מה זה עוד 2 מיליון שקל?

חיים ילין: מה זה עוד 6 מיליון שקל?

חיים ילין: כל אחד הופך להיות מלך במליאה ריקה לחלוטין.

חיים ילין: אבל אני עדיין – תאמינו לי, עם המבטא – עולה חדש.

חיים ילין: קראתי שם, באותם 280 מיליון שקל – הפריה.

חיים ילין: בהתחלה הייתי בטוח שכתוב שם "פריפריה".

חיים ילין: לא, לא כתוב פריפריה, כתוב הפריה.

חיים ילין: אני לא הבנתי.

חיים ילין: כתוב הפריה, ואז אני רוצה להסביר לכם: אנחנו, אלה שיושבים על גבולות מדינת ישראל, אנחנו, אלה החקלאים, מפרים את האדמה.

חיים ילין: לא רק מפרים את האדמה, מקימים יישובים.

חיים ילין: את שלומית, את נווה, את בני-נצרים, על גבול מצרים.

חיים ילין: את כל 11 הנקודות מול רצועת-עזה.

חיים ילין: זאת הפריה של האדמה, ולא התקציבים המגוחכים שאתם חוטפים שם.

חיים ילין: אין דברים כאלה.

בצלאל סמוטריץ': חיים, תעשו את זה על-פי ההלכה, ניתן לכם גם.

חיים ילין: אין דברים כאלה, אין דברים כאלה.

חיים ילין: ואני אומר לכם את זה.

חיים ילין: אם לא הייתה ציונות, לא היית יכול לדבר פה עכשיו על הלכה בכלל.

חיים ילין: בטח לא בתוך מדינת ישראל.

חיים ילין: והמהפכה שעשתה הציונות במדינת ישראל זה להקים את המדינה.

חיים ילין: מעל הכול, מעל כל שיקול אישי של כל אחד.

חיים ילין: עם כל הטעויות שנעשו.

חיים ילין: אבל מה?

חיים ילין: מחר הולכים לזכור את בן-גוריון, מי שלקח את השממה, נתן דוגמה אישית – ואין לנו זמן, לח"כים, להגיע לשם.

חיים ילין: והקציבו לנו, כבוד היושב-ראש, שעתיים.

חיים ילין: ואף אחד לא יודע איפה שדה-בוקר, קיבינימט.

חיים ילין: שעתיים הלוך, שעתיים חזור, ולתת כבוד לבן-גוריון לפחות שעה – יש מטוסים?

חיים ילין: יש מסוקים?

חיים ילין: איפה אנחנו חיים בכלל?

חיים ילין: איפה אנחנו נמצאים?

חיים ילין: זה בדיוק מה שקורה כשחלק מחברי הכנסת, שחיים במרכז, לא יודעים איפה שדה-בוקר והפריפריה.

חיים ילין: כל כך רחוק מהעין רחוק מהלב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ילין, מאחר שבתפקידי אני עכשיו דורש את כבודה של הכנסת, הפסקת השעתיים תוכננה כדי לאפשר לראש הממשלה, במסוק, להשתתף באזכרה ולחזור.

בצלאל סמוטריץ': רק כדי שהציבור ידע את האמת.

בצלאל סמוטריץ': לכן השעתיים האלה לא מופרכות.

חיים ילין: סליחה, למה ראש הממשלה לבד?

מיכל רוזין: ואנחנו לא קיימים.

בצלאל סמוטריץ': מחילה, אפשר להתווכח אם רוצים עוד או לא, אבל אל תהפכו את נשיאות הכנסת לגוף בזוי שלא יודע איפה זה שדה-בוקר.

חיים ילין: זה מה שהיה כתוב.

בצלאל סמוטריץ': הייתה החלטה לאפשר לראש הממשלה להשתתף, וכדי לאפשר לו לנסוע ולחזור הקצינו שעתיים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני – – –

בצלאל סמוטריץ': מותר לך להתווכח עם ההחלטה – אל תהפוך את הנשיאות לבזויה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, עוד יותר – אם זה שעתיים עם מסוק, תבינו כמה זה לוקח ברכב.

חיים ילין: עוד יותר.

מירי רגב: אבל אם הוא לא יהיה שם, היו מתלוננים למה הוא לא שם, זה הבעיה.

חיים ילין: לא לא לא לא לא.

מירי רגב: זה בדיוק הבעיה – –

חיים ילין: כבוד השרה – – –

מירי רגב: – – כשהוא כבר שם – למה הוא שם, ואם הוא לא שם – למה הוא לא שם.

חיים ילין: כבוד השרה, אני נמצא בנגב בזכות בן-גוריון – –

מירי רגב: אתה לא היחיד.

חיים ילין: – – ואם אני יכול להגיע לשם, אני אעשה את זה.

מירי רגב: אתה לא היחיד.

חיים ילין: מה?

מירי רגב: אתה לא היחיד שנמצא בנגב.

חיים ילין: אז למה – את, יש לך מסוק פרטי?

מירי רגב: מה לעשות שיש לנו יום תקציב.

חיים ילין: מה לעשות – – –

מירי רגב: מה לעשות.

חיים ילין: אז אפשר לעשות הפסקה – למען הציונות ולמען בן-גוריון אפשר לעשות הפסקה של חמש שעות.

חיים ילין: לא קרה כלום.

חיים ילין: לא קרה כלום.

חיים ילין: אבל זה ככה נראה – בדיוק כך הממשלה נראית – –

מירי רגב: – – –

חיים ילין: – – רק ראש הממשלה הוא זה שצריך להגיע לשם – –

בצלאל סמוטריץ': אם האופוזיציה הייתה מוותרת על שלוש שעות זכות דיבור של פיליבסטר היינו יכולים לעשות הפסקה של חמש שעות.

חיים ילין: – – רק ראש הממשלה, ראש הממשלה וראש הממשלה, אותו אחד שמפחד לקבל החלטות.

חיים ילין: זה בדיוק.

חיים ילין: ותגידו: אמן.

חיים ילין: אבל אחרי שעברנו מחקלאות להפריה ולפריפריה, עכשיו אנחנו נעבור לתקציב הביטחון.

חיים ילין: עכשיו אני אדבר על השלטון המקומי.

חיים ילין: שלטון מקומי – לא נמצאת פה טלי.

חיים ילין: חבל שאין פה אף אחד מהקואליציה.

חיים ילין: רק לפני שעה אמרו שאין מהאופוזיציה, עכשיו אין אף אחד מהקואליציה.

חיים ילין: אין שום ראש עיר, אין שום ראש רשות, שיכול להעביר תקציב בלי מקור.

חיים ילין: אם מישהו יעשה דבר כזה, שר הפנים מייד תופס אותו, מעיף אותו מהמקום.

חיים ילין: בזכות מלאה, לפי חוק.

חיים ילין: רק במדינת ישראל, המדינה שצריכה לתת אישור לאותו שלטון מקומי, מדינת ישראל יכולה שלא לתת דוגמה אישית, כי ממתי הממשלה נותנת דוגמה אישית?

חיים ילין: והם מקבלים, כבוד השרה, תקציב למשרד הביטחון, תוספת של 3 מיליארד שקל.

חיים ילין: כששואלים את הפקידות מאיפה יבוא הכסף – לא יודע.

חיים ילין: בוא נראה עכשיו עיר כמו ירושלים, שתקבל החלטה על תקציב כשיש לה חוסר – האם הוא יכול לעשות את זה.

חיים ילין: זה בניגוד לחוק.

חיים ילין: אבל הממשלה, היא מעלה חוק; ממשלה יכולה לקבל את זה.

חיים ילין: עוד יותר מגוחך – הבטחה של ראש הממשלה ושר הביטחון באוגוסט 2014, שיהיה מתוקצב מכשול בעוטף-עזה, אותו מכשול שצריך להציל חיי אדם של תושבים שהתיישבו שם.

חיים ילין: כן, התיישבו שם.

חיים ילין: לא הפריה; פריפריה, התיישבות.

חיים ילין: אין סעיף תקציבי כזה.

חיים ילין: אני שומע את משרד הביטחון רב עם משרד ראש הממשלה.

חיים ילין: מבטיחים עכשיו לראשי המועצות שזה יהיה, למרות שזה לא נמצא בתקציב; אולי יש קומבינה שאני לא מכיר.

חיים ילין: משתיקים את ראשי המועצות, ומודיעים שחיים ילין, זה שגר שם, דואג לאינטרסים פוליטיים.

חיים ילין: ומבקשים ממני: תעביר כל חוק שאתה רוצה, שוחד, בשביל שהדיון הזה יפסיק להתקיים.

חיים ילין: מבקשים ממני.

חיים ילין: אני באתי לכנסת להגן על התושבים האלה.

חיים ילין: אז יש לי חקיקה; לכל מי שהציע לי שוחד בחקיקה – יש לי חקיקה.

חיים ילין: החקיקה אומרת שעכשיו, מחר בבוקר, צריך לבנות את המכשול.

חיים ילין: איך זה?

חיים ילין: איפה נראה דבר כזה?

חיים ילין: אבל עכשיו אני מבין איך הכנסת עובדת.

חיים ילין: מי שחלש, לא ערכי, והוא לא יודע מה זה לעמוד איתן, כמו שאנחנו בעוטף יודעים – אז הוא מתקפל.

חיים ילין: הוא יצביע מה שהוא יצביע, תמורת כסף, תמורת חוק או תמורת איזו קומבינה שאנחנו לא יודעים.

חיים ילין: ואומרים שהכול שקוף.

חיים ילין: ואללה, שקוף.

חיים ילין: אנחנו החקלאים יודעים דבר אחד: השמש זה המחטא מספר אחת של האדמה.

חיים ילין: אתם יודעים מה זה שמש?

חיים ילין: זה שקיפות, ושקיפות זה הדבר החשוב ביותר שיכול להיות לעם הזה, מעבר לצרכים שאנחנו צריכים כקואליציה ואופוזיציה לשרת.

חיים ילין: ואז מגיע, תתפלאו, הסופר-טנקר.

חיים ילין: הרי זאת המצאה של ראש הממשלה, הסופר-טנקר – קיצוץ רוחבי בשביל שכל ה-280 מיליון שקל וה-200 מיליון שקל של החינוך וכל הלחצים הפוליטיים יצאו לדרך.

חיים ילין: אבל אני אגיד לכם מה הבעיה עם הסופר-טנקר – שמדינת ישראל, בתפיסה, וראש הממשלה, בתפיסתו, יודע דבר אחד: שאם הוא ימנע משהו, הוא לא יקבל צל"ש.

חיים ילין: הוא חייב שתהיה שרפה בשביל להביא את ה"סופר-טנקר", בשביל שכולם ימחאו כפיים, ואז יהיה לו צל"ש.

חיים ילין: זאת בדיוק הנקודה.

חיים ילין: ואז ההפחדה, הכלי שנקרא הפחדה, הופך להיות לגיטימי לחלוטין, כי אם הוא יפחיד, אז אנשים יצביעו בעדו.

חיים ילין: אין צל"שים אם מישהו מנע את שרפת הכרמל; אין צל"שים אם מישהו מנע מלחמה; אין צל"שים אם מישהו עושה מכשול בשביל למנוע את הסתננות המחבלים לתוך היישובים בעוטף-עזה.

חיים ילין: אין צל"שים על הדברים האלה.

חיים ילין: יש צל"שים אם המחבלים ייכנסו, ואז ייתנו הוראה להסתער בראש.

חיים ילין: אז מחלקים את הצל"שים.

חיים ילין: את זה אנחנו מחויבים לשנות.

חיים ילין: ואת זה, תקציב המדינה – והאסטרטגיה של מדינת ישראל לא קיימת.

חיים ילין: אמר יפה, ואני חייב להתחבר למה שדוד ביטן אמר, חבר הכנסת מהליכוד, מהקואליציה: אין תקציב בריאות.

חיים ילין: ואני אסביר לכם למה אין תקציב בריאות.

חיים ילין: ואני תומך בזה, אני חושב ש-1% המע"מ הזה היה צריך כולו ללכת לבריאות, ואני תומך במה שהוא אמר.

חיים ילין: אבל זה לא קרה.

חיים ילין: כי אם נשקיע בבריאות, תהיה פחות תמותה.

חיים ילין: אנחנו נמנע, נמנע מהפריפריה להיות בפערים של שלוש שנים, תוחלת חיים פחותה מזו של המרכז.

חיים ילין: אבל אז מה?

חיים ילין: על זה לא מקבלים צל"שים.

חיים ילין: מנעת משהו במדינת ישראל – בתפיסה, אתה לא מקבל צל"ש.

חיים ילין: אבל הזיכרון קצר, חברים.

חיים ילין: הממשלה הוקמה לא מזמן, ומהחוק של 20 חברי כנסת וסגנים הפכנו כבר להיות כמעט 30.

חיים ילין: שינו את החוק; חוק השוויון בנטל בקריאה ראשונה שוּנה.

חיים ילין: הכול כדי לשרוד.

חיים ילין: וגולת הכותרת, כבוד היושב-ראש, זה מתווה מס הכנסה; מתווה מס הכנסה, שאני אומר פה בגלוי: גפני עשה עבודה בלתי רגילה, אבל מישהו מהבית היהודי ערער בדקה התשעים, כי אמרנו – – –

מאיר כהן: הטבות במס?

מאיר כהן: – – –

חיים ילין: כן, מתווה המס.

חיים ילין: מתווה המס.

מאיר כהן: הטבות במס.

חיים ילין: כן.

חיים ילין: מישהו ערער בדקה התשעים, כי אמרנו: מלך הלבבות, כל אחד בתוך 61 חברי הכנסת יכול לשנות, וכך הוא עשה.

חיים ילין: ואיפה מתווה המס?

חיים ילין: עד 30 בנובמבר, אם זה לא יהיה, אוי ואבוי.

חיים ילין: שום דבר לא יקרה, אבל מה?

חיים ילין: יש קומבינה חדשה.

חיים ילין: אחלה קומבינה: מחברים את השוויון בנטל למתווה מס הכנסה; מחברים את השוויון בנטל לתקציב המדינה; מחברים, מחברים ומחברים.

חיים ילין: זה בדיוק כמו שחיברו לתקציבי עוטף-עזה את אותם תקציבים סמויים שאף אחד לא רצה לדעת מהם, כי אף אחד לא יצביע נגד עוטף-עזה, ואז כל הכסף עבר.

חיים ילין: זאת השקיפות.

חיים ילין: ותבקשו מהאוצר לשנות את זה – בלתי אפשרי לשנות את זה.

חיים ילין: כי מי מנהל את המדינה, הממשלה או הפקידוּת?

חיים ילין: מדינת ישראל עדיין נמצאת בגיל ההתבגרות, ללא גבולות ברורים – אני מבקש עוד דקה, אפשר?

בצלאל סמוטריץ': – – –

חיים ילין: אני מודה לך מאוד.

חיים ילין: מדינת ישראל עדיין בגיל ההתבגרות, ללא גבולות גיאוגרפיים ומדיניים, ללא גבולות חברתיים-כלכליים.

חיים ילין: מתי איבדנו את החמלה?

חיים ילין: מתי איבדנו אותה?

חיים ילין: כבני-אדם, כעם היהודי.

חיים ילין: מתי איבדנו אותם?

חיים ילין: אין לנו מקום אחר לחיות בו.

חיים ילין: אין לנו מדינה אחרת.

חיים ילין: איפה אנחנו נהיה?

חיים ילין: אנחנו צריכים פה להיות מאוחדים.

חיים ילין: התקציבים הסקטוריאליים הם לא מאחדים; הם לא מאחדים, הם מפצלים.

חיים ילין: הייתה הזדמנות למנהיגות ישראל לבוא ולאחד את העם.

חיים ילין: גם בתוך התקציב זה לא קרה.

חיים ילין: אבל אני לא כבר מצפה לכלום מראש הממשלה, שכל מה שהוא רוצה זה לשרוד.

חיים ילין: ואני רוצה לסכם ולהגיד עוד ציטטה מאותו ספר, "עליסה בארץ הפלאות".

חיים ילין: כשעליסה שואלת את החתול: באיזו דרך עלי לבחור?

חיים ילין: החתול אומר לעליסה: תגידי לי, עליסה, קודם כול, לאן את רוצה להגיע.

חיים ילין: ועליסה אומרת: אני לא יודעת.

חיים ילין: זה ראש הממשלה.

חיים ילין: הוא לא יודע באיזו דרך להוביל, כי הוא לא יודע לאן הוא רוצה להגיע.

חיים ילין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לנסות להתחיל דווקא במקרו.

מיכל רוזין: דיבר חברי הטוב מהסיעה, חבר הכנסת אילן גילאון, על ראשית המדינה, ואיך אנחנו נותנים לא פעם – לא אנחנו, אבל מתנגדינו לתפיסה החברתית-כלכלית – את הדוגמה של מפא"י לכישלון התפיסה החברתית-כלכלית, הסוציאליסטית, הסוציאל-דמוקרטית.

מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו קצת שפכנו את התינוק עם המים.

מיכל רוזין: אני חושבת שהטעות היא לערב בטעויות שהיו בעת הקמת האומה – ובהחלט היו טעויות, בוודאי ביצירת אפליה בין קבוצות שונות בתוך האוכלוסייה; ובוודאי היו גם טעויות ביטחוניות-לאומיות, ובוודאי גם חברתיות-לאומיות, בתחילת המדינה.

מיכל רוזין: אבל מאז שנחשפנו לשקר הניאו-ליברלי, שלכאורה – הוא לא בא באמת לשכנע את הציבור שזו השיטה הכלכלית הטובה והנכונה; הוא בא לשכנע למה מפא"י פגעו בציבור, או בחלק מהציבור; וכמובן, אני שותפה לדעה שנוצרה אפליה על-ידי מדיניות שלא הייתה רק מדיניות כלכלית, אלא גם חברתית.

מיכל רוזין: אבל מאז אנחנו בעצם אימצנו את השקר הניאו-ליברלי שמדבר על זה שליברליזציה של שוק ההון תביא לזרימה של השקעות עסקיות; שליברליזציה של שוק המוצרים באמצעות הסרת הגנות על הייצור המקומי ופתיחת המשק ליבוא ותחרות תביא באופן מיידי להוזלת מוצרי הצריכה וחומרי הגלם; הפחת מיסוי, ריסון מנגנוני רווחה, ריסון ההוצאה הממשלתית, הפרטת השירותים הממשלתיים והנכסים של המדינה ורכישת השכלה וצבירת הון אנושי בוודאות יביאו לשיפור ניכר במצב הכלכלי-חברתי.

מיכל רוזין: אנחנו רואים, לצערנו, זוגות שסיימו תואר ראשון ותואר שני, שני אנשים עובדים שהם מתחת לקו העוני.

מיכל רוזין: ולכן, התוצאות של המדיניות הזאת, שאנחנו רואים אותה כבר כמה עשורים, והממשלה הזאת ממשיכה להחזיק בה באופן כמעט דתי, אמוני, שזו הדרך היחידה, ובעצם אין אלטרנטיבה, אין דרך אחרת; כל דרך אחרת – ההפך, היא תיצור פה ממש קריסה של הכלכלה במדינה – התוצאות שאנחנו רואים לאורך עשרות השנים האחרונות הן עלייה דרמטית באי-שוויון, בעוני, חוסר ביטחון כלכלי-חברתי, גם של מעמד הביניים, ובוודאי של המעמדות הנמוכים בישראל.

מיכל רוזין: רמת האי-שוויון עלתה מ-0.25% ל-0.35% בעשור האחרון; ההכנסה הממוצעת של העשירון העליון גבוהה פי-12 מן ההכנסה הממוצעת של העשירון התחתון; רמת האי-שוויון בהכנסה הפנויה של משקי בית עלתה מ-0.32% ל-0.38%; יש פחות אוכל במקרר, פחות חינוך לילדים, פחות דיור, פחות אפשרות לפנאי למשפחה – לחיות את חייהם באופן שגם מיטיב עם המשפחות.

מיכל רוזין: ומי המרוויחים הגדולים?

מיכל רוזין: בעלי ההכנסות הגבוהות, בעלי ההון.

מיכל רוזין: 68% מההכנסות משכר נמצאות בידי המאיון העליון.

מיכל רוזין: שיעור העוני עלה מ-12% בשנות ה-80 ל-20% בשנים האחרונות.

מיכל רוזין: אני שותפה לביקורת הקשה על מה שקרה בוועדת הכספים, על החלוקות הקואליציוניות ועל משיכות השמיכה, אבל אני רוצה להגיד לכם: זו זריית חול בעיניים של הציבור.

מיכל רוזין: מדברים אתנו פה על 100 מיליון, פה אפילו על מיליארד; בסופו של דבר זה מסיט את הדיון, באמת, מהסכומים הגדולים, מהתקציב האמיתי ואיך הוא מחולק.

מיכל רוזין: אנחנו לא באמת מדברים על הדברים האלה, ושוב, יש לי ביקורת קשה: אני חושבת שזה התערבות של הרשות המחוקקת ברשות המבצעת.

מיכל רוזין: אם רוצים להוסיף תקציב לרווחה – תנו תקציב לרווחה; אל תחליטו לשר לאיזה סעיף זה ילך.

מיכל רוזין: אותו דבר לתרבות: אם רוצים להוסיף לתרבות – תוסיפו; אל תחליטו לשרה באיזה סעיף אתם מוסיפים, אלא אם כן – אתם רוצים?

מיכל רוזין: תעבירו חוק, תתקנו חוק, ותוסיפו סעיף בבסיס התקציב.

מיכל רוזין: אני חושבת שכל השיטה הזאת היא שיטה לא נכונה, מעורבות לא נכונה.

מיכל רוזין: שוב, כבר נאמר מספיק: מי שקרוב לצלחת – ואפילו אם זה למטרות חשובות, הכי טובות, הכי נכונות – בסופו של דבר זה מי שמגיע אליך, ומי שמגיע להוא, ומי שמדבר עם זה, ועמותות רבות ונושאים רבים בכלל לא מגיעים לשולחן, כי פשוט אין להם עם מי לדבר.

מיכל רוזין: ושנה אחרי שנה אני מופתעת כל פעם מחדש לגלות איך מחזיקי האידיאולוגיה הניאו-ליברלית, הקפיטליזם הטהור, מדברים בלשון של תקציב חברתי, ואחריות ציבורית, ומעמד הביניים, מעגל העוני; מחפשים את שלל המושגים המדהימים האלה, ומעבירים מסר – ממש כתוב להם באיזשהו דף שמקבלים, דף מסרים: זהו התקציב החברתי ביותר.

מיכל רוזין: עשו את זה לפנינו יש עתיד, היום עושים את זה כולנו, ושאר הממשלה: התקציב הכי חברתי שאי-פעם היה.

מיכל רוזין: כמה פעמים שמענו את זה בשנים האחרונות?

מיכל רוזין: בלי הפסקה.

מיכל רוזין: בלי הפסקה.

מיכל רוזין: לצערי הרב, במדינה שבה 23.5% מהאוכלוסייה הם מתחת לקו העוני, 22.7% מהקשישים עניים, ולא פחות מ-33.7% מהילדים הם עניים, המילים האלה פשוט מאבדות מהתוכן שלהם, מהמשמעות שלהם.

מיכל רוזין: פשוט, כבר זילות של המילים.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת ילין, אני לא רוצה חמלה.

מיכל רוזין: לא רוצה חמלה, ולא רוצה צדקה, ולא רוצה – אתה יודע מה?

מיכל רוזין: אפילו כבר לא אמפתיה.

מיכל רוזין: לא רוצה.

מיכל רוזין: רוצה צדק, רוצה שוויון.

מיכל רוזין: ואלה לא מילים מכובסות; אלה מילים שאני יכולה גם לפרוט אותן – מה הן אומרות.

מיכל רוזין: ולכן, אל תציע לי חמלה – חמלה יהודית, חמלה אחרת.

מיכל רוזין: אני לא רוצה חמלה, אני לא רוצה אמפתיה; אני רוצה שיהיה פה שוויון אמיתי, ואת השוויון הזה ניצור רק בשינוי כללי המשחק.

מאיר כהן: גם לשוויון צריך בחיים שלנו – – –

מיכל רוזין: צריך חמלה בין אדם לחברו, אבל לממשלה שקובעת מדיניות צריך תפיסת עולם, אידיאולוגיה, ושמתוך כך גם ייגזרו צעדים משמעותיים.

מיכל רוזין: חמלה זה מאוד נחמד.

חיים ילין: אני בעד חמלה לא – – –

מיכל רוזין: אני רק ניצלתי את המילה חמלה – – –

חיים ילין: המילה חמלה – זה עניין רגשי עמוק של בין אדם לחברו.

מיכל רוזין: אני מסכימה אתך – –

חיים ילין: זה דבר – – –

מיכל רוזין: – – אבל אני רוצה שלממשלה יהיה פחות חמלה ויהיו יותר צעדים קונקרטיים לשיפור מצב האזרחים והאזרחיות במדינה.

מיכל רוזין: לשם כך יש ממשלות, מדינות, קהילות.

חיים ילין: לפחות מניסיון אני אומר לך: בשביל שוויון צריך המון כסף.

חיים ילין: המון.

חיים ילין: אם יש לך מכונה שמדפיסה – – –

מיכל רוזין: לא, לא צריך מכונה שמדפיסה.

מיכל רוזין: הכול זה סדרי עדיפויות.

חיים ילין: – – –

מיכל רוזין: גם בכל בית שיש בו תקציב, בסופו של דבר יש סדרי עדיפויות: על מה אתה מוציא כסף ועל מה לא ומה הם סדרי העדיפויות.

מיכל רוזין: גם זה חלק מהאשליה של: אוי, אם היה לנו הרבה כסף יכולנו לעשות הכול.

מיכל רוזין: מצד שני, מספרים לנו כמה מדינת ישראל היא כלכלה כל כך חזקה, אחת החזקות בעולם.

מיכל רוזין: אז איך זה מסתדר?

מיכל רוזין: אבל בוא ונדבר על התקציב הנוכחי, שמקשיח את החסמים.

מיכל רוזין: למשל, אני רוצה לתת לכם דוגמה: נשים.

מיכל רוזין: בתקציב הנוכחי יש חסמים נוספים שמקשים על נשים לצאת ממעגל העוני ומקשים בכלל על כל היבט בחייהן.

מיכל רוזין: הממשלה הודיעה על קיצוץ רוחבי של 60 מיליון מכל משרדי הממשלה.

מיכל רוזין: אין ספק שמדובר בפגיעה משמעותית בשירותים שהיא מספקת לכל האזרחים והאזרחיות, אבל בסופו של דבר הצרכנים העיקריים של השירותים החברתיים הם בעיקר צרכניות, הנשים – אם זה שירותי בריאות, דיור, רווחה, ואפילו דת.

מיכל רוזין: בכל מקום שבו הממשלה מתרשלת, היא פוגעת בעיקר, ישירות, בנשים.

מיכל רוזין: אני רוצה לתת לכם דוגמה, כדי, באמת, לא לדבר רק על תפיסות גדולות, אלא לדבר על אם יחידנית, שאני מנסה לסייע לה לממש את זכותה במשרדי הממשלה.

מיכל רוזין: נקרא לה שרה.

מיכל רוזין: יש לה ילדה בת 11, והיא עובדת בשני מקומות עבודה, שוכרת דירה בירושלים, וכבר זכאית לסיוע חודשי על סך 1,170 שקלים ממשרד השיכון.

מיכל רוזין: אני לא יודעת איזו דירה ניתן לשכור במחיר הזה – מחסן, גם זה לא; אם תמצא מחסן תגיד לי.

מיכל רוזין: אבל היא נאלצה לעבור דירה עקב חידוש חוזה.

מיכל רוזין: היא הלכה כמו שצריך לעדכן פרטים בחברת השיכון חודש לפני המועד שנקבע על-פי החוק, הגישה את כל הניירת המסודרת, אבל מה, במשך חודשים הניירת נתקעה, והיא לא קיבלה את הסיוע – למה?

מיכל רוזין: היו חגים, אין מספיק עובדים, אין מספיק כוח-אדם.

מיכל רוזין: כי ככה נראה קיצוץ במשרדי הממשלה; ככה נראה קיצוץ בעובדי המשרדים; ככה נראה קיצוץ בשירותים החברתיים.

מיכל רוזין: ואותה אישה כמעט נזרקה מדירתה מכיוון שלא היה לה במשך כמה חודשים הסיוע כדי לשלם את שכר הדירה שלה.

מיכל רוזין: כשאנחנו מדברים על נתוני ממדי העוני של המוסד לביטוח הלאומי, למשל ב-2013 אנחנו רואים שהקיצוץ הרוחבי מנע, או גרע, 9 מיליון מהתקציב של הביטוח הלאומי.

מיכל רוזין: כלומר, כל קיצוץ רוחבי מונע סכום גבוה שפוגע ישירות במשפחות, ובראש ובראשונה, דרך אגב, במשפחות יחידניות, וברובן עומדת בראש המשפחה הזאת אישה.

מיכל רוזין: שיעור העוני בקרב משפחות יחידניות עומד על 27.5%, לעומת 23% בקרב כל המשפחות.

מיכל רוזין: 36,000 משפחות יחידניות, ובהן 141,000 נפשות.

מיכל רוזין: אתם יודעים כמה מאותן נשים צריכות לכתת רגליהן למשרדי ממשלה באופן כמעט יומיומי כדי לממש את הזכויות – שאנחנו כבר נתנו להן, כבר חוקקנו, כבר אישרנו – כדי לממש את הזכויות האלה?

מיכל רוזין: והן נלחמות להתקיים פה, בעיקר, בראש ובראשונה בדיור.

מיכל רוזין: בראש ובראשונה – דרך אגב, שלא יקפצו עלי כל אבירי הקפיטליזם הנאור ויגידו לי: שיצאו לעבוד, וכל מיני משפטים ששמענו לאורך השנים.

מיכל רוזין: 80% מהאימהות היחידניות עובדות, לעומת 61% מהנשים הנשואות, כך שבהחלט רובן עובדות, רובן מנסות להתקיים בכבוד, אבל אחד החסמים הגדולים ביותר בפניהן הוא הדיור, כמו בפני רובנו, ואותו משרד האוצר השחית גם בתקציב הנוכחי.

מיכל רוזין: יש עוד ועוד תוספות לנהלים נוקשים של משרד הבינוי והשיכון, לנהלים של הביטוח הלאומי, לקבלת סיוע בשכר דירה, לקבלת דיור ציבורי.

מיכל רוזין: מי שלא יודע, תנאי לזכאות לדיור ציבורי הוא משפחה בת שלושה ילדים ומעלה, כשמספר הילדים הממוצע בקרב משפחות יחידניות הוא 1.7 בלבד, כך שזה תנאי שלא משקף את המציאות.

מיכל רוזין: הבטחת הכנסה, כמובן, מהמוסד לביטוח לאומי, היא עוד תנאי שמקשה; יש לא פעם ויתור גדול בגלל האי-אפשרות של כפל הכנסות מקצבאות.

מיכל רוזין: נשים רבות נאלצות לוותר על הזכאות שלהן לקבלת מזונות כדי לקבל הבטחת הכנסה, כדי שהן יהיו בכלל ברשימת המתנה לדיור ציבורי, ועוד ועוד קשיים ביורוקרטיים שאנחנו מטילים על אותן נשים.

מיכל רוזין: הקשיים האלה לא נובעים מכך שהפקידות היא לא טובה, או שהאנשים חסרי חמלה.

מיכל רוזין: הקשיים האלה נובעים מאיזה מסר שעובר מלמעלה כדי להקשות, כדי לא לאפשר, כדי שכמה שפחות יהיו זקוקים – או יותר נכון יהיו זכאים – לקבל את אותן זכאויות של המדינה.

מיכל רוזין: גם השר הזה, שמנסה בהחלט להיות שר חברתי, אני חייבת לומר שלפחות בנושא של דיור ציבורי חותם עכשיו ומצביע על תקציב של משרד הבינוי והשיכון שיורד מ-9.9 מיליארד בשנת 2000, למשל, ל-4 מיליארד בתקציב הנוכחי.

מיכל רוזין: התקציב לסיוע בשכר דירה ירד מ-2 מיליארד שקלים בשנת 2000 לקצת יותר מ-1.5 בתקציב הנוכחי.

מיכל רוזין: כלומר, אנחנו רואים שמגמת הקושי בהשגת דיור בשוק הדיור בארץ – רק יותר ויותר קשה לכל השכבות להגיע לדיור משלהן, ואנחנו – המדינה, הממשלה, דווקא מורידה את הסכומים שמוקצים גם לדיור ציבורי וגם לסיוע בשכר דירה.

מיכל רוזין: ושוב, יש פה נסיגה משמעותית מאוד, גם בתחום הדיור, כמו בהרבה תחומים אחרים – אנחנו רואים את זה גם בנושא החינוך:

מיכל רוזין: שוב אנחנו מעכבים את יום חינוך – לימודים – ארוך, שאין ספק שהוא כלי מרכזי לשוויון, לפריפריה ולקבוצות מוחלשות, אין ספק שהוא כלי לשוויון בין נשים לגברים, באפשרות של תעסוקת נשים, באפשרות ליצור משפחה – שוק עבודה פרו-משפחה, שיאפשר לשני ההורים גם לעבוד וגם לגדל את הילדים ולהיות בבית.

מיכל רוזין: לצערי הרב, ההכנסות של האוצר מנכסי הנדל"ן גדלו מ-5.08 מיליארד בשנת 2000 ל-7.78 מיליארד בשנת 2014.

מיכל רוזין: כלומר, מישהו מרוויח מכך – שוב אני חוזרת לתמונה הרחבה ולשיטה – מישהו מרוויח מכך שאנחנו לא מקלים על שוק הדיור, שאנחנו לא מאפשרים הורדת מחירים.

מיכל רוזין: יש מי שמרוויח מכך, ובסופו של דבר הרווחים האלה לא רק שהם לא למעננו, הם על גבנו.

מיכל רוזין: אז ממשלת ישראל יכולה להמשיך לנופף במונחים שזרים לה כל השנה, ואולי ראש הממשלה ינסה להסביר לאימהות שאני מלווה אותן, אימהות עם ארבעה ושישה ילדים שעומדות להיזרק מהדירה שלהן כי אין להן אפשרות להחזיק דירה בשכר דירה – בסיוע בשכר דירה שניתן להן – אין דירות בדיור הציבורי, ולמרות המסר החשוב שיקנו דירות חדשות ושכל מי שיזדקק לדירה תהיה לו דירה, אני אומרת לכם, אני קיבלתי תשובה רשמית חד-משמעית משר הבינוי והשיכון, שאנשים שאני מטפלת בהם, ובאמת במצבים הכי קשים הן נשים שצריכות לחכות שנה או שנתיים לדירות – הולכים להעלות להן את שכר הדירה, הן ימצאו עם עצמן ברחוב עם ילדים חולים, עם ילדים מוכרים על-ידי הביטוח הלאומי עם נכות 100% – אני כבר לא יודעת מה לומר לאימהות האלה.

מיכל רוזין: מבחינתן, דרך אגב, אני ונתניהו אותו דבר.

מיכל רוזין: מבחינתן אנחנו המדינה, חברי הכנסת.

מיכל רוזין: אנחנו, הם מסתכלים עלינו ורוצים את העזרה שלנו, של כולנו, ולכן, כולנו אחראים לתקציב הנורא הזה ולשיטה שממשיכה לחזק את עצמה ולשכפל את עצמה.

מיכל רוזין: לכן, שוב אנחנו חושפים את פרצופנו, גם את פרצופה של הממשלה, כמובן, אבל אני אומרת, זה פרצוף כולנו; כשהאזרחים והאזרחיות מסתכלים עלינו הם לא עושים את ההבחנה, לצערי הרב, הם מסתכלים על כולנו ואומרים: אוקיי, אז זה משך לפה, ההוא משך לשם, וההוא סחב כאן – והכול למטרות טובות – אני אומרת, אנחנו, מרצ, השגנו סכום לתעסוקת מבוגרים במדינת ישראל – בואו נניח שרוב תושבי ישראל המבוגרים הם לא אוטומטית מצביעי מרצ, אוקיי?

מיכל רוזין: לפחות תוצאות הבחירות מעידות על כך – וכן, יש נושאים חשובים רבים שאפשר להשיג להם תוספת, אבל לא פה טמון העניין.

מיכל רוזין: טמון העניין – איך אנחנו רואים את הכלכלה כולה, איך אנחנו רואים את האזרחים ואת האזרחיות, ואיך אנחנו מסתכלים על השוק כולו, ולדעתי, כמו שנאמר כבר בעבר, הכשל אינו בשוק, אלא השוק הוא הכשל.

מיכל רוזין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': 15 דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני אדבר על תקציב קטן ושולי, תקציב הביטחון.

שלי יחימוביץ': 60.5 מיליארד שקלים לשנת 2016, זה המספר האמיתי.

שלי יחימוביץ': 56.5 זה המספר השקרי, שעליו הצביעה, לצערי, הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון, שאני חברה בה.

שלי יחימוביץ': שוב תקציב הביטחון, שהוא התקציב הגדול ביותר מכל התקציבים, עבר בחפיפניקיות, בהעמדת פנים, באופן בלתי תקין ולא חוקתי, בקריצה אחת גדולה, כמו שאנחנו רגילים.

שלי יחימוביץ': הייתי אומרת גם עם הרבה שקרים קטנים, אבל אי-אפשר לקרוא שקר קטן ל-4 מיליארד שקלים שמפרידים בין התקציב שהוצבע לבין התקציב בפועל.

שלי יחימוביץ': 4 מיליארד שקלים בין תקציב השקר, שאושר, לבין תקציב האמת.

שלי יחימוביץ': 4 מיליארד – מיכל, כמה אמרת שהעברתם לתעסוקת מבוגרים?

מיכל רוזין: 10 מיליון.

שלי יחימוביץ': מה זה, פרומיל מ-4 המיליארדים האלה?

שלי יחימוביץ': פי כמה וכמה מכל מהומה שהתחוללה כאן סביב כל סכום אחר, ואני באמת לא רוצה לזלזל בשום דיון שהתנהל כאן סביב סכומים שעברו מכאן לשם, אבל באמת, לעומת 4 המיליארד האלה, שמועברים מתחת לשולחן, פשוט מתחת לשולחן, מחוץ לתקציב, זה כסף קטן, זה משחק ילדים.

בצלאל סמוטריץ': איך זה יעבוד טכנית?

שלי יחימוביץ': תכף, אני אסביר את זה בהמשך.

שלי יחימוביץ': תרבות יהודית?

שלי יחימוביץ': כמה רעש היה מסביב לזה?

שלי יחימוביץ': 26 מיליון שקלים.

שלי יחימוביץ': זה נכנס 154 פעמים ב-4 המיליארד האלה, בדלתא שבין תקציב השקר לתקציב האמת.

שלי יחימוביץ': פרס שר הדתות, גם על זה הייתה מהומה – סחיטה, חרדים, כל המילים הרגילות – 8 מיליון שקלים.

שלי יחימוביץ': זה נכנס 500 פעם בדלתא של ה-4 מיליארד.

שלי יחימוביץ': תנועות נוער, תקציב שאני מברכת על כך שהוא עבר – 22 מיליון.

שלי יחימוביץ': 181 פעמים הוא נכנס ב-4 מיליארד.

שלי יחימוביץ': "יד ושם" – 8 מיליון, 500 פעם.

שלי יחימוביץ': בקיצור, התקציב הזה, שהוא כל כך חשוב לעצם קיומנו כאן, הוא תקציב פיקטיבי ומדומה, שהאישור שלו הוא חפיפניקי, שערורייתי, שקרי.

שלי יחימוביץ': לא שקוף זה יהיה אנדרסטייטמנט להגיד, יש דברים הרבה יותר חמורים להגיד עליו.

שלי יחימוביץ': זה כזה שקר כלשהו שמתוך הרגל מגונה חברי הכנסת משתפים אתו פעולה באופן מסורתי.

שלי יחימוביץ': ולא, לא תשמעו ממני כאן השמצות על מערכת הביטחון, ובטח לא כלפי משרתי הקבע.

שלי יחימוביץ': להפך, אני מבקשת להגן כאן על צה"ל ועל מערכת הביטחון מפני השמצות שכבר ככה מחליקות על הלשון בטבעיות: שמנים, מושחתים, כל מיני מילים שהאוזניים מצלצלות מלשמוע אותן.

שלי יחימוביץ': אני מסתייגת מהן עמוקות.

שלי יחימוביץ': אוי לנו ואבוי לנו אם זאת תהיה בושה לשרת שירות קבע, בין אם זה נגדים ובין אם זה קצינים.

שלי יחימוביץ': וזה לא שאין איפה לקצץ; יש.

שלי יחימוביץ': גם ברור שהמודל הפנסיוני הקיים לא יכול להישאר על כנו, שהשינוי המאוד-מאוד דרמטי בטיב הסכנות ובטיב האיומים מחייב חשיבה מחודשת, גם חשיבה כלכלית.

שלי יחימוביץ': אבל אני מבקשת היום בהזדמנות הזאת דווקא לגונן על מערכת הביטחון ולחזק אותה, ולנמק מדוע הצבעתי נגד תקציב הביטחון.

שלי יחימוביץ': קודם כול, אני רוצה לגונן על מערכת הביטחון בגלל שהאיומים עלינו רבים ומגוונים, באמת, ושצה"ל וכוחות הביטחון חייבים להיות רבי-עוצמה מאוד ומתוחכמים באופן יוצא דופן כדי לגונן על חיינו ולגונן על המפעל הציוני כולו.

שלי יחימוביץ': ואני גם מאמינה שחוסן אמיתי ועוצמה צבאית מעניקים איזושהי חומת מגן ואיזשהו טווח גמישות שמאפשר גם מהלכים מדיניים מרחיקי לכת שבסופו של דבר ישפיעו על ביטחוננו.

שלי יחימוביץ': לא שהממשלה הזאת נוטלת את האופציה הזאת של ההגנה שמעניק חוסנו של צה"ל.

שלי יחימוביץ': אבל כן, כדי לקיים תהליכים מדיניים – צריך לעשות זאת מתוך עוצמה.

שלי יחימוביץ': אני גם לא מאלה שכששואלים מאיפה נביא כסף לקיים את מדינת הרווחה שאני כל כך מאמינה בה אומרים מייד, נקצץ בתקציב הביטחון.

שלי יחימוביץ': ואתם יודעים למה?

שלי יחימוביץ': כי השירותים החברתיים הבסיסיים, שהם זכות יסוד במדינה מודרנית, כמו חינוך, כמו בריאות, כמו רווחה, מופרטים, מקוצצים, מדולדלים, ועוד יקוצצו בעקבות הקיצוץ flat שככה נוחת עלינו משום מקום ואף אחד לא מדבר עליו.

שלי יחימוביץ': הם מקוצצים ומדולדלים ומפוטרים ויוצאים ל-outsourcing בלי קשר לתקציב הביטחון, אלא מתוך אידיאולוגיה ניאו-ליברלית של הקטנת המדינה.

שלי יחימוביץ': אני מאמינה שגם אם תקציב הביטחון יקוצץ בחצי, עדיין בנימין נתניהו ושותפיו לאידיאולוגיה הכלכלית הזאת, עדיין הם יחשבו שהמגזר הציבורי שמן מדי, ועדיין הם יחשבו שהעובדות הסוציאליות צריכות לעבוד תחת עמותות וחברות כוח-אדם, ושהמגזר הציבורי שמן ושצריך להפריט הכול, ושכל העושר שיש לנו וכל הטוב שיש לנו צריך להיות בידיים מועטות של קומץ בעלי הון.

שלי יחימוביץ': זאת האמונה שלהם.

שלי יחימוביץ': זה לא קשור לתקציב הביטחון, כך אני לפחות מאמינה.

שלי יחימוביץ': תיאוריית השמיכה הקצרה שחייבים להזיז אותה ממקום למקום זאת תיאוריה שקרית שנועדה להסית ציבור אחד ברעהו.

שלי יחימוביץ': וגם, אני מגוננת על מערכת הביטחון כי התרומה של צה"ל וכוחות הביטחון למדינה לא ניתנים לכימות כספי.

שלי יחימוביץ': זה לא עסק שאנחנו מודדים כאן רווח והפסד, קודם כול, כי זה לא ניתן לכימות כספי, ההגנה על חיינו ועל שלומה של המדינה ועל עצם קיומה.

מאיר כהן: – – – התייעלות – – –

שלי יחימוביץ': נכון, אבל אני באמת מאמינה שהתרומה של צה"ל מעבר להגנה על חיינו – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

שלי יחימוביץ': – – ומעבר לצורך בהתייעלות, ובוודאי לא בבזבוז כספים סתם, זו תרומה שהיא כבירה, גם לתעשייה הישראלית, גם לטכנולוגיה, גם במחקר ובפיתוח, גם בטיוב ההון האנושי – וכל מי שיש לו ילדים בצבא רואה את זה קורם עור וגידים לנגד עיניו; בחינוך, בתעסוקה.

שלי יחימוביץ': זו תרומה שאי-אפשר לחתוך אותה בגרזן או להפוך אותה לשקופה ונראית לעין, זו תרומה ענקית.

שלי יחימוביץ': אני גם, וכבר אמרתי, אני לא שותפה להשתלחות בתקציב הביטחון, כי אני מסתייגת ונחרדת מההשתלחות במשרתי הקבע, ואני חושבת שצה"ל צריך לעשות מאמצים כדי להשאיר בשורותיו את הטובים ביותר.

שלי יחימוביץ': ועוד דבר אחרון בנאום הסנגוריה הזה לפני שאסביר למה הצבעתי נגד, וזה דבר שהציבור לא כל כך ער לו – שיש עוול מאוד גדול שנעשה לצה"ל באופן שבו מוצג תקציב הביטחון.

שלי יחימוביץ': כי בעצם רק חצי מאותו תקציב ביטחון – 56 מיליארד שקריים ו-60 מיליארד אמיתיים – בעצם רק חצי מהתקציב הזה מגיע לצה"ל; ותקציב הביטחון הוא התקציב היחיד שכשמסתכלים עליו סופרים בתוכו גם מרכיבים רחבי יריעה כמו גמלאות.

שלי יחימוביץ': למשל, כשמסתכלים על תקציב החינוך ובודקים אותו, לא כלולות בתקציב הזה הפנסיות למורים שיצאו לפנסיה; או תקציב משרד הבריאות – לא כלולות בזה הפנסיות לרופאים ולצוותי הבריאות למיניהם.

שלי יחימוביץ': רק בתקציב הביטחון הפנסיות משוקפות בתוך התקציב, ויש בזה מידה רבה מאוד של הטעיה.

שלי יחימוביץ': שלא נדבר על טיפול במשפחות ועל תקציב שיקום – גם זה תקציב שבאופן ייחודי מופיע בתוך הסכום הענקי הזה של תקציב הביטחון.

שלי יחימוביץ': וכל זה קורה שעה שתקציב צה"ל עצמו, התקציב שהוא רלוונטי לביטחון, הוא הולך ונשחק כל הזמן.

שלי יחימוביץ': ובכל זאת הצבעתי נגד תקציב הביטחון יחד עם חברים נוספים בוועדה המשותפת לתקציב הביטחון, חברי הכנסת אראל מרגלית, פרופסור מנו טרכטנברג וחבר הכנסת עפר שלח.

שלי יחימוביץ': לכולם היו נימוקים מאוד מאוד בהירים וטובים מדוע הם מסרבים להרים יד בעד התקציב הזה: כי זה חוסר אחריות להצביע בעד תקציב שקרי, וזה חוסר אחריות להצביע בלי לדעת על מה מצביעים, וזה חוסר אחריות להצביע סתם ככה באיזו קריצה של "סמוך".

שלי יחימוביץ': כי פשוט אסור להצביע לתקציב מדומה ופיקטיבי של 56 מיליארד.

שלי יחימוביץ': על זה התבקשנו להצביע, על 56.5 מיליארד, שמלווה בקריצה גלויה שכמה מיליארדים יועברו בהמשך מחוץ למסגרת התקציב.

שלי יחימוביץ': מי שמע על דבר כזה?

שלי יחימוביץ': 4 מיליארד מחוץ למסגרת התקציב.

שלי יחימוביץ': זו התנהלות כל כך שטחית, כל כך חפיפניקית.

שלי יחימוביץ': והיא גם פוגעת ביכולת התכנון של צה"ל, כי מלכתחילה התקציב הוא לא אמיתי.

שלי יחימוביץ': איך אפשר להכין תר"ש ברצינות כשתמיד יש איזשהו סכום שאולי ואולי לא יעבור מתחת לשולחן?

שלי יחימוביץ': זה הופך את תקציב המדינה כולו לבדיחה, מפני שכולם יודעים מראש שתקציב המדינה ייפרץ במיליארדים, וכולם משתפים פעולה עם העמדת הפנים הזו.

שלי יחימוביץ': ובוועדה, בוועדה לתקציב הביטחון, אחרי ליל שימורים באוצר ובמערכת הביטחון – שוב, זה חוזר על עצמו – דיווחו לנו בכירי האוצר ובכירי מערכת הביטחון שהם לחצו ידיים, ולכן אנחנו צריכים להצביע בעד.

שלי יחימוביץ': והם הגיעו לסיכומים בלי לפרט את המשמעות התקציבית של הסיכומים, בלי טבלת "אקסל" אחת קטנה לפחות לסבר את האוזן – כלום.

שלי יחימוביץ': יהיה בסדר, הם לחצו ידיים.

שלי יחימוביץ': וועדת תקציב הביטחון זו ועדה שקיימת מתוקף חוק, והתפקיד שלה הוא לדעת על מה התקציב, לכן היא גם חסויה.

שלי יחימוביץ': היא הוקמה במיוחד לצורך העניין הזה.

שלי יחימוביץ': לא – לחצנו ידיים, יהיה בסדר.

שלי יחימוביץ': אבני דרך, דוגמה איך משפיעה הדלתא בין מה שאמרו שהם חייבים ואחרת צה"ל לא יוכל לנוע לבין מה שקיבלו, איך זה ישפיע על האימונים, למשל – אף מילה, יהיה בסדר, תצביעו.

שלי יחימוביץ': והם גם הודו בפה מלא ש-56 המיליארד האלה שמבקשים מאתנו לאשר ל-2016 והתוספת של המיליארדים מתחת לשולחן ממילא לא יהיו מושפעים אפילו מההבטחות המעורפלות שנשמעו בחדר הוועדה.

שלי יחימוביץ': כלומר, מלכתחילה אמרו לנו: תצביעו על שקר כלשהו.

שלי יחימוביץ': והאבסורד הוא שבשבוע הקודם אותה ועדה בדיוק סירבה בקול תרועה רמה לאפשר את אותו תקציב בדיוק.

שלי יחימוביץ': אז מה יום מיומיים?

שלי יחימוביץ': וראשי מערכת הביטחון באו וביקשו מאתנו לא לאשר את תקציב הביטחון, כי זה תקציב שלא מאפשר לצה"ל להגן על המדינה.

שלי יחימוביץ': הם אמרו: נמאס לנו, נמאס לנו שמעבירים סכום מסוים שהוא כתוב בספר, ואחר כך מעבירים עוד סכום בקריצה גדולה, עוד כמה מיליארדים, ואנחנו – אמרו לנו, אמר מנכ"ל משרד הביטחון דן הראל, שאני מאוד מעריכה אותו – אנחנו נשים לזה סוף.

שלי יחימוביץ': אי-אפשר לתכן ככה.

שלי יחימוביץ': הפעם נגיע ל-56 מיליארד ונעצור כל פעילות בצה"ל.

שלי יחימוביץ': ומזה, אגב, אני רוצה להסתייג.

שלי יחימוביץ': אין דבר כזה נגיע ל-56 מיליארד ונעצור פעילות בצה"ל.

שלי יחימוביץ': האיום הזה לא מקובל עלי.

שלי יחימוביץ': זה כאילו יעמוד כאן שר הבריאות ויגיד: אין לי מספיק כסף למערכת הבריאות, והחל מתקציב מסוים נסגרים בתי-החולים במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': האיום הזה – אני אומרת בסוגריים – לא מקובל עלי כאסטרטגיה.

שלי יחימוביץ': אבל בכל זאת אמרנו לעצמנו: אולי יש כאן שחר חדש של רצינות, של אמירת אמת, של חוסר רצון לשתף פעולה עם התקציב הפיקטיבי.

שלי יחימוביץ': והנה מצאנו את עצמנו באותה הצגה מגוחכת בדיוק, עם איומים מכאן ועד להודעה חדשה, מלחמת גוג ומגוג בין האוצר לבין מערכת הביטחון, יורים אש אחד לעבר השני, משמיצים, מתדרכים, מזהירים, מאיימים, אותו טקס ידוע.

שלי יחימוביץ': ובסוף יושבים כל הלילה, עד שיוצא עשן לבן, לוחצים יד על איזה מודל מעורפל, שאני אומרת לכם כאן, מעל הדוכן הזה, שאם 20% ממנו יצא לפועל, אני אוכל כאן את הכובע שלי – שאין לי, אז משהו אחר במקום זה, שאינו אכיל.

שלי יחימוביץ': ואז שוב אותו סרט רע.

שלי יחימוביץ': אומרים לנו: תרימו יד בעד 56 מיליארד ל-2016, למרות שללחיצות הידיים וההבטחות לא תהיה השפעה על זה, ואתם, אתם תצביעו, כי הנה אנחנו קורצים לכם, לחצנו יד, יהיה בסדר.

שלי יחימוביץ': שוב אנחנו באותו טקס עתיק, צייתני, שבו כולם משקרים לכולם ונהנים מזה, ומאשרים תקציב פיקטיבי ומדומה, ולנו אומרים: תהיו חותמת גומי, תמלאו את התפקיד המסורתי, תהיו להקת ליווי לטקס הפגאני הזה, ואם תתעקשו לשאול למה שוב הקומבינה הזאת, למה, למה הקומבינה, למה לא בבסיס התקציב אם זה דבר שהוא הכרחי לביטחון ישראל, אז נאשים אתכם בפגיעה בביטחון.

שלי יחימוביץ': וכאן אנחנו אמורים לרעוד מפחד ולהצביע מייד בעד עוד שקר, כי אחרת יאשימו אותנו בפגיעה בביטחון.

שלי יחימוביץ': אבל אתם אלה שפוגעים שוב ושוב בביטחון, אתם פוגעים ביכולת התכנון של צה"ל ובביטחון המדינה, ואתם אלה שהופכים את כל הדיון כאן בתקציב לבדיחה גרועה, כי ברור שהוא ייפרץ.

שלי יחימוביץ': וספרו לי, מאיפה יש לכם 4 מיליארד שקלים מתחת לשולחן?

שלי יחימוביץ': איפה נמצאים הבורות הסודיים האלה של המיליארדים?

רוברט אילטוב: יחזירו את המע"מ.

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': אם יש בורות סודיים של 4 מיליארד, ספרו לי, אולי יש עוד בורות סודיים כאלה.

מאיר כהן: יש.

שלי יחימוביץ': אולי נשלח אליהם את הקשישים הסיעודיים שנמקים בעוני באחרית ימיהם כי אין ביטוח סיעודי ממלכתי.

שלי יחימוביץ': אולי נשלח אליהם את חצי מאזרחי מדינת ישראל שמרוויחים פחות מ-6,200 שקלים לחודש.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יחימוביץ, הזמן תם, אז נסי לקצר.

שלי יחימוביץ': ספרו לנו על הבורות הסודיים האלה, אולי אז ניראה קצת אחרת.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.

רוברט אילטוב: הם יעלו את המע"מ, כי הרי המע"מ, אף אחד לא הרגיש אותו.

רוברט אילטוב: אז יבואו בטענה שאף אחד לא הרגיש אותו, אז יעלו אותו.

שלי יחימוביץ': זה רעיון לא רע.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יחימוביץ, לא ענית לי על השאלה איך זה יעבוד חוקית.

בצלאל סמוטריץ': אם מאשרים מחר, מחרתיים, במליאה, 56 – איך אפשר להעביר עוד 4?

בצלאל סמוטריץ': לחדשים שבינינו.

שלי יחימוביץ': תתכנס ועדת הכספים ותאפשר העברה.

בצלאל סמוטריץ': אחרי התקציב?

בצלאל סמוטריץ': וזה לא צריך מליאה?

שלי יחימוביץ': אחרי.

שלי יחימוביץ': זה לא צריך – – –

בצלאל סמוטריץ': רגע, ומה אם זה עובר את תקרת ההוצאה שאישרנו בחוק וכל הדברים האלה?

מאיר כהן: זה לא שייך.

שלי יחימוביץ': אין שום בעיה, או שיעבור או שלא יעבור.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אם לא תפרק את הממשלה על נושאים אידיאולוגיים ועקרוניים, תהיה לך הזדמנות לראות זאת.

בצלאל סמוטריץ': תלוי כמה היא תבנה – – –

שלי יחימוביץ': אגב, זה קורה כל שנה, אין חדש תחת השמש.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי ברצוני להתייחס קודם כול לחוק שעבר אתמול בקריאה ראשונה בסוגיית החרדים, גיוס החרדים, שעליו עמלנו עם מפלגת הבית היהודי ועם יש עתיד וישראל ביתנו – כדי להעביר את החוק, ולפני לא הרבה זמן הצלחנו להעביר זאת, ולחוק הזה היו משמעויות רבות, כולל התקציב.

רוברט אילטוב: אני זוכר שכבוד ראש הממשלה הצביע בעצמו.

רוברט אילטוב: הוא ישב על אותו כיסא לפני כמה חודשים, קצת יותר משנה, ובעצם דרש להעביר את החוק.

רוברט אילטוב: ואתמול הוא דרש להחזיר את החוק למקום אחר ובעצם לבטל את העבודה, עבודה מאוד קפדנית, שנעשתה בוועדת שקד.

רוברט אילטוב: ואני אגיד איך זה מתקשר לתקציב המדינה.

רוברט אילטוב: אני חושב שזה חלק מהבעיה של הסתכלות לטווח ארוך על מה אנחנו הולכים לעשות ומה מדינת ישראל הולכת לעשות עם כל הקבוצות והאנשים שחיים פה.

רוברט אילטוב: בסופו של דבר, גם כשמגיעים להסדר מורכב, לא פשוט, עם מצבים שאנחנו, ישראל ביתנו – החלטנו לוותר ולוותר ולוותר רק כדי להכניס את הקבוצה הזאת למצב של שירות בכוחות הביטחון או בשירות אלטרנטיבי, כדי שהקבוצה הזאת תיכנס למעגל העבודה אחרי כן.

רוברט אילטוב: ויש לזה משמעויות, גם בתקציב המדינה, שאותן אנחנו לא רואים.

רוברט אילטוב: העיקר הוא שבנימין נתניהו לא מציג פתרונות לאותם החרדים, וגם אם הוא החליט לוותר על דבר כזה או אחר בחוק, שזו הסוגיה של ענישה פלילית על זה שלא מתייצב לשירות, אנחנו לא רואים פתרונות להמשך הדבר.

רוברט אילטוב: כלומר, איפה אותם החרדים שהוא רצה לראות אותם בעצם יוצאים למעגל העבודה – איפה הדברים האלה מתוקצבים?

רוברט אילטוב: איך הם מתוקצבים?

רוברט אילטוב: איך החרדים האלה ייכנסו לאותה קבוצה של רוב הציבור, שעובד, מתפרנס, עובד קשה כדי לפרנס את המשפחה, כדי לרכוש בית, ובעצם לא רואה את היום ולא רואה את הלילה?

רוברט אילטוב: אנחנו לא רואים איך הקבוצה הזאת, קבוצת החרדים, וקבוצות אחרות, ערבים, מיעוטים – אנחנו לא רואים השקעות בכל הסוגיה של הקורסים, של תמיכה ועידוד יציאה לעבודה.

רוברט אילטוב: אני רוצה להגיד לך, אנחנו אומנם צעירים, אבל גם בנימין נתניהו היה איש צעיר ונמרץ ופוליטיקאי נמרץ, וכשהוא רצה שציבור יצא לעבודה, הוא עשה זאת.

רוברט אילטוב: אני אזכיר לך סוגיה אחת, של משפחות חד-הוריות, שאז בנימין נתניהו אמר: צאו לעבוד.

רוברט אילטוב: אני רוצה שהוא יגיד לחרדים: צאו לעבוד; אני רוצה שהוא יגיד את זה, ואני רוצה שהוא לא רק יגיד את זה, אלא שהוא גם ייתן תשתית כדי שהאנשים האלה יצאו לעבוד.

רוברט אילטוב: לא רק להגיד "צאו לעבוד" – אני רוצה שהאנשים האלה, כמו משפחות חד-הוריות, יצאו לעבוד.

רוברט אילטוב: אני אגיד לך, בהסכם הקואליציוני, כבוד היושב-ראש, אנחנו דרשנו תוספת תקציב לגני-ילדים ולמעונות-יום לילדים כדי שמשפחות צעירות תהיה להן אפשרות לעבוד יותר.

רוברט אילטוב: הרי זה לא סוד שגנים עירוניים מפסיקים לעבוד בשעה 13:00; ומה אימא עובדת צריכה לעשות כדי שהיא תוכל לעבוד אחרי השעה 13:00?

רוברט אילטוב: אין לה סיכוי לעבוד.

רוברט אילטוב: מה קורה כשאין לה סיכוי לעבוד?

רוברט אילטוב: היא צריכה לעבוד פחות, ההכנסה המשפחתית קטנה יותר, הם לא יכולים לצבור הון, שהם צריכים אותו לדירה, ואז יש לנו תגובת שרשרת שבעצם המשפחה איננה מסוגלת לצבור כסף, איננה מסוגלת לחיות בכבוד.

רוברט אילטוב: משפחה ששני ההורים עובדים – הם אינם מסוגלים לפרנס.

רוברט אילטוב: הדבר היחיד שיכולנו לעשות זה לתת להם אפשרות לצאת לעבודה הרבה יותר שעות, ואנחנו יכולנו לעודד, וזה עלה, כן, מיליארד שקל.

רוברט אילטוב: אבל איך ממשלת ישראל ביטלה 4.5 מיליארד השקל בהחלטה שהציבור לא רואה אותה?

רוברט אילטוב: הורדת מע"מ ב-1%, 4.5 מיליארד שקל עלות, ואנחנו לא רואים את הדבר הזה.

רוברט אילטוב: מה שעשו אנשי העסקים, הסוחרים, האנשים – אני לא בא אליהם בטענות, הם עשו מקצה שיפורים, הם פשוט לא הורידו את המחירים, את ה-1% הזה הם שלשלו לכיסם.

רוברט אילטוב: אין לי טענות, המצב הכלכלי לא קל, וכדי שהעסק ישרוד צריך הכנסות, וזו בדיוק ההכנסה שצריך.

רוברט אילטוב: אבל לא ככה הממשלה צריכה לפתור את הבעיה של אנשי עסקים.

רוברט אילטוב: ב-4.5 מיליארד שקל הממשלה הזאת יכלה לתת גני-ילדים אחרי הצהריים למאות אלפי משפחות במדינת ישראל, שיכלו לעבוד עוד ארבע שעות בכל יום, להכניס לקופת המשפחה עוד כסף, כדי שאפשר יהיה לשפר את המצב הכלכלי של המשפחה, כדי להשקיע בבית, לשפר דיור.

רוברט אילטוב: אבל הכסף הזה פשוט נעלם, כי מישהו רצה כותרת שהוא הוריד את המע"מ ב-1%.

רוברט אילטוב: נחמד מאוד.

רוברט אילטוב: אבל בסופו של דבר אנחנו רוצים לראות את קבוצות האוכלוסייה – שיֵצאו לעבוד.

רוברט אילטוב: אנחנו רוצים לראות את האידיאולוגיה הזאת שאנשים צריכים ללכת לעבוד.

רוברט אילטוב: וכשאין פתרון למשפחה, זה חמור מאוד.

רוברט אילטוב: היום אנחנו באים ואומרים: איפה הסופר-טנקר?

רוברט אילטוב: ראש הממשלה רצה שלטון – קיבל שלטון.

רוברט אילטוב: רצה רפורמות – קיבל רפורמות.

רוברט אילטוב: איפה הסופר-טנקר לפתרונות הדיור?

רוברט אילטוב: הוא העביר את רפורמות הדיור שהוא רצה בכנסת.

רוברט אילטוב: את מה שהוא רצה הוא העביר.

רוברט אילטוב: כל החוקים שהוא רצה, הוא העביר אותם.

רוברט אילטוב: למה אין פתרונות דיור?

רוברט אילטוב: למה הדירות האלה עדיין עולות?

רוברט אילטוב: שוק הדיור נכנס להקפאה עמוקה כי אין ודאות – לא למשקיעים, לא לזוגות צעירים.

רוברט אילטוב: אף לא יודע לאן הולך המחיר של הדירות, לא יודעים כמה דירות ייבנו, כמה מאושרות, האם הוועדות האלה, המיוחדות, שהוא רצה להקים, קמו ועובדות?

רוברט אילטוב: מה בדיוק קורה פה?

רוברט אילטוב: האם הוא יודע שאין בכלל עובדים שיעבדו בבניין היום?

רוברט אילטוב: האם מישהו מתעסק במתן אישורים לעבודה?

רוברט אילטוב: איפה ההסתכלות המערכתית על כל הסוגיה הזאת?

רוברט אילטוב: בנימין נתניהו רצה שלטון – קיבל.

רוברט אילטוב: רצה רפורמות – קיבל.

רוברט אילטוב: למה הוא לא מקיים את ההבטחות שהוא נותן לציבור?

רוברט אילטוב: איזה מין דבר זה?

רוברט אילטוב: הוא ביקש להקים את ועדת לוקר; ועדת לוקר עשתה עבודה נהדרת, שיכולה לחסוך מיליארדי שקלים לתקציב הביטחון.

רוברט אילטוב: למה הוא לא מממש אותה?

רוברט אילטוב: אתה יודע מה, למה הוא לא בוחן אותה?

רוברט אילטוב: למה הוא לא מביא את זה לכנסת כדי שאנחנו נבחן את זה כמו שצריך, בדיון?

רוברט אילטוב: זה מיליארדים – מיליארדים של מיליארדים.

רוברט אילטוב: אותם הדברים שהציבור צריך וחייב אותם, אנחנו לא מקבלים, הציבור לא מקבל.

רוברט אילטוב: במקום להגיד לחרדים: צאו לעבוד, הוא נותן להם ומעודד אותם לא לעבוד.

רוברט אילטוב: במקום להגיד לחרדים: צאו ותשרתו את המדינה, ואת הציבור שלכם גם, הוא אומר: לא, אין צורך.

רוברט אילטוב: אני חוזר ואומר, כשהוא רצה שחד-הוריות ילכו לעבוד, עם כל הקושי, משפחה חד-הורית שיש בה ילדים, אין לה מה לעשות, גן-הילדים עובד עד 13:00.

רוברט אילטוב: הוא הצליח להביא אותן כשהוא רצה, עם ניצוץ בעיניים.

רוברט אילטוב: איפה הניצוץ בעיניים כשמדובר על חרדים?

רוברט אילטוב: הם לא צריכים לעבוד?

רוברט אילטוב: הם לא צריכים להיות חלק מאתנו?

רוברט אילטוב: איפה אותו בנימין נתניהו עם אידיאולוגיה – הוא דיבר על קפיטליזם, חיסול מונופולים.

רוברט אילטוב: קפיטליזם זה לא רע, שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': זה לא מה?

רוברט אילטוב: קפיטליזם זה לא רע, שלי יחימוביץ.

רוברט אילטוב: כשמדובר על קפיטליזם אמיתי, לא חזירי.

רוברט אילטוב: כשיש מלחמה במונופולים.

רוברט אילטוב: אבל אין לנו כרגע מלחמה במונופולים, אין אנשים שרוצים להוציא אנשים לעבוד, אנחנו חוזרים לתקופה חשוכה.

רוברט אילטוב: התקציב הזה הוא תקציב רע.

רוברט אילטוב: כולם יודעים שתקציב הביטחון צריך להיות יותר מ-60 מיליארד שקל, ומעבירים אותו ב-4 או 5 מיליארד שקל פחות.

רוברט אילטוב: האם זה נראה הגיוני, כאשר מערכת הביטחון אומרת שזה לא מספיק לנו?

רוברט אילטוב: מצד שני, יש תוכנית מוסדרת, כתובה, של ועדת לוקר, והיא לא ממומשת.

רוברט אילטוב: חברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לכם שאנחנו באמת ניסינו, ומשקיעים, והממשלה הזאת פשוט יורדת מהמסלול.

רוברט אילטוב: ראש הממשלה יושב היום על חמישה תיקים: ראש הממשלה ועוד ארבעה תיקי משרד אחרים, בין היתר זה משרד החוץ, ואחרים, כשיש לנו משברים במדיניות החוץ מפה עד הודעה חדשה, ואנחנו לא רק לא רואים שיש שיפור בתקציב של אותו משרד, שהוא נמצא בניגוד עניינים, כשהוא רוצה להוריד תקציבים, מצד שני הוא צריך להוציא תקציבים נוספים למלחמה בחזית הבין-לאומית.

רוברט אילטוב: אנחנו לא רואים תקציבים נוספים.

רוברט אילטוב: איפה הוא כשר החוץ?

רוברט אילטוב: איפה הוא כשר הכלכלה, שצריך להוציא את אותם אנשים לעבודה?

רוברט אילטוב: הוא בניגוד עניינים.

רוברט אילטוב: הוא לא נלחם על התקציבים של אותם משרדים.

רוברט אילטוב: בתעשיית ההיי-טק היום חסרים 5,000 מהנדסים – – –

בצלאל סמוטריץ': הוא שומר לכם את כל התיקים.

רוברט אילטוב: בסדר, הוא שומר לנו?

רוברט אילטוב: אנחנו עם שישה מנדטים, בטח לא ניקח חמישה תיקים.

רוברט אילטוב: בטח לא לנו הוא שומר את התיקים האלה.

רוברט אילטוב: חמישה תיקים זה לסיעה קצת יותר גדולה, יכול להיות יש עתיד, יכול להיות שזה העבודה, ויכול להיות מחנ"צ, כאילו.

רוברט אילטוב: לא רק העבודה.

רוברט אילטוב: אז אנחנו לא יודעים בדיוק למה הוא מתכוון, אבל זה חמישה תיקים שהוא בעצם לא מנהל אותם, לא מתכוון לנהל אותם; הוא לא נלחם על התקציבים כשר שצריך להילחם על תקציבים, והוא בעצם מזניח כל נושא ונושא.

רוברט אילטוב: אני חוזר לתעשיית ההיי-טק – 5,000 מהנדסים חסרים, ובתעשיות אחרות חסרים עוד אלפי מהנדסים.

רוברט אילטוב: האם יש השקעות נוספות במל"ג, בוות"ת, כדי לפתח את התשתיות שאותם מהנדסים ילמדו?

רוברט אילטוב: אין שום דבר, הדבר לא זז.

רוברט אילטוב: אנחנו נכנסים לתרדמת כלכלית עמוקה.

רוברט אילטוב: אני חושב שהתקציב הזה הוא רע.

רוברט אילטוב: אנחנו, כמובן – סיעת ישראל ביתנו תתנגד לתקציב הזה.

רוברט אילטוב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד – 11 דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, היום התקבלה, סוף-כל-סוף, החלטה.

רויטל סויד: ההחלטה שהתקבלה היום על-ידי הקבינט הביטחוני הייתה להוציא את הפלג הצפוני של הארגון האסלאמי אל מחוץ לחוק.

רויטל סויד: הפלג הצפוני של הארגון האסלאמי הוא פלג מסוכן, הוא פלג מסית, הוא פלג שחותר תחת הדמוקרטיה במדינת ישראל, תחת היותה של ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית, וקורא לפגוע ביהודים באשר הם, בשם מלחמת הדת.

רויטל סויד: ב-2007 נשא השיח' ראאד סלאח דרשה, ואמר: הרגעים הכי יפים שלנו הם כשנפגוש את אלוהים כשהידים באל-אקצא.

רויטל סויד: בירושלים אמר: אנחנו עדיין בקרב על אל-אקצא, אנחנו מבקשים מכל מוסלמי לסייע לעם הפלסטיני, ועכשיו הגיעה חובת

רויטל סויד: כם להוציא לדרך אינתיפאדה אסלאמית-ערבית מאוקיינוס לאוקיינוס.

רויטל סויד: נגן ברוח ודם על אל-אקצא.

רויטל סויד: לא מפחדים מהכלא.

רויטל סויד: נמשיך להגן על ירושלים במסגד אל-אקצא.

רויטל סויד: ובהמשך: יטוהרו מדמם של החפים מפשע אשר התירו את דמם והוציאו את נשמת חיילי הכיבוש הישראלי אשר כבשו את מסגד אל-אקצא המבורך.

רויטל סויד: אם יציעו לנו לוותר על המקומות הקדושים, אנחנו מעדיפים למות, ונקבל את המוות בברכה.

רויטל סויד: אי-אפשר שבמדינת ישראל יהיה ארגון שמסית וקורא קריאות כאלה, ולא יהיה מחוץ לחוק; ארגון שלכאורה מתכסה מאחורי קריאה של ארגון חברתי, ארגון צדקה, אבל בפועל מסית נגד מדינת ישראל, קורא למלחמה, קורא לרצח יהודים, חיילים, באשר הם.

רויטל סויד: אני מברכת על ההחלטה הזאת – –

מסעוד גנאים: איפה זה – – – איפה זה?

עודד פורר: – – – היא מצטטת – – –

רויטל סויד: – – אבל איך יכול להיות שהחלטה כזאת מתקבלת ובמקביל לה לא מתקבלת החלטה נוספת, וההחלטה הנוספת היא ההחלטה להוציא עוד ארגון מסית, עוד ארגון שקורא – ופוגע בדמוקרטיה במדינת ישראל – עוד ארגון שקורא לפגיעה בחפים מפשע, ארגון להב"ה.

רויטל סויד: בדיוק באותה המידה, כל אחד בנקודת הקיצון של הקשת – ארגון שאומר שהוא בעד שרפת כנסיות, גם אם אחר כך, בחקירת משטרה, אמר ראש הארגון, מר בנצי גופשטיין, שהוא לא אמר את זה, או שהוא לא התכוון לזה – ארגון שאומר שהוא שמח שערבים ושמאלנים יצאו מהכנסת בזכותו; ארגון שאומר: תנו לנו לדבר, או שיהיה פה "תג מחיר"; ארגון שרודף ערבים באשר הם; ארגון שיש להוציא גם אותו אל מחוץ לחוק.

רויטל סויד: כשם שהוציאו את הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית, באותה מידה צריך להוציא גם את ארגון להב"ה, כי חייב לצאת מסר, והמסר הוא ברור, והמסר הוא שימין קיצון ושמאל קיצון, שחותרים תחת אושיות מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, לא יכולים להיות במסגרת החוק.

רויטל סויד: אבל מלבד זאת, בואו נשים לב לעיתוי.

רויטל סויד: לפני שבועיים, כך נאמר לנו, התקבלה החלטה להוציא את הארגון מחוץ לחוק.

רויטל סויד: שבועיים ימים יושב הקבינט המדיני ולא עושה מאומה.

רויטל סויד: ושלא יגידו לנו שהקבינט המדיני שקל כל מיני שיקולים ביטחוניים באשר הם.

רויטל סויד: אין ספק שהעניין היחיד שבגינו רק עכשיו מתקבלת ההחלטה להוציא את הארגון מחוץ לחוק זה אירועי הטרור בפריז.

רויטל סויד: והנה מדינת ישראל מתכסה מאחורי עלה תאנה, עלה תאנה של טרור בפריז.

רויטל סויד: עלה תאנה שכזה מעיד על היעדר מדיניות, והיעדר הנהגה, והיעדר קבלת החלטות, והוא נובע מהיעדר מדיניות של שנים ארוכות; שנים ארוכות שבהן לא הייתה שום התנעה של שום משא-ומתן או תהליך כלשהו.

רויטל סויד: למה אנחנו צריכים אירועי טרור בפריז כדי להגיד אמירה במדינת ישראל?

רויטל סויד: למה מוציאים את הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית מחוץ לחוק ולא מוציאים באותה מידה גם את ארגון להב"ה מחוץ לחוק?

רויטל סויד: למה מדינת ישראל מתנהלת בלי מדיניות?

רויטל סויד: ואיך כל זה קשור לדיון על התקציב?

רויטל סויד: קשור קשר הדוק; כי כשאין מדיניות, אין מדיניות לגבי כלום.

רויטל סויד: אין מדיניות מדינית, אין מדיניות אשר לאיך מתנהלת הדמוקרטיה במדינת ישראל, ואין גם מדיניות כלכלית.

רויטל סויד: והתקציב הזה מדבר בעד עצמו.

רויטל סויד: 24 שעות עומדים פה חברי ואני ומדברים.

רויטל סויד: לפעמים המליאה ריקה, ולפעמים היא מלאה, אבל מדינת ישראל שומעת, ומדינת ישראל רואה, ומדינת ישראל רואה את התקציב הזה, שאין בו חזון, והוא לא מוביל אותנו לשום מקום.

רויטל סויד: האם גם פה נצטרך איזשהו אירוע באירופה או במדינה אחרת כדי שייאמר פה משהו?

רויטל סויד: למה צריכים לעמוד אתמול ראשי רשויות מהנגב, מהפריפריה, מהגליל, יחד עם 700,000 תושבי מדינת ישראל, ולזעוק לגבי הטבות מס שלא מתקבלות?

רויטל סויד: למה משסים אחד בשני את ראשי הרשויות, כי המתווה לא הכיל את כולם?

רויטל סויד: מעלות לא חשובה?

רויטל סויד: עכו לא חשובה?

רויטל סויד: נהריה לא חשובה?

רויטל סויד: מה זו הציונות אם לא התיישבות בפריפריה?

רויטל סויד: איזה מסר אנחנו מעבירים לתושבי המדינה, שתקציב שעובר היום עובר בלי התייחסות לתושבי נגב-גליל, פריפריה חברתית וגיאוגרפית?

רויטל סויד: איך יכול להיות שזנחנו את הצעירים במדינת ישראל, את הקשישים במדינת ישראל?

רויטל סויד: איך יכול להיות שאנחנו לא רואים אותם?

רויטל סויד: גם זו תוצאה של היעדר מדיניות.

רויטל סויד: בחודשים האחרונים שלטון החוק במדינת ישראל עומד בסכנה גדולה; חברי כנסת פה, בבית הזה, מסיתים באלימות מילולית נגד בית-המשפט העליון ופסיקתו.

רויטל סויד: בהתחלה אנחנו עולים עם 9D, ואחר כך אנחנו שולחים שופט להצטרף לאויב, ואחר כך יש כתובות גרפיטי על קירות בית-המשפט, ואז רב קורא לציבור שלו – סמכות רוחנית, שיש לו קבוצה גדולה של אנשים שמאמינים בו, קורא לאנשים לבוא ולמרר חיי שופטים: לא לתת להם ללכת ברחוב, לא לתת להם ללכת למכולת, לא לתת לילדים שלהם להתקיים; "הכול בדרכים חוקיות", הוא כותב.

רויטל סויד: אז מה?

רויטל סויד: אז מה אם אתה מוסיף, אדוני הרב, את הביטוי "הכול בדרכים חוקיות"?

רויטל סויד: "למרר חיי שופטים" זו קריאה ברורה של סמכות רוחנית לפגוע בשוטרים.

רויטל סויד: 20 שנה חלפו, ואנחנו אמורים להבין ולהפיק לקחים מהסתות לאלימות – חוקיות כמובן, הכול חוקי – שמובילות בסופו של דבר לרצח, כמו שנרצח ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

רויטל סויד: גם זה תוצאה של היעדר מדיניות.

רויטל סויד: ואני קוראת לך, אדוני ראש הממשלה, שאינך יושב פה, לא היום ולא אתמול, ומחר תגיע רק להצבעות, אני קוראת לך להתחיל לנהוג במדיניות, מדיניות שתשמור על מדינת ישראל דמוקרטית; מדיניות שלא תיתן לקיצונים – לא בימין ולא בשמאל – זכות קיום; מדיניות שתגן על בית-המשפט העליון, ולא משנה מה הוא קבע, כי פסיקתו מחייבת, גם אם היא, לצערי – ואני אומרת את זה בכאב גדול – להרוס בית-כנסת כי הוא נבנה בדרכים לא חוקיות.

רויטל סויד: תפעל להקים בית-כנסת אחר במקום סמוך, באופן חוקי, תיתן מענה לקהל הבוחרים שלך; אל תיצור בנו פחד, והסתה ובהלה.

רויטל סויד: הדמוקרטיה במדינת ישראל בסכנה, והיא בסכנה מכיוון שיש קיצונים בינינו.

רויטל סויד: ואני קוראת לכם, חברי פה בבית הזה, מכל הצדדים, ומכל הסיעות ומכל המפלגות: תנהגו באחריות.

רויטל סויד: תנהגו באחריות כלפי קהל הבוחרים שלכם, אל תסיתו אותו – לא לעלות להר-הבית ולא לרדת מהר-הבית.

רויטל סויד: אל תסיתו אותו לפעול באמצעים כאלה שקוראים לחיילי מדינת ישראל, שמגינים בגופם, הילדים שלנו ששומרים על מדינת ישראל, לפגוע בהם.

רויטל סויד: אל תקראו בשום דרך וצורה לפגוע בערבים באשר הם ערבים.

רויטל סויד: בואו נחיה יחד ובשוויון פה במדינת ישראל.

רויטל סויד: ואדוני ראש הממשלה, שמעביר פה היום תקציב ללא חזון וללא מדיניות, הכול מתחיל בך.

רויטל סויד: אל תתכסה מאחורי אירועים באירופה, תתחיל לפעול במדינה שלך, כי יש הרבה מה לעשות.

רויטל סויד: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

בצלאל סמוטריץ': 11 דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מסעוד גנאים: 11.

מסעוד גנאים: בדיוק, זה לא עשר ולא רבע.

אוסאמה סעדי: מה זה 11, למה לא – – –

בצלאל סמוטריץ': הוספנו לו דקה.

בצלאל סמוטריץ': במקום להגיד תודה – – –

מסעוד גנאים: אולי פחות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה דקות היינו עם ראשי הרשויות הערבים והעובדים ברשויות הערביות בהפגנה מול הכנסת ומול האוצר כמחאה, מחאה על זה שגם התקציב הזה, אפילו שהשר הוא כן חברתי – ואני חותם על זה בעשר אצבעות – התקציב הוא עדיין לא חברתי.

מסעוד גנאים: אם אנחנו, כערבים וראשי הרשויות, סמכו עליו גם את יום עסל ויום בסל, וחשבו שבצל כחלון יהיה עסל, אז כנראה זה גם בסל – –

אוסאמה סעדי: מה זה עסל ומה זה בסל?

מסעוד גנאים: – – כמו שאר התקציבים ושאר הממשלות.

מסעוד גנאים: אני קראתי לשר כחלון, מעל הדוכן הזה, ואמרתי לו: תהיה המהפכן, תהיה היוזם, תהיה הראשון ש-כן, תחת השלטון שלו, תחת המשרד שלו, הוא אכן יעשה את המפנה הבסיסי בתקציב ובמדיניות המדינה, המדיניות הזאת שאומרת שצריך סוף-סוף לעשות צדק עם הערבים, שהם 20% מהמדינה הזאת.

מסעוד גנאים: אבל עד היום, לצערי הרב, גם התקציב הזה, שיוגש ונצביע עליו מחר, הוא עדיין תקציב שמפלה את הערבים ולא מכיר בהם כחלק, כ-20% לפחות – מהמדינה הזאת.

מסעוד גנאים: אנחנו לא עוד מתלוננים, ולא עוד מוחים ככה סתם, כמחאה, אלא משום שאנחנו חושבים – ולפי כל המחקרים – שהמדינה היא שתפסיד.

מסעוד גנאים: יש לנו פוטנציאל לקדם ולשגשג את כל הכלכלה בישראל, אם רק נותנים לנו את ההזדמנות.

מסעוד גנאים: זה דרך תמיכה תקציבית, דרך מקומות תעסוקה, דרך תמיכה ברשויות הערביות, שצועקות לשמים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר להגיד לראש רשות: לך, תגיש ותיתן את כל השירותים לאזרח שלך, ובאותו זמן אנחנו לא ניתן לו את הנשק – הרי הוא החייל, הוא החייל במערכה – אתה לא נותן לו את הנשק כדי להילחם – – –

בצלאל סמוטריץ': זה ארנונה.

מסעוד גנאים: כן, ארנונה; יופי, קופצים על הארנונה.

מסעוד גנאים: ואם גובים את כל הארנונה, עדיין, אדוני היושב-ראש – יש הרבה מחקרים, של "סיכוי", של הרבה עמותות, שאמרו שאפילו אם ראשי הרשויות גבו 100% ארנונה, זה לא נותן להם לתת את כל השירותים, כי אין אזורי תעשייה, אין משאבים אחרים חוץ מהארנונה הזאת.

מסעוד גנאים: אז אני חושב, אדוני היושב-ראש, שלמרות – – –

אוסאמה סעדי: – – –

מסעוד גנאים: כן, אין מוסדות, אין שום דבר שיגבה את הארנונה, ואין אזורי תעשייה.

מסעוד גנאים: אין שטחים לתעשייה שמהם אתה יכול לגבות ארנונה ורווחים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הפעם הזאת היא אולי הפעם הראשונה שראשי הרשויות הערבים, חברי הכנסת הערבים, גורמים מקצועיים במגזר הערבי, כולם שילבו ידיים יחד בתוכנית שהיא מקצועית – אמרו על זה גם אנשי האוצר, שזאת הפעם הראשונה שמגישים באמת תוכנית מקצועית כל כך כדי לעשות צדק עם המגזר הערבי וכדי לתת להם באמת את כל ההזדמנויות הראויות.

מסעוד גנאים: אבל למרות זה, למרות כל המשא-ומתן, למרות כל הישיבות עם האוצר, עם הממשלה, עם כולם, לצערי הרב עדיין הממשלה, דרך התקציב הזה, נותנת מעט מאוד לאוכלוסייה הערבית.

מסעוד גנאים: אז תתאר לך ראש רשות ערבית – יישובים ערביים, שסובלים מאחוזי אבטלה גבוהים, מאחוזי עוני גבוהים, באותו זמן אין אזורי תעשייה, אין משאבים אחרים – איך הוא יתמודד עם חיי היום-יום ואיך הוא ייתן את השירותים?

מסעוד גנאים: כמו טיראווי, וזה בדיוק מה שאמר המשורר: (אומר בערבית ומתרגם לעברית) זרק אותו לים כפות בידיים ואמר לו: אל תירטב, אל תרטיב את עצמך.

מסעוד גנאים: אי-אפשר.

מסעוד גנאים: אי-אפשר שראשי הרשויות הערביות יוכלו לתת את השירותים לאזרחים שלהם.

מסעוד גנאים: הם בסוף יבואו לראש הממשלה, למשרד הפנים, ייתנו את המפתחות של המועצות והעיריות, וזהו: בואו, בבקשה, אתם תנהלו את היישובים האלה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שכפי שאמר גם שר האוצר – וכמה נכון הוא אמר כאשר עמד פה והציג את התקציב – הוא אמר, התקציב הוא ערכים – הוא ערכים – לפני שהוא כסף, וחלוקת כסף, וסכומים, הוא ערכים, הוא השקפת עולם.

מסעוד גנאים: בסדר, אדוני שר האוצר, הערך הראשון הוא שוויון, צדק; לעשות צדק עם האוכלוסייה הערבית, שהפלו אותה בכל התקציבים מאז קום המדינה.

מסעוד גנאים: והייתה לו ההזדמנות, אבל לצערי הוא פספס את ההזדמנות הזאת.

מסעוד גנאים: אבל גם אני אומר, לא מאוחר, יש עוד מחר.

מסעוד גנאים: מחר ההצבעות.

מסעוד גנאים: היום אנשי האוצר יכולים לשבת עם ראשי הרשויות, עם כולם.

מסעוד גנאים: יעשו צדק אתם, ייתנו להם לפחות מה שהם יכולים להתקיים בו כרשויות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר שלא להתייחס למה שקרה היום, או הלילה – החלטה של ראש הממשלה או של שר הביטחון להוציא אל מחוץ לחוק את התנועה האסלאמית ולהכריז עליה כהתארגנות בלתי חוקית.

מסעוד גנאים: 1.

מסעוד גנאים: התזמון, ובזה, אולי רק בזה, אני משתתף עם חברת הכנסת רויטל סויד – לא בשאר, אבל בזה כן.

מסעוד גנאים: העיתוי – –

רויטל סויד: לפחות זה.

מסעוד גנאים: – – כבר חודש יש החלטה, אבל הוא בחר ביום הזה.

מסעוד גנאים: נתניהו, מאז הפיגועים בפריז, שכולנו גינינו אותם – מעשה פשע כזה – וגם לידיעת

מסעוד גנאים: כם, לידיעת השרה רגב – –

מירי רגב: טוב שגיניתם בפריז, כי פה לא גיניתם.

מסעוד גנאים: לא לא לא.

מירי רגב: – – – פה מדובר על יהודים, ושם לא מדובר על יהודים.

מסעוד גנאים: – – –

אוסאמה סעדי: גם פה.

מסעוד גנאים: – – אבל זה לא לפי ההוראות שלך, גברתי השרה.

מסעוד גנאים: זה המצפון שלנו, זה מבפנים.

מסעוד גנאים: כל פשע נגד חפים מפשע – –

מירי רגב: – – – מאוחר מדי.

מסעוד גנאים: – – פה, שם ובכל מקום, באנטרקטיקה, אנחנו נגדו.

מסעוד גנאים: אני מצטער, יש לי בעיה במיתרי הקול, לכן אני שותה.

בצלאל סמוטריץ': לרוויה.

מסעוד גנאים: אז גם לידיעת השרה, ולידיעת כולם: התנועה האסלאמית הצפונית הוציאה הודעת גינוי, והייתה חלק מהמשלחת של ועדת המעקב – היינו אמורים היום ב-15:00 ללכת לשגרירות צרפת, לנחם אותם.

רויטל סויד: היא הוציאה גם הודעות גינוי – – –

קארין אלהרר: – – –

מירי רגב: התנועה האסלאמית פועלת בניגוד לחוק.

מירי רגב: מה זה קשור?

מסעוד גנאים: אז לא לעשות מהתנועה האסלאמית שהם השטן הגדול.

מסעוד גנאים: תתחשבי במיתרי הקול שלי, גברתי השרה; רק תני לי לדבר.

מסעוד גנאים: אז לבחור באיתות הזה, כאשר כל העולם – באמת כל העולם – נגד הפשעים האלה בצרפת, ושפיכות הדמים, ונתניהו בא היום כדי להגיד, נו, אני הראשון, אני חוד החנית בלחימה בטרור האסלאמי – בסוגריים – כי אני חושב שהאסלאם הוא לא טרור, אפילו אם יש תנועות שעושות את זה בשם האסלאם, אבל אנחנו כולנו נגד זה.

מסעוד גנאים: אז נתניהו רוצה להגיד, אני חלק מעולם האור; אני חלק מהעולם התרבותי הזה, שנלחם בברברים, בטרוריסטים האלה, האסלאמיסטים, ולכן הוא רצה הצדקה למעשה ולהחלטה היום בבוקר להוצאת התנועה האסלאמית אל מחוץ לחוק.

מסעוד גנאים: כל קישור בין התנועה האסלאמית לבין מה שקרה בצרפת הוא שקר גדול.

מסעוד גנאים: מה שעשה ראש הממשלה זה רדיפה פוליטית, זה סתימת פיות.

מסעוד גנאים: אני לא שמעתי ולא קראתי בכל הספרות של התנועה האסלאמית שהם קוראים לרצח או להרג של יהודים.

מסעוד גנאים: אבל בכל משחק של "בית"ר" אני שומע: "מוות לערבים".

מסעוד גנאים: אני שומע שיש עמותות, יש אגודות יהודיות, שכן אומרות לרצוח ערבים.

מסעוד גנאים: אני שומע שרים, אפילו, שמתגאים שהם הרגו ורצחו ערבים.

מסעוד גנאים: שם לא עושים כלום.

מסעוד גנאים: אבל התנועה האסלאמית, בגלל אל-אקצא, מכיוון שהיא נגד הכיבוש – כולנו נגד הכיבוש, וכולנו נגד כל ניסיון לייהד את מסגד אל-אקצא.

מסעוד גנאים: אז אם התנועה האסלאמית הוצאה מחוץ לחוק כי היא נגד הכיבוש והיא נלחמת בכיבוש ונלחמת למען מסגד אל-אקצא, תוציאו את כולנו אל מחוץ לחוק.

מסעוד גנאים: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, שוב אנחנו עומדים על הדוכן ורוצים לדבר על תקציב המדינה, ואפשר לחשוב שכשמדברים ומנסים להבין את תקציב המדינה לשנת 2015–2016 אפשר להיכנס לדקויות ולהיכנס למספרים ולחשוב על התקציב כתקציב שהוא תרגום של צרכים, אבל בעצם אי-אפשר להתעלם מהעובדה שכל תקציב של מדינה אמור לשקף את המדיניות הכוללת של ממשלה מסוימת, שעומדת בראש הכנת התקציב; אמור לשקף צרכים ואינטרסים של כלל האוכלוסייה.

עאידה תומא סלימאן: וכשבודקים תקציב, מן הראוי לבדוק אותו לפי הכללים, ולחשוב, האם הממשלה הקיימת, ממשלת בנימין נתניהו, באמת הייתה לה מדיניות ברורה כאשר היא בנתה את התקציב הזה?

עאידה תומא סלימאן: רבים נוטים להגיד שחסרה כל מדיניות, ושהממשלה הכינה את התקציב בשליפות, והכינה את התקציב לפי לחצים של הקואליציה ולפי הסכמים קואליציוניים.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, מה שקרה בימים האחרונים, החלוקה והשוק שנפתח פתאום לכל מי שמרבה בלחץ כדי לקבל תקציבים – ואני אגע בזה אחר כך – כמובן, זה היה מביש; כמובן, זה היה צריך להביא כל קבוצה של אוכלוסייה להתקומם על הצורה שזה התנהל בה.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה לא דוחה על הסף את הטענה שכן קיימת מדיניות אצל הממשלה הזאת, והיא קיימת לא לפי ההצהרות שמוצהרות על-ידי שרים למיניהם, כולל שר האוצר; אי-אפשר להבין ששר אוצר הוא חברתי אבל התקציב שהוא בנה לא חברתי.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר להגיד ששר דואג לנושא מסוים וכל ההצהרות שלו שהוא יעשה מהפך, והוא יושב ודן עם אנשים, ומבטיח הבטחות, ורוצה לשנות את העניינים של האוכלוסייה הערבית, וממשלה שמצהירה שהיא הולכת לשנות כיוון, כאשר בא התקציב, בעצם אפילו פירורים לא רוצים לזרוק.

עאידה תומא סלימאן: הרי סביב שולחן הממשלה כנראה מקיימים מלחמת עולם על הפירורים, גם כן.

עאידה תומא סלימאן: אפילו הפירורים לא נופלים מהשולחן כדי שיגיעו לאוכלוסייה הערבית או לקבוצות אחרות.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר להתעלם מהעובדה שהתקציב הזה נותן תוספת למה שנקרא תקציב הביטחון.

עאידה תומא סלימאן: ואי-אפשר לא לראות את כל הסעיפים שהם כאילו לא תקציב הביטחון – אבל בסופו של דבר או שמוזרמים להתנחלויות או שמוזרמים לפרויקט הזה שנקרא לחזק את ההתנחלויות.

עאידה תומא סלימאן: ואם מוסיפים את כל הסעיפים האלה יחד רואים שבעצם זאת האמירה הראשונה שאפשר להבין מהתקציב הזה.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, יבואו יגידו: הנה, עוד חברת כנסת ערבייה שמדברת על התנחלויות ועל המשך הכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: כן, נמשיך לדבר על זה.

עאידה תומא סלימאן: אף-על-פי שאנחנו גם מפתחים תוכניות מאוד מקצועיות ומגישים אותן ונדחים על הסף, נמשיך גם לדבר על הכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: כי התקציב של המדינה – יש תקציב מוגדר; ככל שהכיבוש, מדיניות הכיבוש וההתנחלויות תגדל, היא תנגוס מהסעיפים האחרים, ואז גם הפירורים לא יגיעו, ואז גם לא יאשרו תקציבים לרשויות המקומיות הערביות, אבל כן להתנחלויות.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לא להיזכר בעובדה שפורסמה השבוע, לפני התחלת הדיונים האלה, שגני-ילדים בהתנחלויות מקבלים עשר פעמים מהתקציב שנותנים לגני-ילדים בתוך המדינה.

עאידה תומא סלימאן: אז איך אפשר לא לדבר על כיבוש?

עאידה תומא סלימאן: ולמה לא שואלים שאלות כאלה כאשר מישהו מחברי הכנסת האחרים עומד פה ומדבר על תקציבים לביטחון ומדבר על תקציבים להתנחלויות?

עאידה תומא סלימאן: למה, כי הוא לא קורא להן התנחלויות אלא התיישבות?

עאידה תומא סלימאן: ומכיוון שהוא לא מדבר על כיבוש אלא מדבר על חזרה לארץ של –?

עאידה תומא סלימאן: הוא מדבר על נושא מדיני, וגם אנחנו מדברים על זה; לפחות אנחנו מדברים על מה שאנחנו מאמינים שהוא האינטרס של כל האוכלוסייה.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, עוד מדיניות שמתבטאת בצורה הכי ברורה בתקציב הזה היא שהממשלה הזאת ממשיכה להתכחש לעובדה שיש 21% מכלל אזרחיה שנקראים האזרחים הערבים והאוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: הממשלה הזאת אומרת בצורה הכי בוטה והכי חוצפנית בעיני: אתם לא חלק מהכלל, ואנחנו נמשיך להפלות אתכם, ואנחנו נמשיך להזניח את הבקשות ואת האינטרסים של כלל האוכלוסייה, ובעצם אנחנו גם נחליט עם מי אנחנו נדבר, ואת מי נחזק, ואת מי נוציא מחוץ לחוק.

עאידה תומא סלימאן: וזה המשך של המדיניות שקבעה מהתחלה ש-אנחנו נגדל את הערבים הטובים, ואת אלה שיש להם עמדות פוליטיות, שיודעים לעמוד על שלהם, שמבטאים את כל מה שמתרחש בלבו של הציבור הערבי, אנחנו נדכא, ואנחנו נמנע מהם.

עאידה תומא סלימאן: היום היום, שר האוצר המהולל, החברתי – איפה הוא נמצא?

עאידה תומא סלימאן: במקום לכבד 64 ראשי רשויות מקומיות ערביות, שכבר חודש וחצי הוא מטרטר את הנציגים שלהם במשא-ומתן שווא על תוכנית מקצועית שהם בנו, במקום לכבד אותם, להיות פה כדי לפגוש אותם ולשמוע מהם מה קורה, הוא נוסע לנצרת.

עאידה תומא סלימאן: הוא נוסע לנצרת לפגוש כנראה את ראש העיר היחיד שלא הגיע להפגנה.

עאידה תומא סלימאן: זאת אמירה, אי-אפשר להתכחש לכך – זאת אמירה פוליטית מדרגה ראשונה, ומסר ברור.

עאידה תומא סלימאן: ותאמינו לי, אנחנו לא מטומטמים, אנחנו מבינים את המסר, ולא מקבלים אותו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו אזרחים שווים.

עאידה תומא סלימאן: הכנו תוכנית.

עאידה תומא סלימאן: אמרו: חברי הכנסת רק מדברים על העניין הפלסטיני.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, העניין הפלסטיני הוא העניין שלנו גם כן.

עאידה תומא סלימאן: התחלנו לדבר על רשויות מקומיות – סליחה, המשכנו לדבר – הפעם עם תוכנית מאוד ברורה.

עאידה תומא סלימאן: מה יצא מזה?

עאידה תומא סלימאן: השתנה משהו?

עאידה תומא סלימאן: החליט האוצר לקבל את התוכנית הזאת?

עאידה תומא סלימאן: תוכנית שמדברת על מבנים ציבוריים, תוכנית שמדברת על תיקון כבישים בשכונות הישנות בתוך הכפרים והערים.

עאידה תומא סלימאן: מישהו אכפת לו מזה?

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: ודווקא היום – היום מחליטים להכות בצורה ברורה, תחת המעטה של המתקפות הטרוריסטיות המצערות שקרו בצרפת, להכות באחד מהמרכיבים של האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: מסכימה אתם, לא מסכימה אתם, יש לי ויכוח עם התנועה האסלאמית הצפונית או לא, אבל הם מרכיב בתוך האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: יש להם ציבור משלהם.

עאידה תומא סלימאן: איפה רשם העמותות?

עאידה תומא סלימאן: מדברים על עמותות שמקבלות כסף ותומכות בטרור.

עאידה תומא סלימאן: אז בבקשה, תגישו את רשם העמותות לבית-משפט על זה שהוא לא עשה את העבודה שלו כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: לפני שאפילו מגישים את העמותות האלה לבתי-משפט – מחליטים החלטה כזאת בימים האלה בדיוק, כהמשך של מדיניות ברורה של בנימין נתניהו.

עאידה תומא סלימאן: בערבית אומרים: (אומרת בערבית: נאכלתי כשאכלו את השור הלבן).

עאידה תומא סלימאן: אוקיי?

עאידה תומא סלימאן: זאת אומרת, זה יגיע, זה לא יפסיק שם, בתנועה האסלאמית.

עאידה תומא סלימאן: למה אני אומרת את זה?

עאידה תומא סלימאן: תזכרו את הנאום של בנימין נתניהו בפתיחת המושב הזה.

עאידה תומא סלימאן: הוא אמר: חברי הכנסת מבל"ד, הקומוניסטים – ככה הוא אמר – הלכו תחת הדגלים של "דאעש".

קארין אלהרר: מי אמר את זה?

עאידה תומא סלימאן: בנימין נתניהו, ראש הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: ככה הוא אמר מעל הדוכן הזה.

עאידה תומא סלימאן: זו בדיוק המדיניות הברורה של הממשלה הזאת – להסית נגד המנהיגות של האוכלוסייה הערבית, ולהתחיל כאילו מגוף שהוא מחוץ לכנסת, כי קל יותר, ולהשתמש בהחלטה פוליטית, במקום – אם יש האשמות, בבקשה, תביאו מול בתי-המשפט.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שאפילו יש לי טענות איך בתי-המשפט מתנהלים, אבל יש בתי-משפט, יש מערכת משפטית במדינת ישראל; השרים הם לא המערכת המשפטית.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שבקואליציה רוצים לקפוץ מעל בתי-המשפט, במדינת ישראל, אבל לא בבוטות כזאת, לא בצורה כל כך ברורה.

עאידה תומא סלימאן: יש לכם משהו נגד התנועה האסלאמית?

עאידה תומא סלימאן: תביאו אותם לבתי-משפט.

עאידה תומא סלימאן: אבל להוציא בצורה כזאת, זה אומר שכולנו מטרה, במקרה הזה, רק צריכים לעמוד בתור עד שיגיע התור שלנו.

עאידה תומא סלימאן: זה המשך של המדיניות שמתעלמת מקיום אוכלוסייה שיש לה מנהיגות, אוכלוסייה ערבית שהיא 20% מהמדינה.

עאידה תומא סלימאן: תסתכלו על התקציב הזה, ואז תבינו.

עאידה תומא סלימאן: וכמובן – –

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון.

עאידה תומא סלימאן: – – הייתי יכולה גם לדבר, והייתי רוצה לדבר, על התקציב המגדרי.

עאידה תומא סלימאן: האמת, הכנתי את הנאום שלי כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה בהתמקד בנושא של תקצוב מגדרי ואיפה עומדות הנשים בתקציב של המדינה, אבל לצערי הרב ההחלטה הזאת גררה אותי לחשוב על הסכנות המיידיות הקשות שממשלת נתניהו מעמידה בפנינו.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה לא אומר שאני לא אמשיך לעקוב גם כן אחר הנושא של איפה הנשים נמצאות בתקציב המדינה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל רזבוזוב – 11 דקות לרשותך, אדוני.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבר ימים שלמים שמדינה שלמה מדברת על הדילים שנעשו מתחת לשולחן רק כדי שהממשלה הזאת תבטיח את ההישרדות שלה.

יואל רזבוזוב: אנחנו לא יודעים לכמה זמן, אולי לכמה חודשים, אולי שנה, לא כל כך – לא בטוח שזה יחזיק יותר.

יואל רזבוזוב: אבל אנחנו רואים את זה, ואנחנו גם רואים את זה על-פי התקציב ההזוי הזה.

יואל רזבוזוב: מעבר למה שפשוט – אני מבין מה זה הסכמים קואליציוניים, ואני מבין איך ועדת הכספים עובדת ואיך בונים את התקציב.

יואל רזבוזוב: ומעבר ל-4–6 מיליארד שקלים של הכסף הקואליציוני, שמבחינתי זה גם – אני קורא לזה כסף שאתה מייעד למישהו, ואני אפילו רואה בתקציב עיר מסוימת, ואתה אומר לחבר שלך ראש העיר: אני אתן לך עיר כזאת או אחרת – – –

חיים ילין: לא שומעים.

יואל רזבוזוב: אתה אומר לחבר שלך: אני אתן לך עכשיו כסף, ואתה תבוא ותארגן לי בעיר שלך חברי מרכז שיצביעו לי – אני רואה את זה כשחיתות.

יואל רזבוזוב: אבל ביום ראשון האחרון אושרו, בעלות של מאות מיליוני שקלים, הסעיפים ששמעתי עליהם.

יואל רזבוזוב: לא ידעתי אם לצחוק, לבכות, לא האמנתי שדבר כזה יכול לקרות במדינה מתוקנת.

יואל רזבוזוב: והמטרה של הסעיפים האלו הייתה לתמוך ולדאוג לסקטורים קטנים ומצומצמים.

יואל רזבוזוב: על מי?

יואל רזבוזוב: על חשבון מי?

יואל רזבוזוב: על חשבון כל משלמי המסים.

יואל רזבוזוב: אני בדרך כלל שומע – זאת נקודה שהיא חשובה, ורציתי להבהיר את זה היום – שאין כסף לספורט; ספורט זה תחביב, זה לא משהו חשוב.

יואל רזבוזוב: יש ביטחון ויש בריאות ויש רווחה, באמת, יש תחומים חשובים, אבל אף אחד לא מסתכל על זה כמשהו באמת חשוב, משהו שמחנך לערכים, משהו שמחנך לתרבות, משהו שמגדל כאן אזרחים טובים יותר, שבונה פשוט עם בריא ועם חזק יותר.

יואל רזבוזוב: וה-613.4 מיליון שקלים שחולקו בימים האחרונים, בעקבות הלחצים של חברי הכנסת, זה סכום שאני חושב שאנשי הספורט אפילו לא מעזים לחלום עליו.

יואל רזבוזוב: ואתם יודעים כמה שיחות טלפון למנצחים הייתם יכולים לעשות אם הייתם מעבירים את הכסף הזה לספורט הישראלי?

יואל רזבוזוב: לדוגמה, ראינו אתמול, כולנו היינו עדים לכך, הייתה כתבה גדולה על שחמט.

יואל רזבוזוב: בוריס גלפנד, שייצג אותנו בכבוד, לקח מקום שני באליפות העולם, היה אצל נשיא רוסיה פוטין, ישב, וכל המדינה התגאתה והיה כל כך הרבה כבוד.

יואל רזבוזוב: ואתמול, בשער "24 שעות", בוריס גלפנד אומר: ראש הממשלה עשה עלי סיבוב, הפוליטיקאים עשו עלי סיבוב.

יואל רזבוזוב: והיום, לנבחרת השח שצריכה לצאת לאליפות אירופה חסרים כמה עשרות אלפי שקלים – בשביל לצאת לאליפות אירופה לייצג את המדינה, בשביל שעוד פעם אנחנו נתגאה, ואפילו חלקנו, חלקכם תוכלו לעשות להם טלפונים.

יואל רזבוזוב: אבל אתם יודעים שבקואליציה שלנו, כמו שאתם רואים עכשיו, מעדיפים לקחת את הכסף לאינטרסים הצרים במקום לראות את טובת המדינה כולה.

יואל רזבוזוב: מבלי לדבר על ההשלכות החיוביות של העיסוק בספורט, כמו שאמרתי, ושל הפעילות הספורטיבית, אני חושב שהספורט זה הכלי היחיד שנותר לנו בשביל איכשהו לשפר את התדמית של מדינת ישראל, עם מדיניות החוץ הכושלת.

יואל רזבוזוב: כשדגל ישראל מונף במדינות העולם והספורטאים עומדים תחת דגל ישראל ושומעים את ההמנון, אני חושב שזה המסר הטוב ביותר, זה כלי הסברתי.

יואל רזבוזוב: אין לנו כלים היום.

יואל רזבוזוב: אנחנו רואים את החרמות, אנחנו רואים סימון מוצרים, אנחנו רואים איך מתייחסים, משווים אותנו לרוצחים, מה כבר לא עברנו.

יואל רזבוזוב: אז אם נניף דגלי ישראל ונשקיע – על מה אנחנו מדברים?

יואל רזבוזוב: ביקשתי פה לפני כן, אמרתי פה: כמה עשרות אלפי שקלים.

יואל רזבוזוב: על מה אנחנו מדברים, בשביל שדגל ישראל יהיה מונף.

יואל רזבוזוב: לזה אנחנו לא רוצים לתת את הכסף?

יואל רזבוזוב: אז איך אתם חושבים שבלי השקעה נוכל להגיע להישגים?

יואל רזבוזוב: איך?

יואל רזבוזוב: צריך להשקיע.

יואל רזבוזוב: אתמול במקרה הלכתי לאולם התעמלות אמנותית בחולון, נפגשתי עם מאמנת נבחרת אולימפית, נבחרת שעשתה קריטריון לאולימפיאדה, שהולכת לייצג אותנו באולימפיאדת ריו, נבחרת שיש לה מדליות מאליפות אירופה ומאליפות עולם.

יואל רזבוזוב: והמאמנות הראו לי את התוכנית של הנבחרת.

יואל רזבוזוב: והמתעמלות האלה מתאמנות שמונה שעות ביום.

יואל רזבוזוב: והמאמנות האלה, בשביל המשכורת הזעומה הזאת, כל היום, 24 שעות חיות את הענף.

יואל רזבוזוב: חסרים להם 200,000 שקל – בשביל להביא מדליה אולימפית – 200,000 שקל.

יואל רזבוזוב: תחשבו, עוד פעם, כמה טלפונים אפשר להרים אם נשקיע 200,000 שקל, כשאנחנו, 613 מיליון שקלים עכשיו פיזרנו ככה, על הדרך, ביום אחד.

יואל רזבוזוב: אני אתן כמה דוגמאות כאן מהתקציב, מהסעיפים.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, לא ידעתי אם לצחוק או לבכות.

יואל רזבוזוב: ועדת הכספים אישרה ביום ראשון 8 מיליון שקלים עבור פרס שר הדתות.

יואל רזבוזוב: מעניין מי יהיו הזוכים בפרס הזה.

יואל רזבוזוב: למה לספורטאים, שמייצגים את המדינה, מניפים את דגל ישראל, באמת, נותנים את כל הלב ואת הנשמה, והם השגרירים הטובים ביותר שלנו, המדינה – הפרס של שרת הספורט זה 1.3 מיליון שקלים בשנה ממינהל הספורט.

יואל רזבוזוב: ופרס שר הדתות 8 מיליון שקלים.

יואל רזבוזוב: רק תחשבו על זה.

יואל רזבוזוב: עוד אושרו 6 מיליון שקלים לצורך קשרים דתיים ורוחניים, סכום שבזכות ש"ס יגדל ב-3 מיליון שקלים נוספים ב-2016.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להבין איך מתקשרים עם הרוחניות ב-9 מיליון שקלים?

יואל רזבוזוב: איך עושים זאת?

יואל רזבוזוב: מה זה קשרים רוחניים?

יואל רזבוזוב: 4 מיליון שקלים עבור שירותי ייעוץ להפריה במשרד ראש הממשלה.

יואל רזבוזוב: כנראה זה לא מספיק, אז הוסיפו גם 2 מיליון שקלים לפוריות על-פי ההלכה למשרד הדתות.

יואל רזבוזוב: וכאן, עכשיו – ניסיתי להבין את הסעיף הזה, באמת, וחברי חבר הכנסת מיקי לוי לפני שנייה הסביר לי את הסעיף, על מה הכסף.

קארין אלהרר: אל תנסה.

יואל רזבוזוב: הכסף, נותנים לרב.

יואל רזבוזוב: קודם כול, יש ועדה שבוחרת רב שילווה את אותה אישה לבית-חולים ציבורי, שממילא נותן את הטיפול הזה בחינם.

יואל רזבוזוב: כמה כסף אמרתי על זה?

יואל רזבוזוב: 4 מיליון ועוד 2 – 6 מיליון שקלים.

מאיר כהן: 4 מיליון לאשכנזים, 2 – לספרדים.

יואל רזבוזוב: אה, נכון, 4 מיליון לאשכנזים, ולספרדים – טוב, ישנו – – –

מאיר כהן: – – –

יואל רזבוזוב: אני לא רוצה להתחיל, כי יש עוד – – –

יחיאל חיליק בר: ואם אני חצי-חצי, אז אני מקבל זה?

יואל רזבוזוב: חברים, קודם כול, איך אנחנו עכשיו, ב-2015, אנחנו באמצע נובמבר, איך מקימים ועדה שתבחר את הרבנים האלה?

יואל רזבוזוב: הרי צריך לבזבז את הכסף הזה כמה שיותר מהר, ללוות.

יואל רזבוזוב: פשוט אבסורד.

חיים ילין: גם ככה מקימים ועדת שכר והם עושים מה שהם רוצים, אז מה נשאר?

יואל רזבוזוב: ברור.

יואל רזבוזוב: ועוד פעם, בספורט מה?

יואל רזבוזוב: מאות אלפי ילדים, בעיקר בפריפריה, נשארים ללא מסגרות ספורטיביות, כי ההורים שלהם לא מסוגלים לעזור להם.

יואל רזבוזוב: הרשויות המקומיות לא מסוגלות לסבסד את המימון.

יואל רזבוזוב: מינהל הספורט מקצה לרשויות המקומיות בישראל 42 מיליון שקלים, שזה שביעית ממה שהוא מקצה למועצות דתיות; תחשבו: פי-שבעה.

יואל רזבוזוב: אתם יודעים, זה מאות אלפי ילדים שיכולים להיות היום במסגרות.

יואל רזבוזוב: מה היה רע להקים קרן נוספת, כמו קרן הקדש, שעוזרת למימון ספורטאים צעירים בעלי פוטנציאל שההורים שלהם מתקשים לממן אותם?

יואל רזבוזוב: היום, כשמישהו אלוף אירופה אז באמת המדינה – גם כבר יש חסויות, גם המדינה יותר עוזרת, באמת קצת יותר כסף.

יואל רזבוזוב: אבל בגיל 16, כשילד מהפריפריה רוצה להצליח, אין לו סיכוי.

יואל רזבוזוב: אין לו סיכוי להגיע לרמה גבוהה אם ההורים שלו לא משקיעים בו, ובשביל זה יש קרן הקדש.

יואל רזבוזוב: בשנה שעברה פעלתי על מנת להרחיב את הקרן הזאת, אבל זה עדיין לא מספיק.

יואל רזבוזוב: הרי, זה לא אותם השקופים של דרעי?

יואל רזבוזוב: זאת לא האוכלוסייה ששר האוצר כחלון הבטיח לדאוג להם לפני הבחירות?

יואל רזבוזוב: בכנסת הקודמת גם הגדלתי לספורטאי ההישג את המלגות במיליון שקלים כדי שיוכלו להתרכז אך ורק בספורט מבלי לעסוק בעבודות צד נוספות, אבל ברור לי שזו רק ההתחלה ויש הרבה מה לעשות.

יואל רזבוזוב: אבל אנחנו מבינים שלפי התקציב הזה זאת בכלל לא האג'נדה של הממשלה, אף אחד לא חושב על זה.

יואל רזבוזוב: בממשלה יודעים לעשות מצוין סלפי עם הספורטאים, אבל מה עם לתמוך בהם?

יואל רזבוזוב: לתמוך בהם לא יודעים.

יואל רזבוזוב: היום לחלק מהספורטאים האולימפיים יש ספונסר פרטי, שמשקיע, נותן להם מה שהם צריכים בשביל להצליח – ואני מזכיר עוד פעם: רק חלק.

יואל רזבוזוב: אבל מה המדינה נותנת להם?

יואל רזבוזוב: המדינה צריכה לתת, לא ספונסר פרטי.

יואל רזבוזוב: המדינה נותנת צרות: אזהרות מסע לקראת יציאות לחו"ל, ניסיונות לחרם פוליטי על ישראל דרך הספורט.

יואל רזבוזוב: מי סובל מזה?

יואל רזבוזוב: הספורטאים שלנו.

יואל רזבוזוב: אפילו ענף הכדורגל, הפופולרי והעשיר מבין ענפי הספורט בישראל, לא מסוגל להצמיח ספורטאים שיגיעו לרמות הגבוהות של הכדורגל העולמי.

יואל רזבוזוב: יש לנו באמת לא מעט שחקנים, אבל אין מגרשים.

יואל רזבוזוב: חסרים כ-200 מגרשים.

יואל רזבוזוב: אין כסף.

יואל רזבוזוב: אני תמיד שומע: אין כסף.

יואל רזבוזוב: אנחנו יודעים לכבות שרפות.

יואל רזבוזוב: מה יהיה עם הענפים האולימפיים?

יואל רזבוזוב: אני נפגש עם ראשי האיגודים היום, ופשוט אין להם כסף.

יואל רזבוזוב: יש עוד מעט אולימפיאדה.

יואל רזבוזוב: אין להם כסף לצאת ולייצג את המדינה.

יואל רזבוזוב: אז הייתה ועדת לובצקי, ונתנו תוספות.

יואל רזבוזוב: אבל הם צריכים להשלים חלק משלהם.

יואל רזבוזוב: החלק הזה חסר להם.

יואל רזבוזוב: אין להם.

יואל רזבוזוב: אז אני חושב שבפעם הבאה שדגל ישראל יתנופף בזירה הבין-לאומית, ובזירה הבין-לאומית היחידה שנותרה לנו כדי להיות גאים בה, רגע לפני שאתם מתקשרים לברך את הספורטאים, תשאלו את עצמכם מה עשיתם בשבילם.

יואל רזבוזוב: זה הנושא הספורטיבי, שבאמת אמרתי, כואב לי מאוד.

יואל רזבוזוב: ישנה כאן שרת התרבות והספורט – אני אוהב להגיד: שרת הספורט והתרבות, מאוד חשוב.

יואל רזבוזוב: אני חושב, תשימי לב לדברים האלה, כי באמת הספורטאים צריכים עזרה ממך.

יואל רזבוזוב: הדבר השני – ואני חושב שאחרי, ראיתי, חברת הכנסת סופה לנדבר, וסביר להניח שהיא תרחיב בנושא – זה נושא העולים.

יואל רזבוזוב: גם כן, זה בכלל לא באג'נדה של הממשלה הזאת.

יואל רזבוזוב: בכלל לא מתייחסים לזה.

יואל רזבוזוב: כל דבר שקורה הוא נגד אותם עולים.

יואל רזבוזוב: אנחנו רואים שאותם עולים שעלו בשנות ה-90 בגילי ה-40, ועבדו קשה, בנו כאן את כלכלת מדינת ישראל – תחשבו: מיליון איש קנו והצמיחו את המשק – פתאום, אחרי שהם לא הרוויחו פנסיה, לא בארץ המוצא, לא במדינת ישראל, פתאום הם נופלים אל מתחת לקו העוני.

יואל רזבוזוב: למרות שהם שילמו מסים מהיום הראשון, עבדו בעבודות הכי קשות, עבודות שהיום הן המשרות הדרושות במשק, שאף אחד לא רוצה לעבוד בהן בכלל, במשרות האלה, באמת, בעבודות הכי שוחקות הם נתנו את עצמם, אבל הם נופלים אל מתחת לקו העוני ולאף אחד לא אכפת.

יואל רזבוזוב: הממשלה אפילו לא רוצה לדון על זה.

יואל רזבוזוב: רדיו רק"ע – רוצים לסגור את הרדיו שמעלה שידורים לכל כך הרבה עולים שזקוקים לזה, שזה דרוש להם.

יואל רזבוזוב: אין להם את השפה.

יואל רזבוזוב: יש באמת כל כך הרבה דברים לשפר.

יואל רזבוזוב: אני התייחסתי כאן רק לשני פקטורים שאני ביום-יום מתעסק בהם, ופשוט לתקציב הזה, לממשלה הזאת, אין אג'נדה, ואנחנו נתנגד לתקציב הזה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יואל רזבוזוב: אני גם פונה לממשלה, לחברי חברי הכנסת מהקואליציה – ולא נמצא פה אפילו חבר כנסת אחד מהקואליציה.

יואל רזבוזוב: תחשבו.

יואל רזבוזוב: לא מעניין אותם.

יואל רזבוזוב: לא מעניין אותם להסתכל קדימה, להאמין במדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: פשוט, הכול זה לשדוד את התקציב.

יואל רזבוזוב: השוד שראינו כאן, הגנבה של הכסף ביום-יומיים – אני לא ראיתי דבר כזה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה אבסורד.

יואל רזבוזוב: אנחנו נתנגד, ואני מציע לכולם להתנגד.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת רזבוזוב.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סופה לנדבר מישראל ביתנו, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לאחריה – חבר הכנסת מנו טרכטנברג מהמחנה הציוני.

יחיאל חיליק בר: לאחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: לרשותך 11 דקות.

סופה לנדבר: תודה רבה.

סופה לנדבר: אדוני היושב בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני אתחיל מהמנון של בחירות, ותנחשו של איזו מפלגה: שמנו לנגד עינינו את האזרח, את הרצון שישראלי, ותיק ועולה חדש, יחוש שהוא חי במדינה שדואגת לפרט, והוא יכול ליהנות משוויון הזדמנויות בכל תחומי החיים.

סופה לנדבר: אתם יודעים של מי הציטוט הזה?

סופה לנדבר: של כולנו.

סופה לנדבר: של שר שחזר לפוליטיקה כדי שיתגשם החלום של החלשים במדינת ישראל; של עולים וותיקים, של אלו שזקוקים לממשלה חזקה שיודעת לדאוג לחלשים.

סופה לנדבר: אני לא רוצה להמשיך לצטט, אבל כאשר השר הזה, שר האוצר, חזר לפוליטיקה, אני חשבתי שאולי אלה לא יהיו הבטחות סרק; שאולי יהיו דאגה לשוויון, סולידריות חברתית, בתקציב הזה.

סופה לנדבר: חשבתי שכך יקרה; שיהיו דברים לצמצום פערים, שוויון בנטל.

סופה לנדבר: אבל התברר, רבותי, שאלה הבטחות סרק, וסתם תקווה של אלפי אזרחים שהתפוצצה לנו מול עינינו.

סופה לנדבר: למי התקציב הזה, רבותי, יכול להחזיר תקווה, או מחזיר תקווה?

סופה לנדבר: לאזרחים?

סופה לנדבר: לקשישים?

סופה לנדבר: קשקוש.

סופה לנדבר: לעצמאים?

סופה לנדבר: רק הכרזות.

סופה לנדבר: לפריפריה, צמצום פערים?

סופה לנדבר: קשקוש.

סופה לנדבר: עידוד תעסוקה – איפה היא?

סופה לנדבר: צמצום פערים ודאגה לפריפריה?

סופה לנדבר: ראינו כאן ראשי ערים ומועצות שהגיעו יום-יום כדי לדאוג לערים ולמועצות שלהם; לדאוג לאזרחים כדי שתהיה חלוקה צודקת.

סופה לנדבר: הייתה?

סופה לנדבר: אין.

סופה לנדבר: הבטחות סרק.

סופה לנדבר: אומרים: יוקר מחיה.

סופה לנדבר: הם ידאגו לנו להורדת יוקר המחיה.

סופה לנדבר: אני רוצה רק פשוט לספר, כאן באולם הזה, כמה דואגים היום לצמצום מחירים, יוקר המחיה.

סופה לנדבר: אתם יודעים כמה עולים קישואים היום?

סופה לנדבר: 20 ש"ח לקילו; קולרבי – 14 ש"ח.

סופה לנדבר: יוקר מחיה; תפוחי עץ – 15 ש"ח; תפוח אדמה – 6, 7 שקלים; בננה – 9 שקלים; כרובית – 15.

סופה לנדבר: אני כבר לא מדברת על עגבניות.

סופה לנדבר: לכולם זה כבר נמאס.

מאיר כהן: אני מציע לעשות קניות רק בשוק.

מאיר כהן: זה קצת יותר זול.

סופה לנדבר: בסדר.

סופה לנדבר: סלט של הבטחות, רבותי.

סופה לנדבר: אחרי ההבטחות זה חייב היה להיות תקציב חברתי, של סולידריות חברתית, של צמצום פערים, שוויון בנטל.

סופה לנדבר: אנחנו ראינו איך הם אתמול הצביעו, רבותי.

סופה לנדבר: זה בושה לממשלת ישראל.

סופה לנדבר: אנחנו דאגנו שיהיה שוויון, ומה קורה עכשיו?

סופה לנדבר: דואגים לחיילים?

סופה לנדבר: דואגים לכולנו?

סופה לנדבר: לקבוצה אחת – כן, וקבוצה שנייה – לא.

סופה לנדבר: קבוצה אחת עובדת ומשלמת מסים, וקבוצה שנייה?

סופה לנדבר: ואני לא נגד חרדים, אבל זה לא חלק של צדק חברתי, רבותי.

סופה לנדבר: כך זה לא יכול להיות בחברה צודקת.

סופה לנדבר: לא צריך להיות.

סופה לנדבר: אלה אזרחי מדינת ישראל, כולם צריכים להיות שווים ושווים, וכולם צריכים לשרת, וכולם צריכים לעבוד, וכולם צריכים לשלם את המסים.

סופה לנדבר: אבל לא רק המפלגה הזאת חרתה על דגלה ססמת בחירות של אזרח חלש ודאגה לו.

סופה לנדבר: היא הייתה, אתם יודעים אצל מי?

סופה לנדבר: אצל ראש הממשלה, שחסר לנו כאן.

סופה לנדבר: השוויון בנטל בוטל.

סופה לנדבר: אז למה הבטחת, ראש הממשלה?

סופה לנדבר: דאגה לניצולי שואה – רבותי, כמה שהחבורה הזאת של חברי הכנסת בקואליציה צריכים להיות ציניים כדי להצביע נגד ניצולי שואה.

סופה לנדבר: יואל, אני זוכרת איך אנחנו הצבענו.

סופה לנדבר: עמדנו כאן, על חוק של רנטה מגרמניה במדינת ישראל.

סופה לנדבר: האנשים האלה, שעברו מה שהם עברו בחיים, ניצולי שואה, הממשלה הכניסה יד לכיס של אותם ניצולי שואה, שמה שהם עברו בחיים זה גיהינום.

סופה לנדבר: ואני הסברתי כאן:

סופה לנדבר: אנחנו במשך שנים רבות העברנו כמה חוקים; החוק של יורי שטרן ז"ל, שנתן להם סכום מסוים, 4,700 ש"ח, פעם אחת בשנה.

סופה לנדבר: הרנטה מגרמניה שהם מקבלים, זה כסף שגרמניה נתנה כפיצוי, רבותי.

סופה לנדבר: אני כבר אמרתי שלא יכול להיות פיצוי על הדבר הזה, אבל בכל זאת, גרמניה נותנת להם 1,300 ש"ח, אז מה קרה?

סופה לנדבר: אנחנו חילקנו בממשלה הקודמת מיליארד ש"ח, ואני אומרת שאנחנו צריכים כנראה לעשות חקירה פרלמנטרית כאן ולבדוק לאן נעלמו הכספים.

סופה לנדבר: זה כסף שצריך להיות מיועד לאותם ניצולי השואה, והם מאבדים כל חודש 1,300 ש"ח.

סופה לנדבר: ואתם יודעים מה קורה עם האנשים האלה – עולים כאן

סופה לנדבר: חברי כנסת מהקואליציה ואומרים: איך אפשר להצביע נגד חוק התקציב הזה?

סופה לנדבר: אז אני אומרת: לא רק להצביע, להצביע נגד החוק הזה בשתי הידיים, כי הוא לא חברתי, הוא לא אנושי, הוא לא דאגה לאותם אנשים שאנחנו מחויבים להם.

סופה לנדבר: הממשלה הכניסה יד – לניצולי השואה, וזו בושה.

סופה לנדבר: בושה.

סופה לנדבר: עכשיו, חברים, לפני הבחירות, ראש הממשלה – בחודש מרס, בערוץ 9, ראש הממשלה ביבי נתניהו הבטיח לניצולי השואה דאגה, הבטיח פנסיה, הבטיח בנייה, 17 מיליארד בבנייה לדיור ציבורי – אין דברים כאלה בתקציב הממשלה, אבל יחד עם זה הוא דיבר על פנסיה.

סופה לנדבר: הוא אמר: אני מבטיח כאן.

סופה לנדבר: ראש הממשלה, אתה הבטחת, אז תקיים.

סופה לנדבר: תראה לנו סעיף בתקציב – איפה יש פנסיות.

סופה לנדבר: והממשלה הייתה מחויבת למצוא מיליארד וחצי, 2 מיליארד, כסף לאנשים שעבדו כאן כל החיים, לאנשים שהרימו על הכתפיים את הכלכלה של מדינת ישראל, לאנשים שהיום הופכים להיות השלב החדש של העניים.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שבן-אדם שעבד כל החיים – וכאן, 25-20 שנה שהוא היה רופא, שהוא היה מהנדס, שהוא היה מדען, שהוא היה בן-אדם שעבד, והיום הוא יוצא וסופר גרושים כדי לקנות תרופות או לקנות לחמנייה.

סופה לנדבר: הוא כבר לא חושב על שוקולד לילדים.

סופה לנדבר: ואני אומרת – פנסיה, פנסיה מינימום, זה חובה של ממשלת ישראל.

סופה לנדבר: זה חובה של הממשלה הנוכחית.

סופה לנדבר: זה חובה להצביע על פנסיה, ואני רוצה לראות את הכיסאות הריקים – איפה הם, חברי הכנסת?

סופה לנדבר: כי בושה להסתכל היום לפנסיונרים בעיניים ולהגיד: אין לנו תקציב, ולא יכול להיות תקציב, אנחנו לא חושבים שהם זקוקים לתקציב הזה.

סופה לנדבר: אז פנסיות אין, לניצולי שואה אין – ביטוח סיעודי, רבותי.

סופה לנדבר: ביטוח סיעודי, אדוני השר לשעבר – לפחות התחלנו לעשות צעדים.

סופה לנדבר: מה קורה במדינת ישראל – בממשלת ישראל לא יודעים שיש זיקנה?

סופה לנדבר: שאנשים חולים, שאנשים מתגלגלים למצב קשה ביותר?

סופה לנדבר: הבת שלי סיפרה לי לפני כמה ימים סיפור כל כך עצוב; הם הלכו לעשות ספורט, משפחה צעירה, הבת, בעלה ושתי הנכדות שלי, והתיישבו בקפה.

סופה לנדבר: ישב שם זוג מבוגרים, ולידם כנראה הילדים או הנכדים, ואחד מהצעירים לקח סכין והתחיל לחתוך את השניצל לקוביות.

סופה לנדבר: אז הבת שלי אומרת: אני חותכת שניצל לבנות הקטנות שלי, והוא חותך לבן-אדם המבוגר.

סופה לנדבר: ואז הבת שלי, כך היא סיפרה לי, שהתהפך הזמן, וכנראה הילדים האלה יצטרכו לדאוג למבוגרים ולזקנים במשפחה.

סופה לנדבר: ואני אמרתי: חלילה וחס שזה יקרה, אבל לא רק צעירים וילדים ונכדים צריכים לדאוג לביטוח סיעודי, לחיים סיעודיים נורמליים, אלא משפחה – לא רק משפחה, אלא ממשלה, ממשלה, ממשלה.

סופה לנדבר: זה האחריות של ממשלה, זה חובה של ממשלה.

סופה לנדבר: זה חובה שהאנשים האלה לא יהיו נטל במשפחה, כי משפחה של צעירים, הם מרוויחים 15-14 אלף ש"ח בממוצע, והם צריכים את הכספים האלה כדי להחזיק את המשפחה של הצעירים.

סופה לנדבר: אני שואלת את הממשלה: איפה הביטוח הסיעודי?

סופה לנדבר: ואזרחי מדינת ישראל יודעים שאין בתקציב הזה שום שינוי.

סופה לנדבר: השינוי – רק במזג האוויר הפוליטי.

סופה לנדבר: פעם אחת ככה ופעם אחרת – אחרת.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

סופה לנדבר: אני מסיימת.

סופה לנדבר: אני הבאתי את התקציב שחילקו לחברי הכנסת, וזה נקרא שקיפות, רבותי.

סופה לנדבר: 884 מיליון ש"ח לחברי כנסת, ואין כאן ממשלה שיכולה לחלק לאותה נזקקים ומחויבת לאותם נזקקים.

סופה לנדבר: יש 800,000 ילדים שהולכים לבית-ספר בלי סנדוויץ'.

סופה לנדבר: אז הכסף הזה, היו יכולים למסור לפנסיות, לנזקקים.

סופה לנדבר: לא לסגור שבע נציגויות בחו"ל.

סופה לנדבר: מתווה סוציאלי חדש היה חייב להיות בתקציב הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

סופה לנדבר: אני מסיימת ואומרת: כולנו קראנו את הספר, ספר לילדים, "תום סויר", של מארק טוויין, ושם מחפשים את הילד ואומרים: "תום, תום, איפה אתה, ילד רע?" אני רוצה לצטט את זה אחרת ולהגיד: ממשלה, ממשלה רעה, איפה אתם?

סופה לנדבר: איפה אתם כדי לדאוג לאותם אנשים שהבטחתם – לפני הבחירות?

סופה לנדבר: בגלל זה אני אצביע נגד.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מנו טרכטנברג, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: 11 דקות לרשותך.

מנואל טרכטנברג: כל כך הרבה?

יחיאל חיליק בר: אתה יכול להשתמש בשלוש, ארבע, כמה שאתה רוצה.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דיוני התקציב הם הזדמנות חד-פעמית במהלך השנה לבחון בעין ביקורתית את פעולותיה של הממשלה, או יותר נכון את תוכניותיה של הממשלה, את השקפת עולמה, שבאה לידי ביטוי בספר התקציב, את דרכה של הממשלה או היעדר הדרך של הממשלה, וזה אחד מהתפקידים המרכזיים של אופוזיציה – זה לעשות את המלאכה נאמנה, לבחון בעין ביקורתית אבל גם ביושר את מה ששיש ומה שאין בתקציב.

מנואל טרכטנברג: תרשו לי להתחיל מזווית מאוד לא קונבנציונלית, כמי שיושב בספסלי האופוזיציה: אני רוצה להתחיל באמירת מילה טובה לאוצר, למי שעומד בראש האוצר, שר האוצר משה כחלון, לאגף התקציבים באוצר, על שעשו את מלאכתם נאמנה.

מנואל טרכטנברג: ואני רוצה להתריע כנגד כל ניסיון לייחס למשרד האוצר ולפקידות שם את העוולות של הממשלה עצמה.

מנואל טרכטנברג: זו טעות גדולה.

מנואל טרכטנברג: הפקידות היא בסדר.

מנואל טרכטנברג: אם יש ביקורת, היא צריכה להיות מופנית לבעל הבית, ולא למי שעמל תחת השרביט של בעל הבית.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד גם לגבי האוצר, שאני מבחין שנושבת רוח אחרת במסדרונות אגף התקציבים; רוח של רגישות יותר גדולה לנושאים חברתיים, שימת דגש על עשייה חברתית, וצריך להגיד זאת ולהעריך זאת.

מנואל טרכטנברג: כאמור, הביקורת לא צריכה להיות מופנית כלפיהם.

מנואל טרכטנברג: השאלה המרכזית, כשאתה בא לבחון את התקציב, זה – האם התקציב מתמודד עם האתגרים הגדולים שניצבים בפנינו, ומה הם?

מנואל טרכטנברג: ראשית כול, ההאטה במשק.

מנואל טרכטנברג: קצב הצמיחה של המשק ירד אל מתחת לרף הקריטי של 3%, כיום הוא בסביבות 2.5%.

מנואל טרכטנברג: רבותי, מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה קצב צמיחה כזה, שפירושו בעצם כמעט קצב אפסי מבחינת התוצר לנפש, כאשר הצרכים הביטחוניים והחינוכיים וכו' רק הולכים וגדלים.

מנואל טרכטנברג: אנחנו התרגלנו, התפנקנו בקצב צמיחה של כ-4%, 3.5% במשך תקופה ארוכה, ולכן היינו יכולים לספוג גם אירועים ביטחוניים וגם אירועים חברתיים.

מנואל טרכטנברג: אבל לא עוד.

מנואל טרכטנברג: ואני רוצה להגיד את זה באחריות ובצער רב: בתקציב הזה אין התמודדות עם בעיית היסוד הזאת.

מנואל טרכטנברג: ומי שבא וטוען כאן שיש מנועי צמיחה במשק, אז הוא לא יודע מכניקה, הוא לא יודע מה זה מנוע.

מנואל טרכטנברג: אין.

מנואל טרכטנברג: כמובן, האתגר השני הגדול שמלווה אותנו זמן רב, זה הפערים החברתיים.

מנואל טרכטנברג: תראו, יש איזה מין תחושה שזה ישנו וזה יהיה, ואתה יודע, צריך פה ושם לשפץ את הבניין הרעוע הזה.

מנואל טרכטנברג: זה לא הולך כך.

מנואל טרכטנברג: יש שני נתונים מרכזיים שנוגעים לפערים: האחד, זה מה קורה לשכר הריאלי לאורך זמן, והשני, מה קורה לשיעור העוני.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אנחנו תקועים בשני הממדים האלה, ועל כן הפערים לא הולכים להיפתר, אלא להפך, עלולים להתרחב.

מנואל טרכטנברג: ולשם כך, כדי להיאבק בתופעה הזאת, צריך להציב לעצמנו יעדים.

מנואל טרכטנברג: יעדים ברורים, כמותיים, עם כלים לטווח ארוך שיכולים לעשות את המלאכה.

מנואל טרכטנברג: וכמובן, בעניין הדיור, שזה משבר לאומי שנמשך כבר שנים מספר: יש צעדים, וצריך לברך על כך.

מנואל טרכטנברג: יש תקציבים מסוימים.

מנואל טרכטנברג: אבל, לצערי הרב, זה בגדר מעט מדי, מאוחר מדי.

מנואל טרכטנברג: אם כן, אין התמודדות עם האתגרים האלה.

מנואל טרכטנברג: מה כן יש בתקציב?

מנואל טרכטנברג: אז קודם כול, יש הסכמים קואליציוניים נדיבים ביותר, שהם סקטוריאליים ברובם: 4.5 מיליארד שקל.

מנואל טרכטנברג: רבותי, התופעה הזאת של הסכמים קואליציוניים סקטוריאליים היא תופעה די ייחודית למדינת ישראל, והיא תופעה בזויה, שפוגעת לא רק בזמינות של תקציב למטרות חברתיות ראויות, אלא גם פוגעת באמון הציבור, בתהליך התקצוב ובמערכת הפוליטית כולה.

מנואל טרכטנברג: מה עוד יש בתקציב?

מנואל טרכטנברג: יש קיצוץ רוחבי, שעכשיו עלה ליותר מ-5%.

מנואל טרכטנברג: אני לא זוכר, ואני מעורב בתקציב המדינה כבר עשור – לא זוכר קיצוץ רוחבי כל כך עמוק שלא בתקופה של משבר כללי כמו ב-2001–2002.

מנואל טרכטנברג: וכל זאת למה?

מנואל טרכטנברג: כדי לממן את אותם הסכמים קואליציוניים.

מנואל טרכטנברג: רבותי, קיצוץ רוחבי זה בריחה מהכרעות, בריחה מקביעת סדרי עדיפויות.

מנואל טרכטנברג: מה עוד יש בתקציב?

מנואל טרכטנברג: משכון העתיד.

מנואל טרכטנברג: למה?

מנואל טרכטנברג: זו לא סתם אמירה.

מנואל טרכטנברג: הרי מה עשו כדי שיוכלו להגיד ולטעון שאין גזירות?

מנואל טרכטנברג: מה עשו?

מנואל טרכטנברג: לוקחים, מושכים כספים חד-פעמיים, ממה?

מנואל טרכטנברג: מקק"ל; מרשות שדות התעופה – מיליארד ומשהו שקל; מהדיבידנדים, או יותר נכון מהרווחים של רפא"ל – התעשייה הביטחונית המפוארת שיש לנו.

מנואל טרכטנברג: כולנו מבינים, זה חד-פעמי.

מנואל טרכטנברג: מחר זה לא יהיה.

מנואל טרכטנברג: אז מה יקרה מחר?

מנואל טרכטנברג: יהיו בחירות.

חיים ילין: – – – התחייבו על 3 מיליארד שקל למשרד הביטחון.

מנואל טרכטנברג: כן.

חיים ילין: שאין לו כיסוי בכלל.

מנואל טרכטנברג: כן, תכף אני מגיע לדבר הזה.

מנואל טרכטנברג: אבל קודם כול, משיכת כספים חד-פעמיים, כדי שיוכלו לבוא ולטעון: אין גזירות.

מנואל טרכטנברג: אז יש גזירות, כי הגזירות יבואו, אלא לא מחר, מחרתיים.

מנואל טרכטנברג: זה מה שיש בתקציב.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה עכשיו לרדת קצת לעומק בהתנהלות.

מנואל טרכטנברג: כי העניין זה לא רק מה שכתוב בספר, אלא מה ההתנהלות שמתלווה לדבר הזה.

מנואל טרכטנברג: אז קודם כול, הזכרת, חיים, את תקציב הביטחון.

מנואל טרכטנברג: אני חבר בוועדה לתקציב הביטחון.

מנואל טרכטנברג: אני מלווה את הנושא הזה משנת 2006, כשהייתי חבר בוועדת ברודט, מכיר את הנושא לעומק.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד לכם באחריות, שאין תקדים למה שקרה הפעם.

מנואל טרכטנברג: למה?

מנואל טרכטנברג: מכיוון שהפעם רשמו מספר בתוך התקציב ל-2016: 56.1 מיליארד שקל.

מנואל טרכטנברג: כולם ידעו ואמרו מפורשות – משר האוצר, שר הביטחון, ראש הממשלה ועד אחרון הרפרנטים באוצר – שזה לא סכום ריאלי.

מנואל טרכטנברג: אף פעם לא היה דבר כזה.

מנואל טרכטנברג: כלומר, תמיד היה, או כמעט תמיד, שהוסיפו תקציבים במהלך השנה, אבל התקציב הראשוני שנרשם בספר – שר הביטחון ידע להגן על זה, כולם ידעו להגן על זה, ראש הממשלה עמד כאן ואמר: רבותי, זה תקציב שאנחנו מתחייבים אליו.

מנואל טרכטנברג: הפעם אפילו אותה העמדת פנים לא הייתה.

מנואל טרכטנברג: אז יצאנו לדרך עם תקציב שמלכתחילה כולם אומרים שהוא לא ריאלי.

מנואל טרכטנברג: ואז, מה קרה ברגע האחרון בוועדה לתקציב הביטחון?

מנואל טרכטנברג: ודרך אגב, היא כמעט לא התכנסה, והתכנסה אך ורק מכיוון שאני איימתי בבג"ץ, והגשתי את הדבר הזה, ואז אמרו: אוקיי, צריך עוד פעם להתכנס – ברגע האחרון, ביום ראשון בבוקר.

מנואל טרכטנברג: מה אמרו?

מנואל טרכטנברג: הגענו – תקענו כף, ככה.

מנואל טרכטנברג: הגענו להסכם בעל-פה על כך שנוסיף עוד 3, 4, 5 – ובאמת הטווח הוא בין 3 ל-5 מיליארד שקל – במהלך השנה.

מנואל טרכטנברג: נוסיף את זה לתקציב הביטחון.

מנואל טרכטנברג: ואמרו: סמוך עלינו – – –

חיים ילין: אבל מה המקור – – –

מנואל טרכטנברג: רגע, אני נכנס לזה.

מנואל טרכטנברג: אמרו: תסמכו עלינו, יהיה בסדר.

חיים ילין: נכון.

מנואל טרכטנברג: רבותי, המדינה הזאת לא יכולה להמשיך להתקיים על סמך אמירות שיהיה בסדר – –

חיים ילין: גם אם יתהפך – – –

מנואל טרכטנברג: – – ויהיה בסדר בשני מובנים: א.

מנואל טרכטנברג: יימצאו המקורות.

מנואל טרכטנברג: אז אני אומר:

מנואל טרכטנברג: אם אתם היום יודעים שיימצאו המקורות התקציביים לדבר הזה – –

קריאה: – – –

מנואל טרכטנברג: – – תשימו את זה על השולחן.

מנואל טרכטנברג: בואו נצביע על זה.

מנואל טרכטנברג: מה זה האמירה הזאת: יהיה בסדר על 4, 5?

מנואל טרכטנברג: אנחנו מתווכחים ונאבקים על 75 מיליון שקל – רופאים, עידוד מעבר רופאים לצפון.

מנואל טרכטנברג: יעל, כן?

יעל גרמן: – – – לא מראים את זה – – –

מנואל טרכטנברג: כן.

מנואל טרכטנברג: ברור.

יעל גרמן: – – –

מנואל טרכטנברג: ברור.

מנואל טרכטנברג: אבל אתה יודע, מאבקים קשים על מה שנקרא כסף קטן, שהוא חשוב ביותר לצרכים חברתיים, ואומרים לנו: יהיה בסדר על 3, 4, 5 מיליארד שקל.

מנואל טרכטנברג: ולמה המיליארדים האלה ילכו?

מנואל טרכטנברג: זו הסמכות הבלעדית של הוועדה לתקציב הביטחון לאשר את זה, וזה לא הוצג.

מנואל טרכטנברג: רבותי, זו לא התנהלות שאפשר להשלים אתה.

מנואל טרכטנברג: דוגמה שנייה, העניין של הטבות המס ליישובים.

מנואל טרכטנברג: תראו מה שקורה כאן: שנים לא נקבעו קריטריונים.

מנואל טרכטנברג: כל פעם יש לחץ של מישהו אחר ואז מוסיפים עוד יישוב.

מנואל טרכטנברג: ראש הממשלה לא רצה להתמודד עם השאלה הזאת, והפילו את זה על הרב משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, שהוא יעשה את המלאכה.

מנואל טרכטנברג: והוא הביא הצעה.

מנואל טרכטנברג: הביא הצעה עם קריטריונים ברורים.

מנואל טרכטנברג: ועמדנו להצביע על כך.

מנואל טרכטנברג: ואז מה?

מנואל טרכטנברג: התחילה מסכת לחצים מכל הכיוונים, כן, כדי להוסיף כזה ולהוסיף כזה ולהוסיף כזה ולהוסיף כזה, וכל העניין בעצם כמעט ירד לטמיון.

מנואל טרכטנברג: עכשיו, ברגע האחרון, מנסים לעשות מהלך.

מנואל טרכטנברג: איפה הממשלה, איפה ראש הממשלה, איפה האחריות, אל מול סוגיה כל כך חשובה.

מנואל טרכטנברג: עוד דוגמה: הורדת המע"מ ב-1%.

מנואל טרכטנברג: יום אחרי שהכנסת הצביעה על התקציב בקריאה ראשונה מקיימים מסיבת עיתונאים, ראש הממשלה והשר כחלון, ומודיעים על הורדה של מע"מ ב-1%.

מנואל טרכטנברג: למה ומה?

מנואל טרכטנברג: מה קרה, לא ידעו את זה 24 שעות קודם?

מנואל טרכטנברג: מה, זה לא מהותי לתקציב?

מנואל טרכטנברג: 1% של מע"מ זה כ-5 מיליארד שקל.

מנואל טרכטנברג: איפה אנחנו?

מנואל טרכטנברג: מה, איפה הכנסת?

מנואל טרכטנברג: מה, אז רוצים לעקוף – זה לא מתקבל על הדעת.

מנואל טרכטנברג: אי-אפשר להתנהל בצורה כזאת.

מנואל טרכטנברג: דיברו כאן קודמי על ההסכמים הפוליטיים של הרגע האחרון, אותם כמה מאות מיליונים שיועדו למטרות מאוד ספציפיות, סקטוריאליות וכדומה.

מנואל טרכטנברג: תראו מה שקרה כאן: הרי היועץ המשפטי לממשלה בעצם הכריח את המערכת לפרסם את זה; כן, שקיפות.

מנואל טרכטנברג: אבל, רבותי, שקיפות זה רק הצעד הראשון.

מנואל טרכטנברג: אחרי שאתה נחשף להסכמים האלה, צריך לבוא ולדרוש, בצורה מאוד ברורה, שלא יהיו דברים כאלה.

מנואל טרכטנברג: זה לא תקין.

מנואל טרכטנברג: זה לא יכול להיות שכסף ציבורי רשום על שם פרסונלי של חבר כנסת זה או אחר, למטרות שהן לא מטרות כלליות שוויוניות.

מנואל טרכטנברג: לא יכול להיות דבר שכזה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

מנואל טרכטנברג: כן.

מנואל טרכטנברג: תראו, אני רוצה להגיד, כדי לסיים: לצערי הרב, זה תקציב ללא בשורה.

מנואל טרכטנברג: זה תקציב ללא נשמה, ללא נשמה יתרה – בטוח.

מנואל טרכטנברג: זה תקציב שלא מפיח תקווה.

מנואל טרכטנברג: עכשיו, אני רוצה להגיד: אנחנו בסביבה קשה, אנחנו מול מעין אינתיפאדה.

מנואל טרכטנברג: כאשר אתה מציג לציבור תקציב כזה, שלא, אין בו שאר רוח, אין בו בשורה, ובו-זמנית אתה נמצא במצב שאנחנו מצויים בו, של התקפות מבחוץ ומבפנים – האזרח הישראלי, הציבור הישראלי, שואל את עצמו: לא לזה פיללתי, לא זו הממשלה שאני רוצה.

מנואל טרכטנברג: לא שהמצב יכול להשתנות מקצה לקצה, אבל, רבותי, קצת לפתוח אופק, שנוכל להסתכל קדימה בתקווה שיהיה טוב יותר; לא ש"יהיה בסדר", בהבטחה חלולה.

מנואל טרכטנברג: אז כנראה שלצורך זה צריך ממשלה אחרת, וצריך להביא את השינוי כמה שיותר מוקדם.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל בירן.

יחיאל חיליק בר: אתה רואה, בסוף השתמשת ביותר מ-11 דקות.

יחיאל חיליק בר: לפעמים הזמן עובר מהר.

יחיאל חיליק בר: כשנהנים זה עובר מהר.

חיים ילין: אדוני היושב-ראש, כשנהנים הזמן עובר מהר.

יחיאל חיליק בר: אני לגמרי נהנה פה.

יחיאל חיליק בר: אני שוקל להאריך את התורנות שלי לפחות בעוד שעתיים.

חיים ילין: כאופוזיציה, צריך להביא את כולם לפה עד יום חמישי ב-05:00, שלא ילכו לישון.

יחיאל חיליק בר: אני מסכים אתך.

חיים ילין: – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, גם לך יש 11 דקות.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש הרבה בעיות במדינת ישראל של 2015.

מיכל בירן: טפו, טפו, טפו, הממשלה הזאת ממשיכה לייצר בעיות חדשות כל הזמן, חלקן מאוד מאוד דחופות, ממש עומדות על סדר-היום שלנו בצורה מאוד מאוד מיידית: האלימות, הגזענות, מה שקורה ברשת, סכסוכי עבודה שמגיעים אלינו למשכן מדי יום ומדי שבוע.

מיכל בירן: מה שאנחנו עושים במשכן בחלק ניכר מהזמן שלנו זה מכבים שרפות.

מיכל בירן: מכבים שרפות של בעיות מאוד מאוד דחופות שמתרחשות כרגע.

מיכל בירן: סוג אחר של בעיות הן פחות מיידיות ואנחנו נוטים לא להתעסק בהן.

מיכל בירן: אגב, השרפה בכרמל, אני חושבת שחברת הכנסת שלי יחימוביץ, שיושבת כאן, ישבה בדיונים על דיונים, התריעה על המחדל, התריעה על חוסר התקנים, על הציוד המיושן, אבל זה היה רחוק, רחוק מהעין, רחוק מהלב, עד שמתרחשת השרפה בכרמל.

מיכל בירן: ואז פתאום כולם עומדים על הרגליים האחוריות ואומרים: וואו, איזה מחדל, איך לא ידענו, איך נתנו למערך הכבאות להידרדר כל כך.

מיכל בירן: וראש הממשלה עושה גוגל ומוצא איזה "סופר-טנקר" והולכים להביא איזה מטוס כיבוי שיפתור את הבעיה.

מיכל בירן: ויש בעיות שהן לטווח אפילו עוד יותר רחוק, שהן כל כך רחוקות מהעין – ואולי זה לא יפתיע אתכם, אני מדברת הפעם, גם הפעם, על המשבר הפנסיוני.

מיכל בירן: זה כל כך רחוק, שאנשים לא מצליחים לדמיין את עצמם; הם לא מצליחים לדמיין את עצמם זקנים, הם לא מצליחים לדמיין את עצמם בעוד 30 שנה, בעוד 40 שנים, כשהמשבר הזה באמת יגיע, מה שנקרא יגיע לבשלותו.

מיכל בירן: זה כמו הסיפור הזה על הצפרדע שמבשלים אותה לאט-לאט, ובגלל שזה קורה לאט-לאט היא לא נמלטת, היא לא קופצת מהסיר.

מיכל בירן: בסופו של דבר, כשהיא מבינה מה קרה, זה כבר אבוד.

קארין אלהרר: פה אוכלים רק כשר, לא אוכלים צפרדעים.

יחיאל חיליק בר: היא אמרה את זה כמחווה לצרפתים.

מיכל בירן: יפה.

מיכל בירן: הבעיה עם המשבר הפנסיוני היא, שכשהוא יגיע, העוצמה שלו תהיה כל כך אסטרונומית, כל כך קטסטרופלית, שאי-אפשר יהיה לפתור את זה.

מיכל בירן: אי-אפשר יהיה לעשות ישיבת ממשלה לחירום ולמצוא עוד 2 מיליארד שקלים, או להעלות את המע"מ בעוד 1%.

מיכל בירן: יהיה מדובר במאות רבות של מיליארדים.

מיכל בירן: יהיה מדובר במיליוני אזרחים שייגזרו עליהם עוני ודלות לעת פרישה.

מיכל בירן: אלה יהיו מספרים כל כך מטורפים, שפשוט אי-אפשר יהיה לפתור אותם באיזה ישיבת ממשלה או באיזה הבטחה חפוזה על איזו תוכנית.

מיכל בירן: ההנחה שלי, כסוציאל-דמוקרטית, היא שהמדינה אחראית לאזרחים שלה.

מיכל בירן: היא אחראית לכמה דברים: לחינוך, לבריאות, לביטחון, והיא אחראית גם לביטחון הפנסיוני.

מיכל בירן: היא אחראית גם ליכולת להזדקן בכבוד.

מיכל בירן: מה הן שתי הבעיות הרציניות ביותר היום במערכת הפנסיונית, על-פי תפיסתי?

מיכל בירן: האחת, שהאדם הבודד הופקר לחלוטין וכל הסיכון גולגל אל כתפיו של החוסך הפרטי.

מיכל בירן: הבעיה השנייה היא דמי הניהול השערורייתיים שאנחנו משלמים על החיסכון הפנסיוני שלנו.

מיכל בירן: בואו נדבר רגע על העניין הזה.

מיכל בירן: אנשים אומרים לי, הכי פשוט שאני כבר אשים את החסכונות שלי מתחת לבלטה; עדיף, במקום שהכסף יהיה בשוק ההון, עולה, יורד, יש משבר, אין משבר.

מיכל בירן: זה לא פתרון מערכתי טוב.

מיכל בירן: זה אפילו לא פתרון אישי טוב, כי כשהכסף נמצא מתחת לבלטה, הוא לא נושא תשואות, הוא לא יצליח להגיע לסכומים שנדרשים כדי לחיות בכבוד.

מיכל בירן: אז מערכתית, זה טוב שהכסף נמצא בשוק ההון – ויש שיחלקו עלי בתפיסה הזאת.

מיכל בירן: אבל, זה לא הגיוני שאת הסיכון הזה נושא אדם בודד.

מיכל בירן: דמיינו אדם אחד, דמיינו שני אנשים: אחד פרש ב-2008 ואחד פרש ב-2007.

מיכל בירן: שניהם עבדו באותה עבודה, שניהם חיו בדיוק באותו אופן.

מיכל בירן: הדבר היחיד שמבדיל ביניהם הוא מתי הם פרשו מהעבודה.

מיכל בירן: זה שפרש ב-2008, אחרי המשבר הגדול, יגלה שלמרות שהוא עשה אותו הדבר בדיוק כמו שעשה הבחור מ-2007, הוא יזכה רק לשלושת-רבעי מהפנסיה.

מיכל בירן: אנשים איבדו ברגע אחד, במשבר אחד, 25% מהחסכונות שלהם.

מיכל בירן: אז אומרים: השוק יתאושש בסך הכול, לאורך זמן.

מיכל בירן: והנה, יש מודל צ'יליאני, וככל שאנשים מתבגרים הם יעברו למסלול יותר סולידי.

מיכל בירן: אני חושבת שבלי התערבות אנושית, המודל הצ'יליאני הוא לא מספיק, כי בסופו של דבר, אם אדם צריך לעבור לשלב יותר סולידי בדיוק אחרי משבר, הוא יימצא עדיין באותה בעיה בדיוק: הוא לא יצליח להחזיר לעצמו את החסכונות שהוא איבד ברגע שהוא יעבור למסלול סולידי.

מיכל בירן: כך שבלי הגורם האנושי, שיהיה מסוגל להגיד: רגע, היה לנו פה משבר, נמתין עם המעבר לסולידי, הפתרון הזה הוא חלקי.

מיכל בירן: עוד דוגמה לזה שמפקירים את האנשים לתנודתיות של השוק היא מה שקורה עכשיו עם משבר הריבית החישובית.

מיכל בירן: אני לא אכנס לזה כי זה עניין לנאום בפני עצמו, אבל בסופו של דבר, בגלל טעויות בחישוב ובהערכה של מהי הריבית במשק, נוצר מצב שקבוצה של פנסיונרים בקרנות החלשות, הולכים להשית עליהם את כל הסיכון, והפנסיה שלהם הולכת להצטמצם בעד 30%, ועושים להם בדיוק מה שקרה עם הצפרדע.

מיכל בירן: זה לא יקרה בבת אחת, כי אז הייתה פה התקוממות רחבה, אלא זה יקרה בהדרגתיות ויגיע לשיא המשבר כשהם יהיו הכי קשישים והכי חסרי אונים.

מיכל בירן: הפתרון למשבר הזה, אגב, של הריבית החישובית, הוא לא פחות ערבות הדדית, הוא יותר ערבות הדדית.

מיכל בירן: את האג"ח המיועדות – שזאת דרכה של המדינה, אחת הדרכים של המדינה לקחת אחריות על הפנסיה שלנו – צריך להפנות, או לנתב את חלקן הגדול, אל אותה קבוצה שעתידה להיפגע וכך לחסוך לקבוצה מאוד קטנה לשאת על עצמה ולשלם את המחיר של הטעויות בחישובים של המדינה ושל מי שהיה צריך לחשב את החישובים בזמן.

מיכל בירן: הבעיה האחרת היא דמי הניהול השערורייתיים.

מיכל בירן: צריך להגיד, מי שמשלם את מקסימום דמי הניהול, זה יכול להגיע לשליש מהחסכונות שלו.

מיכל בירן: דמיינו שהייתם מכניסים כסף לבנק ואחד מכל 3 שקלים שהייתם מכניסים, הבנק היה לוקח את זה כדמי ניהול.

מיכל בירן: הדבר הזה הוא לא סביר, והוא גם לא מתפלג באופן שוויוני.

מיכל בירן: אני, וכנראה שגם חברי הכנסת שיושבים כאן, לא משלמים את מקסימום דמי הניהול.

מיכל בירן: אבל אם תבדקו בבניין הזה, תגלו שהמנקה והמאבטחים – הם משלמים את מקסימום דמי הניהול.

מיכל בירן: זה נשמע לאנשים לא הרבה, אבל לאורך השנים, כשמשלמים את המקסימום, זה מגיע לשליש מהחסכונות.

מיכל בירן: ולמה זה קורה בעצם?

מיכל בירן: מי משלם את המקסימום?

מיכל בירן: חברת הכנסת יחימוביץ, אם אפשר.

מיכל בירן: היו"ר, היא מפריעה.

מיכל בירן: למה אנשים משלמים את מקסימום דמי הניהול?

מיכל בירן: הם משלמים את מקסימום דמי הניהול כי הם עניים וכי הם לא מאורגנים והם לא מצליחים לעמוד מול חברות הביטוח במשא-ומתן.

מיכל בירן: חוץ מזה, יש גם ניגוד עניינים מובנה במערכת.

מיכל בירן: סוכן ביטוח שמוכר לכם פוליסה או קרן פנסיה בדמי ניהול נמוכים, מקבל על זה תגמול של אפס שקלים מחברת הביטוח.

מיכל בירן: לא צריך להיות גאון בשביל להבין מה זה עושה למערכת התמריצים.

מיכל בירן: רק מלאך היה עושה את זה, ושוב, זאת לא התנדבות, זו פרנסה של אנשים.

מיכל בירן: חברות הביטוח משתמשות בסוכני הביטוח כשעיר לעזאזל וזורקות אותם, ככה, לזעמו המוצדק של הציבור.

מיכל בירן: אני לא נכנסת אפילו למנהלי ההסדרים, שיוצרים לפעמים מצב שבו המעסיק מקבל הטבה על הביטוח של המחשבים והבניין, ומי שמשלם על זה בעקיפין הם העובדים שלו, שמשווקות להם קרנות פנסיה בדמי ניהול גבוהים מאוד.

מיכל בירן: אז מצד אחד, אני מעריכה את ההסכם שהגיעו אליו המעסיקים וההסתדרות, שהמעסיקים יתחילו לשלם על דמי התפעול של סליקת הפנסיה של עובדיהם.

מיכל בירן: אבל מה שקרה בחוק ההסדרים הזה, זה מזכיר את הטיולים שהיינו הולכים אליהם כשהייתי ב"הנוער העובד והלומד": איכשהו, כשהיינו נוסעים באוטובוס לטיול בדרום, איכשהו הוא היה עובר בירושלים ובפרדס-חנה.

מיכל בירן: ואני חושבת שזה גם מה שקרה הפעם בחוק ההסדרים: למפקחת הייתה כוונה טובה, לנסות ולטפל בניגוד העניינים הזה.

מיכל בירן: אבל במקום לטפל בזה באופן ישיר ונקודתי, בליבת הבעיה, מה שקרה זה מין מסלול מסובך של הפרדת התפעול מהשיווק, בלי לתת תשובות: מה תעשה מכולת עם חמישה עובדים, איך היא תעשה מכרז, איך זה יעבוד.

מיכל בירן: ופה אני חושבת שהפתרונות הם מאוד פשוטים.

מיכל בירן: יש מה לעשות.

מיכל בירן: טוב, אולי "מאוד פשוטים" זאת הגזמה, אבל יש מה לעשות.

מיכל בירן: הדבר הראשון: צריך לעשות הפרדה בין תגמול סוכני הביטוח לדמי הניהול שאנחנו משלמים.

מיכל בירן: הצעת חוק כזאת הגשתי עם חברי חבר הכנסת מיקי זוהר ואחרים.

מיכל בירן: אם השוק החופשי לא יצליח לחתוך את דמי הניהול, המחוקק צריך לעשות את זה.

מיכל בירן: יחד עם משה גפני וכמעט כל חברי ועדת הכספים הגשנו הצעת חוק כזאת, שתחתוך בחצי את דמי הניהול.

מיכל בירן: וכמובן, לכל העובדים החלשים, שבסופו של דבר אין להם יכולת ואנרגיה להתעסק באופציה הפנסיונית שלהם, צריכה להיות קרן פנסיה ממלכתית; צריכה להיות אופציה ציבורית, שהיא בטוחה, שהיא לא למטרות רווח, שלא עושקים בה את האנשים.

מיכל בירן: כל הדברים האלה יכולים לקרות.

מיכל בירן: ועכשיו אנחנו חוזרים בסופו של דבר למציאות.

מיכל בירן: אני חושבת עכשיו על כחלון ועל כמה אנשים טובים שבכל זאת נמצאים בממשלה הרעה הזאת, ואני חושבת שבעוד 30 שנה, כשהם יסתכלו אחורה על הקריירה שלהם, אף אחד לא יזכור שהעלו 1% במע"מ או הורידו 1% במע"מ; אלה דברים שלאורך ההיסטוריה לא זוכרים אותם בכלל.

מיכל בירן: אבל אם כחלון ימצא את עצמו שר האוצר שהחברים שלו והילדים של החברים שלו, נגזרו עליהם עוני ודלות, אני חושבת שהוא ישאל את עצמו, יתייסר ויתחרט: איך לא ראיתי את הכתובת על הקיר?

מיכל בירן: איך לא הבנתי שזאת ה-בעיה של המאה הזאת?

מיכל בירן: אבל, עכשיו אנחנו נמצאים ברגע כזה שההיסטוריה עוד לא קרתה, שהעתיד עוד לא הוכרע.

מיכל בירן: אני מפצירה בשר האוצר ובכל מי שיש לו יכולת להשפיע על הממשלה הזאת: אל תשבו בחיבוק ידיים, אל תפקירו את העתיד של כולנו לכוחות השוק.

מיכל בירן: במשבר הפנסיוני צריך להתערב ועכשיו, אחרת כולנו נשלם על זה מחיר שיהיה כבד מנשוא.

מיכל בירן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת מיכל בירן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה – מהרשימה המשותפת.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת גרמן מיש עתיד.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת חמד עמאר.

יחיאל חיליק בר: אדוני, 11 דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אעוד' באללה מן א-שיטאן א-רג'ים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשעות הבוקר המוקדמות ממשלת ישראל וכוחות הביטחון השונים יישמו את ההחלטה האומללה, ההחלטה ההיסטרית של הקבינט, להוציא את התנועה האסלאמית הצפונית מחוץ לחוק, וזה לפי תקנות ההגנה (שעת חירום), 1945.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והטענה: חלק ממנהיגי התנועה האסלאמית מסיתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, אין חוק לטפל במסיתים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי רק לפני חודש ימים הייתי נוכח בבית-משפט שדן בערעור המדינה וערעור שיח' ראאד סלאח על עונש של 11 חודשי מאסר, על נאום שהמדינה טענה שהייתה בו הסתה, והנאום הזה היה לפני שמונה שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמונה שנים לא הייתה, לא למשטרה ולא לכוחות הביטחון, שום טענה על הסתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם יש הסתה – יש בתי-משפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כוחות הביטחון המליצו לראש הממשלה לא להוציא את התנועה האסלאמית מחוץ לחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הוא החליט?

עבד אל חכים חאג' יחיא: החליט שהוא צריך להיות מר ביטחון, שמבין יותר מהשב"כ, הוא צריך להחליט – שהוא השופט שמבין יותר מכל שופטי ישראל, והוא צריך לקבוע את הקביעות שלו מתוך עמדה היסטרית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני לא יודע אם זה קשור גם להעברת התקציב, כדי לרצות מישהו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועדת המעקב של האזרחים הערבים התכנסה היום והחליטה החלטות: מחרתיים שביתה כללית, ויש הפגנה ארצית, המונית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי כולם מבינים שההחלטה הזאת היא לא החלטה חוקית, והיא החלטה שבאה להדיר חלק מהאזרחים הערבים פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועדת המעקב לא התכנסה, ולא דנה ולא החליטה, לא על שביתות ולא הפגנות, כשבית-המשפט גזר פסקי-דין, ושיח' ראאד סלאח היה גם במעצר לפני זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על הנושא של מסגד אל-אקצא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פה, מהבמה פה, אמרתי כמה פעמים והבהרתי: העניין של מסגד אל-אקצא הוא עניין שהוא חלק מהאמונה של כל מוסלמי בעולם ואסור לפגוע בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הזהרנו והתרענו, אבל פה לא שמעו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אומר פה, כל מוסלמי בעולם אמר וימשיך לומר: ברוח, בדם, ניפדיכ יא אל-אקצא, ולא רק שיח' ראאד סלאח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז החלק הזה, להוריד – אני בעצמי, אני איש התנועה אסלאמית, אני מייצג את התנועה האסלאמית פה בכנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו פה שלושה חברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו אנשים שמצייתים לחוק, אנשים שבאנו להיאבק על הזכויות שלנו, וחלק מהמאבק שלנו זה המאבק בתקציב הגרוע הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקציב צריך להיות תרגום ישיר של מדיניות וסדר עדיפויות של כל ממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שר האוצר טען שהוא מגיש תקציב חברתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, בכל מדינה דמוקרטית התקציב צריך להתבסס על עקרון יסוד והוא שוויון מלא לכל אזרח במדינה, וזה עקרון יסוד שאנחנו עליו לא מוותרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היות שאין חוק מס הכנסה לערבים וחוק אחר ליהודים, ואנחנו משלמים לפי אותם קריטריונים גם מס הכנסה, אז אנחנו צריכים לקבל גם תקצוב לפי קריטריונים קבועים של שוויון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום בשעת הצהריים השתתפתי בהפגנה של ראשי ועובדי הרשויות המקומיות הערביות, אשר מבקשים בקשה כל כך גדולה, מבקשים שוויון – ואפילו לא שוויון: תקציב המדינה הוא כ-400 מיליארד שקלים, הרשויות המקומיות מבקשות 32 מיליארד שקלים לחמש שנים, שזה אומר 6.4 מיליארד לשנה, שזה פחות מ-2% מהתקציב, ואנחנו כ-20% מהאוכלוסייה במדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את זה אנחנו לא מקבלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב של הרשויות המקומיות הוא מאוד מאוד קשה ומאוד מאוד גרוע, כי חלק קרסו וחלק בדרכן לקריסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה התחיל גם מראש הממשלה, ב-2003 הוא היה שר האוצר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא החליט לקצץ את מענקי האיזון בחצי, ואז, היות שהרשויות המקומיות, 25%–40% מהתקציב שלהן זה מענקי איזון, הן קיבלו את המכה הכי קשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז 75% מהרשויות המקומיות הערביות נכנסו לתוכניות הבראה, ו-17 רשויות פיזרו אותן ומינו במקומן ועדות ממונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שבג"ץ החליט שצריך לתקן את הנוסחה הזו, הנוסחה של מענקי האיזון, באה הממשלה ותיקנה את הנוסחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה, היא תיקנה אותה עם שינוי פרמטרים כדי להרע את התנאים של האוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והיום, גם פקידי האוצר, גם פקידי משרד הפנים, מכירים ומודים בזה שיש אפליה ומגיע לאוכלוסייה הערבית בכל שנה כ-500 מיליון שקלים כדי לסגור את הפער.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה מענק איזון, אדוני היושב-ראש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מענק איזון הוא סכום שמעבירים לרשות המקומית כדי שלא תהיה בגירעון, כי אין לה מהמקורות העצמיים מספיק כסף כדי לתת את השירותים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלא, הם החליטו, וממשיכים להחליט, בממשלה, שסל השירותים לאוכלוסייה הערבית, אסור שיהיה שווה בדיוק לאזרח היהודי, כי עד היום גם התלמיד הערבי בתיכון מקבל תקציב קטן ב-67% מהתקציב אשר מקבל תלמיד יהודי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז האם זו ההחלטה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה הכיוון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריכים לעמוד על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בוועדת הכספים, ויושב-ראש ועדת הכספים, קבעו קריטריונים להטבות מס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה, אחרי שהביאו את הרשימה של היישובים, ובהם מספר גדול של יישובים ערביים – כי 50% מהאוכלוסייה הערבית מתחת לקו העוני – החליטו שההתנחלויות צריכות לקבל, למרות שגם חלק מההתנחלויות, לפי אותם קריטריונים, קיבלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל, היות שאנחנו היום מונהגים במדינה הזאת על-ידי ממשלת מתנחלים, אז טרפדו את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם, אזרחים ערבים לא יכולים לזכות להטבות מס כדי אולי שיוכלו לנשום קצת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה הקודמת הקימה את "צוות 120 הימים" לטיפול, לבדיקה ולחקירת מצוקת הדיור במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצוות הזה הגיש את המלצותיו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו השגות על ההמלצות, אבל הממשלה החליטה לאמץ אותן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה מאמץ אותן, אז אתה צריך לתקצב אותן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שר הבינוי והשיכון, שהציג את התקציב של המשרד בוועדת הכספים, אמר שצריך מיליארד שקלים כדי ליישם את ההחלטות במשרד שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל כמה נתנו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: חצי מהסכום הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וגם אין תקצוב למבני ציבור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והבעיה היותר גדולה, שגם המדינה, במתכוון כנראה, לא מאשרת תוכניות מתאר, לא מאשרת תוכניות בינוי, ולכאורה מאשרת – תקימו מבנה ציבור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה נקים אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אין לי אדמה, אם אין לי שטח למבני ציבור, איפה אני אקים אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה עושים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ניצלת את התקציב הזה – חוזר לאוצר, והוא מעביר אותו לסמוטריץ וחבריו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המצב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה, אלא גם החלק של התקציב הוא ממש ממש לעג לרש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התשתיות במגזר הערבי מאוד רעועות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חלק מהיישובים הערביים, עדיין אין להם מערכת ביוב מרכזית, אין להם אפילו רשתות מים שמגיעות לכל הבתים, אין להם כבישים סלולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואנחנו נגיד לראש הממשלה, שאמר "הערבים נוהרים באוטובוסים לקלפיות", אני אומר לו שאין לנו מספיק כבישים שיוכלו להסיע אוטובוסים כדי להגיע גם לקלפיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז קודם כול תקנו את הכבישים, כך שתהיה אפשרות גם לנהור לקלפיות, לפעם הבאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקציב הזה לא פותח אופק בפני האזרחים הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מבחינת מקומות עבודה, האבטלה גואה, אחוז הבלתי-מועסקים הולך וגדל, ואין תוכנית ממשלתית לטפל במצב הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אקדמאים, אחרי שנים של לימודים, עם עלויות גדולות והפסד השתכרות, לא מוצאים מקומות עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לדוגמה, יש אלפי בוגרים מבתי-הספר להכשרת מורים, שהם מובטלים, ואם משרד החינוך מכניס אותם למערכת, הם מתחילים בשליש משרה, בחצי משרה, וזה אחרי ארבע-חמש שנים מהיום שהם מסיימים את הלימודים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אומר, יש מחקר שמרכז השלטון המקומי הכין לפני כמה שנים, שאומר שאם ממוצע התלמידים בכיתה במגזר הערבי יהיה שווה לממוצע במגזר היהודי, ייכנסו למערכת 3,000 משרות של מורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אומר דורשני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תעסוקת נשים – וזה האסון החברתי והכלכלי, וזו הסיבה העיקרית שבגללה יותר מ-50% מהערבים מתחת לקו העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שר הכלכלה המתפטר עמד פה במקומי לענות על שאילתה, והוא אמר – יש תכנון במשרד הכלכלה, ותהיה מהפכה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה המהפכה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2020 אחוז הנשים המועסקות במגזר הערבי יגיע ל-41%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המהפכה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי לא מאשרים אזורי תעשייה, לא מאשרים אזורי תעסוקה ולא מתכננים מקומות עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מי מפסיד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מפסיד האזרח הערבי, ומפסידה גם המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה, אלא היום, בתקציב הזה, פגעו בפנסיה של כולנו, אבל במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם 41% יגיעו בשנת 2020 למקומות עבודה, אז אני אומר שהעוני – התקציב הזה והתכנון הזה מנציח את העוני במגזר הערבי, ואז גם הזקנים שלנו ימשיכו להתלבט בהחלטה אם לקנות אוכל או לקנות תרופות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה הכריזה שהיא נלחמת בעוני, אבל אני אומר – בפועל היא נלחמת בעניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא לא נלחמת בעוני, היא נלחמת בעניים, והיא מוסיפה למעגל עוד ועוד ועוד עניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, התקציב הזה, אסור ואסור בהחלט לאשר אותו וצריך להתנגד לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת חמד עמאר.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת דני עטר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: 11 דקות לרשותך.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כבוד השר, חברי וחברותי חברות וחברי הכנסת, הפתעה – אני מתכוונת לדבר על הסתייגות.

יעל גרמן: חשבתי שבכלל אנחנו צריכים לדבר על הסתייגויות, יש לנו כל כך הרבה, אז אני מתכוונת לדבר על אחת ההסתייגויות; יהיו לנו הרבה.

יעל גרמן: על הסתייגות שמבחינתי היא מאוד מאוד עקרונית.

יעל גרמן: אחת הרפורמות המשמעותיות ביותר בחוק ההסדרים, בחוק התקציב, היא הרפורמה במערכת הבריאות.

יעל גרמן: ואחד מהסעיפים בתוך הרפורמה הזאת בא להסדיר את ההסכמים של הרופאים וקופות-החולים.

יעל גרמן: זה נקרא: הסדר החזר.

יעל גרמן: כולנו יודעים שכאשר אנחנו הולכים לרופא מומחה, אנחנו משלמים לו כסף מזומן, לפעמים 600 שקל ולפעמים 900 שקל, וזה יכול להגיע גם ל-3,000 שקל.

יעל גרמן: לאחר מכן אנחנו הולכים לקופת-החולים שלנו ומבקשים החזר.

יעל גרמן: ההחזר הוא מקסימום 600 שקל.

יעל גרמן: אבל אם לקופת-החולים יש הסדר עם הרופא, היא מנהלת אתו את המשא-ומתן, לא אנחנו; לא הפציינט, הלקוח, החולה, שבאמת תלוי ברופא, אלא הקופה.

יעל גרמן: בא הלקוח, בא החולה, המטופל, ולא צריך לשלם שקל.

יעל גרמן: מקסימום הוא משלם, אולי, השתתפות עצמית.

יעל גרמן: חוק ההסדרים רצה להסדיר ורצה להביא את המהפכה שיהיה רק להתקשר בהסדר, ולא בהחזר.

יעל גרמן: דרך אגב, זו אחת ההמלצות המרכזיות של הוועדה שעמדתי בראשה לפני כשנתיים.

יעל גרמן: אבל החוק הזה עשה חצי מלאכה; הוא אומנם מדבר על כך שלמנתחים ונותני ייעוץ לניתוחים יהיה הסדר ולא החזר, אבל אז, אחרי שעשה צעד קדימה, הוא עושה צעד אחורה ואומר:

יעל גרמן: אבל אנחנו מחריגים – מחריגים רופאים מומחים.

יעל גרמן: וכמה רופאים מחריגים?

יעל גרמן: 50 לכל קופה כפול ארבע – 200, 50 לכל חברת ביטוח כפול חמש – 250.

יעל גרמן: 450 רופאים מומחים יהיו מוחרגים מההסדר-החזר.

יעל גרמן: אם לא די בכך, יש אפשרות גם לשר האוצר ולשר הפנים להעלות את המספר, אם הם יראו שלא מספיק.

יעל גרמן: זאת אומרת, למעשה החוק הזה עושה צעד נהדר, עם רצון נהדר, אבל הלך צעד אחד אחורה, והחשש הגדול שלי הוא שתוך שנתיים, שלוש, ארבע שנים אנחנו נחזור לנקודת המוצא ונראה שוב את כל הרופאים בהחזר ולא בהסדר.

יעל גרמן: במקום באמת לחסוך את ההוצאה הפרטית על הבריאות, שהולכת וגדלה במדינת ישראל, אנחנו רק נגדיל אותה.

יעל גרמן: לכן הגשנו הסתייגות – בשלושה שלבים.

יעל גרמן: ההסתייגות העיקרית שלנו אומרת: בוא נמחק בכלל את הסעיף שמאפשר החרגה של רופאים.

יעל גרמן: בוא נלך עם זה עד הסוף.

יעל גרמן: אבל, אם לא יסכימו לא להחריג, בואו ניתן בידי השרים אפשרות להפחית את המספר, שיהיה פחות מ-50, ולא יותר מ-50.

יעל גרמן: ולמצער, אם גם זה לא מתקבל על הדעת, לפחות שכאשר השרים רוצים להגדיל את המספר, הם יהיו מחויבים לתת דין-וחשבון בפני הוועדה, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעל גרמן: לדאבוני, ההסתייגות הזאת לא עברה.

יעל גרמן: אולי, עדיין, יהיה בממשלה מי שיבין שאכן צריך לקבלה.

יעל גרמן: ולתקציב עצמו.

יעל גרמן: אני ניתחתי את תקציב הבריאות, אבל אני משוכנעת שהדברים שאני אומרת כאן נכונים לא רק לתקציב הבריאות אלא נכונים לכל משרדי הממשלה.

יעל גרמן: אבל כדי להבין את התרגיל שקרה בתקציב 2015 אני חייבת הקדמה קטנה, הסבר מאוד פשוט: התקציבים שאנחנו מאשרים השנה – וכל פעם שמאשרים, כל שנה – אלה תקציבים שנקראים "תקציב מקורי".

יעל גרמן: מה שקורה במהלך השנה, בכל המשרדים – יש תוספות, יש שינויים.

יעל גרמן: אנחנו תמיד מדברים על כך שהתקציב לא אומר שום דבר, ויש תמיד עוד תוספות רבות.

יעל גרמן: התקציב על שינוייו נקרא תקציב מאושר, ובדרך כלל, כמעט תמיד, הוא הרבה יותר גבוה מהתקציב המקורי, זאת אומרת, במהלך השנה מאשרים תוספות תקציביות.

יעל גרמן: אני רציתי להביא לכם רק דוגמה ממשרד הבריאות.

יעל גרמן: בשנת 2013 התקציב המקורי נטו במשרד הבריאות עמד על 22.7 מיליארד שקלים.

יעל גרמן: במהלך השנה התקציב המאושר עמד על 24.1 מיליארד, זאת אומרת תוספת של 6%; זה בשנת 2013.

יעל גרמן: ובשנת 2014 הייתה כבר תוספת של 13% – התקציב המקורי עמד על 23.6 מיליארד, והתקציב המאושר על 26.7 מיליארד.

יעל גרמן: אני מזמינה כל אחד מכם, וכל מי שבאמת רוצה להבין מה קרה פה בתקציב, לעבור ולראות על-פני השנים, ויש לממ"מ ניתוח מאוד מפורט מה קרה על-פני השנים – תקציב מקורי, תקציב מאושר, יש כמובן גם הביצוע – ולראות מה קורה.

יעל גרמן: תמיד התקציב המאושר על שינוייו יותר גבוה.

יעל גרמן: אבל, חברות וחברים יקרים, השנה אנחנו מאשרים את תקציב 2015 בסוף השנה.

יעל גרמן: לכאורה זה תקציב מקורי.

יעל גרמן: בפועל זה גם מקורי וגם על שינוייו.

יעל גרמן: איזה שינויים אפשר יהיה לעשות בחודש בקושי שייוותר מהרגע שיאושר התקציב?

יעל גרמן: בכך גזלה הממשלה שנה של תוספות – לפחות ממה שאני ראיתי במערכת הבריאות, ואני מבקשת שיהיה מישהו שיעבור על כל התקציב, כי להערכתי זה לאורך כל התקציב.

יעל גרמן: מהציבור במדינת ישראל גזלו תוספת של שנה בתקציב.

יעל גרמן: ומה עשו עם הכסף?

יעל גרמן: אני שואלת.

יעל גרמן: אנחנו יודעים שבמהלך 2015 עבדו על תקציב של 1 חלקי 12.

יעל גרמן: מאיזה תקציב?

יעל גרמן: מ-2014, ללא שינוייו, המקורי, זה שהיה 23 מיליארד, לא 26, בבריאות.

יעל גרמן: אבל כך עבדו בכל מקום.

יעל גרמן: אז 1 חלקי 12 מ-2014, ללא תוספות, השאיר גם את עודף הגבייה, שהוא 9 מיליארד, וגם את הרזרבות שקיימות בתוך התקציב, וכולנו יודעים שיש רזרבות.

יעל גרמן: ב-2015 ראיתי רזרבה גדולה של 7.5 מיליארד, וראיתי עוד רזרבות, של עוד חצי מיליארד, משהו כמו 8 מיליארד שאני ראיתי, ואולי ישנם עוד כמה מאות מיליונים, ואולי מיליארדים, שמתחבאים.

יעל גרמן: בשנת 2016 זה כבר עולה ל-9 ומגיע כמעט ל-10 מיליארד.

יעל גרמן: גם ב-2014 הייתה רזרבה, אבל לא ניצלו, וב-2015 בוודאי.

יעל גרמן: מה עשו עם הכסף?

יעל גרמן: אז אני רוצה לומר – בניגוד למנו טרכטנברג, שעמד כאן ואמר שיהיה בסדר והוא לא יודע מאיפה יהיה הכסף – שאני חושבת שאני יודעת מאיפה יהיה הכסף לכל התוספות.

יעל גרמן: יש כסף, וזה הדבר שכל כך מצער אותי.

יעל גרמן: כנראה שיש כסף, גם מעודפי גבייה וגם מרזרבות לא מנוצלות וגם מכך שב-2015 התקציב המקורי הוא גם התקציב המאושר.

יעל גרמן: ואז השאלה שלי היא, אם יש כסף, למה לא נותנים אותו – לרווחה, לקשישים, לפריפריה, לבריאות?

יעל גרמן: מערכת הבריאות שלנו מתוקצבת בחסר כבר שנים.

יעל גרמן: מערכת הבריאות שלנו מתוקצבת פחות מכל מערכת בריאות אחרת במדינות ה-OECD; כשאנחנו מסתכלים בכל יחס, לא משנה מה, היא בתת-תקצוב.

יעל גרמן: ואני חושבת שמה שצריך היה לעשות זה לקחת את הכספים, לפחות להוסיף ב-2015 בין 2 ל-3 מיליארד שקל, ועוד 2–3 ב-2016, ולחסל או לצמצם את הגירעונות האדירים בקופת-חולים, ובאותה הזדמנות לבוא ולחייב את קופת-החולים לעשות רפורמה בביטוחי השב"ן, בביטוחים, בביטוחי הבריאות, כדי להוזיל את ההוצאה הפרטית של כל אחד ואחד מאתנו; לבוא ולהוסיף לפריפריה – לתת לפריפריה, ולתת לפריפריה המגזרית.

יעל גרמן: יש לנו מגזר שהוא כל כך מופלה מבחינת בריאות, גם מבחינת תוחלת החיים וגם מבחינת רמת הבריאות.

יעל גרמן: במגזר הערבי כל כך הרבה חולים – גם בסוכרת, גם השמנה, גם בכל המחלות שנגרמות מעישון.

יעל גרמן: בואו נפנה לשם משאבים, נוריד את הסוכרת, נוריד את העישון, נוריד את ההשמנה; נמנע, דרך אגב, הוצאות הרבה יותר גדולות במערכת הבריאות על הריפוי של כל המחלות האלה.

יעל גרמן: בואו ונוסיף לסל התרופות.

יעל גרמן: סל התרופות שלנו עומד על הסכום של 300 מיליון שקל כבר ארבע שנים, ללא הצמדה למדד.

יעל גרמן: לאחרונה נמצאו תרופות מצילות חיים – לא מאריכות חיים, מצילות חיים; אותן תרופות שיכולות לרפא ב-12 טיפולים את הפטיטיס C, שהייתה פעם מחלה חשוכת מרפא והיום היא לא חשוכת מרפא.

יעל גרמן: 12 טיפולים.

יעל גרמן: אומנם התרופות האלה – תלוי בחברת התרופות – עולות בין 140,000 ל-300,000 לטיפול לבן-אדם, אבל אחרי 12 טיפולים, חד-פעמי – זה סכום חד-פעמי, שאם המדינה תקדיש אותו, היא תרפא את חולי ההפטיטיס C ותחסוך כל כך הרבה כסף על הטיפול בהם.

יעל גרמן: ויש לנו היום את אותן תרופות שאנחנו קוראים להן התרופות הביולוגיות, שמרפאות סרטן על בסיס של למידת מערכת החיסון העצמית בגוף שלנו – לא על-ידי זה שאנחנו הורסים תאים, אלא על-ידי זה שאנחנו נותנים לתאים הבריאים לטפל בתאים החולים.

יעל גרמן: אחת התרופות, שכולנו יודעים – אני לא יודעת אם אתם יודעים, מאוד מפורסמת – היא "קיטרודה", אבל כמוה יש רבים.

יעל גרמן: היא עולה כל כך הרבה כסף, אבל היא חוסכת כל כך הרבה חיים.

יעל גרמן: תבוא הממשלה ותוסיף לסל התרופות עוד 300 מיליון.

יעל גרמן: במשך 15 שנים אפשר יהיה למגר כל כך הרבה מחלות.

יעל גרמן: תבוא הממשלה ותוסיף לבתי-החולים עוד כסף כדי לקצר את התורים.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יעל גרמן: תוסיף פול-טיימרים, רופאים שיעבדו אך ורק במערכת הציבורית, ולא יעבדו במערכת הפרטית.

יעל גרמן: אבל לשם כך צריך כסף.

יעל גרמן: תבוא הממשלה ותכריז על רפורמה – שאנחנו ניסינו להתחיל בה ולא הצלחנו – רפורמה במערכת בריאות הנפש בבתי-החולים הפסיכיאטריים, שהם החצר האחורית של מדינת ישראל, שבושה לבקר שם, שכל כך זקוקים לכסף וכל כך משוועים לו.

יעל גרמן: אבל זו אוכלוסייה שנעלמת ונאלמת ומתביישת בעצמה.

יעל גרמן: תבוא הממשלה – שיש לה כסף, כי ב-2015 היא לא נתנה את התקציב שהיה ראוי למדינת ישראל, וודאי לא למערכת הבריאות – ותוסיף את זה, כי מערכת הבריאות זקוקה לזה.

יעל גרמן: ומכיוון שהממשלה לא עשתה זאת, ומכיוון שבעיני מערכת הבריאות אינה פחות חשובה ממערכת הביטחון, כי במערכת הבריאות מגינים ומצילים חיי אדם כל שעה, כל שבוע, כל חודש, כל שנה, כל החיים, לפחות כמו במערכת הביטחון – ומכיוון שלא הוסיפו את זה, לא אוכל להצביע עבור התקציב.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת גרמן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת דניאל עטר, ואחריו – חברת הכנסת סבטלובה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, 11 דקות לרשותך.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אני לא אפתיע ואדבר על הסתייגות; אני אדבר על מה שאני מדבר תמיד, והדבר החשוב בשבילי זה מה שקורה עם העדה הדרוזית.

חמד עמאר: אני ישבתי כאן, שמעתי את כולם.

חמד עמאר: כולם מגיעים בזמן בחירות לעדה הדרוזית; מדברים על ברית אחים, ברית דמים, על שילוב העדה הדרוזית.

חמד עמאר: אפילו לא שמעתי אחד שדיבר על העדה הדרוזית, אבל בזמן בחירות כולם יודעים להגיע לשם.

חמד עמאר: כולם יודעים להגיע לשם.

חמד עמאר: ואני אדבר על העדה הדרוזית.

חמד עמאר: אני אמרתי: סוף-סוף יש את הטבות המס, רוב היישובים הדרוזיים נכנסים שם.

חמד עמאר: אבל ראש הממשלה החליט לעצור את כל התהליך לבדיקה מחודשת.

חמד עמאר: אתמול רוב ראשי הרשויות הדרוזיות היו כאן, הפגינו, כי הם רצו את ההטבות האלה.

חמד עמאר: ותאמינו לי, אם אני בודק, כמעט חצי מהאוכלוסייה הדרוזית לא מגיעה לסף המס, שהיא צריכה לשלם מס הכנסה, אבל הם רצו את ההטבות האלה.

חמד עמאר: אבל ראש הממשלה החליט לעצור, לבדוק.

חמד עמאר: אני לא יודע מה הוא רוצה לבדוק.

חמד עמאר: הרי ועדת הכספים אישרה את זה, בדקו את זה.

חמד עמאר: אבל ראש הממשלה החליט.

חמד עמאר: הלכתי, בדקתי את תקציב המדינה.

חמד עמאר: ביקשתי גם מהממ"מ לבדוק לי איפה נמצא התקציב של העדה הדרוזית בבסיס התקציב.

חמד עמאר: ותתפלא, אדוני היושב-ראש, בשום סעיף מהתקציב – אתה יכול לעבור עליו – שום משרד לא מתייחס לעדה הדרוזית, כי העדה הדרוזית מסתמכת על תוכניות חומש.

חמד עמאר: אנחנו לא נמצאים בתקציב, מכינים לנו תוכנית חומש מיוחדת לעדה הדרוזית ומתחילים לרוץ.

חמד עמאר: אבל מה נעשה, ב-2014 נגמרה תוכנית החומש.

חמד עמאר: ואז, לפני הבחירות התכנסה הממשלה, ובהמלצת היועץ המשפטי לממשלה אישרו 187 מיליון שקל למגזר הדרוזי, שיועברו עד מרס 2015.

חמד עמאר: אולי אנחנו לא הגענו למרס 2016, אבל אנחנו בנובמבר 2015 ועדיין מה-187 מיליון שהובטחו הועברו 5 מיליון לרווחה.

חמד עמאר: אתמול ישבתי עם ראשי הרשויות, אתמול אמרו לי את זה, רק 5 מיליון הועברו לרווחה.

חמד עמאר: לפני כמה חודשים הייתה אמורה להיות הפגנה גדולה של המגזר הדרוזי.

חמד עמאר: כמו תמיד, ראש הממשלה מחכה לדקה האחרונה, מזמן את כולם, תמונות: יוצאים לתוכנית חומש חדשה.

חמד עמאר: הזרמה מיידית של 187 מיליון שקל – זה היה ביולי – ועוד 200 מיליון שקל עד סוף השנה.

קארין אלהרר: וכמה ראיתם?

חמד עמאר: אמרתי, 5 מיליון.

חמד עמאר: מצלמה הייתה שם, תמונות יצאו, אבל כסף לא עבר.

חמד עמאר: כשאני דיברתי, שר האוצר ישב כאן ואמר לי: נאום חלול; לפני קרוב לארבעה חודשים.

חמד עמאר: אבל התברר שכל ההחלטות שלהם החלטות חלולות, שעדיין לא יישמו שום החלטה ממה שדיברו.

חמד עמאר: מ-200 מיליון שקל, שהובטחו עד סוף השנה, ו-187 מיליון שקל, הועברו 5 מיליון שקל.

חמד עמאר: זה אומר שכמעט כל שנת 2015 לא יהיה תקציב פיתוח למגזר הדרוזי, לא יהיה תקציב לחוגים במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: לא יהיה תקציב.

חמד עמאר: המגזר הדרוזי יכול להסתדר בלי תקציב.

חמד עמאר: ואני מתפלא, אני יושב עם ראשי רשויות, והם אומרים לי כל הזמן: אבל הבטיחו לנו שיעבירו כסף.

חמד עמאר: הבטיחו.

חמד עמאר: אני אומר להם: אבל עדיין לא קיימו.

חמד עמאר: הבטיחו לפני חצי שנה, הבטיחו לפני שנה, הבטיחו לפני שנתיים, אבל עדיין לא קיימו.

חיים ילין: לא הבטיחו לקיים.

חמד עמאר: אז אני אומר לראשי הרשויות: צריך לצאת למאבק.

חמד עמאר: אתם אומרים: אחרי התקציב, ואני אומר לכם: אל תחכו שבוע אחרי התקציב, כי שנת 2015 נגמרת.

חמד עמאר: תוכנית החומש, שאמורה להיכנס לתוקף, תיכנס ב-2016–2020, 1.8 מיליארד.

חמד עמאר: 1.8 מיליארד.

חמד עמאר: אם מ-387 מיליון שקל של 2015 עברו רק 5 מיליון שקל, אני לא יודע כמה יעברו מה-1.8 מיליארד שקל.

חמד עמאר: כשאני הייתי בקואליציה והכנו תוכנית חומש, דאגתי שכל הכסף יועבר, קיימתי ועדות מעקב בוועדת הכספים, בדקתי איזה משרד לא העביר, הבאתי את כל המשרדים לוועדת הכספים, כיושב-ראש ועדת המשנה לענייני דרוזים.

חמד עמאר: אני רוצה שהדבר הזה יתחיל לזוז, אבל אני לא רואה שזה זז, אני לא רואה שמתייחסים בכלל לעדה הדרוזית.

חמד עמאר: אבל אספר לכם, חברי חברי הכנסת, הפתעה.

חמד עמאר: ביום ראשון מתכנסת הממשלה להקים מינהלת למגזר הדרוזי, ומחליטה להקים מינהלת.

חמד עמאר: ואז אני בודק איזה מינהלת; האם תוכנית החומש של 1.8 מיליארד שקל תועבר לאותה מינהלת ו-387 מיליון שקל יועברו לאותה מינהלת, או שהמינהלת תפקח שהמשרדים יעבירו?

חמד עמאר: אני מברך על הקמת המינהלת, אני נלחמתי שתוקם מינהלת.

חמד עמאר: אבל אמרתי, כשמקימים מינהלת, מקימים מינהלת עם תקציב; שהתקציב של העדה הדרוזית יעבור לאותה מינהלת.

חמד עמאר: שהמינהלת תעביר למשרד השיכון ותגיד לו: תבצע; שהמינהלת תעביר למשרד הפנים ותגיד לו: תבצע; שהמינהלת תעביר למשרד התחבורה ותגיד לו: תבצע.

חמד עמאר: לא מינהלת שתפקח – שכל פקיד באוצר יכול להחליט אם הוא מעביר כסף השנה או לא מעביר כסף השנה, אם הוא מעביר לפרויקט המסוים או לא מעביר לפרויקט המסוים.

חמד עמאר: אמרתי: צריך לקחת את העדה הדרוזית כפרויקט לאומי, כפרויקט של המדינה.

חמד עמאר: מחובתה לעשות את זה.

חמד עמאר: אבל להקים מינהלת בלי תקציב?

חמד עמאר: אני מברך על הקמת המינה

חמד עמאר: לת, אבל אני לא מברך על הקמת מינהלת שלא יהיה לה תקציב ולא תהיה לה יכולת ביצוע.

חמד עמאר: מינהלת צריכה להיות עם תקציב, מינהלת צריכה להעביר למשרדים, מינהלת צריכה לעבוד.

חמד עמאר: ואני מקווה שהחבר'ה שלנו שנמצאים בקואליציה, ואיוב, שנמצא בקואליציה כסגן שר, ידאג שבמינהלת יהיו תקציבים והם ינהלו את התקציבים, ולא אותם פקידי אוצר שיחליטו: השנה מעבירים או לא מעבירים.

חמד עמאר: כמו שכל שנת 2015 לא הועבר כסף, גם ב-2016, 2017, 2018, 2019 ו-2020 לא יעבור כסף.

חמד עמאר: אזורי תעשייה – בפקיעין, בכסרא, יש אזור תעשייה מעולה שם, גדול.

חמד עמאר: הוא יכול להכיל הרבה מפעלים, יכול להעסיק הרבה בחורים צעירים – גם דרוזים, גם לא דרוזים, גם יהודים, גם מוסלמים, גם נוצרים באזור.

חמד עמאר: אבל אתם יודעים כמה מפעלים יש באזור התעשייה הזה, שהמדינה השקיעה בהקמתו כמעט 30 מיליון שקל?

חמד עמאר: כמה מפעלים יש שם?

חמד עמאר: כלום.

חמד עמאר: מדינת ישראל משקיעה 30 מיליון שקל להקים אזור תעשייה, ועד עכשיו אין מפעל אחד.

חמד עמאר: לא בשנה שעברה היא הקימה את אזור התעשייה, לא לפני שנתיים הקימה את אזור התעשייה, לא לפני חמש שנים ולא לפני עשר שנים; אני מכיר את אזור התעשייה הזה כבר יותר מעשר שנים.

חמד עמאר: מפעל אחד לא קם שם.

חמד עמאר: שמעתי שמתחילים שיווק שם עכשיו, אז אולי יקום מפעל בעוד חמש שנים.

חמד עמאר: ואני מקווה שיקום, כי הבעיה של תעסוקת נשים במגזר הדרוזי היא בעיה מאוד מאוד רצינית, בעיה שמוסיפה עול כבד על המשפחות, כי זה מפרנס יחיד.

חמד עמאר: משפחות שמתפרנסות עם שתי הכנסות בקושי יכולות לגמור את החודש, אז איך עם מפרנס יחיד?

חמד עמאר: איך משפחה יכולה לגמור את החודש?

חמד עמאר: וזה מה שקורה במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: ואני אגיע לדבר שדיברתי עליו ואני אדבר עליו ואמשיך לדבר עליו: הנושא של סבסוד 90%.

חמד עמאר: כשלפיד היה שר האוצר ישבנו, הגענו להסכמים שמסבסדים את החלקות לחיילים משוחררים ב-90% בפיתוח ו-90% בקרקע.

חמד עמאר: עד עכשיו – לא פיתוח, לא קרקע ולא שיווק של מגרש אחד במחירים האלה.

חמד עמאר: אנחנו מדברים, מיולי 2014, שנה וחצי.

חמד עמאר: אין שיווק של מגרש אחד במחיר הזה, ואין כמעט שיווקים במחיר הישן.

חמד עמאר: אין שיווקים.

חמד עמאר: אז יצאנו לפרסום, ובתמיכה של הממשלה, שהמחירים הולכים להיות – להוזיל את המחירים, שלא יעברו את ה-50,000 שקל.

חמד עמאר: אבל בינתיים אין אפילו את השיווק של המחיר המלא.

חמד עמאר: מדינת ישראל לא משווקת אפילו מגרש אחד במגזר הדרוזי היום לחיילים משוחררים.

חמד עמאר: אותם חיילים שנמצאים בגבולות המדינה לא יכולים לחזור לבית שלהם ולא יכולים לבנות את הבית שלהם בתוך היישוב שלהם.

חמד עמאר: ואני אחזור לנושא שכבר דיברתי עליו, וישבו כאן סגן שר האוצר וגם השר שיושב אתנו.

חמד עמאר: אדוני השר, ישבת כאן, ואני אמרתי: לגזור סרטים זה יפה, ואני תומך בגזירת סרטים.

חמד עמאר: על חיבור לחשמל של בית אחד – חודשיים ושלושה ימים עברו מאז הנאום שלי, ועדיין לא חובר בית אחד.

חמד עמאר: חודשיים ושלושה ימים.

חמד עמאר: אני סופר כל יום שעובר.

חמד עמאר: אני רוצה לתמוך בשר האוצר, אני מעודד להגיע ולגזור סרטים, אבל אני רוצה תוצאות.

חמד עמאר: אמרו: תוך שבוע יתחילו לחבר בתים לחשמל.

חמד עמאר: אפילו בית אחד לא חובר.

חמד עמאר: אחד.

חמד עמאר: אף אחד כאן לא יכול להתווכח אתי – מה קורה במגזר הדרוזי, כי אני נמצא 24 שעות ביממה במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אני יודע כל מה שקורה בכל כפר, מה קורה בכל מקום במגזר הדרוזי, ואני יודע שלא חובר בית אחד לחשמל, חוץ מהבית שגזרו את הסרט בשבילו – שהיה מחובר עם טופס 2, שהיה בו חשמל; לא הביאו לו חשמל.

חמד עמאר: ואם היינו אומרים שאותן שכונות שלא מחוברות לחשמל, צריך להביא להן תשתית לחשמל – לא, יש תשתית שם, אבל אין חיבורי חשמל באותם יישובים.

חמד עמאר: אפילו בית אחד עדיין לא חובר לחשמל.

חמד עמאר: והנושא הכואב זה הנושא של תכנון ובנייה.

חמד עמאר: היום הכול נמצא אצל שר האוצר, והוא יכול לקדם את זה, הוא יכול לעשות את זה.

חמד עמאר: כל נושא התכנון והבנייה נמצא אצלו, ונמצא אצלו כבר חודשים.

חמד עמאר: אני רוצה שהוא יתחיל לעבוד ולעשות במגזר הדרוזי, כמו שהוא הבטיח בזמן הבחירות.

חמד עמאר: הוא אמר שיש לו חוב לעדה הדרוזית – לא רק הוא; כל מדינת ישראל יש לה חוב לעדה הדרוזית – והוא רוצה להחזיר את החוב הזה.

חמד עמאר: אבל – להחזיר את החוב הזה במעשים, לא בדיבורים, כי דיבורים לא יכולים לעזור לנו יותר.

חמד עמאר: אנחנו רוצים מעשים: שיתחילו לחבר בתים לחשמל, שיתחילו להיות תכנון ובנייה במגזר הדרוזי ושנתחיל להתקדם במגזר הדרוזי.

יחיאל חיליק בר: תודה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני חייב להזכיר שתי נקודות בנושא משרד התחבורה.

יחיאל חיליק בר: בחצי דקה.

חמד עמאר: חצי דקה תספיק לי.

חמד עמאר: הוחלט לקצץ ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: ב-2008 התקציב היה 550 מיליון שקלים; היום התקציב ל-2016 הוא 122 מיליון שקלים – קיצוץ של יותר מ-60% מהתקציב.

חמד עמאר: ואנחנו רואים עלייה בתאונות דרכים, לא ירידה בתאונות דרכים.

חמד עמאר: עלייה.

חמד עמאר: מאז 2013 אנחנו רואים רק עלייה, וב-2015 כבר יש עלייה מ-2014 בתאונות דרכים באחוזים רבים.

חמד עמאר: לכן אני קורא לשר התחבורה: הרשות הלאומית היא רשות חשובה – לחוקק את חוק הרשות, להזרים את התקציבים הדרושים, כי כולנו צריכים לעבוד למען הבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: והנקודה האחרונה היא הנקודה של הבוחנים.

חמד עמאר: אתה יודע שהבוחנים שובתים היום, והשביתה היא בגלל ששר האוצר רוצה להפריט את הנושא של הבוחנים ולהוציא את זה לשוק הפרטי, ויצא כבר מכרז – בינואר יהיה מכרז לנושא הזה.

חמד עמאר: ואני אומר, מדינת ישראל מרוויחה 56 מיליון שקלים.

חמד עמאר: איפה שחסר – יכולים למלא מאיפה שגובים, מהמבחנים של הילדים שעושים את המבחנים.

חמד עמאר: המדינה יכולה לקחת 56 מיליון שקלים, להשקיע אותם במקומות אחרים, ולא לתת אותם לידיים פרטיות.

חמד עמאר: לכן, אני קורא לכולם להצביע נגד התקציב.

חמד עמאר: ישראל ביתנו תצביע נגד התקציב, ואני קורא לכולם להצביע גם הם נגד התקציב.

חמד עמאר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת עמאר.

יחיאל חיליק בר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת דניאל עטר – שזה נאומו האחרון, דני?

רויטל סויד: – – – נאום פרידה.

יחיאל חיליק בר: "זה שיר פרידה", כמו שאומרים.

דניאל עטר: "זה שיר פרידה".

יחיאל חיליק בר: אתה מוזמן לשיר את השיר.

דניאל עטר: מותר לשיר פה בכנסת?

דניאל עטר: לא שמעתי שרים.

דניאל עטר: זה מותר, כאילו?

קארין אלהרר: יגיד היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: אז, גבירותי ורבותי, חבר הכנסת דניאל עטר בנאום הפרידה מן הכנסת.

דניאל עטר: לא, אל תגזים.

יחיאל חיליק בר: לא?

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה לספר לנו משהו שאנחנו לא יודעים?

דניאל עטר: תכף נראה.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, כבר – – –

רוברט אילטוב: רגע, זה נאום פרידה?

רוברט אילטוב: נשמע אותך, לא נצא.

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: תכבדו.

יחיאל חיליק בר: תכבדו.

סופה לנדבר: נאחל לך – – –

חמד עמאר: נאחל לך בהצלחה – – –

דניאל עטר: תודה רבה.

דניאל עטר: תודה.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אולי אם לא תשבו הוא ירצה לחזור לעוד נאום אחרי זה.

דניאל עטר: אני, ברשותכם, רוצה להתחיל דווקא בתקציב, כיוון שאני חושב שתקציב אמור להצביע על מדיניות.

דניאל עטר: מי שלוקח את ספר התקציב יודע מה המדיניות של מי שמגיש את התקציב – במקרה הזה מה המדיניות של הממשלה – הוא יודע להסתכל על התקציב, לדעת איפה ריכוזי המאמץ ולאתר באמצעות זה איפה נקודות החולשה שבאמצעות התקציב רוצים לחזק אותן.

דניאל עטר: אנחנו שומעים הרבה נאומים כאן באולם הזה, ובזמן האחרון, בהקשר של התקציב שומעים הרבה מאוד הערות וביקורות.

דניאל עטר: אני מצטרף לדבריך, חבר הכנסת חמד, לדברים שאמרת כאן בהקשר של העדה הדרוזית – גם לאמץ את כל מה שאמרת וגם להוסיף עליהם, כי באמת, בכל מה שקשור לעדה הדרוזית אנחנו יודעים טוב מאוד לדבר גבוהה-גבוהה על ברית הדמים, על האיחוד הזה של שני עמים שהפכו להיות יחידה אזרחית אחת, על נאמנויות אנחנו אוהבים לדבר, וכשמגיעים לתכל'ס – בדיוק כמו שתיארת.

דניאל עטר: ואני מצטער לומר לך שהיית מאוד אופטימי בתיאור שלך את התהליך של הקמת אזור תעשייה, למשל, כפי שציינת בדבריך.

דניאל עטר: כי הבוקר התכנס כאן באולם "ירושלים" הלובי של התעשיינים, ושמענו שם גם את התעשיינים, גם את יושב-ראש האופוזיציה, חברי חבר הכנסת יצחק הרצוג, ושמענו הרבה חברים מדברים על הבעיה של התעשיינים.

דניאל עטר: ואנחנו יודעים שהתעשיינים זה כלי יוצא מן הכלל, גם ליצירת מקומות תעסוקה חדשים וגם לחיזוק של הפריפריה.

דניאל עטר: ואני רוצה לספר לך, כדי שתדע למה אני אומר לך שהיית אופטימי כשדיברת על חמש שנים: יצחק רבין, כשהיה ראש ממשלה, בחודש פברואר 1995 אישר הקמת אזור תעשייה.

דניאל עטר: ההליכים הביורוקרטיים גרמו לכך שאזור התעשייה הזה אושר לפני שנתיים וחצי.

דניאל עטר: ואם לא מספיק, אז במשך שנה אחת, אותו אזור תעשייה בגלבוע, כל 850 הדונם של אזור התעשייה תוך שנה אחת שווקו, ומינואר 2013 – תקשיב טוב לנתון – מינואר 2013 יושבים בעלי מפעלים עם כל החומר שלהם במשרד התמ"ת, וכל מה שצריך לעשות תחת הכותרת שלהם, "תעדופים", זה לאשר להם לעלות על הקרקע ולבנות את המפעל שלהם, כדי לייצר אלפי מקומות עבודה; והם תקועים בתמ"ת עד היום – מאות דונמים של תעשייה, אלפי מקומות עבודה.

דניאל עטר: דיברנו על הבעיות של הרשויות.

דניאל עטר: כל אחד יודע כמה ארנונה משלמים המפעלים, אגרות והיטלים, וזה היה משפר את התפקוד של הרשות המוניציפלית בצורה יוצאת מן הכלל – וזו דוגמה אחת, ועוד רבות הדוגמאות.

דניאל עטר: הייתי אומר שאם יש שלטון, הוא צריך להביא את עצמו לידי ביטוי.

דניאל עטר: ואין הזדמנות טובה יותר מהבוקר.

דניאל עטר: התעוררנו כולנו עם ההחלטה להוציא את התנועה האסלאמית מחוץ לחוק.

דניאל עטר: אני לא נכנס בעובי הקורה, לא מכיר את הפרטים, לא רוצה לעסוק בזה, אבל האם זו לא הזדמנות של המדינה, דווקא בתקציב, דווקא כשאנחנו בעיצומו של הדיון על תקציב המדינה לשנת 2016, דווקא בצומת הזה של הוצאת התנועה האסלאמית מחוץ לחוק, לבוא ולומר לערביי ישראל: זה הזמן לחבק אתכם, זה הזמן לחבר אתכם חזרה לחברה הישראלית, להביא את זה לידי ביטוי בערימות העצומות האלה של הניירות עם ים של מספרים שבהן?

דניאל עטר: וזה דבר שקורה או יכול לקרות או צריך לקרות כאשר ממשלה מושלת, כאשר ממשלה מתייחסת לכל תא שטח במדינה הזאת ומתייחסת אליו בצורה רצינית.

דניאל עטר: את אותו דבר ניתן לומר על הפריפריה.

דניאל עטר: נראה לכם הגיוני, אחרי 67 שנות קיומה של המדינה, שיש ערים בפריפריה שחיים בהן פחות אנשים ממה שחיו בהן ב-1951, כמו העיר בית-שאן, כמו העיר קריית-שמונה?

דניאל עטר: האם זו הדרך של הממשלה שלנו לומר מה הם סדרי העדיפויות?

דניאל עטר: האם להמשיך את אותו דבר זו דרך נכונה?

דניאל עטר: אם הכול היה בסדר, אז ממשיכים אותו דבר.

דניאל עטר: אבל אנחנו יודעים שהשוליים של המדינה הם שוליים רכים, הם שוליים חלשים.

דניאל עטר: רוב בוגרי האקדמיה שחיים בפריפריה מחפשים את דרכם במרכז הארץ, וזה לא קורה סתם.

דניאל עטר: כשהוא כבר מגיע לאקדמיה ולומד ומסיים את לימודי התואר הראשון או השני שלו ומחפש את האפשרות להשתלב במקום המגורים שלו – ובדרך כלל הוא אוהב את המקום הזה – והוא לא יכול, אז אין לו ברירה; הוא עובר למרכז, ואז הערים מתרוקנות מכל הצעירים.

דניאל עטר: הגיל הממוצע של האנשים בעיירות הפיתוח הולך ועולה.

דניאל עטר: אני, לתומי, כשבאתי לכאן לפני זמן לא רב, לפני כמה חודשים, חשבתי שזה בדיוק התפקיד שלנו; חשבתי שזה בדיוק תפקידה של הממשלה: לשנות את סדרי העדיפויות, להקצות את המשאבים כדי שיאפשרו לכל פינה בארץ להתפתח בצורה הטובה ביותר.

דניאל עטר: לצערי הרב, זה לא קורה.

דניאל עטר: אבל אני ביקשתי לדבר היום גם על העובדה שבעוד כמה ימים אני אפרד מהכנסת, אפרד מכם.

דניאל עטר: אני לא יודע לכמה זמן; אני מניח שאחזור לכאן מתישהו – – –

מנואל טרכטנברג: או שאנחנו נלך לקק"ל.

יחיאל חיליק בר: תלוי איך תתנהג בקק"ל.

יחיאל חיליק בר: בדיוק.

דניאל עטר: סליחה?

מנואל טרכטנברג: או שאנחנו נלך לקק"ל.

דניאל עטר: אתם יודעים, למרות כל מה שאמרנו, אנחנו ארץ האפשרויות הבלתי-מוגבלות, במידה מסוימת.

דניאל עטר: חשבתי שזו הזדמנות טובה לומר כמה דברים.

דניאל עטר: מכיוון שהחל מהשבוע הבא אני אתחיל בשליחות חדשה בשירות החברה הישראלית – תודה, חברי – בשירות החברה הישראלית והעם היהודי כיושב-ראש הקרן הקיימת לישראל, ואסיים את שליחותי כחבר כנסת בכנסת ישראל, אני מקפיד לזכור ולהזכיר כי בכל שליחות ציבורית שעשיתי במהלך חיי מעולם לא ניצבתי לבדי.

דניאל עטר: אני שייך לקבוצה גדולה מאוד, ענקית, של ישראליות וישראלים שבחייהם עושים למען החברה והמדינה בתפקידים ציבוריים וממלכתיים; אני שייך לקבוצה גדולה מאוד של ישראליות וישראלים שאף פעם לא מתייאשים מהמדינה ואף פעם לא מאיימים לעזוב אותה; אני שייך לקבוצה ענקית של ישראליות וישראלים שזוכרים מה היה פה פעם וכמה טוב יותר יכול להיות כאן אם נתעקש ולא נוותר; אני שייך לקבוצה ענקית של ישראלים וישראליות שמאמינים שצריך פחות לדבר, לפרשן, לבקר, להשקיף, ויותר לעשות כדי לשנות את המחר.

דניאל עטר: נולדתי במושב דבורה, שם גדלתי, שם התחנכתי, שם למדתי את עבודת האדמה, ושם גם פיתחתי את שורשי העמוקים והרחבים לארץ הזאת ולמדינה הזאת.

דניאל עטר: שם גם כרכתי לראשונה את חיי עם האדמה.

דניאל עטר: כשסיימתי את לימודי מצאתי את עצמי בשירות המדינה והחברה כחייל וקצין צעיר, כמפקד פלוגה, כמפקד גדוד, כלוחם בקו האש, וכמו שחינכו אותי, מעולם לא חיכיתי שמישהו יצעק "אחרי", אלא בחרתי להוביל.

דניאל עטר: לאחר שחרורי מהשירות הצבאי שימשתי בתפקידים ציבוריים שונים בהנהגת החקלאים, מלח הארץ, אותם החקלאים שיישוביהם מסרטטים עד היום את גבולות הארץ.

דניאל עטר: יצחק רבין, זיכרונו לברכה, מנהיגי הנערץ, אמר פעם, שאם יחשיכו את כל תאורת הארץ, למעט הקיבוצים והמושבים, ויעלו לצפות בישראל ממעוף המסוק, יראו את גבולות הארץ מוארים, ואני מוסיף על כך: גם עיירות הפיתוח וחלוציהן סרטטו את גבולות ארצנו.

דניאל עטר: אחרי 21 שנה כראש המועצה האזורית גלבוע וכהונה קצרה בבית הזה אני עובר לתחנה הבאה בשירות עמי ומולדתי, כי אצלי, כמו אצל קבוצה ענקית בחברה הישראלית, שירות העם והמדינה – זו דרך.

דניאל עטר: בשבוע הבא אני מתחיל את תפקידי כיושב-ראש הקרן הקיימת לישראל בהתרגשות גדולה.

דניאל עטר: אני כבר מתרגש.

מאיר כהן: דני, האם הזכרת שהיית מאגיסט ואלוף – –

דניאל עטר: שמה?

דניאל עטר: שמה?

מאיר כהן: – – שהיית מאגיסט ואלוף כושר קרבי של צה"ל?

חיים ילין: לא, אבל אתה יכול להגיד – – –

דניאל עטר: לא, יש הרבה דברים שאפשר להגיד.

חיים ילין: דני, יש לך תפקיד מרכזי בבניית התקציב הזה.

חיים ילין: בלעדיך, כשתהפוך להיות יו"ר קק"ל, בלי ה-1.2 מיליארד שקל, התקציב הזה לא – – –

דניאל עטר: אני מסיים את הנאום הזה ואני צריך ללכת לחתום על ההסכם שאתה מדבר עליו.

חיים ילין: בפרגון אני אומר.

דניאל עטר: יושב פה השר אבי גבאי, שהיה מאוד דומיננטי בגיבוש של ההסכם, ובזכותו יש הרבה דברים לומר.

אבי (אברהם) גבאי: רק תחתום.

דניאל עטר: סליחה?

אבי (אברהם) גבאי: תחתמו כבר.

דניאל עטר: זהו.

דניאל עטר: לפני חצי שעה סיימנו את הכול, ואנחנו בדרך – – –

חיים ילין: מה שיפה, שהוא יצביע נגד תקציב המדינה, והוא יעביר – – – לתקציב המדינה.

דניאל עטר: חיים, מעניין שכל השנים שהיינו ראשי מועצות אף פעם לא הפרעת לי.

דניאל עטר: בשבוע האחרון – – –

חיים ילין: לא יכולתי, אתה היית בצפון ואני בדרום, מה אני אעשה.

חיים ילין: אבל תמיד הבטתי עליך, בדו-קיום, כדוגמה במדינת ישראל.

חיים ילין: תמיד.

דניאל עטר: זה נכון.

יעל גרמן: זה נכון.

דניאל עטר: התחייבתי לפני שנבחרתי להפוך את קק"ל למופת להתנהלות ציבורית, אבל אני רוצה לומר לכם – –

קארין אלהרר: זה לשבחך, דני.

קארין אלהרר: אנחנו נעמוד על זה – – –

דניאל עטר: – – דווקא כמי שלמד, אני בהחלט – –

קארין אלהרר: מבקר המדינה – – –

דניאל עטר: – – רוצה לבקר בתפקידי הבא אצלך בוועדה – –

קארין אלהרר: לקבל מחמאות.

דניאל עטר: – – כדי להצביע על כך שכל הליקויים תוקנו.

דניאל עטר: ואני מאמין שזה יהיה.

דניאל עטר: אני מאמין שזה יהיה.

יוסף ג'בארין: – – – זה גם לאזרחים הערבים – – –

דניאל עטר: אבל אני רוצה לומר לכם, אני כבר שלושה שבועות עושה חפיפה בקק"ל, ואני חושב שנעשה עוול גדול מאוד לארגון הזה מבחינת הציבוריות הישראלית.

דניאל עטר: זה לא שאין בו מה לתקן; יש הרבה מאוד דברים לתקן, כמו כל דבר אחר במדינה שלנו.

דניאל עטר: אבל אף אחד לא יכול לבטל את הדברים הטובים שהקרן הקיימת לישראל עושה למען המדינה, בכל פינה ובכל קהילה יהודית ברחבי העולם, ואני מניח שעוד רבות ידובר בזה.

דניאל עטר: מה אני אומר לכם?

דניאל עטר: אני ברגשות מעורבים מאוד.

דניאל עטר: אני אומנם הולך לתפקיד הזה בהתלהבות רבה, מתוך הכרה ברורה בעובדה שזה מקום שאפשר להביא בו לידי ביטוי את כל עולם הערכים שעליהם גדלתי וצמחתי כל שנות חיי, וודאי שאותם אני מייצג ביחד עם חברי בבית-המחוקקים הישראלי, ובכל זאת אני הולך ברגשות מעורבים, כי למרות התקופה הקצרה של כשבעה חודשים – זה בערך הזמן שאנחנו פה, נכון?

עמר בר-לב: מי סופר?

דניאל עטר: למרות התקופה הקצרה, אני חייב לומר – –

אראל מרגלית: זה כמו – – –

דניאל עטר: – – שאני הופתעתי לחלוטין מהמקום, מהאינטנסיביות של המקום, מהיכולת שלנו להתחבר לעשייה כאן ולמצוא כאן הרבה מאוד חברים, גם בסיעה שלי, שהם אנשים יוצאים מן הכלל, וגם בסיעות אחרות, לפעמים גם מצדה האחר של המפה הפוליטית, ולראות שאפשר בכל זאת לעשות למען המדינה הזאת דברים.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך על הזכות הזאת שיצא לך להיות אתי בנאום הפרידה.

דניאל עטר: אני מודה לכם על הימים היפים כאן ומאחל לנו שניפגש פה בהזדמנויות אחרות.

דניאל עטר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: דני היקר, אחי היקר, אני לא יכול לקום ולחבק אותך, כי אני, במעמדי – אבל אני מאחל לך באמת את כל ההצלחה שבעולם.

יחיאל חיליק בר: הצלחתך – הצלחתנו והצלחתה של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: מזל טוב.

יחיאל חיליק בר: בינתיים תעלה ותיגש חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יחיאל חיליק בר: קסניה, תורך.

יחיאל חיליק בר: אני אבקש מסגן היושב-ראש מאיר כהן לעלות להחליף אותי, כדי שגם אני אוכל לחבק את דני עטר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, 11 דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, שרים, חברי חברי הכנסת, כאשר אני מסתכלת על אולם המליאה הזה ועל האנשים שנמצאים כאן ועולים לנאום על התקציב של שנת 2015–2016, אני לא יכולה שלא לחשוב על כך שכולנו הגענו למשכן הזה ברכבים פרטיים.

קסניה סבטלובה: לכולנו יש אוכל במקרר, ויש לנו גג מעל ראשינו.

קסניה סבטלובה: ילדינו בטוחים שהם לא ילכו לישון רעבים, וזה חשוב מאוד.

קסניה סבטלובה: אנחנו, אנחנו לא זקוקים לקצבאות מזעריות על מנת לסגור את החודש, ולא נצטרך לריב עם פקיד בבנק שרוצה לעקל לנו את החשבון.

קסניה סבטלובה: אני אזכיר גם שחברי הקואליציה דווקא הצביעו לאחרונה בעד העלאה של שכר חברי הכנסת, וכנראה הלקח של מרי אנטואנט מלכת צרפת ולואי ה-15 לא נלמד ולא נקלט.

קסניה סבטלובה: אותם האנשים שהצביעו בעד העלאת השכר של חברי הכנסת גם עומדים להצביע בעד התקציב של 2015–2016 ולהכריע את גורלם של ישראלים אחרים – – –

מאיר כהן: חיימק'ה.

מאיר כהן: סליחה, חבר הכנסת ילין, חבר הכנסת הרצוג.

קסניה סבטלובה: אני מבקשת עוד דקה.

מאיר כהן: את תקבלי עוד דקה.

קסניה סבטלובה: – – – עומדים להצביע עכשיו בעד תקציב 2015–2016 ולהכריע את גורלם של ישראלים אחרים – עניים, חולים, נכים, יהודים וערבים, חילונים וחרדים, עולים חדשים וותיקים.

קסניה סבטלובה: אנשים אלה עושים בכל בוקר חשבון: האם כדאי לקנות תרופות או מתנה לנכד?

קסניה סבטלובה: האם אפשר להמשיך עם כיכר לחם אחת יותר משלושה ימים ולשחזר את הנס של הלחם והדגים?

קסניה סבטלובה: כיצד להסביר לבעל הדירה שהצ'ק שוב חזר?

קסניה סבטלובה: ומה לומר לילד שמבקש תיק חדש לבית-הספר?

קסניה סבטלובה: ישראלים אלה לא ימצאו בשורה בתוך תקציב 2015–2016, שבעיני הוא טעות מוסרית אחת גדולה.

קסניה סבטלובה: המדינה יודעת להעניש את אזרחיה שאינם עומדים בהתחייבויות כספיות; אנחנו יודעים בדיוק באיזו מהירות פועלות רשות המסים, העירייה, ההוצאה לפועל, כאשר משהו משתבש, והרבה דברים יכולים להשתבש במהלך החיים.

קסניה סבטלובה: אז מה קורה כשהמדינה לא עומדת בהתחייבות מול אזרחיה?

קסניה סבטלובה: אז אנשים מבוגרים – מרביתם במקרה עולים מחבר העמים, שעלו לכאן בגיל 45 פלוס, אך כמובן, לא רק הם; זה גם, כאמור, ותיקים, גם אנשים שנולדו כאן סובלים מהעניין הזה – ימשיכו להתקיים מקצבת זיקנה עלובה, שתגדל בסך הכול בסכום מגוחך של 150 שקלים בלבד.

קסניה סבטלובה: חברים, 150 שקלים בלבד.

קסניה סבטלובה: התרופה שנקראת "מגה גלופלקס", שאנשים מבוגרים לעתים נוטלים אותה בגלל כאבים במפרקים, עולה יותר מ-200 שקלים.

קסניה סבטלובה: וצריכים כמה כאלה בחודש.

קסניה סבטלובה: נכים ימשיכו להתקיים אף הם מקצבה עלובה שאינה מתקרבת כלל למשכורת המינימום.

קסניה סבטלובה: איך בן-אדם שכוחו במותניו בקושי יכול לגמור את החודש עם משכורת מינימום במדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: התשובה היא – הוא לא יכול.

קסניה סבטלובה: אז איך בן-אדם קשיש, בן-אדם נכה, בן-אדם מבוגר, שמקבל פחות מחצי, עלול לסיים את החודש במדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: חברים, ישראל יקרה לנו.

קסניה סבטלובה: ובדיוק בגלל זה אנחנו לא יכולים להרשות לדבר הזה לקרות ולעבור לסדר-היום.

קסניה סבטלובה: למדינה יש אחריות כלפי אזרחיה, והדרך לגלות אחריות זו היא דרך הקצבת התקציבים לחיים עצמם.

קסניה סבטלובה: כאשר מסבירים לנו שחייבים להגדיל את תקציב הביטחון, מעטים מאוד מעזים להתנגד.

קסניה סבטלובה: אך כאשר מדובר בחוסר שוויון, בחוסר צדק, נדמה שהממשלה יכולה לעשות קיצורי דרך פה ושם.

קסניה סבטלובה: אפשר להתפשר, אפשר לתת לאנשים האלה, מישראל השנייה, מישראל הענייה, פשוט להמשיך להיות עניים.

קסניה סבטלובה: אני רואה שחברי חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, אינו נמצא כאן, וזה חבל, כי רציתי להזכיר כמה נתונים מדוח שלו, מדוח הוועדה שלו, הוועדה למאבק בעוני.

קסניה סבטלובה: אז מתברר שוועדת אלאלוף המליצה להגדיל את הבטחת ההכנסה ב-1,200–2,000 שקלים לבן-אדם; את קצבת הזיקנה – בסכום העומד על 600–800 שקלים.

מאיר כהן: זאת הייתה אחת ההמלצות, הייתה גם דעה אחרת.

קסניה סבטלובה: כן, הייתה גם דעה אחרת – –

מאיר כהן: אני חייב להגיד את זה, למען ההגינות.

קסניה סבטלובה: – – אבל אנחנו יודעים הרי היטב, מאיר, ואתה יודע הרי, כמה דברים עולים במדינת ישראל, וגם תוספת של 800 שקלים מתוך דוח אלאלוף – – –

מאיר כהן: גברתי, זה זמנך, אני רציתי שנדייק.

קסניה סבטלובה: גם 800 שקלים תוספת, גם זה אינו מספיק.

קסניה סבטלובה: לא מספיק.

קסניה סבטלובה: אני רוצה לראות שאחד מכם – אלי, שלא נמצא פה, אתה, כל אחד מכם, יסיים את החודש עם סכום מגוחך של 2,200 שקלים, או עם 3,000 שקלים – מה שהיה קורה אם ההמלצות של הוועדה הזאת היו מתקבלות.

קסניה סבטלובה: אני בספק אם זה אפשרי בכלל.

קסניה סבטלובה: אז כ-190,000 קשישים עניים במדינת ישראל – כ-150,000 מתוכם ישראלים ממוצא רוסי שעלו בתחילת שנות ה-90 – גוועים ברעב בשקט.

קסניה סבטלובה: בשקט בשקט, בלי למשוך את תשומת הלב של ישראל השבעה.

קסניה סבטלובה: כמובן, גם המלצות נוספות של ועדת אלאלוף לא יושמו ולא נלקחו בחשבון בתקציב הנוכחי.

קסניה סבטלובה: בדיוק בגלל זה אני קוראת לכלל חברי הכנסת להיזכר מאיפה הם באו, את מי הם מייצגים, מה האחריות המוסרית שלהם ומה החובה המוטלת על הכנסת, הפרלמנט הישראלי: לבקר את פעילות הממשלה, ולא להיות חותמת גומי לה.

קסניה סבטלובה: התקציב של 2015–2016 הוא תקציב רע.

קסניה סבטלובה: הוא תקציב שמגדיל פערים חברתיים ולא מחסל אותם; הוא תקציב שלא נותן מענה לצורכי חינוך בפריפריה, אלא רק נותן מכה אנושה לאותה פריפריה, ומנציח את העוני.

קסניה סבטלובה: בתולדות האנושות, חברי, שלושה דברים גרמו להתמוטטות של אימפריות: אסונות טבע, שחיתות ופערים חברתיים.

קסניה סבטלובה: אף אחד לא חסין מאסונות טבע, למרות שכמובן, אם הם מגיעים בכל חורף אז אפשר אולי להתכונן גם אליהם.

קסניה סבטלובה: אבל לגבי שני הדברים האחרים, אנו, בני-האדם, אנחנו אחראים להם.

קסניה סבטלובה: מה שנדרש לישראל היום זה שקיפות וצדק חברתי.

קסניה סבטלובה: בתקציב של 2015–2016 – שזו טעות מוסרית, אני חוזרת ואומרת את זה – אין רמז לכך שהדברים עומדים להשתנות.

קסניה סבטלובה: הממשלה האטומה מגישה לנו תקציב אנטי-חברתי, שרק יגדיל את הפערים החברתיים בישראל.

קסניה סבטלובה: לכן אני קוראת לכולם להתנגד לעוד תקציב של כלום ולממשלה שלא רואה את השקופים ממילימטר.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת קארין אלהרר – לא, חנין זועבי.

מאיר כהן: סליחה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

מאיר כהן: 11 דקות לרשותך, גברתי.

מאיר כהן: בבקשה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, אני בחרתי דווקא לדבר על תקציב משרד החינוך.

חנין זועבי: לא בגלל שהוא המשרד השני בגודלו ולא בגלל שאני חברה בוועדת החינוך, אלא בגלל שמדובר בבני-אדם, בחינוך של בני-אדם.

חנין זועבי: מדובר בשאלה מאוד חשובה, מאוד גדולה, רחבה, של איזה סוג של חברה אנחנו נקבל בסופו של דבר ממערכת החינוך הזאת.

חנין זועבי: עניין העוני חשוב, ההכנסות, התעסוקה, אבל בואו נדבר על בני-אדם.

חנין זועבי: אולי בתקציב נהפוך את המספרים לא רק לחזון, אלא גם לערכים?

חנין זועבי: אולי נדון קצת בסוגיה העמוקה יותר, כי ממילא לא משפיעים על התקציב.

חנין זועבי: עד כמה יש מושג כזה, בן-אדם – מחוץ לזהות, מחוץ ללאומיות, מחוץ לשייכות הקבוצתית, אבל גם לא במובן המופשט, במובן הקונקרטי: בן-אדם שמגיב למציאות שלו, בן-אדם שיש לו עמדות, בן-אדם שיש לו דעות, הוא קשור לסביבה.

חנין זועבי: אולי, גם כאשר יש לנו את ההערכה הזאת ללאומיות, אנחנו לא מאמינים בלאומיות כאשר היא דוחקת את הקול הביקורתי הפנימי שלנו.

חנין זועבי: אולי לא נאמין בלאומיות כשהיא דוחקת את הרצון לשינוי, את הרציונליות, את החירות.

חנין זועבי: כאילו כל ביקורת וכל נטייה שלנו לצאת מהשבט מאיימת עלינו ועל הקבוצה שלנו.

חנין זועבי: ואני חושבת שאנחנו לא נרוויח מזהות – ואני מדברת על החזון של משרד החינוך – אנחנו לא נרוויח מזהות כאשר היא מייצרת בני-אדם ריקים מתוכן, ריקים מעומק, מאומץ ומביקורתיות.

חנין זועבי: אנחנו רק נפסיד.

חנין זועבי: חשבתי לדבר על זה.

חנין זועבי: לדבר על משרד חינוך שנלחם בבתי-ספר כאילו הם בתי-ספר אליטיסטיים – והם לא, הלוואי שכן – כאשר אנחנו טובעים בשטחיות, בדוגמות, בתיוג של האחר, בחשיבה שיפוטית ושטחית, ולא בחשיבה מנתחת ומעמיקה.

חנין זועבי: חשבתי לדבר על זה – לדבר על איך מוציאים עם שלם מהמקום שבו הוא חי, מהזמן שבו הוא חי.

חנין זועבי: הופכים אותו ליצור שחי כאילו מחוץ למקום שלו, מחוץ לזמן שלו, מנותק מההיסטוריה שלו ומהאקטואליה שלו.

חנין זועבי: כשמדברים על הפלסטיני – איך עושים את זה במערכת החינוך, איך עושים את זה בתרבות הפוליטית?

חנין זועבי: כאשר מדבר על הפלסטיני, לא מדברים רק על כך שאין לו זכות קיום פיזית – פיזי זה אדמה, פיזי זה זכויות, פיזי זה הזכות לחיות; לא רק מדברים על הפלסטיני כאילו אין לו זכות קיום פיזית, אלא גם כאילו שאין לו זכות לקשר עם הזמן והמקום שבהם הוא חי.

חנין זועבי: לכן, כאשר הוא מגיב, הוא לא מגיב, אדוני היושב-ראש, הוא לא מגיב, אין לו רציו, אין לו הרציונליות שלו, הוא לא מגיב לחייל שעומד מולו, לשוטר, למציאות שמתמלאת בחיילים ושוטרים ומחסומים והפקעת אדמות או בשביל לבנות בית-כנסת על האדמה הפרטית שלו, או בשביל לבנות בית למתנחלים, או בשביל לא לבנות, רק לקחת את האדמה שלו.

חנין זועבי: אז הפלסטיני לא מגיב, אין לו קשר, הוא לא קונקרטי, הוא לא נמצא, הוא נמצא מחוץ לתודעה של החברה הישראלית.

חנין זועבי: הוא – אני לא יודעת מה הוא.

חנין זועבי: הוא רק מוסת, הוא רק מוסת.

חנין זועבי: הוא יכול לקבל כל מציאות שאתה תכניס אותו לתוכה, אבל אין לו את השאיפה, את השכל, את החלום.

חנין זועבי: לכן, רק כאשר אנחנו מקבלים את זה, אנחנו מגיעים למסקנה, אדוני היושב-ראש, שזה עם מוסת.

חנין זועבי: מישהו מלמעלה שולט בו.

חנין זועבי: חשבתי לדבר על זה, אדוני שר החינוך.

חנין זועבי: רציתי לדבר על הספר האחרון לאזרחות, שאומר, ככה הוא מגדיר דמוקרטיה: דמוקרטיה איננה מכילה בהכרח תרבות דמוקרטית; זה הספר החדש – אני אמשיך עם היושב-ראש הבא.

חנין זועבי: בספר האזרחות החדש, דמוקרטיה איננה מכילה בהכרח תרבות דמוקרטית.

חנין זועבי: לא שזה לא נכון; דווקא בתיאוריות של דמוקרטיה זה נכון – מדברים על דמוקרטיה כפרוצדורה.

חנין זועבי: אבל להגיד את זה במדינה שבה קונסנזוס שהוא קונסנזוס מסוכן לכל מי שלא נמצא בקונסנזוס הזה, קונסנזוס שתלטני, משתלט, מתנהג בבריונות נגד מי שנמצא מחוץ לקונסנזוס, זה כבר דבר מסוכן; להגיד את זה במדינה שבה נשמעת יום אחרי יום, אדוני שר החינוך, קריאה להרוג ערבים, זה מסוכן; במדינה שבה נחקקו 80 חוקים גזעניים ובעלי מאפיינים של אפרטהייד, זה מסוכן בזמן הזה להגיד: אין צורך בתרבות דמוקרטית.

חנין זועבי: כלומר, אפשר להמשיך עם המדינה הזאת, מדינה שלמה שמסיתה נגד עם שלם.

חנין זועבי: זו המציאות, וזו מציאות מסוכנת.

חנין זועבי: מדובר במדיניות אובדנית, אדוני שר החינוך.

חנין זועבי: מדובר בהתאיידות של הפלסטיני.

חנין זועבי: ולא רק של הפלסטיני – גם של הישראלי, כי גם מחפשים כל ביקורת פנים-ישראלית: מחפשים אחרי כל מרצֶה, כל מרצָה, כל שופט, כל שופטת, כל עמותה של שמאל – כי אין שמאל, יש רק קולות של שמאל פה ושם.

חנין זועבי: ומה זאת אומרת אין שמאל?

חנין זועבי: מה זאת אומרת אין אלטרנטיבה?

חנין זועבי: הנה, מר הרצוג מראה עד כמה אין אלטרנטיבה, עד כמה המחנה הציוני היא מפלגה מיותרת, מעין הד דהוי, מעין כלום, בקושי.

חנין זועבי: מר הרצוג הוא חבר כנסת אפרורי, חסר אמירה, בזמן הכי קשה, במצב הכי מסוכן, הכי קריטי; הוא חסר אמירה, והוא ממש מיותר במפה הפוליטית.

חנין זועבי: והנה, מר נתניהו, שספרי ההיסטוריה יזכרו לו עד כמה עזר למדינה היהודית להשלים עם האמת הפנימית שלה: מדינה יהודית לא יכולה להיות מדינה דמוקרטית.

חנין זועבי: עכשיו כותבים את זה, עכשיו מצהירים את זה יום אחרי יום, על-ידי חוקים, על-ידי הצהרות, על-ידי ההודעה להוציא את התנועה האסלאמית מחוץ לחוק.

חנין זועבי: הודעה זו באה בזמן, ולא במקרה היא באה בזמן, שחבורה של טרוריסטים שפלים, חסרי צלם אנוש, שהופכים כל בן-אדם למטרה לחיסול, בגלל שהם רוצים להשליט את תפיסת העולם שלהם על העולם, חבורה של טרוריסטים של "דאעש" – ופתאום מזהים אותה עם התנועה האסלאמית, תנועה שלא קשורה לאף פיגוע.

ענת ברקו: התאומה של ה"חמאס", אותו דבר.

חנין זועבי: בואו נהיה קונקרטיים: לאיזה פיגוע בדיוק מקשרים את התנועה האסלאמית?

חנין זועבי: ואיך בדיוק היא איום אסטרטגי?

חנין זועבי: איך בדיוק היא איום ביטחוני?

חנין זועבי: היא אינה איום ביטחוני; היא אולי איום בגלל שהיא מזדהה עם המאבק של העם הפלסטיני, אותו מאבק שאתו אנחנו מזדהים.

חנין זועבי: אין לנו שום צורך ב"דאעש" בשביל לזהות מי פה מסית, מי קורא להרג יומיומי, מי נותן לגיטימיות – –

ענת ברקו: נו, מי?

ענת ברקו: תגידי מי.

חנין זועבי: – – לפעולה של רדיפה של עם שלם.

ענת ברקו: תגידי מי.

חנין זועבי: יש בינינו פה שרים וחברי כנסת שמתגאים שהם הרגו; יש לפנינו שר חינוך שאמר, שר חינוך שאמר: אני בזמני, אני הרגתי ערבים, ואין שום פסול בעניין הזה.

חנין זועבי: זה היה בעיתון, והוא לא חזר בו; הוא לא אמר: את זה אני לא אמרתי.

חנין זועבי: שר החינוך אמר: אני הרגתי ערבים, וזה בסדר.

ענת ברקו: – – –

חנין זועבי: הוא ככה צוטט בעיתון, וזה שר החינוך שאנחנו מקבלים.

ענת ברקו: ואם הם רוצחים?

חנין זועבי: יש הסתה נגד ערבים.

ענת ברקו: מי שרוצח.

חנין זועבי: אפשר להוציא את "בית"ר" מחוץ לחוק, כאשר יום-יום הם קוראים "מוות לערבים"; אפשר להוציא חברי כנסת שאומרים: כבר הרגנו; לא שרוצים להרוג, לא שמותר להרוג – אומרים: כבר הרגנו.

חנין זועבי: אפשר אותם להוציא מחוץ לחוק – את אורי אריאל, את השרה איילת שקד, כאשר היא אומרת – אבל היא מכירה; היא אמרה משפט חכם – רק דקה אחת, ברשותך.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

חנין זועבי: היא אמרה – –

ענת ברקו: – – –

חנין זועבי: – – אנחנו מוציאים את התנועה האסלאמית בגלל שהיא חותרת תחת המדינה.

ענת ברקו: – – –

חנין זועבי: אז אין הצדקה.

חנין זועבי: זה נימוק אידיאולוגי.

חנין זועבי: היא לא אמרה שהיא קשורה לאיזשהו פיגוע; היא מסיתה והיא חותרת.

חנין זועבי: מסיתה.

חנין זועבי: הכול מסיתים.

חנין זועבי: פה יש לנו – – –

ענת ברקו: נכון, את – – –

חנין זועבי: – – – יש לנו חברי כנסת שיום ולילה – – –

יחיאל חיליק בר: אפשר לסיים.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

חנין זועבי: ולמי שאירופה חשובה לו, יש באירופה מי שיודע היטב על מה אנחנו מדברים.

חנין זועבי: רק בשביל לסיים – – –

יחיאל חיליק בר: ממש משפט סיכום בבקשה, את מעבר לזמן.

חנין זועבי: יש מי שרוצה את "דאעש".

חנין זועבי: ולמה הם רוצים וצריכים את "דאעש"?

חנין זועבי: על מנת לעשות בלבול, תערובת אחת גדולה.

ענת ברקו: כי זה עוד מאותו הדבר.

חנין זועבי: רוצים להשתמש ב"דאעש" על מנת לא להבחין בין מאבק לגיטימי לבין טרוריסטים; על מנת לשלול את הלגיטימיות של המאבק של העם הפלסטיני; על מנת לרדוף את המאבק הפלסטיני.

חנין זועבי: אז צריכים את "דאעש" בשביל לפתוח – –

קארין אלהרר: אפילו את לא מאמינה במה שאת אומרת.

חנין זועבי: – – מאבק פוליטי בשם המלחמה ב"דאעש".

חנין זועבי: המטרה אינה "דאעש"; המטרה היא מאבק פוליטי לגיטימי של עם שלם למען החירות שלו.

חנין זועבי: ואם רוצים להוציא את התנועה האסלאמית, אז צריכים אולי להוציא את כל הזרמים הפוליטיים; אז אולי צריכים באמת באמת להוציא את כל חברי הכנסת הערבים; אז באמת אולי גם להכריז על העם הפלסטיני כעם שנמצא מחוץ לחוק, כי כולם שואפים לחירות, מה לעשות – –

יואל רזבוזוב: נגמר כבר הזמן.

חנין זועבי: – – כולם רוצים להיאבק נגד הכיבוש, כולם רוצים להיאבק נגד הנישול.

חנין זועבי: אז אם זו ההאשמה, אז בבקשה להכריז על העם הפלסטיני כעם שהוא מחוץ לחוק.

חנין זועבי: אנחנו נמשיך להיאבק.

חנין זועבי: אני חושבת שצריכים דווקא לחזק את המאבק שלנו, הפוליטי, הלגיטימי, נגד אלה שנמצאים מחוצה לחוק – נגד נתניהו, נגד מדיניות פאשיסטית, נגד הכיבוש.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת זועבי.

חנין זועבי: מה לעשות, כל העולם מכיר בזה שהכיבוש הוא הטרור המרכזי.

קארין אלהרר: נו באמת.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני מאפשר לשר נפתלי בנט שלוש דקות בתגובה על הדברים שנאמרו אישית כנגדו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נמשיך בדיון על התקציב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

נפתלי בנט: מכיוון שחברת הכנסת זועבי משקרת, כהרגלה, אני נאלץ לעלות ולתקן אותה.

נפתלי בנט: ראשית, היא ציטטה ציטוט שקרי כאילו אמרתי שהרגתי הרבה ערבים בחיי.

נפתלי בנט: מעולם לא אמרתי את זה, והנה אני מודיע.

נפתלי בנט: מה שנאמר שם זה שבמסגרת שירותי הצבאי חיסלנו הרבה מחבלים, וטוב שכך, וחבל שלא חיסלנו יותר מחבלים, כי כל מי שמרים יד על מדינת ישראל צריך למות.

נפתלי בנט: עכשיו, לך, חברת הכנסת זועבי, שאת מצטרפת למשט ה"מרמרה" ושמה את עצמך בצד של האויב – –

חנין זועבי: – – –

נפתלי בנט: – – אני מודיע לך ולכם: אתם צריכים להחליט.

נפתלי בנט: הנהגת ערביי ישראל צריכה להחליט.

נפתלי בנט: היא צריכה להחליט אם היא רוצה להשתלב במדינת ישראל או אם היא רוצה להילחם.

חנין זועבי: – – –

נפתלי בנט: אתם רוצים לעבוד?

נפתלי בנט: אז אני הראשון שמקים 12 מרכזי תעסוקה לנשים ערביות.

חנין זועבי: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זועבי, לא הפרענו לך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

נפתלי בנט: רוצים להסית?

נפתלי בנט: אנחנו נעצור אתכם.

חנין זועבי: – – –

נפתלי בנט: רוצים ללמוד?

נפתלי בנט: אנחנו נביא עברית.

חנין זועבי: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זועבי, לא הפרענו לך.

יחיאל חיליק בר: תקשיבי גם לדברים שלא נעימים לך.

נפתלי בנט: אתם בוחרים – אתם רוצים ללמוד?

חנין זועבי: – – – מחאה לגיטימית – – –

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: שמענו.

חנין זועבי: – – –

נפתלי בנט: לא צריכים להתייחס לכל מילה שהיא אומרת.

נפתלי בנט: בואו נמשיך.

נפתלי בנט: גם ככה היא לא מדברת דברי טעם.

נפתלי בנט: רוצים ללמוד?

נפתלי בנט: אז כבר מגן-הילדים אנחנו נעניק לכם לימודי עברית.

חנין זועבי: החלטנו: מאבק נגד גזענות.

חנין זועבי: זה מה שהחלטנו.

נפתלי בנט: רוצים להסית?

נפתלי בנט: אנחנו נעצור אתכם.

נפתלי בנט: רוצים להרעיל?

נפתלי בנט: נוציא אתכם מחוץ לחוק.

נפתלי בנט: רוצים להשתלב?

נפתלי בנט: נעביר תקציבים.

חנין זועבי: – – –

נפתלי בנט: רוצים לרצוח?

נפתלי בנט: הקם להורגך – השכם להורגו.

חנין זועבי: – – –

נפתלי בנט: אני רוצה לומר: אנחנו נמצאים בקו פרשת מים מאוד מרשים של מדינת ישראל.

נפתלי בנט: בחודשים האחרונים פעלתי, וחברי פעלו, כדי לחולל שינוי, והשינוי קרה.

נפתלי בנט: השינוי הוא כזה: עברנו ממגננה אסטרטגית למתקפה.

נפתלי בנט: אמרתי לפני שנה שאין הצדקה לממשלה שנוקטת מדיניות של בטונדות.

נפתלי בנט: ועברנו מבטונדות למתקפה.

נפתלי בנט: המתקפה באה לידי ביטוי במעצרים מינהליים נרחבים למחבלים – –

יוסף ג'בארין: – – –

נפתלי בנט: – – היא באה לידי ביטוי בהוצאת התנועה האסלאמית המרושעת מחוץ לחוק; היא באה לידי ביטוי בזה שאנחנו הורסים בתי מחבלים.

יוסף ג'בארין: – – –

נפתלי בנט: והנה, הרס בתי המחבלים מייד הניב את התוצאה – –

יוסף ג'בארין: למה אתה – – –?

יוסף ג'בארין: למה – – –?

נפתלי בנט: – – אולי יותר משציפינו.

נפתלי בנט: אותו אבא של מחבל שרצח את משפחת ליטמן, זכרם לברכה – ביקרתי שם לפני יומיים – הוא הסגיר את בנו, וטוב שכך.

נפתלי בנט: אנחנו שוללים תושבות ממרצחים, ואנחנו נמשיך.

נפתלי בנט: ידע כל מי שרוצה להרים יד על אזרח של מדינת ישראל שממשלת ישראל נחושה, וביד הכי קשה היא תכה באויבינו.

נפתלי בנט: וידע כל אזרח ערבי במדינת ישראל שאם הוא חפץ להשתלב במדינת ישראל, אנחנו מושיטים יד לשלב בשוויון זכויות מלא.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: – – – תקציב.

יחיאל חיליק בר: תודה, השר בנט.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'בארין, בוא אני אענה לך, אתה לא היית פה.

יחיאל חיליק בר: אתה אמרת שהדיון הוא על התקציב ולמה הוא לא מדבר על התקציב.

יחיאל חיליק בר: הוא לא דיבר מן המניין עכשיו.

יחיאל חיליק בר: הוא עלה להגיב על דבריה של חנין זועבי, שעלתה לדבר על התקציב ובחרה לדבר על דברים אחרים.

יוסף ג'בארין: – – –

יחיאל חיליק בר: הוא ענה לה בדיוק על הדברים שלה.

יחיאל חיליק בר: אז בכל הכבוד – לא היית באולם.

יוסף ג'בארין: נכון, אבל זה דיון על התקציב.

יחיאל חיליק בר: זה דיון על התקציב, והוא ענה לחברת הכנסת זועבי, שלא דיברה על התקציב אלא דיברה על מה שדיברה.

יחיאל חיליק בר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת אלהרר, בבקשה, לבריאות.

יחיאל חיליק בר: נא לעלות.

יחיאל חיליק בר: יש לך 11 דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת איל בן ראובן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר בנט, חברי וחברותי חברי הכנסת, האמת היא שזה מאוד מצער, כי נראה שפני המליאה כפני הממשלה וכפני תקציב המדינה.

קארין אלהרר: המליאה ריקה.

קארין אלהרר: סדרי הדין שכאילו נוצרו בהסכמה הביאו לכך שאנשים מדברים פה לניאונים ולכמה חברי כנסת שעברו באזור.

קארין אלהרר: אז זה מצער, כי בסוף יושבים בבית אזרחי מדינת ישראל וחוזים במופע הלא-מרהיב הזה.

מירב בן ארי: קארין, אני דיברתי היום לבד, לעצמי.

קארין אלהרר: זה מצער.

מירב בן ארי: היום בעשר בבוקר דיברתי לעצמי.

קארין אלהרר: חברת הכנסת בן ארי, זה מצער באותה מידה.

קארין אלהרר: העובדה שכנסת ישראל מתנהלת בצורה הזאת מעידה על דבר עצוב מאוד שעובר על עם ישראל.

קארין אלהרר: איך אפשר להעביר תקציב, הדבר המכונן שמתווה סדר עדיפויות של ממשלת ישראל?

קארין אלהרר: ככה הוא עובר?

קארין אלהרר: מה זה אומר עלינו?

קארין אלהרר: איך אנחנו מצפים שהציבור יאמין למילה שיוצאת לנו מהפה, להבטחה שמבטיחים לו, אם ככה אנחנו מתנהגים?

קארין אלהרר: הם בחרו בנו כדי שנהיה השליחים שלו, והשליחים שלו מדברים ללמפה.

קארין אלהרר: אני רק לא מצליחה להבין: אם תקציב אמור לשקף סדרי עדיפויות של מדינה, אז מה יש להגיד על התקציב הזה?

קארין אלהרר: קודם כול, גיליתי שתקציב הביטחון, למשל, הוא תקציב פיקטיבי.

קארין אלהרר: זרקו מספר, אמרו: איזה מספר נשמע הכי טוב?

קארין אלהרר: x מיליארדים?

קארין אלהרר: טוב, נלך עליו, כשברור שזה לא התקציב האמיתי, ברור שיהיו העברות תקציביות.

קארין אלהרר: אז למה כל מסיבת הגן הזאת?

קארין אלהרר: למה התכנסנו פה?

קארין אלהרר: סתם לטקס כי הוא אמור להתבצע פעם בשנה?

קארין אלהרר: מה העניין?

קארין אלהרר: אני באמת לא מצליחה להבין.

קארין אלהרר: מעבר לזה שהתקציב הזה אמור להיות עם איזשהו חזון, עם איזשהם מנועי צמיחה, מה הוא מביא?

קארין אלהרר: מה הוא מאגד?

קארין אלהרר: מה חוט השני בכל הרפורמות הגדולות שעליהן מצביע שר האוצר?

קארין אלהרר: מה?

קארין אלהרר: אין פה שום דבר שאני מוצאת שהוא איזה חוט מקשר בין כל הרפורמות.

קארין אלהרר: במערכת הבחירות האחרונה כל מפלגה התהדרה בסדר-יום חברתי שרואה את האזרח בקצה.

קארין אלהרר: איפה הוא?

קארין אלהרר: איפה סדר-היום הזה?

קארין אלהרר: כשאנחנו מסתכלים לאזרחים בעיניים, מה נגיד להם?

קארין אלהרר: ניקח את הנכים: החיים שלהם השתפרו?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: ניקח את הקשישים: החיים שלהם השתפרו?

קארין אלהרר: לא ולא.

קארין אלהרר: ניקח את החיילים: מעלים ב-50% אולי בינואר.

קארין אלהרר: זה אומר שהם יוכלו לחיות ברווחה?

מירב בן ארי: לא אולי.

קארין אלהרר: לא אולי, מירב, אבל 50% זה עדיין לא המינימום, את יודעת.

קארין אלהרר: הם יחיו ברווחה?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: אז מה עומד מאחורי כל הסיפור?

קארין אלהרר: באמת אני גם שואלת איך אפשר לעמוד מאחורי התקציב הזה.

קארין אלהרר: ראיתי את הרשימה של המתנות והתופינים שקיבלו חברי כנסת מהבית הזה בתמורה להצבעה על התקציב.

קארין אלהרר: אם אנחנו מדברים על סדר עדיפויות, ואם אנחנו מדברים על מקום שבו אנחנו מייצרים איזה חזון, אז זה לא באמת חזון; זה גחמות של חברי כנסת.

קארין אלהרר: קודם כול, שאפו לחברי הכנסת, איך הם יודעים, ככה עד הדקה האחרונה, להוציא עוד ועוד כספים לכל מיני מקומות באמת מוזרים; עמד עליהם חברי חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

קארין אלהרר: באמת נושא מעניין.

קארין אלהרר: אני באמת לא מבינה איך הדבר הזה מתיישב עם ראייה כוללת ועם חשיבה לטווח הארוך.

קארין אלהרר: כל אחד מושך את החבל לכיוון שלו.

קארין אלהרר: מה עם אלה שאף אחד לא מושך עבורם חבלים?

קארין אלהרר: אף אחד לא יודע לענות על זה.

קארין אלהרר: מי שאין לו לוביסט, אז הוא לא אזרח שווה זכויות במדינת ישראל.

קארין אלהרר: באמת קצת איבדנו את הדרך.

קארין אלהרר: המדינה הזאת צריכה לתת מענה לכלל אזרחי מדינת ישראל ולתת לכל אחד מהם הזדמנות שווה.

קארין אלהרר: לא אמרתי שלכולם ניתן אותו דבר בדיוק; אמרתי שניתן להם הזדמנות שווה, לכל אחד ואחת.

קארין אלהרר: מה הוא יעשה עם ארגז הכלים הזה שניתן לו? זה באחריות שלו.

קארין אלהרר: אבל אנחנו כמדינה צריכים לתת לכולם הזדמנות שווה?

קארין אלהרר: כן, וזה לא בא לידי ביטוי בתקציב הזה.

קארין אלהרר: תראו איך כולם בחירוף נפש מצביעים על תקציב כזה, שלא נותן באמת לאנשים שהם בשוליים של החברה הישראלית.

קארין אלהרר: לעומת זאת, לעומת זאת, חברים יקרים, כשדיברו על העלאת שכר חברי הכנסת, פה החגיגה הייתה בשיאה.

קארין אלהרר: איזה אבסורד זה, באמת איזה אבסורד.

קארין אלהרר: עזבו, אני לא מדברת על להוסיף יועצים, שזה יהיה באמת לרווחת האזרח שעומד בקצה; אני מדברת על השכר.

קארין אלהרר: זה החלק הקל, נכון?

קארין אלהרר: לא חשבנו – ואני מדברת לכל חברי הבית שהצביעו בעד – לא חשבנו מה אפשר לעשות עם הכסף הזה לטובת האזרחים.

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: לחשוב עלינו, על הכיס שלנו.

קארין אלהרר: לא חשבנו על האימהות החד-הוריות.

קארין אלהרר: וזה עצוב.

קארין אלהרר: זה עצוב, ומה שחברי הכנסת והממשלה לא מבינים, שבכל תום קדנציה יש בחירות.

קארין אלהרר: והאזרחים הם אלה שיקבעו מי יהיה כאן בפעם הבאה ומי לא.

קארין אלהרר: והם שוכחים את זה, כי הבחירות עוד מלא זמן – לא בישראל.

קארין אלהרר: איך יכול להיות, וזה דבר שהדהים אותי: כבר למעלה משנה, מסוף "צוק איתן", הבטיחו ראש הממשלה ושר הביטחון לבנות גדר מכשול; נכון, חיים?

חיים ילין: אבל הוא לא הבטיח לקיים.

קארין אלהרר: אה, כן.

קארין אלהרר: תראו, זה מדהים.

קארין אלהרר: אני הייתי בטוחה שהגדר הזו כבר נבנית, ושהכול עובד פיקס, כי ראש הממשלה הבטיח.

קארין אלהרר: אבל בדיונים בוועדה לביקורת המדינה, מה הסתבר?

קארין אלהרר: התוכנית עוד לא הוצגה לשר הביטחון.

קארין אלהרר: שלא לדבר על זה שמשרד האוצר לא מכיר דרישה תקציבית כזאת.

עמר בר-לב: – – –

קארין אלהרר: לא, אז אני אחדש לך.

קארין אלהרר: יש חדש.

קארין אלהרר: יש תוכנית.

קארין אלהרר: ביום חמישי האחרון היא אפילו הוצגה לשר הביטחון, אבל בוא לא נטעה, עדיין אין לה תקציב, והיא כמובן לא נמצאת בסדר העדיפויות של תקציב המדינה.

עמר בר-לב: זה נקרא: אין תוכנית.

קארין אלהרר: בסדר, אני רוצה לתת קרדיט לממשלה.

קארין אלהרר: הנה התקדמתם שלב.

קארין אלהרר: שלא תגידו שאני רק מקטרגת.

קארין אלהרר: בסוף יושב האזרח בבית, בעוטף-עזה, ואומר: הממשלה בטוח דואגת לי.

קארין אלהרר: הבטיחו לי.

קארין אלהרר: זה יהיה.

קארין אלהרר: איפה זה יהיה?

קארין אלהרר: מתי זה יהיה?

קארין אלהרר: עם איזה תקציב?

קארין אלהרר: ושוב אני חוזרת לזה שאם זה לא בתקציב, אז למה כל האירוע הזה, שאמור להיות איזה אירוע מכונן?

קארין אלהרר: תקציב המדינה.

קארין אלהרר: העולם עוצר את נשימתו, יש תקציב מדינה.

קארין אלהרר: התקציב הזה לא שווה את הנייר שהוא כתוב עליו.

קארין אלהרר: אני רוצה לסכם ולומר שיש פה ממשלה שהיא מרוכזת בעצמה ובהסכמים הקואליציוניים שלה, ובאתננים הפוליטיים שלה.

קארין אלהרר: ואמר אחד השרים: ראש הממשלה לא מבין כוח, הוא מבין הרבה יותר כוח.

קארין אלהרר: וזה נכון, תראו איך ביטלו את השוויון בנטל, כי הוא מבין רק כוח.

קארין אלהרר: תראו איך ההסכמים הפוליטיים האלה הביאו אותו לעשות דברים שאני לא בטוחה שהוא מאמין בהם, ראש הממשלה.

קארין אלהרר: איך איבדתם את הדרך?

קארין אלהרר: תיקחו אחריות על המדינה הזאת.

קארין אלהרר: יושבים בבית אזרחים והם איבדו אמון בשליחי הציבור, איבדו אמון בממשלה.

קארין אלהרר: כל מה שהם רוצים, שתיתנו להם שוויון הזדמנויות.

קארין אלהרר: זה נשמע כמו ססמה, אבל זה אומר תקציב ביטחון, וזה אומר תקציב מספק לבריאות, וזה אומר תקציב מספק לרווחה, וזה אומר שנפסיק להיות סקטוריאליים, זה אומר תקציב שווה לכולם.

קארין אלהרר: אני לא חושבת שהבאתם פה גזירות קשות כמו שהבאתם אדישות וחוסר אכפתיות כלפי האזרח הישראלי.

קארין אלהרר: אז אני שוב חוזרת לנכים ולקשישים ולאימהות החד-הוריות ולחיילים – לא, אני מצטערת, גם השנה המצב שלכם לא יהיה יותר טוב.

קארין אלהרר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת קארין אלהרר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איל בן ראובן, הדובר הבא – בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד 11 דקות.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כבוד השר בנט, כבוד חברי וחברות הכנסת, אני רוצה לפתוח ואני מבקש ממך, כבוד השר, למסור לשר כחלון, להעביר לו מילה טובה על כך שדאג לשיפור השכר של חיילי הסדיר ושנראה גם שמגיע עם שר הביטחון להסדרה חדשה בנושא הפנסיות של אנשי הקבע, הנגדים והקצינים – נושא חשוב ביותר.

מירב בן ארי: אני אמסור לו, חבר הכנסת בן ראובן.

איל בן ראובן: מאה אחוז.

יעקב פרי: אל תשכחי, מירב.

יעקב פרי: אל תשכחי.

איל בן ראובן: התקציב שאנחנו הולכים להצביע עליו הוא תקציב רע.

איל בן ראובן: והרי תקציב הוא שיקוף של מדיניות, ומכאן ברור שממשלה שהיא חסרת חוט שדרה, חסרת מדיניות מדינית-ביטחונית, חסרת מדיניות חברתית, חסרת מדיניות כללית ברורה – אזי מה כי נלין – ממשלה שפועלת לאור מדיניות שעניינה שרידות פוליטית, מייצרת תקציב שמשקף בדיוק את סדר העדיפות הזה.

איל בן ראובן: לצערי, בממשלת נתניהו זו כבר לא רק מדיניות, זו כבר תרבות.

איל בן ראובן: זו תרבות שבה כל חבר כנסת מהקואליציה הופך להיות משאבה לאור גחמותיהם של חברי מרכז זה או אחר.

איל בן ראובן: ואלו החברים, מושכים.

איל בן ראובן: הם מכירים את התרבות – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת בן ארי, בבקשה.

איל בן ראובן: חברת הכנסת בן ארי, אתם מאוד מאוד מפריעים.

מירב בן ארי: סליחה.

קריאה: – – –

איל בן ראובן: אלו חברים מושכים – הם מכירים את התרבות, ותקציב שאמור להיגזר מכיוון והכוונה של סדרי עדיפויות לאומיים מלמעלה, בהסתכלות רחבה על כלל צורכי מדינת ישראל, בעצם הופך לחוכא ואטלולא, תקציב שמובל ונמשך מלמטה, מטעמים סקטוריאליים, שכל קשר בינם לבין סדר עדיפויות לאומי הוא מקרי בהחלט.

איל בן ראובן: אומַר יותר מכך, ובזהירות: ברור לכולנו שתהליכים כאלה, שאין בהם כהוא זה מערכי ממשל בסיסיים נכונים, תהליכים כאלה נוגעים קרוב מאוד לעולם השחיתות.

איל בן ראובן: חברי וחברות הכנסת, מיליונים בתקציב שהולכים להסכמים קואליציוניים, ומשיכות לכיוונים של מקוואות, לשמירה על שטחים פתוחים ביהודה ושומרון, לסעיפי פוריות על-פי ההלכה, לפרס שר הדתות – בקיצור, מיליארדים שפונים למרחב האתנן הפוליטי, הם-הם הביטוי האמיתי לדרכה של ממשלה כושלת ומגמגמת בכיוונים שאליהם היא מובילה את המדינה הזאת שלנו.

איל בן ראובן: ואני שואל את ראש הממשלה: לאן?

איל בן ראובן: לאן אתה מוביל?

איל בן ראובן: כי התקציב זה הגה, התקציב זה ההגה של המדיניות, זה הביטוי למדיניות.

איל בן ראובן: אז ראינו את המפגש המפויס בארצות-הברית, שמענו דיבור והצהרות על כיווני הסדרה לעבר המרחב הפלסטיני, שמענו פתאום דיבורים על צעדים חד-צדדיים, כשלא ברור למה התכוון המשורר.

איל בן ראובן: ומייד ובמקביל ראינו שרים שיוצאים לתקשורת בגמגומים של: הוא לא מתכוון בעצם, ואין בעצם דבר כזה שהוא פתרון למרחב הפלסטיני שאיננו מדינה אחת ושליטה בכוח בעם הפלסטיני.

איל בן ראובן: ואני שואל: מה זאת הממשלה הזאת?

איל בן ראובן: יש רועה או אין?

איל בן ראובן: ומצבנו המדיני בעולם הוא כל כך טוב – כמובן במירכאות – שמי צריך בעצם שר חוץ במשרה מלאה?

איל בן ראובן: מספיק סגן, סגנית במקרה שלנו, שצועקת הפוך ממה שאומר ראש הממשלה.

איל בן ראובן: ובמשרד החוץ, באין מוביל, ניתן גם לקצץ בנציגויות בחו"ל.

איל בן ראובן: הרי מצבנו שם מצוין.

איל בן ראובן: רבותי, כן, זה קשור מאוד לתקציב המדינה, כי באין כיוון ברור וכשהגמגום שולט, התקציבים זורמים למקומות הלא-נכונים.

איל בן ראובן: אז מדברים על פריפריה, על אלו שיושבים אי-שם בגבולות המדינה, בצפון ובדרום.

איל בן ראובן: אז הגענו להבנה שהטבות מס הן גורם חשוב שמייצר תנועה של בנים חוזרים הביתה, וגם אנשים אחרים, לעבר אותם יישובים בארץ, אלו שאנחנו כל כך כמהים, ברמה הערכית והמעשית, לראות אותם צומחים ומתפתחים.

איל בן ראובן: ואחרי כל המילים היפות, אנחנו לא מצליחים לשים בלב שלם את המשאבים הנכונים לחברים האלו, ואני מתכוון גם לתוכנית של גפני, גם למעלות, לנהריה, לעכו, ולהגיד בפה מלא: הפריפריה היא בראש סדר העדיפויות.

איל בן ראובן: ואנחנו מאלצים את יושבי הפריפריה לשבות, להפגין, לרוץ אלינו כמקוששי מעות.

איל בן ראובן: הם תושבי הפריפריה, הם בדיוק סדר העדיפות הלאומי שהתקציב אמור היה לבסס.

איל בן ראובן: והטבות המס הן רק חלק מהמאמץ הלאומי הנדרש כדי להביא לשם תעשיות, משקיעים, להביא לגליל את צה"ל, דוגמת המהלך בדרום.

איל בן ראובן: כך מתבטא סדר עדיפות לאומי נכון.

איל בן ראובן: והצמיחה, הצמיחה שירדה כמעט לאפס, מה בתקציב הזה מייצר את המהפך?

איל בן ראובן: ומכאן אני רוצה לעבור לנושא הבא, ביטחון, שאני כמובן לא יכול להתעלם ממנו.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש החדש, חברי וחברות הכנסת, אני קובע, מתוך היכרות עמוקה עם האיום מצפון, שהתושבים שם, בהיבט המיגון האזרחי, מופקרים בחירום לעשרות אלפי טילים, מרגמות וחימושים אחרים שמכוונים לעבר מרחב הצפון.

איל בן ראובן: הצעתי וביקשתי: בואו ניכנס לתוכנית מדורגת, שבה המדינה תשתתף משמעותית במיגון יישובי הצפון, במיגון קו העימות, ולא מתוך מיגון עצמנו לדעת אלא מתוך מיגון עצמנו מדעת ואחריות – וההבחנה הזאת, אגב, שייכת לידידי עמיר פרץ.

איל בן ראובן: אני מדבר על מיגון אזרחי, רלוונטי מספק.

איל בן ראובן: היום אין לזה מענה שמתחיל לגרד את רף הסביר, ואתה, חברי, שגר בצפון, כבוד היושב-ראש, יודע זאת היטב.

איל בן ראובן: ואני אומר, די לנו מלהשתמש במושג "הופתענו".

איל בן ראובן: המחיר הוא בחיי אדם, וזה נכון היום יותר מתמיד, כי הפתעה וחוסר היכולת לחזות מראש הם כמעט, לצערנו, הנחת עבודה, ולכך צריך להיערך.

איל בן ראובן: אנחנו במרחב האזרחי לא שם.

איל בן ראובן: צה"ל, דרך אגב, בהחלט שם, וזה כשלעצמו חשוב מאוד.

איל בן ראובן: בואו נסתכל לרגע דרומה, לעבר גדר הביטחון בעוטף-עזה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, אין מילה אחרת למעט מביך, וזו מילה עדינה.

איל בן ראובן: שר הביטחון מאשר תוכנית, כולל תקציב.

איל בן ראובן: משרד האוצר מדווח: לא מכיר, לא יודע.

איל בן ראובן: המל"ל מדווח: אני עוסק בנושא, אבל בקצב שלי.

איל בן ראובן: וראשי המועצות בדרום, שהיו בטוחים שפרויקט הגדר יוצא לדרך, הייתם צריכים לראות את פניהם המופתעות.

איל בן ראובן: אין כרגע תקציב לגדר, כאשר ברור לכול שהיא מרכיב ביטחון נדרש לשמירה על חיי התושבים שם.

איל בן ראובן: אבל למקוואות, לשטחים הפתוחים ביהודה ושומרון, לפרס שר הדתות – לשם יש תקציב, וכפי הנראה לא בדיוק אחר דיון רציני עמוק.

איל בן ראובן: חברי וחברות הכנסת, ככה לא בונים בניין, ככה לא בונים ומקדמים מדינה.

איל בן ראובן: כשהכסף והמיליארדים נסחבים לכל עבר בהסכמי שרידות של ממשלה מגמגמת, אז הגיע הזמן שהממשלה הזו תביט בראי ותסיק מסקנות.

איל בן ראובן: ואני קורא לכם לא לאשר תקציב כזה שאין בו עדיפות לפריפריה, אין בו ביטחון מספק לתושבי הצפון, וגם לא לתושבי הדרום, אין בו צמיחה, ויש בו מדינה שצועדת לאחור.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת, סגן יושב-ראש הכנסת חיליק בר.

יצחק וקנין: ואחריו יעלה חבר הכנסת דב חנין.

יחיאל חיליק בר: חברי חברי הכנסת, שמעתי את שר האוצר, האיש שהיה חברתי, ומתיימר להיות חברתי, אומר: הגשתי תקציב חברתי.

יחיאל חיליק בר: ואללה, השר כחלון?

יחיאל חיליק בר: עלינא?

יחיאל חיליק בר: כמו שהיינו אומרים, מירב, בשכונה.

יחיאל חיליק בר: הגשת תקציב חברתי?

יחיאל חיליק בר: זה הציפיות שהיו לנו מכם, מכולנו?

יחיאל חיליק בר: איפה ה"כולנו" בתקציב הזה.

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: תקציב חברתי, חברת הכנסת מירב בן ארי – ואגב, מבייש אותי שאת חברת הכנסת היחידה מהקואליציה שיושבת פה; אני ניהלתי את המליאה שעתיים, ולא היה פה אף חבר מהקואליציה, חוץ מהשר, הקואליציה שהעבירה את התקציב החברתי הזה.

עליזה לביא: – – – בן ארי – – –

יחיאל חיליק בר: תקציב חברתי שאין בו, חברת הכנסת מירב בן ארי, דאגה לשכירים – איפה הדאגה לשכירים?

קריאה: הלו, הלו, היא פשוט מסכנה, היא לא יודעת מה היא עושה כאן.

עליזה לביא: – – –

יחיאל חיליק בר: תן לי.

יחיאל חיליק בר: היא נמצאת בדילמה, היא נמצאת בדילמה.

יחיאל חיליק בר: תכף נדבר על ה"כולנו" הזה.

יחיאל חיליק בר: אבל, חברת הכנסת מכולנו, ממפלגתו של כחלון, אין בתקציב הזה דאגה לשכירים, ואת יודעת שגם אין בו דאגה לשכר.

יחיאל חיליק בר: את מדברת על בשורה חברתית?

יחיאל חיליק בר: השכר הריאלי בישראל לא עלה כבר 15 שנים.

יחיאל חיליק בר: 15 שנים שאנשים – שניהם עובדים ונמצאים וחיים מתחת לקו העוני ואין להם יכולת לסיים את החודש.

יחיאל חיליק בר: זה תקציב חברתי, חברת הכנסת בן ארי?

יחיאל חיליק בר: תקציב שאין בו צמיחה.

יחיאל חיליק בר: את יודעת מה, אותו זוג צעיר אומר, בסדר, אני אסבול עכשיו, אבל אני אראה צמיחה בעתיד.

יחיאל חיליק בר: איפה הצמיחה בתקציב הזה?

יחיאל חיליק בר: צעדים שמגדילים את הפריון – כל כך הרבה דיברו על פריון, ואין שום שוויון ושום פריון בתקציב הכל-כך לא חברתי הזה.

יחיאל חיליק בר: תראי לי בתקציב הזה יצירת מקומות עבודה, שבאמת ישראל השקיעה בליצור מקומות עבודה, ולא באלה שעובדים בוועדה של פרס שר הדתות, שהוקצו לו 8 מיליון שקלים.

יחיאל חיליק בר: איפה הדאגה לזוגות הצעירים, שמה לעשות, לצערי בחרו בכם, הרבה על חשבוננו?

יחיאל חיליק בר: איפה הדאגה לעצמאים?

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך, מירב בן ארי, 60,000 עסקים קטנים ובינוניים נסגרו השנה בישראל.

יחיאל חיליק בר: 60,000 עסקים קטנים, שהם לב-לבה הפועם של הכלכלה הישראלית, נסגרו.

יחיאל חיליק בר: היינו הבוקר, יושב-ראש האופוזיציה יצחק הרצוג, ביוזמתו של אראל מרגלית, ואני, בשוק מחנה-יהודה.

יחיאל חיליק בר: פגשנו את הסוחרים, מעוז הימין, מעוז הליכוד.

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להגיד לך איך דיברו על היחס לעסקים קטנים, על שוק שקורס, שלא מגיעים אליו אנשים – מצד אחד בגלל המצב הביטחוני, בגלל האינתיפאדה, שאתם לא רוצים לקרוא לה "אינתיפאדה" בירושלים, אבל גם בגלל שאין שום עידוד – שום עידוד – לעסקים קטנים ובינוניים בישראל.

יחיאל חיליק בר: עמד פה חמד עמאר, דיבר על הדרוזים, על זה שנגמרה תוכנית החומש ב-2014 ושום משרד לא הבטיח תקציב לעדה הדרוזית.

יחיאל חיליק בר: אוהבים פה להיכנס בערבים, בזה, בפה ושם; הדרוזים, בעלי הברית שלנו, ברית החיים הזאת בינינו לבינם, שמשרתים ביחידות הכי מובחרות בצה"ל, שעושים את כל השירותים ואת כל החובות שלהם כאזרחים – איפה יש בתקציב הזה בשורה לעדה הדרוזית בישראל?

יחיאל חיליק בר: שום בשורה, ואת יודעת מה, כיהודי – – –

חמד עמאר: אפס.

יחיאל חיליק בר: אפס, בבקשה, ואת זה אומר דרוזי.

יחיאל חיליק בר: מירב, תגידי לי שזה לא בושה להפקיר את העדה הדרוזית ומיעוטים אחרים בישראל ושכבות אחרות בישראל.

יחיאל חיליק בר: ולכן, חברות וחברים, התקציב הזה הוא לא פחות מיריקה בפרצוף של תושבי הפריפריה החברתית ותושבי הפריפריה הגיאוגרפית, שממנה אני בא, ויריקה בפרצופה של ירושלים.

יחיאל חיליק בר: אתמול הייתה לי חוויה.

יחיאל חיליק בר: אני עליתי מצפת לירושלים – אני 20 שנה בירושלים, ו-20 שנה חייתי בצפת.

יחיאל חיליק בר: אתמול הגעתי להפגנה מחוץ לכנסת, תראה מה זה, איל, כל החברים שלי מצפת היו שם, והחברים שלי מירושלים היו שם, כי שתיהן, שני הערים האלה – האחת מייצגת את הפריפריה, ואחת ירושלים – מופקרות לחלוטין בתקציב הזה, בנושא המבזה של ביטול הטבות המס של יישובים, גם בעוטפים מסוימים וגם בגליל הרחוק וגם בנגב הרחוק.

יחיאל חיליק בר: ישראל נמצאת במצב מסוים כלכלית, אבל היא נמצאת במצב קשה חברתית ובמצב קשה ביטחונית.

יחיאל חיליק בר: אבל הקואליציה של נתניהו, שאתם שותפים לה, ומנהלים את התקציב שלה, מעדיפה לתת שלמונים למקורבים, לסחטנים, לאלה שקרובים לצלחת, ולא לכלל עם ישראל ולא לכלל הציבור.

יחיאל חיליק בר: לשמחתי, יש חברי כנסת שלנו במחנה הציוני – וגם עכשיו קיבלתי דיווחים – שעשו באמת עבודה מופלאה בוועדת הכספים, עם אראל ומיכל ומנו ואחרים, והצליחו לחלץ איזשהם הישגים, מינוריים, אבל שלפחות מראים שאכפת לנו, כמעט בכוח מהקואליציה הזאת: מאות אלפי שקלים רטרואקטיבית ליתומים שאיבדו את שני ההורים שלהם – אנחנו דאגנו לזה; תוספת של 75 מיליוני שקלים לעידוד מעבר רופאים לפריפריה, שהחליטו לבטל להם את זה, כאילו בא למישהו להיות תקוע בצפון הרחוק ובדרום הרחוק כשאין לו אינסנטיב מספיק לעשות את זה – אנחנו דאגנו לזה; העברת 170 מיליון שקלים לזכאי דיור במשרד השיכון למשכנתאות והורדת הריבית ל-2.5% – מזל שחברינו היו שם כדי לדאוג לזה; חיזוק תנועות הנוער והתנועות בפריפריה – תנועות שאני גדלתי בהן, ב"נוער העובד והלומד"; אני לא יודע איפה את.

יחיאל חיליק בר: אולי נפתלי ב"בני עקיבא".

יחיאל חיליק בר: אבל תנועות הנוער היו הלב הפועם של המפעל הציוני, של אהבת הארץ.

יחיאל חיליק בר: הן היום מתחננות, הן באו אלינו בתחינה: תעזרו לנו.

מירב בן ארי: פה אתה ממש טועה.

מירב בן ארי: במקרה אני שולטת בחומר.

מירב בן ארי: הם לא התחננו.

יחיאל חיליק בר: אני יודע.

יחיאל חיליק בר: אני אומר, זה אחד הדברים שאנחנו דאגנו ודרשנו בוועדות, אולי ביחד אתך, אחרי שהם התחננו לדברים האלה.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע, כבוד השר, כמה חשובות – אגב, אני הייתי שנה ב"בני עקיבא" בצפת.

יחיאל חיליק בר: מודה.

יחיאל חיליק בר: משם עברתי ל"נוער העובד".

יחיאל חיליק בר: אם לא הייתי עובר אולי הייתי יושב – לא יודע.

יחיאל חיליק בר: אבל זה נתן לי כל כך הרבה, בחינוך הלא-פורמלי.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: הלוואי שכל ילד בישראל, יהודי וערבי, יזכה, אפילו כחובה, ללכת לתנועת נוער, ואז תראו הרבה פחות אלימות, הרבה פחות הסתה ברשתות החברתיות, הרבה פחות טרור.

מירב בן ארי: בגלל זה שר החינוך הוסיף 50 מיליון לתקציב – – –

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: תשמעי, אני מוקיר אותו על זה.

יחיאל חיליק בר: זה לא בא בקלות, ואני אומר לך שאנשינו עשו שם מאבק על עוד תקציב.

יחיאל חיליק בר: אני מצדיע לו; על זה שהוא הוסיף אני מצדיע לו.

יחיאל חיליק בר: חבל שלפעמים הדברים האלה באים בכוח.

יצחק וקנין: דרך אגב, כל התוספות שדיברת עליהן היו ביחד.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אני יודע איזה מאבקים אנחנו הובלנו ומה קרה שם.

יצחק וקנין: אני ישבתי בוועדה הזאת.

יחיאל חיליק בר: רפורמת הקורנפלקס הידועה, שדאגנו שלא יהיו עובדי קבלן בתאגיד ושהווטרינרים ישמרו על המעמד והתנאים שלהם.

מירב בן ארי: כל הכבוד, כל הכבוד.

מירב בן ארי: מי הביא את רפורמת הקורנפלקס?

יחיאל חיליק בר: גם זה לא היה קורה בלי הסיוע הקטן שלנו, מירב בן ארי.

יחיאל חיליק בר: אישור המלצות ועדת ששינסקי 2.

מירב בן ארי: כל הכבוד, כל הכבוד.

יחיאל חיליק בר: אני שמח שאת אומרת "כל הכבוד".

מירב בן ארי: מי הביא בסוף את החוק?

יחיאל חיליק בר: ברור שבסוף אתם מביאים.

יחיאל חיליק בר: ברור.

יחיאל חיליק בר: השאלה היא עד כמה צריך לדחוף אתכם לעשות את זה על חשבון דברים אחרים שאתם רוצים לעשות ובסוף מבינים שזאת טעות.

יחיאל חיליק בר: הוצאת נושא הפטם מחוץ לחוק ההסדרים – משהו שאיתן ברושי פה עמל בשבילו.

יחיאל חיליק בר: בואי תראי על מה התעקשו חברי כנסת בקואליציה ומה הם קיבלו.

חיים ילין: משפט אחד: הרי כולם גוזרים את הקופונים של כולם עכשיו.

חיים ילין: אם כולם ככה וכולם צודקים, אז התקציב של מדינת ישראל צריך להיות פי-חמישה.

יחיאל חיליק בר: אבל אני מדבר, חיים, על סדרי עדיפויות; על זה שביקשנו מהם: תורידו מפה ותביאו לפה.

חיים ילין: תסתכל על היושב-ראש, הוא אחראי לפטם יותר מכולם.

יחיאל חיליק בר: אוה, אז בוא אני אגיד לך על היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: יש לי הרבה הרבה הערכה אליו, גם כמושבניק.

חיים ילין: את האמת צריך להגיד.

יחיאל חיליק בר: היושב-ראש יישר את הקואליציה כשחברי הכנסת שלו דרשו כל מיני טובות אישיות.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סמוטריץ דרש 2 מיליון שקלים לשמירת שטחים פתוחים באיו"ש.

יצחק וקנין: העיקר ששמי לא מופיע שם.

יחיאל חיליק בר: סמוטריץ – שמירת שטחים פתוחים ביהודה ושומרון, זה הדבר הכי חשוב שיש; גפני – שמירה על שירותי דת, 4.2 מיליון שקלים; מיקי זוהר – שמירת תקציב לפרויקטים לתרבות תורנית, 2 מיליון שקלים, מירב; יו"ר הכנסת – קשרים דתיים ורוחניים, 6 מיליוני שקלים; יהדות התורה – 26 מיליון שקלים לתרבות יהודית, ובנוסף – 34 מיליון שקלים ללימודי תורה לא פורמליים.

יחיאל חיליק בר: אני שמח שקצת התקדמו בעניין הזה.

יחיאל חיליק בר: ש"ס, מפלגתו של היושב-ראש – 8 מיליון שקלים לפרס שר הדתות ו-2 מיליון ש"ח לפוריות על-פי ההלכה.

יחיאל חיליק בר: אני לא אומר שזה לא חשוב.

יצחק וקנין: זה היה נהוג כל השנים – פרס שר הפנים לרשויות.

יצחק וקנין: הפרס הזה הוא למועצות דתיות שמתנהלות נכון.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, כשחושבים איפה לקצץ, בסוף למדינה יש סדרי עדיפויות.

יצחק וקנין: דרך אגב, כל השנים האלה הדבר הזה נעשה.

יחיאל חיליק בר: בסוף צריך לבוא ולחשוב.

יחיאל חיליק בר: גם אם הדברים האלה חשובים, גם אם פרס שר הדתות חשוב, צריך לחשוב: זה הכי חשוב?

יחיאל חיליק בר: בסדרי העדיפויות של המדינה, זה הכי חשוב?

יחיאל חיליק בר: האם פרס הדתות – אדוני היושב-ראש, אתה תגיד לי – יותר חשוב מהגליל והנגב?

יחיאל חיליק בר: יותר חשוב משיקום שכונות?

יחיאל חיליק בר: משכונות מוחלשות?

יחיאל חיליק בר: יותר חשוב מקידום דיור בר-השגה?

יחיאל חיליק בר: מטיפוח זוגות צעירים?

יחיאל חיליק בר: מעידוד צמיחה?

יחיאל חיליק בר: מתמיכה בעסקים קטנים ובינוניים?

יחיאל חיליק בר: יותר חשוב מיצירת מקומות עבודה?

יחיאל חיליק בר: אז ברור שאם יש אקסטרות – ואנחנו מדינה עשירה כמו הנורבגים, שיש להם קרן בלתי נגמרת – אז נותנים 8 מיליון שקלים לפרס שר הדתות או ללימודים רוחניים.

יחיאל חיליק בר: זה בסדר.

יחיאל חיליק בר: אבל פה נותנים יותר לשמנת בגלל סחטנות קואליציונית על חשבון הדברים שהם הכי חשובים לחיים שלנו.

יחיאל חיליק בר: על זה אני אומר: באמת, תתביישו לכם.

יחיאל חיליק בר: איפה התקווה?

יחיאל חיליק בר: הרי תקווה במדיני ובביטחוני כבר אין כמעט לאף אחד במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: ביטחון אין לנו; יש אינתיפאדה שלישית במקום ביטחון.

יחיאל חיליק בר: מדיני – אין סיכוי לחדש אותו.

יחיאל חיליק בר: השר נפתלי בנט – בהתמדה ראויה להערצה, אגב, ראויה להערצה – מוביל אותנו אל ספה של מדינה דו-לאומית, כך שגם במדיני אין לנו תקווה.

יחיאל חיליק בר: לפחות תנו את המזור והתקווה בנושא החברתי, לשכבות החלשות, בעידוד הצמיחה.

יחיאל חיליק בר: גם את זה אתם לא יודעים לעשות.

יחיאל חיליק בר: תתביישו.

יחיאל חיליק בר: אני קורא לכם, במיוחד לאלה מכולנו, מפלגתו של שר האוצר: תסתכלו לעצמכם בעיניים ותחשבו אם אתם יכולים להצביע לתקציב כל כך רע, כל כך לא חברתי.

יחיאל חיליק בר: ובטח לא להגיד: הצגתי תקציב חברתי, כי התקציב הזה הוא הרבה דברים – אני לא רוצה להשתמש במילים לא יפות – אבל חברתי הוא לא.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיליק בר, סגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: 11 דקות.

מירב בן ארי: חיליק, כשאני נאמתי היום אף אחד לא היה, וזה לא בסדר, כי אני תמיד מקשיבה.

מירב בן ארי: אם תרצו, אני אנאם שוב.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברי הכנסת, אני שמח שיש פה נציגות גם מהקואליציה, גם של הממשלה וגם של האופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש, לפני דבריו של דב חנין, לברך באמת מכל הלב את חברי משלחת הפרלמנט האירופי, האיחוד האירופי, לקשרים עם הכנסת.

יחיאל חיליק בר: (מחיאות כפיים) ברוכים הבאים לכנסת.

יחיאל חיליק בר: ברוכים הבאים לכנסת.

יחיאל חיליק בר: המשלחת הזאת מורכבת מנציגי כמה מפלגות אירופיות, וחבריה מגיעים אלינו מכמה מדינות חשובות באירופה.

יחיאל חיליק בר: בראשם עומד חבר הפרלמנט האירופי חברי פולביו מרטושילו מאיטליה, שהוא בהחלט ידיד אמת של ישראל.

יחיאל חיליק בר: במסגרת הדיאלוג השנתי דנות שתי המשלחות, פעם בירושלים ופעם בבריסל, במגוון נושאים רלוונטיים העומדים על סדר-היום שבין ישראל לבין האיחוד האירופי.

יחיאל חיליק בר: זאת הזדמנות טובה לקיים דיון הדדי וללבן את הסוגיות שבמחלוקת ולהגיע להבנות.

יחיאל חיליק בר: שני נושאים מרכזיים נמצאים על סדר-היום של המפגש הזה ושל הביקור הזה שלכם בישראל: האחד הוא הטרור האסלאמי הקיצוני של "דאעש" ושל קבוצות טרור נוספות מן האזור, טרור שהכה קשות באירופה, ואנחנו – לבנו עם העם הצרפתי, הבענו את זה פה בכנסת, ולבנו עם אירופה.

יחיאל חיליק בר: הנושא השני הוא ההחלטה של האיחוד האירופי לסמן מוצרים שמקורם בגולן, ביהודה ובשומרון.

יחיאל חיליק בר: אני יודע שגם על זה דנתם הרבה, ושמעתם את דעתנו בנושא.

יחיאל חיליק בר: נושא נוסף שבוודאי יתפוס חלק מרכזי בשיחות הוא משבר הפליטים וגלי ההגירה הגדולים שמציפים את אירופה, ואני מאחל לכם הצלחה בהתמודדות עם הנושא החשוב והטעון וההומני הזה.

יחיאל חיליק בר: המשלחת החשובה הזאת מביאה בפני הכנסת את מגוון הדעות שרווחות בפרלמנט האירופי ומאפשרת לנו להכיר באמצעותה את המגמות בנושאים בעלי רלוונטיות לגבינו פה בישראל.

יחיאל חיליק בר: בכוונתנו להעלות על סדר-היום בדיונים גם את יוזמת הכנסת לקידום פרויקטים של שיתופי פעולה אזוריים באמצעות ה-IPU, בדגש על מדינות ערב, במגוון תחומים, ובהם מים, מלחמה במדבור ואנרגיות מתחדשות.

יחיאל חיליק בר: ליוזמה הזאת, כמובן, נשמח לצרף מדינות חברות מהאיחוד האירופי, כדי לקיים באמצעות השפעתן וקשריהן עם מדינות ערב את הפרויקטים הללו.

יחיאל חיליק בר: בשם הכנסת אני מבקש לברך ולאחל לשתי המשלחות המשך עבודה פורייה ומוצלחת.

יחיאל חיליק בר: ברוכים הבאים.

יחיאל חיליק בר: Welcome to Israel.

יחיאל חיליק בר: (מחיאות כפיים)

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מחבר הכנסת דב חנין לעלות ולדבר.

יחיאל חיליק בר: 11 דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אדוני השר, עמיתי המעטים כרגע בכנסת וציבור גדול שאני מקווה שעוקב אחר הדיון שלנו, אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שביומיים האלה השתתפתי בשתי הפגנות שהתקיימו כאן מחוץ לכותלי הכנסת, שתי הפגנות שבהן נשמעו קריאות שלא שומעים אותן מספיק בבית הזה ולא נותנים להן מספיק התחשבות, תשובות ומענה, בבית הזה ובתקציב הזה.

דב חנין: ההפגנה שאליה יצאתי אתמול הייתה הפגנת תושבי הפריפריות: ראשי ערים, עובדים, תושבים, אזרחים, אזרחיות, באו לכאן כדי להשמיע את קולם של אלה שכנראה לא נשמע מספיק בקריית-הממשלה בירושלים.

דב חנין: והיום בצהריים השתתפתי בהפגנת ראשי הרשויות המקומיות הערביות.

דב חנין: גם הם באו לכאן לכנסת כדי להשמיע קול של מחאה והתנגדות לתקציב שממשיך להפלות אותם, ממשיך לקפח אותם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הנה שתי קבוצות שנשארו מאחור: הפריפריה – נשארה מאחור; הציבור הערבי – נשאר מאחור.

דב חנין: בפריפריה הפגינו שתהיינה הטבות מס על בסיס של קריטריונים אחידים ושוויוניים, כפי שהוסכם אפילו כאן בכנסת בוועדת הכספים – מהלך שמי שבלם אותו הוא ראש הממשלה.

דב חנין: והוא בלם אותו פעם אחת כדי לקדם העדפה פסולה ליקיריו, ההתנחלויות, ופעם שנייה כדי לקדם אינטרסים פוליטיים של מפלגתו, הליכוד.

דב חנין: ולכן, ההפגנה של הפריפריה אתמול הייתה הפגנה צודקת.

דב חנין: והיום ראשי הציבור הערבי הפגינו על הדבר המינימלי ביותר.

דב חנין: אדוני שר החינוך, הססמה המרכזית הייתה: תלמיד ערבי שווה תלמיד יהודי.

דב חנין: כי תלמיד ערבי היום בישראל – וזה כואב ומבייש להגיד – תלמיד ערבי במדינת ישראל שווה היום פחות.

דב חנין: בציבור הערבי יש פחות שירותים של תחבורה ציבורית; ויש משבר תעסוקה ואבטלה בציבור הערבי, הרבה יותר מאשר בציבור היהודי; ויש בעיה קשה של תעסוקת נשים, שמדברים עליה ומדברים עליה, אבל אין שום פתרון אמיתי ושום התקדמות אמיתית בתקציב המדינה הנוכחי; ויש משבר של תקציבים ברשויות המקומיות הערביות, כי מה לעשות, אלה רשויות מקומיות שאין להן אזורי תעסוקה ואזורי תעשייה, והאוכלוסייה שנמצאת בתוכן היא אוכלוסייה ענייה.

דב חנין: ולכן, צריך תקציבי איזון, אבל אפילו את זה הממשלה לא מוכנה לתת – היא לא מוכנה לתת באופן שיספק מענה ויכולת לרשויות המקומיות הערביות באמת לתת מענה לדרישות המוצדקות של התושבים.

דב חנין: כשאני מדבר על מצוקת הציבור הערבי בישראל, אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שהדרגים המקצועיים במשרדי הממשלה כבר הבינו את זה לגמרי.

דב חנין: הם הבינו לגמרי שכאשר ציבור גדול מושאר מאחור, זה לא פוגע רק באותו מיעוט; זה פוגע בכלכלה כולה.

דב חנין: הם הבינו לגמרי שצריך לעשות מעשה ולהתחיל בתוכנית אמיתית של סגירת פערים.

דב חנין: אבל גם ההבנה הזאת נעצרת בדרג הפוליטי.

דב חנין: ראש הממשלה מתעלם לגמרי מכל ההבנות המקצועיות, מכל ההבנות של הדרג המקצועי שצריך להתחיל מהלך אמיתי של סגירת פערים.

דב חנין: ראש הממשלה הזה, שהתעלם לגמרי מהדרגים המקצועיים במשרד האוצר בעניין סגירת פערים בציבור הערבי, הוא אותו ראש ממשלה שהתעלם מעמדת גורמי הביטחון ובחר בהחלטה המסוכנת, המתלהמת, האנטי-דמוקרטית, של הוצאת התנועה האסלאמית הצפונית אל מחוץ לחוק.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לכם שמאחורי המהלכים האלה קיימת שיטה, ואת השיטה הזו חייבים להבין, ועליה אני רוצה לדבר.

דב חנין: כי לא רק לפריפריה אין לנתניהו פתרונות, לא רק לאזרחים הערבים לנתניהו אין פתרונות; לנתניהו ולממשלתו אין שום פתרון לשום בעיה חברתית, ואת זה אנחנו רואים בצורה מאוד חדה ובולטת בתקציב המדינה הנוכחי.

דב חנין: תיקחו למשל את סוגיית הדיור, את סוגיית הדיור, שהדרך היחידה להתמודד אתה היא בבנייה תקציבית בהיקפים עצומים, כמו שמדינת ישראל ידעה לעשות בעבר, בשנות ה-50 וה-60, וככה נפתרו מצוקות דיור יותר קשות ממצוקת הדיור שיש היום.

דב חנין: אין בנייה תקציבית.

דב חנין: סליחה, אדוני היושב-ראש, טעות: יש בנייה תקציבית רק באזורים שמחוץ למדינת ישראל; בשטחים הכבושים, בהתנחלויות – שם יש בנייה תקציבית.

דב חנין: שם המדינה יודעת להוציא את היד מהכיס עם הרבה כסף, עם המון נדיבות ועם העדפה בכל תחומי החיים.

דב חנין: אבל בתחומי מדינת ישראל אין בנייה תקציבית, וכשאין בנייה תקציבית יש מחסור בדירות.

דב חנין: אבל הבעיה בשוק הדיור היא לא רק בעיה של מחסור בדירות, היא גם בעיה של עודף ביקושים.

דב חנין: אז במקום לרסן את עודף הביקושים, שחלקו נגרם מכך שבמדינת ישראל אין דרך אמיתית לחסוך לטווח בינוני ולטווח ארוך, מה עושה ממשלת נתניהו החכמה?

דב חנין: במקום לייצר מסלולים של חיסכון לטווח בינוני וארוך, היא פוגעת במסלולים הקיימים.

דב חנין: תראו את המהלך הבעייתי והמסוכן הזה של הממשלה של הפגיעה במנגנוני הפנסיה ובשוק הפנסיה על-ידי פגיעה בהטבות מס לחוסכים פנסיונים.

דב חנין: זה רע פעמיים: קודם כול, כי פגיעה בפנסיה תשאיר מתחת לקו העוני גם עובדים שהיום נחשבים לעובדים חזקים; זו התוצאה של המהלך שאתם עושים.

דב חנין: והתוצאה השנייה, ועל זה מדברים בגלוי במשרד האוצר, היא יצירה של יותר עודפי ביקושים בשוק הדיור.

דב חנין: כשאנחנו ביקרנו את המהלך שלהם, אדוני היושב-ראש, בנושא הפגיעה בפנסיות, אז הם אמרו: מה הבעיה?

דב חנין: אנשים ישקיעו בקניית דירות.

דב חנין: ככה מחוללים עוד עודף ביקושים.

דב חנין: ואני שואל את עצמי: מה קורה כאן?

דב חנין: יד ימין של שר האוצר לא יודעת מה יד שמאל של שר האוצר עושה?

דב חנין: זה לא מחובר בסוף לאותו ראש?

דב חנין: תמוה ביותר.

דב חנין: בואו ניקח את סוגיית העוני.

דב חנין: סוגיית העוני בישראל מתחילה מבעיית השכר.

דב חנין: בישראל שכר לא מחלץ אנשים מהעוני, והסיבה לכך היא שהשכר בישראל נמוך מדי; השכר מפגר אחרי העלייה בפריון העבודה.

דב חנין: והשכר הנמוך הוא בעיה כלכלית וחברתית ממדרגה ראשונה, ועם הבעיה הזאת צריך להתחיל להתמודד, וצריך להעלות את השכר.

דב חנין: ולהעלות את השכר זה לא דבר רע למשק, זה דבר טוב למשק – בעיה ראשונה שקשורה לעוני.

דב חנין: בעיה שנייה שקשורה לעוני – בעיית הקצבאות.

דב חנין: אנחנו, אדוני היושב-ראש, למשל, עכשיו או אפילו בשעות האלה ניסינו לשכנע את הקואליציה שלפחות ילכו למנגנון של הצמדת הקצבאות לשכר המינימום.

דב חנין: הרי מה קרה?

דב חנין: העלו את שכר המינימום, וזה מהלך מבורך, וכולנו נלחמנו עליו, אבל לא העלו את קצבאות הנכים.

דב חנין: לא העלו את קצבאות הנכים, ואז אותו נכה שצריך להעסיק עובד משלם לעובד הזה את שכר המינימום שעלה, אבל אין לו מאיפה, כי קצבת הנכות לא עלתה.

דב חנין: אז אמרנו לממשלה: לפחות תעשו מהלך לקראת האופוזיציה ולפחות תבטיחו שהקצבאות יעלו כמו שעלה שכר המינימום; תצמידו את הקצבאות לשכר המינימום.

דב חנין: גם לזה הממשלה הזאת לא הייתה מוכנה.

דב חנין: תראו עד איפה רוע הלב מגיע, עד להיכן מגיעה הרשעות.

דב חנין: אבל זה לא נכון להגיד שהממשלה הזאת לא דואגת לאף אחד.

דב חנין: יש כאלה שהיא דואגת להם מאוד: היא דואגת לבעלי ההון בצורה מופלאה.

דב חנין: אנחנו עוד נדבר פה ויהיו לנו הזדמנויות רבות לדבר גם בוועדת הכלכלה על מתווה הגז השערורייתי, שמעביר לידי מונופול של טייקונים, סכום – עמיתי חברי הכנסת, תקשיבו – של 1,000 מיליארד שקלים.

דב חנין: זו המשמעות הכלכלית של מאגרי הגז – 1,000 מיליארד שקל – ואת זה הממשלה הזאת מנסה להעביר בערוצים לא דמוקרטיים, תוך עקיפה של הממונה על ההגבלים העסקיים ושל יושבת-ראש רשות החשמל, ואפילו שר הכלכלה לא מוכן לחתום.

דב חנין: והכול עובר, וכך שודדים את הציבור לטובת בעלי הון מקורבים לצלחת, מקורבים לראש הממשלה, כי להם בהחלט דואגים.

אחמד טיבי: אגב, בעברית, נדמה לי, או אמריקאית, זה נקרא טריליון שקלים.

אחמד טיבי: נדמה לי שזה המון כסף.

אחמד טיבי: המון כסף.

דב חנין: טריליון, בהחלט.

דב חנין: טריליון.

דב חנין: זה פשוט מספר דמיוני.

דב חנין: זה המון כסף.

דב חנין: ואני רוצה להגיד, כשדואגים לבעלי ההון האלה, דואגים על חשבוננו, על חשבון פתרון בעיות כמו, למשל, מערכת הבריאות הציבורית, שהולכת וקורסת תחת הלחץ, המשבר הכלכלי של בתי-החולים וקופות-החולים ומערכת ההפרטה והרפורמה בבריאות הנפש, שמשאירה את הציבור הכי מוחלש מופקר וחסר הגנה.

דב חנין: וזו רפורמה שגם עליה נחזור ונדבר כאן בכנסת, אבל גם היא באה לידי ביטוי בספר התקציב הקלוקל והבעייתי הזה.

דב חנין: אז אמרתי, הממשלה הזו דואגת לבעלי ההון, אבל חייבים – בוודאי כשנמצא אתנו פה שר החינוך – להזכיר עוד קבוצה שהממשלה תמיד דואגת לטפח, ואלה הן ההתנחלויות.

דב חנין: זה מהלך פוליטי שהממשלה מקדמת ומשקיעה בו המון כסף.

דב חנין: כי צריך לדעת, ואני מדבר כרגע על הצד התקציבי, שההתנחלויות לא היו מחזיקות יום אחד בלי צינור החמצן הכלכלי שמזרים אליהן כל הזמן כסף מהכיסים של כולנו.

אחמד טיבי: נא לסיים.

דב חנין: ואני מסיים בכך, אדוני היושב-ראש: ההתנחלויות, שחיות על חשבון כולנו, עמיתי חברי הכנסת, גם פוגעות בעתיד של כולנו.

דב חנין: כי המטרה העיקרית של ההתנחלויות היא מניעה של אפשרות של הגעה להסכם שלום היסטורי בינינו לבין העם הפלסטיני, בינינו לבין העולם הערבי.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, הממשלה הזו, שבתקציב הזה מנהלת מלחמה נגד הציבור ולא נותנת מענה לשום בעיה מבעיות הציבור, היא ממשלה שפעם אחר פעם בוחרת באפיק הזה של הסתה נגד המיעוט הערבי, של התלהמות, של מהלכים כוחניים נגד זרמים פוליטיים בציבור הערבי, כדי לטשטש בפני הציבור הרחב את העובדה שאין להם שום תשובה אמיתית לשום בעיה אמיתית.

אחמד טיבי: תודה.

דב חנין: אין להם תשובה לבעיות, הם בעצמם הבעיה.

דב חנין: הממשלה היא הבעיה הגדולה של כולנו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הכרזה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 41), התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בנושא: שידורי תמונות קשות לצפייה מזירת הפיגועים, של חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, קארין אלהרר, נורית קורן, יעקב מרגי, סופה לנדבר וישראל אייכלר.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אחמד טיבי: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אחמד טיבי: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אחמד טיבי: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: הד"ר עבדאללה שאל אותי, יוסף, מתי ברצוני לחזור לנהל את הישיבות, כלומר לאחר היעדרות מאולצת שנמשכה שבועיים.

אחמד טיבי: ד"ר עבדאללה, חזרנו, חזרנו ומוטב לחזור.

אחמד טיבי: דאגתי לכם.

אחמד טיבי: התשובה: דאגתי לכם, יוסף – זוהיר, אתה יכול לתרגם.

אחמד טיבי: )

יוסף ג'בארין: – – –

אחמד טיבי: – – –

עליזה לביא: מה קורה כאן?

אחמד טיבי: אני הסברתי את זה למזכירת הכנסת.

זוהיר בהלול: שיבתו של הגביר.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אנחנו עדיין – – –

אחמד טיבי: לאחר היעדרות מאולצת של שבועיים מניהול הישיבות, חזרנו לנהל את הישיבות.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: דאגתי לכם – בשפה הערבית.

אחמד טיבי: ) חברת הכנסת עליזה לביא, אנא גשי לדוכן.

אחמד טיבי: 11 דקות.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, ברוך שובך.

אחמד טיבי: ברוך הנמצא.

עליזה לביא: אני שמחה שאני זאת שאתה מכריז על תורי בראשית חזרתך.

אחמד טיבי: חן חן.

עליזה לביא: אתה יודע, אחד הדברים שאני מצטערת עליהם הוא שאני לא יודעת ערבית.

עליזה לביא: אני חושבת שראוי היה שהייתי מברכת אותך בערבית, אבל אני לא יודעת, וזה אחד הדברים שהיינו צריכים לשנות במערכת החינוך שלנו.

אחמד טיבי: תחזרי לכיתה א', השר בנט – –

עליזה לביא: השר בנט, אני יודעת שהוא שותף לדעה הזאת.

אחמד טיבי: – – הוציא הנחיה, נדמה לי שזו החלטה, ללימוד שפות מכיתה א'.

נפתלי בנט: גן.

אחמד טיבי: מהגן.

עליזה לביא: מהגן.

עליזה לביא: אני חושבת שבאמת – – –

אחמד טיבי: אגב, אני אוסיף לך, אבל אני רוצה לנצל את העובדה ששר החינוך כאן – – –

עליזה לביא: אדוני, לא על הזמן שלי.

אחמד טיבי: ממש לא, את תקבלי כפל תוספת.

עליזה לביא: לא, כי הזמן רץ.

אחמד טיבי: לא, לא, אני מנהל.

אחמד טיבי: אני הריבון בזמן שאני מנהל את הישיבה.

עליזה לביא: אדוני.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: מה הרגישות הזאת שלכם רק כשאני יושב פה?

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, כשראש הממשלה לא פה – – –

אחמד טיבי: רק כשאני יושב פה.

אחמד טיבי: זאת רגישות – לא רוצה להגיד יהודית – ישראלית טיפוסית, אבל.

אחמד טיבי: אדוני השר, שר החינוך, ירו על בית-ספר באום-אלפחם, על מנהל בית-ספר, לפני כמה ימים.

אחמד טיבי: בית-הספר "אִבן סינא".

נפתלי בנט: יודעים מי?

אחמד טיבי: לא, המשטרה חוקרת.

אחמד טיבי: עד לרגע זה לא מצאו את המבצע.

אחמד טיבי: כידוע לך, לפני שנה נרצח מנהל בית-ספר בטייבה, יוסף חאג' יחיא, אללה ירחמו, ואני מבקש שאתה תתערב גם אצל המשטרה – – –

עליזה לביא: גם גננת.

עליזה לביא: גם גננת נרצחה לפני שבוע, אדוני.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: מורה נרצחה בצורה ברוטלית בג'לג'וליה, סוהא מנסור.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: והיא התלוננה.

אחמד טיבי: אחרי שהיא התלוננה במשטרה.

עליזה לביא: נכון, התלוננה.

אחמד טיבי: אני בטוח שאתה תתערב אצל פיקוד המשטרה, כדי – זאת חציית קו אדום, אדוני השר.

אחמד טיבי: וגם כל תושבי אום-אלפחם רוצים שמי שירה על בית-הספר, על מנהל בית-הספר, ייעצר וייענש.

אחמד טיבי: גברתי, אני מתחיל את הזמן מהתחלה.

עליזה לביא: תכבה גם את הטלפון, אדוני.

אחמד טיבי: בדיוק.

יעקב פרי: יצא לך יושב-ראש טוב.

עליזה לביא: לגמרי, אתה רואה?

אחמד טיבי: עליזה לא יכולה להתלונן.

עליזה לביא: וזה גם היה באמת פרומו לקראת מחר, שהוא היום הבין-לאומי למאבק באלימות נגד נשים ובכלל אלימות.

עליזה לביא: אז בואו נוריד את הלהבות.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, באמת מתסכל לדבר בפני מליאה ריקה.

עליזה לביא: אני מצרה על כך שאנחנו כולנו במובנים רבים מבזבזים יום שלם כדי לבוא ולטעון, ומכינים את הנאומים ובודקים וקוראים, ובסופו של דבר דיון אמיתי לא מתקיים כאן.

עליזה לביא: אני הקשבתי בקשב רב לרבים מהדוברים, והייתי יכולה לדבר, להמשיך, על הרבה דברים, למשל על כך שהתקציב באמת לא מציג שום בשורה, אפילו לא יוזמה אחת שהיא חדשנית; אני יכולה להמשיך את הדברים שאמרו חברי – שהתקציב הזה הוא סקטוריאלי, ורק המקורבים ימשיכו ויקבלו ויצאו נשכרים; אני יכולה לדבר על זה שבתקציב הזה אין שום בשורה, אבל שום בשורה, למעמד הביניים.

עליזה לביא: אבל התקציב הזה, חברים, הוא לא רק תקציב גרוע, גם הדרך שבה הוא מובל היא גרועה ביותר.

עליזה לביא: התקציב הזה, כדי להעביר אותו, מחקו את חוק השוויון בנטל בצורה נמהרת, בצורה ברוטלית, עד כדי כך שאפילו היועץ המשפטי לכנסת אמר שלא בטוח שיהיה אפשר במהירות הזאת לבטל את החוק הזה.

יעקב פרי: לפי סדרי הדיון מחר, לא יכול להתקיים דיון בוועדת החוץ והביטחון ביום חמישי – – –

עליזה לביא: אז אתה רואה, הבהלה שאחזה בממשלה הזאת, וראש הממשלה, והקלות הבלתי-נסבלת של שרים, וחברי כנסת, שהיו שותפים להבנה שהנה, מובילים את השינוי, אבל בשביל להעביר את התקציב העלוב הזה, התקציב הזה, שאם נדמה אותו למגש פיצה אז יש משולשים שיהיו ערומים ויש משולשים שיהיו עליהם פטריות, זיתים, בצל – אתה יודע למי?

עליזה לביא: למי שקרוב לצלחת.

יעקב פרי: אנשובי.

עליזה לביא: כן, יש גם קבוצות שיהיה להם אנשובי על משולש הפיצה שלהם.

עליזה לביא: כי הממשלה הזאת מובילה אותנו לתרבות של 12 השבטים, כל קבוצה והמשולש שלה.

עליזה לביא: ראינו את המחטפים האומללים שהיו כאן בוועדת הכספים, של חברים בוועדת הכספים.

עליזה לביא: פתאום כל מיני סיבות לכך ולאחרת.

עליזה לביא: מדוע אי-אפשר להעביר את זה בצורה ראויה בבסיס התקציב?

עליזה לביא: למה לעשות את זה בכזאת צורה מכוערת?

עליזה לביא: מדד האמון של הציבור גם ככה יורד, גם לגבי הכנסת וגם לגבי חברי הכנסת.

עליזה לביא: ואז שמית, לכל חבר כנסת: זה עושה מקוואות, זאת עושה את זה, זה עושה – למה?

עליזה לביא: מה, אין משרד לשירותי דת?

עליזה לביא: מה, אין משרד חינוך?

עליזה לביא: אין משרדים בצורה מסודרת?

עליזה לביא: למה יושב-ראש ועדת הכספים משה גפני משיג סכום של 72.8 מיליון שקלים ועוד 22 מיליון שקלים דרך משרד החינוך ומחלק ונותן, ושוב אנחנו שומעים שיש קיצוץ רוחבי למשרד הממשלה?

עליזה לביא: אז אני לא מבינה, יש כסף, אין כסף?

עליזה לביא: יש כסף, אין כסף?

עליזה לביא: יש קבוצות שיש בשבילן כסף ויש קבוצות שאין בשבילן כסף?

עליזה לביא: אני כן יודעת שאני יכולה לומר דבר אחד בבירור: מפלגת יש עתיד, לא בתקציב הקודם, שהיא הגישה והובילה, ולא בפעם הזאת בוועדת הכספים, מעולם לא השתתפנו במכירת החיסול הזאת.

עליזה לביא: מה שהיה פה בימים האחרונים זו לא העברה של תקציבים, זו מכירת חיסול, חיסול של איזושהי הבנה של חברה אחת, של מדינה אחת.

עליזה לביא: הרבה מאוד – – –

מיכל בירן: עליזה, אל תיתממי, זה פשוט היה בשקט.

מיכל בירן: תשאלי את ניסן.

מירב בן ארי: כן, אני באתי לשאול אותך: לפחות אצלנו זה היה גלוי.

מירב בן ארי: אצלכם ה-700 מיליון היה תחת – – –

עליזה לביא: מה היה גלוי?

עליזה לביא: בואי נדבר על מה היה גלוי – – –

מירב בן ארי: לפחות אצלנו – – –

עליזה לביא: בואי נדבר על מה היה גלוי.

עליזה לביא: בואי נדבר על מה היה גלוי.

עליזה לביא: למה יושב-ראש הכנסת צריך כספים לכל מיני נושאים דתיים?

עליזה לביא: אני לא מבינה את זה.

עליזה לביא: מה גלוי?

עליזה לביא: מה היה גלוי?

מירב בן ארי: – – –

מיכל בירן: אנחנו מסכימים אתך, עליזה, אבל לפחות תודי שגם אצלכם היה – – –

עליזה לביא: אבל אני, חברים – – –

מירב בן ארי: – – –

עליזה לביא: אני רוצה, אני רוצה – – –

מירב בן ארי: – – –

קריאה: 2 מיליון שקל למקוואות.

עליזה לביא: אנחנו לא לקחנו כספים קואליציוניים ולא לקחנו גם הפעם כספים בחלוקת השלל העלובה הזאת שהייתה בוועדת הכספים.

עליזה לביא: אבל אני רוצה לדבר היום דווקא – – –

חיים ילין: – – – אפשר לחשוב – – – הם לא יעשו את אותם דברים – – – נו, אז מה?

חיים ילין: – – –

עליזה לביא: עזוב, הרי הן לא מכירות – – –

מירב בן ארי: – – –

חיים ילין: – – – מפלגת העבודה נעלמה?

חיים ילין: בשביל לעשות קואליציה עם החרדים – – – נו, אז מה?

חיים ילין: – – –

עליזה לביא: נו, ברור.

עליזה לביא: אנחנו יודעים, וראינו את הכיסאות הריקים של חברי המחנה הציוני – – –

קריאות: – – –

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, סליחה שהערתי את הדברים.

עליזה לביא: היה כאן שקט עד שהגעתי.

עליזה לביא: אבל, חברים, אני רוצה דווקא לדבר – –

אחמד טיבי: אני מאפשר את הדיאלוג הזה.

עליזה לביא: – – על משהו חיובי שהיה פה בתקציב המדינה: זו הפעם הראשונה שתקציב מדינת ישראל, תקציב 2016, מוגש בחתך מגדרי, בפילוח מגדרי.

עליזה לביא: בפעם הראשונה, בהתאם להחלטת ממשלת שקידמתי בכנסת הקודמת, תקציב המדינה, התקציבים של המשרדים, מוגשים בפילוח מגדרי; עד 40% מהתקציב של כל משרד ומשרד יוגש בפילוח מגדרי.

עליזה לביא: זה אחד המהלכים המשמעותיים שבהם מדינת ישראל מצטרפת למדינות ה-OECD.

עליזה לביא: היום, 44% ממדינות ה-OECD מגישות תקציב מגדרי מלא.

עליזה לביא: זה כלי כדי שהתקציב יהיה יותר שקוף, כדי שיותר נבין לאן הולך הכסף, איך הוא מתחלק; שלא בסוף היום נבין ונראה למה בעצם אין מספיק כסף בנושאים הללו ואיך יש חלוקה מעוותת, בסוף הדרך, אלא מההתחלה נביט ונראה.

עליזה לביא: אז הוקמה ועדה במשרד האוצר – שר האוצר הקודם, יאיר לפיד, הקים את הוועדה הזאת, וזו הייתה יוזמה שקידמנו אותה יחד עם "מרכז אדוה" – ובראש הוועדה עמדה יעל מבורך, סגנית הממונה על התקציבים.

עליזה לביא: המסקנות של הוועדה הזאת יושמו, כמו שאמרתי, בתקציב הזה, תקציב 2016, בפעם הראשונה.

עליזה לביא: קצת דוגמאות, כדי שנבין כולנו איך פילוח מגדרי יכול להיטיב גם בהיבט של שיקוף, אבל גם בהיבט של לעשות את מדינת ישראל טובה יותר.

עליזה לביא: מאחר שהתקציב עצמו לוקח אותנו אחורה, אז בואו נראה איזה כלי יכול, גם במציאות העגומה שנוצרה, לקחת אותנו קדימה.

עליזה לביא: למשל, אדוני היושב-ראש, זה נתון שיעניין אותך:

עליזה לביא: משרד התחבורה – שבלט בפילוח המגדרי של המשרד.

עליזה לביא: כאן ראוי לציון שהמשרד עצמו – אני בטוחה שמי שנמצא שם זה בוגרי החוג למגדר, בוגרות החוג למגדר – גילה – ולא תתפלא, אדוני היושב-ראש, שנשים הן הצרכניות העיקריות של התחבורה הציבורית.

עליזה לביא: הן משתמשות בה בצורה מאוד משמעותית, גם בנסיעות עירוניות וגם בנסיעות אזוריות, אבל הן אינן נוסעות על-פי רוב בשעות העומס אלא בעיקר בהתאם לזמני הפתיחה והסיום של יום הלימודים.

עליזה לביא: כך יוצא שאם אוטובוס עוזב את הכפרים בשעה 07:00, וזה האוטובוס היחידי, ומוסדות הלימוד נפתחים רק ב-07:30 או 07:45, למעשה אין להן דרך לצאת מהיישובים, מהכפרים, אל עולם העבודה.

אחמד טיבי: נכון.

עליזה לביא: בדרך כזאת, אם אנחנו רוצים לבוא ולקדם, אנחנו יודעים שיש שני נושאים שמקדמים: גם חינוך וגם תחבורה.

עליזה לביא: ברגע שלא מתבוננים על מי נוסע, מי צורך, איך צורכים, אנחנו מאבדים יכולת להכניס יותר נשים אל תוך עולם העבודה.

עליזה לביא: למשל, ניקח לדוגמה את הפילוח שהגיש משרד הרווחה.

עליזה לביא: משרד הרווחה נתן לנו מבט שמרבית התקציב שמוקצה לטיפול בעבריינים, בחסרי בית, במכורים לסמים ולאלכוהול – רוב התקציב הולך לגברים.

עליזה לביא: עיקר התקציבים שמופנים לנשים מיועדים לטיפול באלימות.

עליזה לביא: כאן אנחנו יכולים לשאול – זה לא עניין של נשים או גברים; זה עניין שנבוא ונשאל: מה, אין נשים שמכורות לסמים?

עליזה לביא: למה בעצם עיקר התקציב הולך לגברים?

עליזה לביא: האם נשים פונות פחות?

עליזה לביא: האם הן לא מודעות?

עליזה לביא: האם יש חסמים נוספים שאפשר לבוא ולתקן אותם בעזרת הידע שנחשף?

עליזה לביא: התקציב הזה, בהיבט הזה, נותן לנו הרבה מאוד מידע.

עליזה לביא: דוגמה נוספת שאני רוצה להציג – ואני יודעת, חברי חבר הכנסת רזבוזוב, שהיא תעניין אותך מאוד – היא משרד העלייה והקליטה.

עליזה לביא: למשל, יש לו קרן הלוואות לעולים ולתושבים חוזרים שמעוניינים לפתוח עסק בישראל או להרחיב עסק קיים, אבל 70% ממי שמקבלים את המענק הזה אלה גברים, לעומת 30% נשים.

עליזה לביא: זה נתון שבטח אותך מעניין ומרתק, ובטח עם גל העלייה הנוסף שמגיע אלינו מאירופה בעקבות האירועים האחרונים – – –

יואל רזבוזוב: אלו התוצאות או – – –

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: בעזרת מידע כזה אנחנו יכולים לבוא ולראות: אולי נשים פחות יודעות?

עליזה לביא: למה זה קורה?

עליזה לביא: למה בעצם יש פה כזה פער?

עליזה לביא: לעומת זה, בסבסוד תשלום לפעוטונים עבור תינוקות של עולים, משרד הקליטה משתתף ב-100% הכסף שהולך לנשים.

עליזה לביא: גם כאן – למה?

עליזה לביא: איפה הגברים במקרה הזה?

עליזה לביא: כלומר, הפילוח המגדרי הזה מאפשר לנו להתבונן על החברה בישראל במנעד של הנושאים השונים.

עליזה לביא: משרדי הממשלה הגישו את זה בגובה של עד 40% מהתקציב עצמו.

עליזה לביא: בשנת 2018 תקציב המדינה כולו יינתן בדרך מפולחת.

עליזה לביא: אז גם בימים קשים כאלה, ובאמת הימים האלה קשים, של תקציב מדינה שהוא מאוד מאוד מאוד לקוי ומאוד לא ראוי, שמוגש בדרך כזאת עקומה, שמבטלת הרבה מאוד מהעשייה שנעשתה כאן כדי שהחברה תהיה צודקת יותר, כדי שתהיה שוויונית יותר, כדי שתהיה מונגשת יותר, אנחנו רואים שיש דרך נוספת לבוא ולהידמות למדינות מערביות, לחשוף נתונים ולהתבונן על המציאות הישראלית באמצעות התקציבים המפולחים הללו.

עליזה לביא: נתונים נוספים שאני רוצה לדבר עליהם – ואת זה אנחנו יודעים – כן, אדוני?

יעקב פרי: דקה.

עליזה לביא: דקה.

עליזה לביא: תודה, חברי חבר הכנסת פרי.

עליזה לביא: – – – הם הנושאים של פערי השכר במדינת ישראל.

עליזה לביא: בתוך מציאות לא שוויונית, מציאות מאוד מאוד מורכבת בתוך החברה בישראל, חבל לנו, מאוד חבל, שהתקציב שמוגש, התקציב לשנת 2016, הוא תקציב גרוע, לא שוויוני, שנותן לקבוצות מסוימות ולוקח מקבוצות אחרות.

עליזה לביא: בדרך הזאת אנחנו לא נתקדם; בדרך הזאת אנחנו נלך כולנו אחורה.

עליזה לביא: כך לא נתקן את החברה שלנו, כך לא נתקן את המציאות הישראלית, וחבל לי שהקואליציה זוכרת רק את האנשים שהיא מייצגת, והיא לא מתנהלת בצורה ראויה, ושרי מדינת ישראל שכחו שהם צריכים להיות ממלכתיים ולדאוג לכל האזרחים ולכל ילדי ישראל.

עליזה לביא: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מבקש מחבר הכנסת זוהיר בהלול לגשת לדוכן.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: 11 דקות.

אחמד טיבי: תפאדל.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, ד"ר טיבי, אני מברך אותך על חזרתך אל כס המלכות.

זוהיר בהלול: אני מנסה להזכיר לך שהיה סרט אלמותי שעלה על האקרנים בשלהי שנות ה-70 בשם "השיבה הביתה", סרט שבו כיכבה אחת מאגדות הקולנוע, ג'יין פונדה.

זוהיר בהלול: מדוע אני באסוציאציה נזכר בסרט שלבלב את נפשי אז?

זוהיר בהלול: כיוון שאתה שב הביתה.

זוהיר בהלול: נדמה לי שהתרגלת לכס הזה, למושב הזה, אז אני באמת – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: חזרנו ומוטב לחזור.

אחמד טיבי: )

זוהיר בהלול: (אומר בערבית: חזרנו ומוטב לחזור.

זוהיר בהלול: ) אבל אני רוצה – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: כל מי שלא יודע ערבית, מוענש; עונש עצמי, אגב, ובצדק.

זוהיר בהלול: עליזה, חברת הכנסת, ידידתי ויקירתי עליזה לביא, שלך אני רוחש כבוד גדול, סיימת את דברייך בביקורת די נוקבת על התנהלות מתנשאת של ממשלתו של בנימין נתניהו ושל הקואליציה – בהקשר של תקציב המדינה, כמובן.

זוהיר בהלול: אז אני רוצה להיות מאוד אסוציאטיבי ומאוד מעניין ולהזכיר לך שיש מונח במיתולוגיה היוונית שקרוי היבריס.

זוהיר בהלול: היבריס, על-פי הגדרתו של אריסטו, הוא התנהגות שכולה יוהרה, שיש בה השפלה לזולת וחוסר רגישות כלפי האחר.

זוהיר בהלול: היבריס, על-פי הגדרתו של אריסטו, לא בא מתוך נקמה יצרית של האדם, אלא הוא בא כדי לענות על סיפוק מיידי של איש שנוגע בשררה.

זוהיר בהלול: נדמה לי שההיבריס – אנחנו יכולים ממש להדביק את המושג הזה על ההתנהלות בעיצוב דמותה התקציבית של מדינת ישראל לשנים 2015–2016.

זוהיר בהלול: תקציב המדינה של הקואליציה הוא תקציב היברי לכל הדעות, שיש בו גם את חטא היוהרה וגם את חטא הגאווה.

זוהיר בהלול: מי שנוגע בשררה ומתרגל לשררה – לא מתוך נקמה אלא מתוך הרגל מגונה, טבוע ביצרו הרשע של האדם – סופו שיתרסק, כי מי שמאבד את הרגישות כלפי הזולת, מאבד את האחיזה באנושות.

זוהיר בהלול: ממשלתו של בנימין נתניהו מתנהלת בתקציב המדינה כמי שאינה נוגעת בנימים של החברה הישראלית.

זוהיר בהלול: איך יכול להיות שתקציב עונה בשלמונים שלו על האינטרסים של מתי-מעט, תוך התעלמות מוחלטת, בזויה, מהצרכים של האנשים שנמצאים בקצוות?

זוהיר בהלול: ובמילים אחרות, כיצד תקציב מדינה לא נותן מענה לצרכים של הפריפריה, אדוני היושב-ראש, ושל המיעוט הערבי במדינת ישראל?

זוהיר בהלול: אז אני מבין שמאוד קל לא להתייחס לצרכים של המיעוט הערבי, מכיוון שהמיעוט הערבי מוקצה מחמת מיאוס, ונתפס בציבוריות הישראלית, על-פי מסכת ההסתה היומיומית, כאויבי העם.

זוהיר בהלול: אבל הואיל ובמדינה דמוקרטית – ואנחנו אכן נמצאים במדינה דמוקרטית – תפיסות עולם שכאלה עבר זמנן ובטל קורבנן, אז אני חושב שהתקציב הזה הוא תקציב שיש בו נקמה, נקמה יצרית, להתעלם התעלמות מכוונת מצרכיו של העם.

זוהיר בהלול: חמד עמאר, באוזני עדיין מהדהדת סוגיית הטבות המס לפריפריה בתקופה האחרונה.

זוהיר בהלול: אתה הרי במפלגה שהייתה שותפה בקדנציה הקודמת לניהול הממשלה, ואתה יודע על מה אני מדבר.

זוהיר בהלול: בנימין נתניהו העניק לכאורה הטבות מס ליישובים על חשבון יישובים אחרים.

זוהיר בהלול: מאוחר יותר בעתה אחזה בו, והוא הקפיא את כל הטבות המס, ומאז התלקחה האש.

זוהיר בהלול: הפריפריה, באמצעות השיסויים ההדדיים – התחילה שם מלחמת חורמה בין אנשים שאמורים לשתף פעולה בינם לבין עצמם.

זוהיר בהלול: ובשל אותה מדיניות מכוונת כדי להפריד ולמשול – מה שנקרא הפרד ומשול – זירת הפריפריה בערה והאש היתמרה והתלקחה.

זוהיר בהלול: האם כך מנהלים מדינה?

זוהיר בהלול: מי שאיננו רגיש לצרכים של האחר, ומי שפעם מקבל החלטה ונסוג ממנה, איננו יכול לנהל מדינה אלא אם כן השררה פושה בעורקים שלו.

זוהיר בהלול: מהו תקציב המדינה אם לא שכר הולם לשכירים?

זוהיר בהלול: השכר בישראל, גבירותי ורבותי, לא עלה ריאלית מזה 15 שנה.

זוהיר בהלול: איך ייתכן שתקציב לא נותן מענה לאנשים דחוקים וקשי-יום שמשכימים קום וחוזרים הביתה מאוחר בלילה והשכר שהם מקבלים איננו מעניק להם אפילו אפשרות לגעת בכבוד העצמי שלהם ולסיים את החודש כנדרש.

זוהיר בהלול: מדובר בתקציב שאין בו לא צמיחה ולא מענה לדרישותיו של העם.

זוהיר בהלול: הואיל וידידי השר נפתלי בנט, ואני חושב שמדובר באחד האנשים המבריקים, אבל הוא איש שיודע גם ללהטט בנבכי נפשה של המערכת המשומנה של תקציב המדינה – הרי אתה, מר בנט, ידידי היקר, היית שר הכלכלה; באותה תקופה אתה הבנת שכשר הכלכלה אתה יכול להעביר תקציב להקמת מעונות-יום עבור מעמד הביניים.

זוהיר בהלול: לכן ביקשת עוד תקציבים בתקופה הזאת, כדי להעביר אותם – לא לאותן חוליות חלשות שזקוקות למעונות-יום, אלא מצאת את הדרך המפתה שכולה אינטרסים אישיים ומניעים מפלגתיים כדי להעביר את התקציבים האלה דווקא לידי המועצה האזורית שומרון.

זוהיר בהלול: מדוע אני נזכר בהתנחלויות?

זוהיר בהלול: הרי ההתנחלויות מהלכות עלינו כמעט כל יום אימים.

זוהיר בהלול: אירופה רוצה להחרים את ישראל, והחרמות הם חרמות רציניים.

זוהיר בהלול: אבל בעודי עושה את דרכי מטירה שבמשולש ירושלימה שמעתי בחדשות השעה 16:00 ידיעה פותחת ברשת ב' של "קול ישראל" שתכליתה: השר אופיר אקוניס אמר במהלך סיור במרכז המחקר יהודה ושומרון שנמצא באריאל כי – זה הציטוט: "הם מחרימים, ואנחנו משקיעים".

זוהיר בהלול: ובמחי יד של החלטה נמהרת, אבל פופוליסטית ומפלגתית צרה, הוא מכפיל את התקציב ואת ההשקעה של משרדו במרכזי מחקר ביהודה ושומרון.

זוהיר בהלול: האם אין צרכים לפיתוחים שכאלה בתוך גבולות מדינת ישראל?

זוהיר בהלול: מדוע ממשלתו של בנימין נתניהו מתגרה באופן בוטה בקהילה הבין-לאומית?

זוהיר בהלול: האם גם בתקציב עסקינן?

זוהיר בהלול: האם עד כדי כך היוהרה פושה בקרבכם, עד כדי התעלמות מצרכים בסיסיים של דיפלומטיה ומדעים מדיניים, שישראל תהיה כשאר קהילות העולם מחוברת בלי לפלרטט תוך כדי, לעתים, השתחוות מול האיחוד האירופי – הנציגים שהיו כאן לפני דקות אחדות?

זוהיר בהלול: אז הנה, תקציב המדינה, אדוני היושב-ראש, משקף תפיסת עולם.

זוהיר בהלול: תפיסת העולם הזאת אומרת: אנחנו ורק אנחנו, ביוהרה שבקרבנו ובחטא הגאווה שבתורתנו, ננהל את המדינה.

זוהיר בהלול: ומדוע אני אומר את הדברים האלה?

זוהיר בהלול: שלא תאמרו, חלילה, האיש הזה הוא נבוב, הוא מדבר בעלמא, ואיננו נסמך לא על נתונים ולא על פרטים.

זוהיר בהלול: שימו לב, טלגרפית: לבקשתו של חבר הכנסת סמוּטריץ, כספים לשמירת שטחים פתוחים – – –

יואל חסון: מה יהיה עם השם הזה?

יואל חסון: מה יהיה?

יחיאל חיליק בר: סמוֹטריץ.

זוהיר בהלול: – – – כספים לשמירת שטחים פתוחים – – –

יואל חסון: אולי נעברת את השם הזה כבר?

יואל חסון: חבר הכנסת בהלול, אולי נקרא לו פשוט בצלאל ריץ', כי הוא נהיה כל כך עשיר מהתקציבים שהוא גייס פה.

יואל חסון: אז נקרא לו בצלאל ריץ'.

יואל חסון: מה אתה אומר, השר בנט?

זוהיר בהלול: יואל, מכיוון שדיברתי על ההיבריס מהמיתולוגיה היוונית, מבטיחך נאמנה שהשם סמוּטריץ – –

יחיאל חיליק בר: סמוֹטריץ.

זוהיר בהלול: סמוֹטריץ – בחולם, לא בשורוק, אני מצטער.

זוהיר בהלול: – – יהיה כרוך עם מה שנקרא אדיפוס הסופר-מודרני או הפוסט-מודרני.

זוהיר בהלול: אז זה יהיה משהו כמו תסביכי הקיום של האנושות.

זוהיר בהלול: לבקשתו של חבר הכנסת ההוא, שמירה על שטחים פתוחים ביו"ש – 2 מיליון שקלים; לבקשתו של חבר הכנסת גפני, שמירה על שירותי הדת – יותר מ-4 מיליון שקלים; לבקשתו של חבר הכנסת מיקי זוהר, פרויקטים לתרבות תורנית – 3 מיליון שקלים; לבקשתו של יושב-ראש הכנסת מר יולי אדלשטיין, קשרים דתיים ורוחניים – וואי, הרוח מלבלבת בקרבי – 3, סליחה: 6 מיליון שקלים – הרי מעמדו רם, אי-אפשר להסתפק ב-3 מיליון שקלים; לבקשת יהדות התורה – 26 מיליון שקלים לתרבות יהודית – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

זוהיר בהלול: אתם יודעים, הסוציולוגיה עברה מ-melting pot ל-multi-culture.

זוהיר בהלול: מאוחר יותר עברה ל-parallel society, ומאוחר יותר עברה לתרבות השבטים של הנשיא ריבלין.

זוהיר בהלול: עוד מעט אנחנו נייהד אפילו את תקציב המדינה.

זוהיר בהלול: גבירותי ורבותי, אני רוצה לומר לכם, זוהי שירת הברבור של ממשלה כושלת ונכשלת וגם נחשלת – נכשלת בכ"ף וגם נחשלת בחי"ת.

זוהיר בהלול: זו הממשלה הנגועה בחטא היוהרה ובגאוות היוהרה פול תיפול, מכיוון שכך לא מנהלים מדינה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת בהלול.

חיים ילין: – – – יכול להגיד: ככה לא בונים תקציב.

יחיאל חיליק בר: חיים, חשבתי שאתה רוצה להציע שמישהו יעלה לתרגם את העברית של חבר הכנסת בהלול, כי אני לא הבנתי חצי נאום.

יחיאל חיליק בר: זה כל כך טוב.

חיים ילין: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

מירב בן ארי: עמר, תעשה לי טובה – – –

קריאות: – – –

מירב בן ארי: אני יושבת שעות, גם אתמול, גם היום – –

חיים ילין: לא שעות – – – תקשיבי – – – עליסה בארץ הפלאות, איפה היית?

מירב בן ארי: – – ושמעתי – – –

עמר בר-לב: כל שעה שליש מימייה.

יחיאל חיליק בר: כל אחד יש לו הזכות להגיד מה שהוא רוצה.

יחיאל חיליק בר: זה בסדר גמור.

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בר-לב, בבקשה, 11 דקות לרשותך.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, מוגש לנו כאן תקציב בעייתי, תקציב קשה.

עמר בר-לב: אני לא חושב שאני מגלה סוד למישהו כאן באולם הזה; ממעוף הציפור נגלות לנו שלוש בעיות קשות, מרכזיות, בתקציב הזה.

עמר בר-לב: הנקודה הראשונה – שהצמיחה השנתית הצפויה היא של כ-2.6%, פחות מ-3%.

עמר בר-לב: לעומת זאת, הגידול באוכלוסייה, כולל עלייה שצפויה ב-2016, זה בערך 1.8%.

עמר בר-לב: זאת אומרת, במילים פשוטות, שאפילו אני מצליח להבין, בלי להיות כלכלן גדול, אין כאן צמיחה.

עמר בר-לב: לא רק שאין כאן צמיחה, אם אנחנו מסתכלים על השנים האחרונות, מה קרה בתקציב המדינה, יש כאן ירידה הדרגתית שמביאה אותנו למצב כלכלי מאוד מאוד קשה, ואין אירועים בעולם או אירועים מסביב, כמו שהיה ב-2008–2009, שאפשר לייחס אותם לתופעה הזאת.

עמר בר-לב: ולכן מצבנו מאוד מאוד בעייתי.

עמר בר-לב: הנקודה השנייה, שהיא כמובן קשורה לראשונה – שהתקציב לא מתייחס ולא מתמודד עם בעיית הפריון במדינת ישראל, וכפי שאנחנו יודעים, בעיית הפריון במדינת ישראל – יש לנו בעיה קשה, הפריון נמוך, בוודאי בהשוואה למדינות ה-OECD.

עמר בר-לב: והדבר השלישי, דבר שנדמה לי, אדוני היושב-ראש, שאתה הזכרת בנאומך:

עמר בר-לב: הקפאת השכר במדינת ישראל מזה 15 שנים.

עמר בר-לב: השכר פחות או יותר עומד, יוקר המחיה עולה, והתקציב לא נותן תשובה לבעיה הזאת.

עמר בר-לב: בלי להתמודד באומץ ובעקשנות עם שלוש הבעיות או תופעות-העל האלה, אין סיכוי לפרוץ קדימה, וגם אין סיכוי להתמודד עם יוקר המחיה ואין סיכוי לצמצם את הפערים הגדולים בחברה הישראלית.

עמר בר-לב: מה כן יש בתקציב?

עמר בר-לב: אפשר לקרוא לזה תקציב "מגש הכסף".

עמר בר-לב: חבר הכנסת בהלול, שהיה כאן לפני, הזכיר את הרשימה השלמה של "מגש הכסף", וגם אתה, אדוני היושב-ראש, הזכרת את הרשימה.

עמר בר-לב: לכן אני לא חושב שאני צריך, זה יחסוך איזה דקה בנאום שלי – – –

יחיאל חיליק בר: אולי מירב רוצה שתחזור על זה שוב.

עמר בר-לב: מירב רוצה שאני אחזור על זה?

מירב בן ארי: לא, תודה, עמר.

עמר בר-לב: היא רוצה שאני אעשה לה טובה, אז אני אעשה לה טובה – –

מיכל בירן: דואגים לך פה; שלא תגידי שלא דואגים לך.

עמר בר-לב: – – ואני אחסוך את קריאת כל השערורייה הזאת, נקרא לזה כך.

עמר בר-לב: בסופו של דבר זה מסתכם בסדר גודל של כמעט 300 מיליון שקלים, כל טובות ההנאה האישיות האלה לחברי כנסת מהקואליציה והגחמות האישיות שלהם.

עמר בר-לב: קרוב ל-300 מיליון שקלים.

עמר בר-לב: מנגד, לחברי האופוזיציה היו כמה נקודות אור וכמה הישגים חשובים במסגרת המאבק על התקציב.

עמר בר-לב: אני חושב שההבדל העיקרי, לעומת אותם 300 מיליון של גחמות אישיות, אני חושב שכולם, או כמעט כל ההישגים שהיו לחברי האופוזיציה, לחברי, אינם משרתים סקטור מסוים, כי הם נכונים לכלל הציבור במדינת ישראל.

עמר בר-לב: ואני אתן כמה דוגמאות: הסכמה עקרונית של הקואליציה בוועדת הכספים להצעת החוק של מיכל בירן, וגם שלי, להורדת גובה דמי הניהול הפנסיוניים בקרוב לחצי; הוצאת נושא הפטם מחוץ לחוק ההסדרים – הישג של חברי מכמה סיעות באופוזיציה, כולל חבר הכנסת וקנין מהקואליציה, ובפרט של חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה; אישור ששינסקי 2 והקדמת הקמת "קרן העושר", שנלחם עליה חברי חבר הכנסת רוזנטל; 75 מיליון שקל תקציב לעידוד מעבר רופאים לפריפריה; חיזוק תנועות הנוער בפריפריה, שוב לפרגן לחברת הכנסת בירן; העברת 170 מיליון שקלים לזכאי דיור במשרד השיכון, ומשכנתאות, ועוד כהנה וכהנה.

מירב בן ארי: אז למה לא להצביע בעד אם יש כל כך הרבה הישגים?

עמר בר-לב: ושוב, מה שאני יכול לומר, כל ההישגים האלה אינם קשורים לסקטור מסוים, הם בוודאי לא קשורים למצביעים ספציפיים של מפלגה כזאת או אחרת, כי אם לכלל אזרחי מדינת ישראל.

מירב בן ארי: נכון מאוד.

עמר בר-לב: אבל, בתור חבר בוועדת חוץ וביטחון אני חושב שהפארסה הגדולה ביותר הייתה קשורה בתקציב הביטחון, או בתקציב כאילו תקציב הביטחון.

עמר בר-לב: וגם בעניין הזה, לצערי, נרשם השנה הישג עצוב לכנסת, שוועדת החוץ והביטחון, או הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון, בעצם הצביעה נגד תקציב הביטחון, לפחות בשלב הראשון.

עמר בר-לב: ולמה הצבענו נגד תקציב הביטחון?

עמר בר-לב: כי הרמטכ"ל, מנכ"ל משרד הביטחון, שר הביטחון עצמו – כל השלושה האלה ביקשו מאתנו, חברי ועדת החוץ והביטחון, חברי ועדת התקציב המשותף, ביקשו מאתנו, קואליציה ואופוזיציה, להצביע נגד תקציב הביטחון.

עמר בר-לב: ואכן הצבענו נגד תקציב הביטחון.

עמר בר-לב: ולמה הם ביקשו את זה?

עמר בר-לב: יותר מזה, הם גם ביקשו את זה אחרי שראש הממשלה הופיע בוועדת תקציב הביטחון ואמר לחברים: תשמעו, יהיה תקציב, אבל יהיו תוספות בהמשך.

עמר בר-לב: אחרי זה, אחרי שזה נאמר על-ידי ראש הממשלה, בא שר הביטחון ואמר:

עמר בר-לב: אני מבקש מכם שתתנגדו לתקציב הביטחון המוצע.

עמר בר-לב: אז מה, שר הביטחון לא מאמין לראש הממשלה?

עמר בר-לב: אני לא מבין מה קורה כאן.

עמר בר-לב: אתם יודעים מה, אולי אני כן מבין.

עמר בר-לב: הטענה העיקרית שלהם – של שר הביטחון, של הרמטכ"ל, של מנכ"ל משרד הביטחון – היא שצריך להפסיק עם הישראבלוף הזה, שנמשך כבר הרבה שנים, שמצד אחד מתקצבים תקציב ביטחון לא מספיק ולא ראוי ומצד שני מוסיפים במהלך השנה כל מיני סכומים נוספים.

עמר בר-לב: ולמה הם אמרו את זה, ומנכ"ל משרד הביטחון אמר את זה כמה פעמים?

עמר בר-לב: כי בעצם השיטה הזאת גורמת לנו להפסיד פעמיים.

עמר בר-לב: פעם אחת, כי צה"ל ומשרד הביטחון חייבים לתכנן את התקציב שלהם על-פי החוק הקיים, ואם החוק הקיים אומר 56 מיליארד, אז הם צריכים לתכנן על-פי 56 מיליארד, הם לא יכולים לתכנן על-פי 60 או 62 או איזשהו סכום אחר.

עמר בר-לב: ואז מה קורה?

עמר בר-לב: בפעם השנייה שאנחנו מפסידים, זה ברגע שמגיעות התוספות, ואז זה הופך להיות שוב מאבק תקשורתי בין משרד האוצר למשרד הביטחון, מאבק תקשורתי שהוא לא ראוי.

עמר בר-לב: בסופו של דבר הסכומים מועברים, בסופו של דבר הבזבוז וחוסר היעילות – לא בזבוז, אבל חוסר היעילות בתקציב הרבה יותר גדול, ולכן אנחנו, אזרחי מדינת ישראל, מפסידים פעמיים, ומי שהכי מפסיד זה הגורמים השונים, אנשי הסדיר, הקבע והמילואים של צה"ל.

עמר בר-לב: כי המאבק הזה כל שנה הולך על הראש שלהם.

עמר בר-לב: ולכן ביקש מאתנו מנכ"ל משרד הביטחון להפסיק את התופעה הזאת, כי היא לא טובה, היא לא נכונה בשום קנה מידה.

עמר בר-לב: והוא אמר כמה פעמים, הוא אמר: על-פי החוק, אם התקציב שלי הוא 56 מיליארד, אסור לי בשום פנים ואופן לעשות משהו אחר.

עמר בר-לב: והוא חזר כמה פעמים: על-פי החוק, ואני לא אעשה – אני, מנכ"ל משרד הביטחון, לא אאשר פעילות אחרת.

עמר בר-לב: אתם יודעים מה, הוא אמר את זה כל כך הרבה פעמים – אני גם מכיר אותו אישית – שאני באיזשהו שלב השתכנעתי.

עמר בר-לב: אבל לצערי כנראה גם במקרה הזה טעיתי, ובסוף מה קרה?

עמר בר-לב: בסוף ישבו ראש הממשלה, שר הביטחון ושר האוצר והחליטו יחד להמשיך את הישראבלוף הרגיל.

עמר בר-לב: החליטו להסכים על בסיס תקציב מסוים, במקרה זה 56 מיליארד, ואחריו יהיו העברות כספיות, כנראה של 6 מיליארד, שלא ברור מאיפה הם יגיעו, על חשבון מה הם יגיעו, כי התקציב הכולל של המדינה הרי הוא תקציב סגור.

עמר בר-לב: ואז קראו שוב לוועדה המשותפת לתקציב הביטחון, וישבו חברי הקואליציה וחברי האופוזיציה, וחברי הקואליציה הצביעו בעד אותו תקציב ששר הביטחון, שבוע קודם, ביקש מהם להצביע נגדו.

עמר בר-לב: אז תשאלו אותי, חברי הכנסת: אוקיי, מה יהיה בהמשך?

עמר בר-לב: אני אגיד לכם מה יהיה בהמשך.

עמר בר-לב: מכיוון שאותה תוספת של 6 מיליארד שקל, ובפרט החלוקה הפנימית שלה, לא הוצגה לוועדת חוץ וביטחון ולא הוצגה לוועדה המשותפת, ואין לנו מושג על מה מדובר, על מה מדובר באותו הסכם לילי בין ראש הממשלה, שר הביטחון ושר האוצר – הריטואל הקבוע של חוסר בקרה מצד אחד של הכנסת על התקציב, וישר בתקשורת, והמאבקים בין משרד האוצר למשרד הביטחון, ועצירת האימונים, כל זה צפוי לחזור.

עמר בר-לב: מה שהיה לנו ב-2014 צפוי לחזור ב-2016.

עמר בר-לב: אלא אם כן יחרוג מנכ"ל משרד הביטחון ממה שהוא התחייב כשהוא אמר:

עמר בר-לב: אני אפעל רק על-פי החוק.

עמר בר-לב: והחוק שמונח כאן היום הוא 56 מיליארד, אז הוא לא יכול לעשות משהו אחר.

עמר בר-לב: זה אומר שמ-1 בינואר אין אימונים בצה"ל.

עמר בר-לב: זאת תהיה התוצאה.

עמר בר-לב: וכשזה יגיע, שלא תאמרו שלא אמרתי לכם.

עמר בר-לב: זה מה שהולך לקרות.

עמר בר-לב: מילה נוספת – אני רואה שאין לי עוד הרבה זמן – על הקיצוץ הרוחבי.

עמר בר-לב: אז באו וסיכמו את כל התקציבים של כל המשרדים וראו: אופס, יש לנו יותר מדי, תקציב יותר מדי גדול.

עמר בר-לב: צריך לקצץ.

עמר בר-לב: אז מה עשו?

עמר בר-לב: עשו חיתוך רוחבי של אחוז מסוים בכל המשרדים.

עמר בר-לב: ומה אומרת השיטה הזאת?

עמר בר-לב: השיטה הזאת אומרת שלממשלה בעצם אין מדיניות.

עמר בר-לב: כי אם הייתה לה מדיניות ואם היה לה סולם קדימויות מסוים, שאפשר להתווכח עליו, היא הייתה אומרת:

עמר בר-לב: מהמשרד הזה נקצץ כך וכך, מהמשרד השני נקצץ אחרת ומהשלישי לא נקצץ.

עמר בר-לב: אבל ביורוקרטית הרבה יותר פשוט לומר: קיצוץ רוחבי לכול, ובזה נגמר העניין.

עמר בר-לב: וזאת השיטה.

עמר בר-לב: ומילה אחרונה.

עמר בר-לב: הציבור במדינת ישראל לא מטומטם, והציבור לא ישלם, בניגוד לדברי השיר המפורסם.

עמר בר-לב: וצריך לזכור שבסופו של דבר התקציב הזה זה כסף מכיסו של הציבור.

עמר בר-לב: ומי שחושב שהציבור ימשיך להיות אדיש, טועה, ואנחנו רואים את זה כבר קורה ברחובות – אלפים שיצאו להפגין כנגד מתווה הגז, אלפים שרואים את הסדרה "מגש הכסף", שהזכרתי אותה קודם, ושואלים את עצמם: רגע, מה קורה כאן?

עמר בר-לב: מאות שהגיעו – – –

חיים ילין: זה אותם אלפים.

חיים ילין: זה תמיד אותם אלפים.

עמר בר-לב: לא, אל תהיה פסימי, חיים.

עמר בר-לב: בלי אופטימיות, תאמין לי, אין לנו מה לעשות כאן.

חיים ילין: אני פסימי?

יחיאל חיליק בר: חיים, תאפשר לו לסיים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה לסיים.

עמר בר-לב: מאות שהגיעו להפגנה על בריאות הנפש; ההפגנות של הצעירים יוצאי העדה האתיופית, שלא מוכנים להשלים עם הקיפוח והאפליה; החסימה של תושבי ירושלים את הרחובות; המחאה של החקלאים לפני כמה ימים, שהגיעו הנה עם מאות טרקטורים – הציבור לא ימשיך לשתוק.

עמר בר-לב: אנחנו מתחילים לראות את זה, וזה הולך להתגבר.

עמר בר-לב: ומי שיתעלם מהדרישות ומהצורך ומהקריאות של הציבור היום, שלא יתפלא שמחר אותו ציבור לא יבחר בו.

עמר בר-לב: ולכן, אני אצביע נגד התקציב המוצע.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת פרי.

יחיאל חיליק בר: עד שהוא יעלה, נברך את תלמידות ותלמידי בתי-הספר שנמצאים אתנו פה ביציע, ואני מקווה שלומדים מה זו דמוקרטיה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד 11 דקות.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר, אצלי במרפאה בירכא יש שלט קטן: כאשר אני נותן פרוסת לחם לעני הרעב אומרים עלי שאני קדוש, אבל כשאני שואל למה לעני אין לחם אומרים עלי שאני קומוניסט.

עבדאללה אבו מערוף: את האמרה הזאת אני תמיד מזכיר לא רק מהיבט הצדק החברתי והשוויון, שאני שואף להם ונאבק למענם; כדי שהאזרחים, בני-האדם יבינו וידעו שאכן אפשר להשיג צדק חברתי ושוויון, וכמובן שיבינו שאפשר לממש את חמשת המ"מים אפילו בלי הלאמה – למרות שאני בוודאי בעד הלאמת כל אוצרות הטבע, וכמובן המים והגז.

עבדאללה אבו מערוף: זוהי הדרך הקצרה, הטובה והיעילה ביותר שחמשת המ"מים יצאו לפועל.

עבדאללה אבו מערוף: הממשלה הזאת היא אנטי-חברתית, ומציעה תקציב, כולל חוק ההסדרים, שרחוק מאוד מלהבטיח מעון, מרפא, מאכל, מלבוש ומורה לכל האזרחים.

עבדאללה אבו מערוף: נתחיל בבריאות, מרפא: אין בשורה בתקציב לשיפור ולייעול הרפואה הציבורית, שקורסת מול עינינו; אין תוכנית של בניית בתי-חולים חדשים בכלל; אין תוכנית למשרות חדשות ולהעסקת רופאים ואחיות; אין תוכנית לשיפור השירותים הרפואיים ולקיצור תורים לניתוחים; אין תוכנית להפחית את דמי הבריאות או לבטלם בכלל; אין תוכנית לטיפול סיעודי טוב; אין תוכנית להכנסת, להוספת תרופות מצילות חיים לסל הבריאות, כולל למחלות נדירות, למחלות יתום.

עבדאללה אבו מערוף: התוכנית המוצעת מעמיקה את הפערים הבריאותיים בין עניים לעשירים, כולל ההפרטה של שירותי בריאות הנפש; רפואה לעשירים ורפואה לעניים – מעמיקה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל צריך לציין לחיוב את חוק המזון שבא בחוק ההסדרים והוא עובר.

עבדאללה אבו מערוף: מעון, דיור – בתקציב המוצע אין מענה טוב למשבר הדיור ולמחירי הדירות הגבוהים.

עבדאללה אבו מערוף: אין יעד בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: הם לא בהישג היד של האזרח הפשוט.

עבדאללה אבו מערוף: אין תוכנית ברורה להורדת מחירי הדירות; אין מענה לשאלה: מה יהיו מחירי הדירות עוד שנה וחצי, שנתיים או שלוש; אין תוכנית כמה דירות בדיור הציבורי יהיו בהישג ידם של האזרחים מחוסרי הדיור ושל אלו שחיים בשכירות המון שנים.

עבדאללה אבו מערוף: מה עם המאכל והמלבוש?

עבדאללה אבו מערוף: אין תוכנית כללית למלחמה בעוני.

עבדאללה אבו מערוף: רק לאחרונה נסגרו 160,000 עסקים קטנים, ואין תוכנית ליצירת מקומות עבודה; אין תוכנית להעלאת השכר במשק ולהורדת מחירי המחיה הבסיסיים; אין תוכנית ברורה, לא לטווח הקצר ולא לטווח הארוך, להורדת האבטלה.

עבדאללה אבו מערוף: וכל זה, למרות שישנו דוח מצוין, דוח אלאלוף, על העוני, אבל, לצערי, כמעט כולו נשאר במגירה, ועליו מתאימה מאוד האמרה שלי, שפתחתי בה את דברי: התקציב המוצע זה פרוסות לחם ללחימה בעוני.

עבדאללה אבו מערוף: אין תוכנית להבטחת פנסיה ראויה לחיים בכבוד.

עבדאללה אבו מערוף: להפך, בתקציב המוצע ישנה פגיעה בלתי אנושית בקרנות הפנסיה.

עבדאללה אבו מערוף: אין בתקציב תוכנית או מענה ל-180,000 המשפחות העניות בישראל, ואין מענה לעוני המתפשט בקרב הקשישים, כולל 22% מהם שהחיים מתחת לקו העוני; אין תוכנית להורדת מחירי המים, שדיברתי עליהם מאז התחלת הכנסת הזאת, ואני שמח שישנה היענות – לא רבה – לזה מכמה חברי הכנסת, מכל הסיעות.

עבדאללה אבו מערוף: שוד הגז נמשך, ואין תוכנית שהאזרח הפשוט ייהנה ממחירים סבירים ונמוכים מהאוצר הזה; אין תוכנית כוללת לביטול מע"מ, מס ערך מוסף, שהוא לא צודק ולא הוגן כלפי האזרח.

עבדאללה אבו מערוף: מה שמציעה סיעת ש"ס בתקציב לא מספיק, וכמובן שאני בעד.

עבדאללה אבו מערוף: מה בעניין החינוך – מורה?

עבדאללה אבו מערוף: בתקציב המוצע אין תוכנית לצמצם באופן מעשי את מספר התלמידים בכיתות ואין בה מענה פדגוגי וראייה לתוכניות תרבותיות-חינוכיות למען חברה מודרנית תרבותית; אין בתקציב הצעה לצמצום שכר הלימוד במוסדות הגבוהים.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן, כל הדברים שאני מדבר עליהם מתייחסים לכל האזרחים, יהודים וערבים, אך ברור שהאי-שוויון, האי-צדק החברתי, עמוקים בהרבה בקרב אזרחים ערבים, להבדיל מהאזרחים האחרים.

עבדאללה אבו מערוף: וכמובן, לא אפרט בעניין; רק לפני שבוע הייתה כאן הצעת דיון, ודנו על זה מעל במה זו, על עניין התקציבים והפערים בחברה הערבית.

עבדאללה אבו מערוף: היום הייתה הפגנה של הרשויות הערביות כאן מול הכנסת במחאה על הדרת האזרחים הערבים מהתקציב המוצע.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם, בשביל האובייקטיביות והכנות אני מציין את הצעדים הראשונים הטובים והחיוביים בתכנון ובבנייה שוועדת הפנים החליטה ואישרה, שהייתי שותף ופעיל בהם.

עבדאללה אבו מערוף: וכאן צריך לציין לשבח את מה שעשה יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת דוד אמסלם, וגם לציין לטובה ולחיוב את המלצות "צוות 120 הימים", שדן בעניין התכנון והבנייה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל אני מקווה ורוצה שאכן התוכנית הזאת תצא לפועל.

עבדאללה אבו מערוף: ואם יהיו עוד כוונות טובות של צעדים חיוביים להפסקת האפליה כלפי האזרחים הערבים, יש להחזיר את כל האדמות שהופקעו ונגזלו מהם ללא סיבות מוצדקות, וזה בעצמו יצמצם פערים רבים בחברה הערבית.

עבדאללה אבו מערוף: זאת תהיה התחלה של דרך ארוכה מאוד לשוויון אזרחי ולאומי לאזרחים הערבים במדינה.

עבדאללה אבו מערוף: לא במקרה אנחנו אומרים "שוויון אזרחי ולאומי".

עבדאללה אבו מערוף: היום הופתענו מהוצאתה מחוץ לחוק, לפי החלטת ראש הממשלה ושר הביטחון, של התנועה האסלאמית הצפונית.

עבדאללה אבו מערוף: איזה חוק ואיזה משפט?

עבדאללה אבו מערוף: אפילו השב"כ מסתייג מההחלטה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: התקציב משקף מדיניות, נכון, והנה מוצע לפנינו תקציב עם מספרים מתמטיים לא ברורים.

עבדאללה אבו מערוף: אך דבר אחד ברור, שישנה פרה קדושה שאוכלת בלי הפסקה את רוב התקציב שהאזרח הפשוט אמור ליהנות ממנו, וברור לכם, לכולם, אני מדבר על תקציב הביטחון.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא ביטחון אלא זה המשך הכיבוש, שהוא עוול כלכלי כבד.

עבדאללה אבו מערוף: זה המשך ההתנחלויות, שהן לא חוקיות, שורפות לשווא המון משאבים על חשבון האזרחים.

עבדאללה אבו מערוף: וכאן בבית הזה יותר מ-61 חברי כנסת בדעה שלי, וחלקם גם מהקואליציה, אבל לא מעזים להגיד שהמלך הוא עירום.

עבדאללה אבו מערוף: התקציב אכן משקף מדיניות – מדיניות של המשך הכיבוש, המשך הדיכוי של העם הפלסטיני.

עבדאללה אבו מערוף: ולא במקרה אנחנו אומרים: שלום ושוויון, ודוגלים בססמה הזו, ונמשיך עד סיום הכיבוש.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן השכל השפוי והנבון היה מוריד מהתקציב המנופח, הגדול הזה, של הביטחון לטובת הלחימה בעוני, כולל – מרכיבי חמשת המ"מים.

עבדאללה אבו מערוף: ומן הנכון היה שהתקציב המוצע הזה יביא בשורה חברתית סוציאלית לכל האזרחים ולהחזרת גיל הפנסיה ל-65 לגברים ו-60 לנשים.

עבדאללה אבו מערוף: בתקציב גם לא ברור לאן נעלמו 14 מיליארד שקלים שנחסכו בכהונתה של הממשלה הזאת בשל היעדר התקציב מאז כהונת הכנסת הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: ראש הממשלה מבטל את ההקלות וההטבות של המס, שהן מזעריות, לטובת הדילים, העסקאות הפוליטיות שלו לשם הבטחת הישרדותה של הממשלה הזו, שנשענת על חודו של קול.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן אני פונה לכל חברי הכנסת, לדחות את התקציב, להצביע נגדו, ולחזור לציבור, שיצביע מחדש, למען שלום, למען שוויון, למען צדק חברתי, ולא למען מלחמה וכיבוש.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אבו מערוף.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב פרי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אפשר להגיד: כנסת ריקה.

יואל חסון: ריקה אבל נכבדה.

יעקב פרי: נכבדה.

יעקב פרי: לא פעם ראשונה, אני מוכרח לומר לך, אדוני היושב-ראש, ראיתי מעמדים כאלה.

יעקב פרי: זה די מביש, די מביש.

יעקב פרי: בכל זאת, תקציב המדינה, אירוע חשוב, ויפה היה, חברתי, שאותך אני טורח לשבח – אני מקווה שאת לא עושה את זה בכפייה ובתורנות.

מירב בן ארי: לא.

יעקב פרי: יפה היה אם הקואליציה הייתה לפחות עושה איזושהי תורנות, אפילו למראית עין.

יעקב פרי: עוד יותר יפה היה אם שר האוצר או פקידי האוצר היו יושבים ביציע, לכבד את עצמם.

יעקב פרי: האופוזיציה מדברת עם עצמה, שזה גם בסדר, אבל לבי עליך, השר בנט, שנפלה עליך התורנות.

יעקב פרי: אתה עושה את זה בהחלט בגאון.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: הזדמנות.

מירב בן ארי: אנחנו נהנים.

יחיאל חיליק בר: הוא עומד בזה בגבורה.

יעקב פרי: בהחלט בגאון.

יעקב פרי: ואני רוצה, איך לומר, להתחיל את דברי בשתי הערות.

יעקב פרי: אחת נוגעת להערה, לאמירה האומללה של שרת החוץ של שבדיה; השנייה, לגבי ההוצאה אל מחוץ לחוק של הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית.

יעקב פרי: אני מוכרח לומר, לגבי האמירות של שרת החוץ של שבדיה, שמדבריה משתמע שישנו קשר ישיר בין פיגועי הטרור בצרפת ליחס של ישראל כלפי הפלסטינים, או לסכסוך הישראלי–פלסטיני – הם ללא ספק מהווים טענה חסרת בסיס, דבר שמעוות את המציאות.

יעקב פרי: האמירה שלה מלמדת שוב, לצערנו, על הניתוק הבוטה של שבדיה מהמתרחש בישראל ומהמניעים של הטרור האסלאמי רדיקלי.

יעקב פרי: הסכסוך הישראלי–פלסטיני, ולא חשוב מה דעת כל אחד מאתנו, אינו קשור לאירועים האחרונים בצרפת, לגל הטרור האכזרי וההמוני, שיש לו שורשים, כמובן, פונדמנטליסטיים, אסלאמיים ברחבי העולם.

יעקב פרי: ואשר לנושא של ההחלטה להוציא אל מחוץ לחוק את הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית – הוא איננו בשום פנים ואופן – אני, כמובן, לא מוסמך לדבר בשם הממשלה ובשם הקבינט, אבל הוא בשום פנים ואופן איננו מהלך שמכוון נגד האסלאם או נגד כלל הציבור הערבי, המוסלמי, הנוצרי, הבדואי בישראל, שרובו המכריע של הציבור הזה שומר על חוקי המדינה ושולל פעילות הסתה וטרור.

יעקב פרי: אני חושב שהדברים האלה, חשוב שייאמרו.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, כנסת ישראל עומדת בימים אלו בפני הצבעות קריטיות, לטעמי, מן המעלה הראשונה.

יעקב פרי: לפנינו, כל חברי הבית, עומדת הצבעה על תקציב שלטעמי מעביר מסר מסוכן לעם כולו; מסר שבסופו של דבר, בשורה התחתונה, אומר שהשלטון הוא המטרה, שהעם הוא האמצעי.

יעקב פרי: ועל כן צריך לעשות ככל שלאל ידנו לא לתת לתקציב הזה לעבור.

יעקב פרי: יש פה בהחלט אלמנטים של חלוקת שלל ושל מכירת חיסול.

יעקב פרי: ועל מנת להסיר כל צל של ספק, ואפילו למען ההגינות – יש גם לא מעט היבטים חיוביים בתקציב הזה; רובם מהווים, דרך אגב, המשך ישיר של הפעילות שהממשלה הקודמת החלה בה.

יעקב פרי: אבל החלקים – כן, כן, מירב, אמרתי – – –

מירב בן ארי: למה לא להצביע?

מירב בן ארי: אם זה המשך של הפעילות שלה.

יעקב פרי: אני חושב שבהגינות אמרתי את מה שאמרתי, והחלקים הרעים בתקציב, ידידתי, מאפילים אפלה חשוכה על נקודות האור שקיימות בו, וקובעים בו את הטון, והופכים אותו בסופו של דבר לתקציב רע לרוב אזרחי ישראל.

יעקב פרי: זהו תקציב שנובע משרידות פוליטית, כניעה ללחצים סקטוריאליים צרים; תקציב שבו הובטחו סכומי עתק של שוחד פוליטי במסגרת הסכמים קואליציוניים וחלוקת כספים קואליציוניים מושחתים.

יעקב פרי: מעל 6 מיליארד שקלים מתקציב המדינה המוצע הנם כספים קואליציוניים; מעל 6 מיליארד שקלים, שיכלו ללא ספק לסייע לשכבות חלשות, לקצבאות לקשישים עניים, לבעלי מוגבלויות, לילדים, לניצולי שואה ועוד עוד עוד – הרשימה ארוכה.

יעקב פרי: אבל לא.

יעקב פרי: זוהי ממשלה שמונעת אך ורק מרצון עז ובלתי נשלט לשמור על הכיסא.

יעקב פרי: כדי להצליח לשרוד מדי יום ביומו צריכה הממשלה הזאת לשלם כשוחד פוליטי לכל חבר כנסת מהסיעות החרדיות ומהבית היהודי, לפי מפתח של 20 מיליון שקלים חדשים לכל חבר כנסת.

יעקב פרי: ולא די בכך.

יעקב פרי: רק בשבוע האחרון ראינו כניעה נוספת.

יעקב פרי: בשביל לענות על גחמות פוליטיות ולחצים של חברי כנסת מסיעות הקואליציה השונות, הועברו פה למעלה מ-200 מיליון שקלים נוספים.

יעקב פרי: אז שוב, חברותי וחברי חברי הכנסת, תארו לכם כמה טיוב יכולתם-יכולנו לעשות עם הסכומים הללו, אילו היו מחולקים בצורה עניינית ושוויונית למען כלל האזרחים.

יעקב פרי: נראה כי חברי הכנסת מהקואליציה קיבלו תשלום הלכה למעשה על הרמת האצבע בוועדת הכספים.

יעקב פרי: כל חבר כנסת הצביע בעזות מצח, רק לאחר שקיבל את הבטחות התשלום על הדיל הפוליטי שלו.

יעקב פרי: קצת לחבר הכנסת סמוטריץ, קצת לחבר הכנסת מיקי זוהר, עוד יותר לפוריות לפי ההלכה – שכנראה אף אחד עד היום לא לגמרי יודע מה זה ומה זה אומר ולאן ילך הכסף הזה.

יעקב פרי: ולכן אני שואל את הממשלה היום, ממש כמו במשחק הילדים "סבתא בישלה דייסה": נחשו למי לא נשאר?

יעקב פרי: – לצעירים בשביל לרכוש דיור במחיר בר-השגה; לקשישים הסיעודיים, שמשלמים הון עתק בשביל להתקיים בכבוד; לניצולי השואה, שהממשלה כבר שכחה; לכל אלה שבאמת אבל באמת זקוקים לתקציבים.

יעקב פרי: שר האוצר משה כחלון אמר בעת נאומו לקראת הקריאה הראשונה של התקציב – ואני מצטט: "התקציב הזה הוא לא תקציב ממשלתי אלא תקציב לאומי-חברתי.

יעקב פרי: הוא לא תקציב של ימין ושמאל ולא של קואליציה ואופוזיציה.

יעקב פרי: התקציב הזה הוא תקציב שרואה בני-אדם ומשנה תפיסות של שנים.

יעקב פרי: זהו תקציב שמבטא גישה שבה התקציב משרת את החברה ולא החברה משרתת את התקציב".

יעקב פרי: גבירותי ורבותי, האומנם כך?

יעקב פרי: לזה קוראים תקציב לאומי-חברתי?

יעקב פרי: זהו תקציב ללא חזון, כזה שרק מעמיק ומשריש את הבעיות הקיימות בחברה.

יעקב פרי: שר האוצר לא תכנן, לא הסתכל כנראה מעבר לחלון משרדו, אלא רק נתן למי שדרש, ולא לכל מי שזקוק וצריך.

יעקב פרי: זהו תקציב של מחטף פוליטי, שמדלג ומצפצף על תכליתה של כנסת ישראל באמצעות כספים קואליציוניים ובאמצעות העברת חוקים ורפורמות בעלות פוטנציאל הרסני כלפי המשק וכלפי חלק נכבד מן הציבור, ללא דיון עמוק ויסודי בכלל הנושאים הבוערים שעל הפרק.

יעקב פרי: אותו שר אוצר, משה כחלון, שאין לי ספק שמדובר באדם עם כוונות טובות – לא יעלה על הדעת שהוא יברח מאחריות וימנע עצמו מלהתעסק בנושאים המהותיים העומדים לפתחן של הכנסת והממשלה, כמו הגז, ועדת לוקר, הטבות מס ליישובי הפריפריה ועוד.

יעקב פרי: שתיקה מוחלטת, שתיקה המסמלת את הכניעה לתכתיבים מלמעלה, ועל כן, את חוסר היכולת להביא לשינוי אמיתי במסגרת הממשלה הרעה הזאת.

יעקב פרי: מטרתנו כנבחרי ציבור הנה לפעול כל העת על מנת לאחד את העם, להיטיב עמו, לאפשר לו לחיות בכבוד ולהציע לו עתיד טוב ובהיר יותר.

יעקב פרי: הכניעה המבישה לסחיטה של הקופה הציבורית לטובת סקטורים בחברה הישראלית על חשבון טובת כלל אזרחי ישראל היא תעודת עניות לממשלת ישראל כולה, לממשלה המכנה את עצמה לאומית-חברתית.

יעקב פרי: זוהי ממשלה שהיא תולדה של תרבות פוליטית קלוקלת, שדוגלת בשרידות פוליטית על פני ערכים, על פני החברה ועל פני טובת כלל הציבור, וכך גם נראה התקציב המוצע כאן היום.

יעקב פרי: אני סמוך ובטוח, וכולנו יודעים, כי אפשר גם אחרת.

יעקב פרי: אפשר לגשת ולעסוק בנושאים הרבים הדורשים טיפול מהשורש, ובכך להביא את החברה שלנו קדימה, להיות חברה טובה יותר וערכית יותר.

יעקב פרי: ולכן, אני קורא לכולם להצביע נגד התקציב, נגד הממשלה הרעה הזאת ובעד הציבור.

יעקב פרי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי וקנין, חברי הכנסת, הנציגות של הממשלה, השאלה שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו בטרם דיון בתקציב – שביום ההצבעה הופך להיות תקציב של כולם, כמו שהממשלה היא של כולם – האם התקציב שמוצע, ואתו חוק ההסדרים, האם הוא מתמודד עם האתגרים המרכזיים והיעדים הלאומיים?

איתן ברושי: התקציב הוא לא אוסף של מספרים, אלא הוא ביטוי ליעדים לאומיים – יעדים מרכזיים בעיני – שאני לא בטוח שראיתי אותם במלל של התוכניות שהממשלה הציגה.

איתן ברושי: ואולי פתיחת התקציב הייתה צריך להיות על-ידי ראש הממשלה, שמציג את היעדים ואת החזון, כמו שמקובל במקומות מסודרים.

איתן ברושי: אבל בעיני, בהקשר של הדיון, אני רוצה להקדיש את הדקות שלי – היעדים המרכזיים הם גידול האוכלוסייה והריבוי הטבעי, קליטת עלייה, חיזוק הפריפריה ופיזור האוכלוסייה, עם דגש על הנגב והגליל.

איתן ברושי: לעתים, גם היום וגם בימים האחרונים, נדמה שיש לנו ממשלה ימנית עם שתי ידיים שמאליות.

איתן ברושי: אין לי ספק – ושר האוצר, כפי שפורסם, אמר אתמול שהוא משוכנע שצריך להגדיל את הממשלה.

איתן ברושי: ההרכב של הקואליציה, כפי שראש הממשלה ניווט אותה, של "השותפים הטבעיים", מוליד דברים לא טבעיים, או דברים שלא בדרך הטבע, כמו חלק מהתקציב שמוצג פה.

איתן ברושי: הקואליציה הזאת היא קואליציה בעייתית, והתקציב כפי שהוא מוצג היום הוא לא תקציב שאפשר לקבל אותו ולתמוך בו.

איתן ברושי: אני חושב שהדבר המרכזי שבימים האחרונים בא פה לידי ביטוי הוא שאלת ההטבות, אבל בעצם זו שאלת הפריפריה.

איתן ברושי: ואני רוצה להתייחס לשאלת התעסוקה והתעשייה והפרנסה.

איתן ברושי: בסופו של דבר, למדינה יש יעדים, והיא צריכה לתת לזה ביטוי לא רק במילים.

איתן ברושי: ב-1 בדצמבר, בעוד כמה ימים, מתכנסת ועידת הגליל בעכו.

איתן ברושי: אין להעלות על הדעת שהוועידה הזאת תיפתח ללא הצגת מפת העדיפות.

איתן ברושי: נפגשתי היום עם היושב-ראש של ועדת הכספים, גפני, ואני מקווה – ואני מפה אומר לחברים ולתושבים בנגב ובגליל – שביום שני ועדת הכספים תאשר את מפת ההטבות.

איתן ברושי: אין יותר אפשרות לדחות, ואין יותר אפשרות לסחוב לכאן להפגנות את ראשי היישובים ואת התושבים.

איתן ברושי: אני חושב שהדבר שבולט בתקציב 15'–16' הוא שאין בו בשורה; אין בו תפנית ממציאות שאנחנו רואים של קיפאון במשק; אין בו בשורה לנגב ולגליל, אין בו בשורה לתעשייה, ובוודאי לא לחקלאות.

איתן ברושי: היעדר הבשורה והיעדר התשובה מטילים ספק ביכולת לתמוך בתקציב, שוודאי שיש בו גם חלקים חיוביים.

איתן ברושי: צריך לדעת שהממשלה לא יכולה לסמוך על כוחות השוק במה שקשור לפיתוח הנגב והגליל.

איתן ברושי: חייבת להיות מדיניות אקטיבית ומעורבות ממשלתית בתנאים של היום, כפי שהדברים התבטאו בכינוס של שדולת התעשייה, שיחד עם חברתי איילת נחמיאס ועם פולקמן זימנו, והגיעו עשרות רבות של מנהלים מכל התחומים, כולל עסקים קטנים.

איתן ברושי: מה שלמדנו היום משרגא ברוש, נשיא התאחדות התעשיינים – ולא סתרו את זה נציגי המדינה – שהשנה הוקמו רק עשרה מפעלים; ועשרות מפעלים, ולא רק קווי הייצור – יש לנו בנגב והגליל לא רק הגירה שלילית של תושבים, יש גם הגירה של פסי ייצור ומפעלים.

איתן ברושי: חברי השר להגנת הסביבה, כפי שנמסר היום מגורמים מקצועיים, בתוך כמה שנים 50% מהמפעלים לא יהיו בישראל.

איתן ברושי: אני חושב שהמציאות הזאת מחייבת תוכנית חירום, ולא תקציב שיש בו יותר שיקולים קואליציוניים מאשר שיקולים של יישוב ופיתוח הארץ.

איתן ברושי: אני אמרתי לשר האוצר בדיון שקיימנו אתו – ויש בהחלט תנופה בנושא הבינוי והשיכון, ונראה שרוח אחרת נושבת, אם כי עדיין לא מרשות מקרקעי ישראל – ששום עידוד בנייה לא יכול להיות ללא תוכנית משלימה של תעסוקה ברמת הכנסה גבוהה.

איתן ברושי: גם אם ייתנו קרקע חינם לא יהיה מי שיגור בנגב ובגליל בלי יכולת קיום.

איתן ברושי: אנחנו רוצים להביא לידי ביטוי בתוכנית של ממשלה גם את יכולת הקיום וגם את טעם הקיום.

איתן ברושי: לא ניתן לתאר אכלוס של אזורים קשים, שמי שעובר לשם יש בזה גם ויתור על חלק מהמאוויים האישיים, אם לא תהיה תוכנית משלימה, בוודאי בתעסוקה, שמביאה לידי ביטוי גם את המאוויים ואת היכולת של הדור הצעיר.

איתן ברושי: אנחנו צריכים ליצור מגנט כזה גדול וחזק שמתגבר על כוח המשיכה של המרכז ומסוגל להביא בוודאי את הבנים להישאר ולהיות אבן שואבת לנוספים לאזורים הרחוקים.

איתן ברושי: אנחנו חושבים שללא פיתוח וללא מחקר ופיתוח אי-אפשר לשמור על העליונות.

איתן ברושי: המוח שלנו לא יכול להיות בלי מעורבות ממשלתית בפיתוח של מוצרים ולחזור ולהיות מובילים בשוק.

איתן ברושי: חוק לעידוד השקעות הון בתעשייה לא מבטא את המגמות כפי שאנחנו היינו רוצים.

איתן ברושי: היום נפגשנו עם מנהל בשדרות, והוא אמר שהוא צריך להחזיר כסף של מענקים כי הוא לא עמד בייצוא, אבל הוא כן עומד ביעד של תוספת עשרות מקומות עבודה במקום כמו שדרות.

איתן ברושי: חייבים לשנות את החוק ולתת ליצירה של מקומות עבודה חשיבות לא פחות מאשר לייצוא, ולתעשייה המסורתית לא פחות מאשר להיי-טק, ולתת מחדש עדיפות לחינוך המקצועי.

איתן ברושי: הגשנו הצעת חוק שנותנת מעמד שווה בנקודות זיכוי גם להשכלה האקדמית וגם להשכלה המקצועית.

איתן ברושי: המדען הראשי, חוק לעידוד השקעות הון וחיזוק המו"פים הם חלק חשוב מהחינוך הטכנולוגי שבו נשמור על העליונות שלנו, גם בתחומים של הפיתוח הכלכלי.

איתן ברושי: ישראל צריכה להיות בעלת יכולת של עצמאות כלכלית.

איתן ברושי: בוודאי באיומים שיש עלינו לא נוכל להיות תלויים באחרים.

איתן ברושי: ואין עצמאות כלכלית בלי תעשייה חזקה; היא המנוף הגדול ביותר, ויחד אתה גם העסקים הקטנים.

איתן ברושי: אני חושב שהיכולת שלנו יותר גדולה מזאת שבאה לידי ביטוי, אבל יש משקל גדול ליצוא.

איתן ברושי: ישראל זו מדינה לא גדולה, והשוק כאן אינו מספיק גדול כדי לפתח עוד תעשיות ועוד יכולת שיש לנו, שתבוא לידי ביטוי.

איתן ברושי: לכן חשוב מאוד לעודד את הייצוא.

איתן ברושי: אבל יחד עם עידוד הייצוא ועם קרנות ועם משאבים, צריך לומר שיש חשיבות למעמדה של ישראל בעולם.

איתן ברושי: קשה מאוד לפתח כלכלה בעידן של חרם, קשה מאוד לפתח כלכלה בעידן שאין בו תהליך מדיני ואין בו הסדרים.

איתן ברושי: אי-אפשר להטיל על היצואנים ועל מנהלי מפעלים לנהל גם את המאבק המדיני.

איתן ברושי: מעמדה של ישראל ייקבע לא רק על-ידי איכות התוצרת אלא גם על-ידי אופי ההנהגה והמדיניות שאנחנו נוביל גם ביחסים בינינו לבין שכנינו, בוודאי גם בינינו לבין עצמנו.

איתן ברושי: אני חושב שהיכולת הזאת של עצמאות כלכלית היא מפתח שאנחנו חייבים לקדם.

איתן ברושי: ישראל בלי עצמאות כלכלית, ישראל תלויה בחסדי זרים – ואינני לוקח בחשבון את הסיוע הביטחוני, שהוא מאוד חשוב – זאת ישראל יותר חלשה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר על חוק ההסדרים, שפעם נוספת הוכח שזהו חוק לא נכון, בוודאי לא בעידן של היום.

איתן ברושי: וחוק ההסדרים, לפחות לגבי החקלאות, התחלנו אותו בקול תרועה גדולה, ואני שמח שסיימנו אותו בקול דממה דקה.

איתן ברושי: האוצר ניסה לשתול והצליח לשתול כמה עזים בחוק ההסדרים, והוצאנו אותן: את הצאן, את המדגה, את מועצת הצמחים, ולאחרונה גם את הפטם.

איתן ברושי: לא כי אנחנו לא חושבים שצריך לטפל ביוקר המחיה, אבל לא בדרך שהאוצר ניסה – לא רק לא לקדם את החקלאות, לתת לה מכה חזקה.

איתן ברושי: שאלת יוקר המחיה תיפתר קודם כול בטיפול בפערי התיווך; קודם כול בשליטה על המערכת שמעבר לחקלאי.

איתן ברושי: החקלאות בישראל היא חקלאות מתקדמת, אולי המתקדמת בעולם.

איתן ברושי: רק לאחרונה, בבית הזה, ראש הממשלה שיבח אותה בפני נשיא הודו, וזה לא סוד שהרבה מאוד מיחסי החוץ של ישראל, בוודאי עם הארצות המתפתחות – היחסים האלה נשענים על החקלאות שמקורה במושבים, בקיבוצים; שמקורה בפיתוח שנעשה כאן.

איתן ברושי: אנחנו כן התצוגה שעל בסיסו ישראל מוכרת ידע ועל בסיסו ישראל מוכרת תשומות חקלאיות, שהן מרכיב חשוב ביצוא שלנו.

איתן ברושי: החקלאות בישראל עוברת תקופה קשה.

איתן ברושי: החקלאים במצב שאי-אפשר להסביר אותו, וראינו את זה גם בהפגנות, אבל גם בכתבות בתקשורת.

איתן ברושי: חייב להיות פה שינוי דרמטי, ומערכת יחסים אחרת ואמנה חדשה בין הממשלה לחקלאות ולהתיישבות.

איתן ברושי: אנחנו היינו עם של סוחרים וצוענים.

איתן ברושי: רצינו להיות עם נורמלי, שחוזר לאדמתו ומתפרנס מעבודתו.

איתן ברושי: והנה הממשלה, ולא רק האחרונה, ופקידות עוינת, מנסות להחזיר אותנו שנים אחורה, ולחשוב שאפשר עם טייקונים לעשות התיישבות וחקלאות, ואפשר להביא את הכול מחו"ל בסבסוד של הארצות.

איתן ברושי: כמו סין ואירופה, רוצים להפוך אותנו למי שתלוי גם במזון הטרי ביבוא אין-סופי.

איתן ברושי: אנחנו חייבים להבין שבתקציב הזה אין בשורה לחקלאות.

איתן ברושי: משרד החקלאות והאוצר התחייבו להפסיק את הגזל של מס מעסיקים, אבל הוא מחכה לבית-המשפט כדי להחזיר את נקודות הזיכוי.

איתן ברושי: אנחנו ראינו תופעה מוזרה מאוד, שבמס מעסיקים שלקחו מהחקלאים – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

איתן ברושי: – – בעיקר במשק המשפחתי, רצו לממן יבוא ולתת לו רשת ביטחון.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שאנחנו צריכים לראות בתעשייה ובחקלאות פתרון, ולא בעיה.

איתן ברושי: אלה מנופי הצמיחה.

איתן ברושי: החקלאות צריכה להיות חשובה לא פחות מהביטחון והחינוך.

איתן ברושי: והתעשייה היא המנוף המרכזי, גם בהתיישבות, לקיומו של המשק ולפיזור האוכלוסייה.

איתן ברושי: אני רוצה בכל זאת, אדוני היושב-ראש, לומר שבשבילי, הדיונים שהיו כאן בתקופה האחרונה – זה פעם ראשונה.

איתן ברושי: אני תמיד הסתכלתי על הכנסת מתפקידי האחרים, ואני רוצה בהזדמנות הזאת להודות ליושב-ראש ועדת הכספים, גפני, שניהל את הדיונים, ואני חבר ועדת הכספים, וזו הייתה בשבילי חוויה, ובחלק מהדברים גם השפעה.

איתן ברושי: וגם בוועדת הכלכלה, שחברי במחנה הציוני נתנו לי להיות חבר עם סמכות של הצבעה – יחד אתך, אדוני היושב-ראש, בשתי הוועדות – במאבק על הפטם, ולהודות ליושב-ראש הוועדה איתן כבל ולחברים האחרים.

איתן ברושי: בוועדת הכלכלה הוקמה ממשלת אחדות כדי להוציא את הפטם מחוק ההסדרים – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

איתן ברושי: – – ואני רוצה לומר שבסופו של דבר הצלנו את החקלאות מחוק ההסדרים, אבל חשוב לקדם אותה לחוף מבטחים.

איתן ברושי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: הכרזה למזכירת הכנסת, ומייד אחרי כן תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת מכתבי בדבר המלצת הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין הכרזה על מצב חירום.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן הונחה על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בהצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2015 ו-2016, התשע"ו–2015; בהצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015; בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015; ובדבר דיוני הכנסת והוועדות בשבוע שבו יידונו הצעות חוק אלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כן התבקשתי להודיע כי אתמול, יום שני, ד' בכסלו התשע"ו, 16 בנובמבר 2015, הונח בטעות על שולחן הכנסת עדכון הסתייגויות להצעת חוק התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016, התשע"ו–2015, בעקבות תיקוני הסעיפים, ולכן הוא מוסר משולחן חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יצחק וקנין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יצחק וקנין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יצחק וקנין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: ולאחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: 11 דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: אחר-צהריים טובים, חברים וחברות, גם אני רוצה לשבח את חברתי מירב בן ארי, שמתחילת הדיונים על התקציב, באמת – הנוסע המתמיד של המליאה.

איילת נחמיאס ורבין: אז באמת תודה רבה לך ותודה רבה שאת נמצאת כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, השר להגנת הסביבה, כשאני הגעתי לכנסת, הדבר הראשון שאני עשיתי ביום ההשבעה היה להקים את השדולה למען התעשייה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: הצטרף אלי חבר הכנסת איתן ברושי, ולשמחתי הצטרף אלינו גם חבר הכנסת רועי פולקמן, והיום אנחנו השקנו את השדולה.

איילת נחמיאס ורבין: כשהתחילו הדיונים על התקציב, אני מודה ומתוודה – כל אחד ניגש ככה לפינת הנוחות שלו אבל גם לפינת הסקרנות שלו – הספר הראשון שביקשתי זה הספר של משרד הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: שצריך להגיד שיש פה אנשים שהעובדה שלא קוראים למשרד הכלכלה "משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה", מכאיבה להם עד היום.

איילת נחמיאס ורבין: אני נמנית עם האנשים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מרגישה שהעובדה שהוציאו את התעשייה והתעסוקה משם המשרד, פשוט, באמת, זה היה איזה סוג של נטישת הספינה – בעיני, צריך להגיד, אחת מספינות הדגל של הכלכלה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אני שואלת את עצמי לפעמים איפה אנחנו היינו אלמלא התעשייה במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שכולנו צריכים לשאול את עצמנו את השאלה הזו.

איילת נחמיאס ורבין: הקמנו את השדולה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת לספר לכם שמאז אני טיפלתי לפחות בעשרה מפעלים, כל אחד מהם עם בעיות שונות.

איילת נחמיאס ורבין: מעניין, סאגה שהסתיימה השבוע, בעניין רכישה עוינת, ניסיון השתלטות עוינת של חברה בשם "מיילן", חברת תרופות אמריקנית, על חברת "פריגו", שממוקמת בירוחם וברמת-חובב – 850 מועסקים, עובדים ישראלים, שככל הנראה היו מאבדים את מקום עבודתם.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חבר הכנסת מיקי לוי וחברתי חברת הכנסת שלי יחימוביץ היו שותפים לקרב הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה קרב מאוד מאוד קשה, כי לבוא ולהגיד: תשמעו, אנחנו נמצאים בכלכלה חופשית, קפיטליזם – הכול בסדר; רק שאנחנו צריכים להבין שאנחנו נמצאים בעידן של קפיטליזם קשוב, כזה שמסתכל על עוד דברים מלבד הערך.

איילת נחמיאס ורבין: ולשמחתי, וזה היה תהליך מאוד מאוד ממושך, גם מול רשות ניירות ערך – חבר הכנסת יושב-ראש ועדת הכספים משה גפני עזר לנו בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו אמרנו, אנחנו לא ניתן שירוחם תאבד מקומות עבודה, וגם לא רמת-חובב.

איילת נחמיאס ורבין: הם מעסיקים בסך הכול 1,300 עובדים בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: והשבוע, ביום שישי, הסתיימה הסאגה הזאת, כשבעלי המניות החליטו לדחות את ההשתלטות העוינת, ולמעשה, בעצם הכריעו ש"פריגו" תישאר חברה בעלת מאפיינים ישראליים.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, היא לא רשומה למסחר בישראל – היא רשומה למסחר בישראל, היא לא רשומה בישראל, אבל היא מעסיקה עובדים ועובדות ישראלים.

איילת נחמיאס ורבין: פגשנו את חלקם בוועדת הכספים, הם ריגשו אותנו עד דמעות, צריך להגיד.

איילת נחמיאס ורבין: לשמחתי, גם האנליסטים כבר מזהים את פוטנציאל הצמיחה של "פריגו" ומעלים את תחזיות הצמיחה שלהם לחברה ואת הערך של המניות, כך שגם בעלי המניות מרוויחים.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, כולנו בעלי מניות ב"פריגו", כי 10% מהמניות מוחזקות על-ידי ישראלים דרך הבורסה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: טיפלתי במפעל בשם "טוב טעם" בדימונה, שנקרע, בביורוקרטיה הישראלית, בין רשות מקרקעי ישראל לבין משרד הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: כל אחד דורש דברים אחרים, כל אחד מבקש דברים אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא עובד במקביל, כולם עובדים בטור.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא רואה שיש אנשים מאחורי הדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, בחיים הקודמים שלי הייתי קמה בבוקר, וידעתי שבסוף החודש צריך לדאוג לפרנסתם של 120 איש.

איילת נחמיאס ורבין: יושב כאן גם חברי עמר בר-לב, גם הוא עשה את זה 18 שנים מחייו.

איילת נחמיאס ורבין: התעשייה הישראלית, צריך להגיד, פשוט ננטשה.

איילת נחמיאס ורבין: ולצערי, גם בתקציב הזה התעשייה הישראלית ננטשה.

איילת נחמיאס ורבין: דיברתי עם שר הכלכלה היוצא.

איילת נחמיאס ורבין: שאלו היום בשדולת התעשייה, שאלו: איפה שר הכלכלה?

איילת נחמיאס ורבין: אמרנו: עסוק בסעיף 52, במתווה הגז; לא עסוק באיך מייצרים ומגדילים את כוחה של התעשייה הישראלית, מחזירים עטרה ליושנה.

איילת נחמיאס ורבין: כשקראתי את ספר התקציב לראשונה, אמרתי לשר דרעי: אין פה שום בשורה, למעט דבר אחד, ואנחנו גם עוד צריכים לראות איך זה יסתייע.

איילת נחמיאס ורבין: היינו שותפים, לצד יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל, לנושא של חוק חיבור מפעלים לגז טבעי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בעצם, כשאתה קורא, אין הכשרות מקצועיות, אין הכשרות מקצועיות רלוונטיות, אף אחד לא חושב על השכלה טכנולוגית.

איילת נחמיאס ורבין: השכלה טכנולוגית, אני אומרת לך, אורלי, אני רואה אותך מסתכלת, ללא השכלה, השכלה טכנולוגית כזאת שבאמת נותנת עוצמה – דיברו היום שני תלמידים מ"אורט סינגאלובסקי", עמית ויונתן, ילדים מדהימים, לומדים בתוכנית שנקראת טו"ב, טכנולוגיה ובגרות, עושים את המסלולים במקביל.

איילת נחמיאס ורבין: מדהים.

איילת נחמיאס ורבין: הם דיברו שם על כמה הם היו רוצים להשתלב בתעשייה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אז עכשיו לנו יש אחריות לוודא שתהיה תעשייה ישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: תעשייה ישראלית זה המקום שבו נוצרים מקומות תעסוקה איכותיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רואה שתהיה תעשייה רק בפריפריה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שתהיה תעשייה גם בפריפריה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שאנשים, העובדים והתעשיינים, יוכלו להתפרנס בכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: בשדולת התעשייה היה היום חברי אלירן קוזליק, יו"ר ועד עובדי חברת "טבע" בכפר-סבא.

איילת נחמיאס ורבין: הוא דיבר על התחושה הזאת של השותפות.

איילת נחמיאס ורבין: אין כמעט שום ענף כלכלי כמו התעשייה, שבו עומדים שכם אל שכם מעסיקים ועובדים, כי הם תלויים אחד בשני, אחרת יהיו תלויים אחד ליד השני.

איילת נחמיאס ורבין: והאחריות התאגידית הזאת, גם לקהילה, גם לסביבה – כן, כן, תעשיינים צריכים לעסוק גם בנושאים הסביבתיים, זה מאוד חשוב; לא תמיד הם עושים את זה באופן מושלם, אין מושלם, אבל באופן טבעי, קשרי הגומלין האלה קיימים, כי זאת ההשפעה העודפת שיש לתחום הזה, לעולם שנקרא תעשייה, זאת ההשפעה העודפת שיש לו.

איילת נחמיאס ורבין: ראיתי בספר התקציב שעסק במשרד הכלכלה, דיברו על החיבור לגז וחיברו את זה לדבר שאין לו שום קשר לחיבור לגז, העלאת הפריון.

איילת נחמיאס ורבין: רוצים לדבר מה עושה חיבור לגז?

איילת נחמיאס ורבין: הוא משפר את כושר התחרות של התעשייה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא מעלה את הפריון; נכון, אבי?

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא מעלה את הפריון, החיבור לגז.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, בעולמות הביורוקרטיה של ישראל, אני אומרת, בואו נעשה הבחנה בכלל בין מפעלים גדולים למפעלים קטנים, בין צרכני אנרגיה גדולים לצרכני אנרגיה קטנים לצרכני אנרגיה בינוניים.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שיש מפעלים בישראל שבכלל לא חשוב כל כך לחבר אותם לגז טבעי, הרבה יותר חשוב לדאוג להם למכסות לאנרגיה סולרית.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אין כתובת, אין כתובת שמסתכלת על מלוא התמונה ומלוא הצרכים.

איילת נחמיאס ורבין: ובסוף כולנו צריכים להיות מודאגים מהדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: והלוואי, הלוואי שהייתי יכולה לעמוד כאן ולומר שהתקציב הזה מבין שהתעשייה היא אבן הראשה, אבן יסוד בכלכלה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: הלוואי שיכולתי להגיד את זה.

איילת נחמיאס ורבין: הממ"מ הוציא דוח מיוחד לכבוד שדולת התעשייה, דוח מפורט מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: בין יתר הדברים שם אתה יכול לראות – דיברתי על ההכשרות הטכנולוגיות, אנחנו מהמדינות בעולם שמשקיעות הכי מעט בהכשרות טכנולוגיות.

איילת נחמיאס ורבין: זה נשמע אבסורדי, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: בואו נגיד את האמת, היום התעשייה נשענת על הצבא, היא תלויה בצבא.

איילת נחמיאס ורבין: אם בצבא לא יזדקקו למקצועות האלה, לתעשייה לא יהיה מי שיעבוד בה.

איילת נחמיאס ורבין: בספטמבר 2015 – 9,500 משרות פנויות בתעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: אלה לא משרות של מה בכך.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נוטים לעשות – גם אני חוטאת בזה – נוטים להפריד בין תעשיית העילית, ההיי-טק, לבין התעשייה המסורתית, או כמו שקוראים לה, התעשייה הבשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אין שום צורך להפריד ביניהן.

איילת נחמיאס ורבין: גם תעשייה לואו-טק – במירכאות, באמת במירכאות – גם תעשייה מסורתית מיוצרת היום באמצעים טכנולוגיים.

איילת נחמיאס ורבין: לעמוד ליד מכונה כזאת זה לעמוד ליד מחשב, זה לעמוד ליד מחשב.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה מסתכל על העובדה שאין הכשרה, אתה מסתכל על העובדה שמרבית ההשקעה שהתבצעה בישראל בשנים האחרונות התבצעה רק בתעשיית ההיי-טק, רק בתעשיית העילית; לא כולם יכולים לעבוד בתעשיית העילית.

איילת נחמיאס ורבין: כן, תעשיית העילית היא סופר-סופר-קריטית, סופר-קריטית למדינת ישראל, אבל זה לא מספיק, אנחנו צריכים גם תעשייה בשלה ומסורתית.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסתכלת על ההכשרות, אני מסתכלת על העתיד, ואני אומרת לעצמי: אילו הייתי רואה בספר של משרד הכלכלה, אילו הייתי רואה בתקציב הזה, את ההזדמנויות, אילו הייתי רואה איך בונים נדבך על נדבך על נדבך ומתחילים להשקיע מחדש בפיתוח התעשייה המסורתית כאן – הזכיר את זה קודם חבר הכנסת איתן ברושי.

איילת נחמיאס ורבין: הוא אמר: עשרה מפעלים נפתחו, וכמו שתיקנו אותנו היום, השלימו לנו את המשפט, ולא דיברנו על כמה מפעלים נסגרו ועל כמה מפעלים מעבירים את הייצור שלהם למקומות אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: אני גאה להיות תעשיינית, אני גאה שבישראל יש משכורת מינימום, שאנשים עדיין, לא מספיק, אבל יכולים לחיות ממנה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מקווים.

איילת נחמיאס ורבין: כי אם במקביל ירד יוקר המחיה – הלוואי, אני רק יכולה לקוות.

איילת נחמיאס ורבין: אני גאה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא גאה במקומות האלה, ב-sweatshops האלה שיש בעולם, במקומות היזע האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא רוצים להיות כאלה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא דומים להם ולא רוצים להידמות להם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו לא יכולים להתעלם מהעובדה שכושר התחרות שלנו נפגע פגיעה אנושה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להשקיע גם בחברות מוטות ייצוא וגם בחברות מוטות ייצור מקומי.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להסתכל הסתכלות אסטרטגית איך אנחנו משקיעים מספיק הון על מנת שמפעלים ישרדו כאן שנים.

איילת נחמיאס ורבין: זה נפלא.

איילת נחמיאס ורבין: מרכזי פיתוח של חברות טכנולוגיה זה דבר אדיר, זה דבר סופר-קריטי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל קל לנייד אותו, קל שהוא ייעלם.

איילת נחמיאס ורבין: היום הוא פה, מחר הוא שם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים תעשייה שנשארת.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים לטפל בחברות הזנק שיוצאות מהחממות הטכנולוגיות המדהימות שיש בישראל – צריך להגיד את האמת – אבל אחרי שלוש שנים, כשתמה התקופה שלהן, הן הולכות לבית-הקברות לחברות הזנק, כי אין יותר מה לעשות אתן.

איילת נחמיאס ורבין: את זה הייתי מצפה לראות בספר התקציב, את הפתרונות לדברים האלה, את צמצמום הביורוקרטיה; איזשהו מקום שבו נפגש – איזשהו צומת שבו נפגש משרד הכלכלה עם התאחדות התעשיינים ועם מרכז השלטון המקומי, כשכולם מבינים שצריך להסתכל על התעשייה בתור ידידת הקהילה.

איילת נחמיאס ורבין: איפה שיש בעיות, לתקן – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: איפה שיש בעיות, לטפל בהן.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומר דבר אחד אחרון.

איילת נחמיאס ורבין: זה גם כתוב בדוח של הממ"מ, אני מזמינה אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: מייקל פורטר, פרופסור מייקל פורטר מהרווארד מדבר על האשכולות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים על זה כאן לעתים מזומנות, אבל אנחנו לא מבינים באמת.

איילת נחמיאס ורבין: מדבר פה ראש הממשלה הרבה פעמים על הסייבר.

איילת נחמיאס ורבין: כן, הסייבר זה דבר מאוד מאוד מפואר, בכלל לא טריוויאלי שהוא קם כאן, ואנחנו צריכים להעריך את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מייצרים אשכולות כאלה בתחומים שונים של התעשייה בכל מקום בארץ.

יצחק וקנין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: בכל מקום בארץ.

איילת נחמיאס ורבין: התקציב הזה לא עושה את זה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: ולאחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: 11 דקות לרשותך.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: אדוני היושב-ראש, חברי הנכבדים, היום בבוקר היו שני אירועים חשובים לצורך הדיון הזה: האחד – זו ההפגנה של ראשי הרשויות המקומיות הערביות אל מול משרד האוצר בזמן שהתקיימו הדיונים הללו על התקציב, ולכן אני אייחד את הדקות הראשונות לנושא הזה; והנושא השני זה ההחלטה של הממשלה להוציא אל מחוץ לחוק את התנועה האסלאמית, החלטה שאני רואה אותה בחומרה רבה, ואני אקדיש את החלק השני של הזמן שלי לנושא הזה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, בחודשים האחרונים, במשרד האוצר בעיקר, דיברו על הצורך לסגור פערים בתקציבים, שיקבל ביטוי גם כמובן בתשתיות, בשירותי חינוך וברווחה ביישובים הערביים, ואנחנו, בהנהגת הציבור הערבי, לקחנו את זה ברצינות.

יוסף ג'בארין: עבדנו במשך כמה חודשים על הכנת תוכנית מקצועית שהיא תוכנית חומש, לחמש שנים.

יוסף ג'בארין: זו קבוצה של ראשי רשויות מקומיות ערביות, ארגון "מוסאוא", ארגון "סיכוי", נציגינו ברשימה המשותפת, יחד עם אנשי מקצוע, רואי-חשבון, ופשוט חיברנו תוכנית מקצועית לחמש שנים, והסכום בה הגיע ל-32 מיליארד שקל שצריך להשקיע ביישובים הערביים בתקופה של חמש שנים כדי להגיע למצב של צמצום משמעותי בפערים בין שתי האוכלוסיות.

יוסף ג'בארין: משרד האוצר הביע נכונות.

יצחק כהן: אללה מעכּ.

יוסף ג'בארין: שוכראן.

יוסף ג'בארין: מה שלומך?

יוסף ג'בארין: משרד האוצר הביע נכונות להתייחס באופן רציני לנושאים הללו, והתחלנו באמת במשא-ומתן, כשאנחנו מדברים גם על תוכנית שהכין האוצר עצמו, שהיא תוכנית לתיקון עיוותים בהקצאות של משרדי ממשלה שונים, אבל – וזה העיקר – דיברנו גם על תוספת תקציבית ליישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: כמובן הייתה גם התייחסות לדוח "צוות 120 הימים" בתחום הדיור, דוח שקיבל ביטוי, באופן חלקי אולי, בתקציב המדינה.

יוסף ג'בארין: הנקודה המכרעת – ממש בשבוע האחרון אנחנו מגלים שבעצם אין תוספות תקציביות שהמשרד מבקש להקצות ליישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: ממש אין.

יוסף ג'בארין: ולכן הייתה הפגנה היום בבוקר, פשוט כדי לומר במפורש שהממשלה מדברת בלה-בלה-בלה על צמצום פערים, אבל ברגע ההכרעה, כשמדברים על התקציבים, אין שום ביטוי מעשי לתוכניות הללו.

יוסף ג'בארין: גם כשצמצמנו את הדרישות שלנו למינימום, אמרנו: מיליארד וחצי, פשוט מיליארד וחצי לתקציבים של 2015–2016 – גם זה לא קיבלנו.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני אתן דוגמה לחברי שנותרו במליאה, אבל גם לך, למשל נוסחת החישוב של מענקי האיזון.

יוסף ג'בארין: זו אחת הסוגיות הכואבות בקרב הציבור הערבי, מענקי האיזון.

יוסף ג'בארין: הנוסחה הקיימת כיום מניחה הכנסה מדומה של סכום מסוים, ובעצם מניחים שזו ההכנסה של כל היישובים באותה נוסחה, אבל כל היישובים הערביים אינם מגיעים לאותה סכום בנוסחה, לאותו סכום מינימלי שמשולב בנוסחה, וכך בעצם ביחד היישובים הערביים מפסידים כחצי מיליארד שקל כל שנה, רק מהעובדה שיש כאן קריטריון שמפלה את היישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: הוא מפלה אותם בתוצאה מעצם העובדה שהם נשארים בחוץ כשלוקחים בחשבון את הקריטריון הזה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, הבוקר התבשרנו על החלטת הממשלה להוציא אל מחוץ לחוק את התנועה האסלאמית, ואני רוצה לומר באופן הכי ברור שאנחנו רואים בהחלטה הזאת רדיפה פוליטית מסוכנת של הנהגת הציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: אנחנו רואים בה פגיעה קשה בזכויות יסוד של מיעוט לאומי ילידי לחופש ביטוי, חופש דת, חופש התאגדות וחופש פולחן.

יוסף ג'בארין: הנהגת הציבור הערבי בישראל מאוחדת בגינוי צעד דרקוני זה ומזהירה מפני השלכותיו הקשות על הפעילות הפוליטית של האזרחים הערבים.

יוסף ג'בארין: אנחנו סבורים שמדובר בדיכוי פוליטי ודתי שמהווה גם פגיעה קשה בשירותי דת, רווחה וחינוך שמסופקים לציבור רחב.

יוסף ג'בארין: זוהי רדיפה פוליטית אנטי-דמוקרטית, והיא חלק מקמפיין של דה-לגיטימציה של ממשלת נתניהו ושל שריו נגד הציבור הערבי במדינה.

יוסף ג'בארין: אני מדגיש שהתנועה האסלאמית – –

מירב בן ארי: שום מילה על ההסתה.

יוסף ג'בארין: – – התנועה האסלאמית היא חלק אינטגרלי וחשוב מהפסיפס הפוליטי-חברתי של החברה הערבית בישראל – –

מירב בן ארי: מסית, מסית.

יוסף ג'בארין: – – היא חלק אינטגרלי מהמרקם הפוליטי, החברתי, התרבותי, של המיעוט הערבי, ולכן רדיפתה והוצאתה אל מחוץ לחוק היא רדיפה כנגד כלל הציבור הערבי ומנהיגיו.

מירב בן ארי: הוא כל הזמן מסית.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירב.

יוסף ג'בארין: זאת, מירב, כאשר ארגונים כמו להב"ה, "תג מחיר" ו"לה-פמיליה" פועלים בחופשיות גמורה – –

מירב בן ארי: גם אותם צריך להוציא.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירב בן ארי, נא לא להפריע.

יוסף ג'בארין: – – ואף בתמיכה מהממשלה או מהכנסת.

יוסף ג'בארין: נראה לי שהממסד מצא כאן עלה תאנה כדי להסתיר את כישלונותיו ואת תבוסתו אל מול התגייסות העולם לצד העם הפלסטיני ולצד מאבקו הצודק להקמת מדינה עצמאית לצד מדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, צר לי, אבל הממשלה מנצלת את המצב בזירה הבין-לאומית, ובמיוחד על רקע המתקפה האכזרית והשפלה בפריז.

יוסף ג'בארין: אין לנו ספק שמדובר בניצול ציני של הפשע הנתעב בצרפת.

יוסף ג'בארין: תזמון ההחלטה הבוקר מראה כי נתניהו רוצה למצב את הסכסוך באזורנו כסכסוך דתי, אבל הסכסוך האמיתי מקורו בכיבוש הנמשך זה כחמישה עשורים שבהם שולטים ומדכאים את חירותו של העם הפלסטיני.

יוסף ג'בארין: יש בהכרזת נתניהו ניסיון להטיל פחד ואימה על הציבור הערבי בכללותו, ציבור שמתנגד למדיניות הכיבוש של ממשלת נתניהו.

יוסף ג'בארין: ממשלת ישראל מנסה להעניש אותנו על מאבקנו הפוליטי הלגיטימי ולהופכו להסתה, בזמן שנתניהו ושריו מסיתים נגד הציבור הערבי וגם נגד הרשימה המשותפת, שכן עוד לא שכחנו את נאומו של נתניהו מעל הדוכן הזה, כשהתייחס לחברי הרשימה המשותפת שנואמים ודגלי "דאעש" מאחוריהם.

יוסף ג'בארין: נתניהו ממשיך לנסות להסלים עוד יותר את המצב ולהבעיר את השטח על-ידי הסתה מתמשכת כנגד תנועה פוליטית שכל פעילותה נמצאת תחת מסגרת חופש הביטוי.

יוסף ג'בארין: חשוב להדגיש כי הכרזת הממשלה מהבוקר פוגעת ב-17 עמותות ערביות שמגישות שירותי רווחה, שירותי דת, שירותי חינוך, שירותי תרבות, בהרבה יישובים ערביים, עמותות שמגישות לציבור הערבי שירותים שהממשלה הפקירה במשך עשרות שנים.

יוסף ג'בארין: אז מה נתניהו עוד רוצה?

יוסף ג'בארין: מה ממשלת נתניהו עוד רצה?

יוסף ג'בארין: מה הלאה – להכריז על כל האוכלוסייה הערבית כהתארגנות בלתי מותרת?

יוסף ג'בארין: ואולי להכריז על הרשימה המשותפת כהתארגנות בלתי מותרת, כי היא מזדהה עם התנועה האסלאמית?

יוסף ג'בארין: הרי לפי נתניהו, אמרתי, כולנו מדברים, כלשונו, כששובל של דגלי "דאעש" מאחורינו.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אם זו לא הסתה, מה זו הסתה?

יוסף ג'בארין: אנו מזהירים את נתניהו וממשלתו הימנית הקיצונית מהשלכות ההחלטה להוציא את התנועה האסלאמית ומוסדותיה אל מחוץ לחוק, ומדגישים כי זו החלטה דרקונית ואנטי-דמוקרטית בעליל.

יוסף ג'בארין: אנו מדגישים את התנגדותנו הנחרצת להחלטה זו, אשר מסתמכת על תקנות שעת חירום משנת 1945, שהן חקיקה מנדטורית דרקונית.

יוסף ג'בארין: ממשלת ישראל, כבוד היושב-ראש, מענישה אותנו בגלל שאיננו נענים לציפיותיה ואיננו נכנעים לגבולות הפעילות הפוליטית שהיא תוחמת – ולא רק, אגב, בכל מה שקשור לפעילות במסגד אל-אקצא אלא בכל מה שקשור לכלל מאבקנו הפוליטי.

יוסף ג'בארין: אנו ניזום פעילות מחאה במסגרת ועדת המעקב העליונה של האוכלוסייה הערבית ונפנה גם למוסדות בין-לאומיים כדי להגן על מעמדנו ועל זכויותינו כאן, במולדתנו.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: שבע דקות לכל אחד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, לרשותך שבע דקות ועוד 18 שניות של יוסף ג'בארין.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני, על 18 השניות.

מיקי לוי: אני מודה לך.

מיקי לוי: אני זקוק לכל שנייה.

מירב בן ארי: – – –

מיקי לוי: בבקשה?

מירב בן ארי: – – –

מיקי לוי: לא, אני חושב שלא צריך, גברתי, להרים להנחתה.

מיקי לוי: זה לא יוסיף – –

יצחק וקנין: כמה שהוא צודק.

יצחק וקנין: כמה שהוא צודק.

מיקי לוי: – – להתלהמות.

מיקי לוי: אנחנו נאמין בדרכנו.

מיקי לוי: אני יכול להעיד ממקור ראשון – ראיתי את ראש התנועה, מה הוא עושה בירושלים ומה הוא עושה בהר-הבית.

מיקי לוי: תאמיני לי, אם ירצו חוות דעת מומחה, אני כאן.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני חושב ששיכרון הכוח של הליכוד והקואליציה, שעושים שימוש חוזר ונשנה בסעיף 98 לתקנון הכנסת, ובמסגרת סעיף זה דורסים את האופוזיציה – אין לי מילה אחרת אלא להגיד: דורסים את האופוזיציה, את סדרי הדין ואת תקנון הכנסת, ושוכחים שהתקנון בא להגן גם עליהם.

מיקי לוי: אני רוצה להגיד לחברי מהליכוד, להזכיר להם נשכחות: היו להם 38 מנדטים, 38 מנדטים, אדוני היושב-ראש – אתה אחד הוותיקים בבית הזה – וירדו לאחר מכן ל-12 מנדטים, וזה יכול בנקל לקרות שוב.

מיקי לוי: מישהו אמר לי, או לימד אותי, מה ראש הממשלה אריאל שרון ז"ל אמר: פעם אתה למעלה, פעם אתה למטה, אבל תמיד תדאג להיות על הגלגל.

מיקי לוי: מ-38 מנדטים ל-12, ואמרתי, זה יכול, בתקופה קצרה – פעם ישבתי בצד הזה, אני יושב עכשיו בצד הזה.

מיקי לוי: זה יכול לקרות לכל אחד.

מיקי לוי: הכלים הפרלמנטריים האלה באים להגן על כלל חברי הכנסת על מנת לאפשר להם לבצע את העבודה, וחבל שחלק מהציבור מזלזל בהם.

מיקי לוי: היכן אדוני שר האוצר, כחלון?

מיקי לוי: הוא עזב את הליכוד, אבל הקומבינות של הליכוד לא עזבו אותו.

מיקי לוי: וכולנו – שלא תטעו, מירב, אתם ליכוד ב'.

מיקי לוי: אתם כאילו כולנו, אבל אתם ליכוד ב', שלא תטעו.

מירב בן ארי: אתה טועה.

מיקי לוי: ראיתי את זה היום בוועדת הכנסת ובמליאה ובוועדת הכספים, שוב ושוב.

אבי (אברהם) גבאי: יותר טוב להיות ליכוד ב' מאשר שקופים.

מיקי לוי: אני מסכים אתך, אבל אנחנו לא שקופים, אדוני השר אבי גבאי.

אבי (אברהם) גבאי: פרווה.

אבי (אברהם) גבאי: פרווה.

מיקי לוי: אנחנו לא.

מיקי לוי: אתה תכף תשמע מה יש לי להגיד לך, וכיוון שאני מעריך אותך מאוד, גם כאיש מקצוע, אז אתה תשמע מה שיש לי להגיד לך.

מיקי לוי: אם אתה אומר עלינו "שקופים" – אתה יודע מה?

מיקי לוי: אצלך במפלגה אין אנשים שהצביעו אתמול בהצבעה המבזה של דחיית אותו חוק – וביטולו, למעשה – לשנת 2023, אותם אנשים שאך לפני שנה הצביעו בעד החוק הזה, ואמרו שהוא מאוזן.

אבי (אברהם) גבאי: – – – שהוא לא התנגד לזה.

מיקי לוי: אבל, אבי, אבל אתה אדם הגיוני וריאלי – אני מתנצל שקראתי לך – אדוני השר, אתה אדם הגיוני וריאלי.

מיקי לוי: הרי כולכם יודעים שאין דבר כזה "סנקציות פליליות".

מיקי לוי: כולכם יודעים שלא לוקחים את הבן שלי, ושל נחמן שי, ושל עפר שלח ושלך; לכולנו אותו חוק.

מיקי לוי: זו המצאה.

מיקי לוי: אתם פשוט מתכסים בעלה תאנה שאינו מכסה את אותה ערווה שנחשפה.

מיקי לוי: אין אפשרות אחרת, כי אין שטות כזאת של סנקציות פליליות.

מיקי לוי: וכמה מילים על חוק ההסדרים.

מיקי לוי: לקחתם, באמת, כמה דברים טובים שאנחנו יזמנו, וגם ציינתם את זה, ברוב יושרכם, כמו ששינסקי 2, וכמו רפורמת הקורנפלקס, אבל חלקים רבים מהתיקונים שקידמנו נחסמו על-ידיכם או השתנו לרעה בגלל אינטרסים שאינם ממין העניין, ושלא תמיד היו תלויים בשר האוצר אלא בהסכמים קואליציוניים, כשעם 61 ח"כים קשה מאוד לעשות שמאלה וימינה.

מיקי לוי: וכמובן, אני יכול לפתוח בקרן קיימת.

מיקי לוי: אתם משתפים פעולה עם מהלך מושחת, והוצאתם את כל מנגנוני הפיקוח בתנאי שקרן קיימת תשלם 1.2 מיליארד שקל, ועד לעוד חמש שנים הוא מנוע מלדווח דיווחים כאלה ואחרים, מנוע מלהיות שקוף, מנוע שמישהו יבדוק את הדוחות הכספיים שלו, והוא יהיה אחראי – – –

אבי (אברהם) גבאי: זה ממש לא נכון.

מיקי לוי: אז אחר כך תתקן אותי.

אבי (אברהם) גבאי: זה לא נכון, מה שאתה אומר.

מיקי לוי: אז הוא יהיה כפוף, אדוני – – –

אבי (אברהם) גבאי: הוא חברה לתועלת הציבור, הכול שקוף.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: אני ביקשתי, בחוק שהגשתי, שמבקר המדינה יבקר אותו, החשבת הכללית באוצר – מי שאתם רוצים, העיקר שהוא לא יתנהל לבד, שהדוחות הכספיים לא יהיו גלויים לציבור, שלא יהיו.

אבי (אברהם) גבאי: הם גלויים.

מיקי לוי: הם לא גלויים, אתה יודע, הם גלויים חלקית.

מיקי לוי: הם לא יהיו גלויים.

מיקי לוי: לך תבדוק.

מיקי לוי: הם גלויים חלקית.

מיקי לוי: אני יודע לקרוא דוחות כספיים.

מיקי לוי: שהוא יהיה אצל מיכל – אני אהיה שקט.

מיקי לוי: זה מה שאני צריך.

אבי (אברהם) גבאי: אתה לא רוצה – – –

מיקי לוי: לא, אני לא רוצה.

מיקי לוי: אני חושב שהוא גוף חשוב.

מיקי לוי: אני רוצה שהוא ימשיך לפעול, ודאי שכן.

מיקי לוי: ואני רואה שאני לא מספיק כלום, כלום, ממה שרציתי להגיד.

מיקי לוי: אבל עכשיו אני אדבר אליך.

מיקי לוי: אני עובר על הכול, אדוני השר להגנת הסביבה, כי אתה פה, ואני מעריך אותך מאוד כבעל מקצוע וכאחד שיש לו ניסיון רב בתחום הכלכלי.

מיקי לוי: הבחירות הסתיימו במרס, התקציב הוא לשנת 2016 וחודש אחד, זה התקציב שהגשתם.

מיקי לוי: מדינת ישראל איבדה את שנת 2015, שנה כלכלית שלמה בחיי כלכלת מדינת ישראל, ואתה, שזה המקצוע שלך, מבין מה זה לאבד שנה כלכלית שלמה – ללא השקעות, ללא מנועי צמיחה.

מיקי לוי: יכולתם לצמצם את הטווח הזה לחודשיים–שלושה ולפחות להציל את השנה הזאת ולהגיש תקציב לחצי שנה, החל מיוני, אבל היה נוח לכולם לדחות את הקץ ולאבד שנה כלכלית שלמה.

מיקי לוי: והצמיחה מאכזבת, אתה יודע.

מיקי לוי: 2.5% – 1% אנחנו משייכים לגז; 1.5% צמיחה מול גידול באוכלוסייה של 1.9%, זה אומר שהצמיחה הריאלית הנה צמיחה שלילית של 0.4%.

מיקי לוי: אין תרגום אחר לשנה האבודה הזאת.

מיקי לוי: ואתה יודע מה, אדוני השר?

מיקי לוי: אני מאחל ש-2016 תהיה טובה יותר ושתצליחו, כדי שכלכלת מדינת ישראל תצליח, אבל לפי הסימנים שאני רואה עכשיו מצבנו הולך להיות רע ומר, וכדאי שתיקחו את זה לתשומת לבכם.

מיקי לוי: אני מסיים, אדוני.

אחמד טיבי: משפט סיום.

מיקי לוי: כן, אדוני השר, יש מקום לדאגה.

מיקי לוי: מהתקציב הזה נעדרים מנועי צמיחה.

מיקי לוי: יש גם מנועי צמיחה שפגשתי שם, אבל המנוע המרכזי, של יציאה לעבודה – על-ידי כך שהחזרתם תקציבי עתק לסקטורים החרדיים ובכך עצרתם את מגמת היציאה לעבודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיקי לוי: ואני יכול להמשיך בהחלטות רעות כמו הורדת המע"מ ב-1%, ששוויו כ-4.5 מיליארד שקל, אבל לא ראינו את זה על המדפים.

מיקי לוי: מי שהולך לקנות מכונית חדשה נהנה מהעניין הזה.

מיקי לוי: 4.5 מיליארד שקל שווה ל-1% מע"מ, והעראק, שהיה פופוליסטי לחלוטין, אבל הבירה, אדוני סגן שר האוצר – כוס בירה נשארה 35 שקלים בפאב.

אחמד טיבי: אני מבקש לסיים.

מיקי לוי: והכי חמור: עשיתם, עבדתם – אני מסיים, משפט אחרון, אני מתחייב.

מיקי לוי: עבדתם על התקציב הזה כל כך הרבה, ובסוף מגיעים ואומרים: 56.1 מיליארד שקל, זה תקציב הביטחון; אחרי שהוא נפסל בוועדה על דעת כולם.

מיקי לוי: ובאים, ואנחנו מוצאים פתאום שיש טעות של 3 מיליארד שקלים – חברים, 3 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: ואומרים לי שזוהי טעות טכנית של 3 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: ואני רוצה להגיד: 56.1 מיליארד שקלים לתקציב הביטחון, כשכולכם אומרים שיהיו עוד 4–6 מיליארד שקל תוספת, אז כדברי "הגשש": כאילו יש תקציב, כאילו יש תקציב ביטחון וכאילו יש ממשלה.

מיקי לוי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עפר שלח, שבע דקות, מתוכן יקוצצו שלוש דקות של מיקי לוי שגלש.

אחמד טיבי: אתם מאותה סיעה.

אחמד טיבי: אבל נוותר לך.

עפר שלח: היושב-ראש, מכיוון שאתה הריבון פה אני נכנע לך.

אחמד טיבי: סוף-סוף מישהו מבין עניין.

עפר שלח: בדיוק.

עפר שלח: לא, אני חושד שתעשה בי – מכיוון שבערך נשארנו בישיבת סיעה של המשותפת, אני חושד שאתה תתפוס פה – – –

אחמד טיבי: נכון.

עפר שלח: דיברו פה בשתי היממות האחרונות הרבה מאוד על הכספים הקואליציוניים ועל השוחד שעבר פה מצד לצד, ובצדק.

עפר שלח: אבל האמת, לא באתי לדבר על זה, כי בסוף, אדוני היושב-ראש, מדובר בדברים מגונים, בדברים שממאיסים על האזרחים את השלטון ודברים שגורמים לאי-אמון בינם לבינו, אבל זה כסף קטן.

עפר שלח: אני רוצה, ברשותכם, לדבר על הכסף הגדול, על העתיד של אזרחי ישראל.

עפר שלח: אני רוצה לתת נתונים מתוך המצגת שהציג משרד האוצר עצמו.

עפר שלח: כשבא שר האוצר להציג את התקציב בוועדת הכספים הוא הציג נתונים.

עפר שלח: חברי מיקי לוי, אמרת פה צמיחה של 2.5% השנה, אני תוהה מאיפה לקחת את הנתון.

עפר שלח: יש לך כנראה הערכות אופטימיות לגבי מה שקרה ברבעון השלישי וברבעון הרביעי, שאנחנו מצויים באמצעו, מפני שלפי נתוני האוצר, הצמיחה, למשל, ברבעון השני של 2015 הייתה 0.1% בלבד.

מיקי לוי: אבל הם צופים שברבעון הרביעי אולי – – –

עפר שלח: אז הם צופים, כן.

עפר שלח: גם אני הייתי ב"צופים", הרבה טוב לא יצא לי מזה.

עפר שלח: מה שברור הוא, ואתה אמרת את זה, שספק גדול אם הצמיחה בכל שנת 2015 תכסה את העלייה באוכלוסייה במדינת ישראל.

עפר שלח: ומה זה אומר?

עפר שלח: בפשטות, שרמת החיים במדינת ישראל נמצאת בירידה.

עפר שלח: אבל ההרכב של הצמיחה, מיקי, עוד יותר בעייתי.

עפר שלח: הרי ממה באה הצמיחה?

עפר שלח: שוב, הנתונים של האוצר: כמעט הכול בא מעלייה בצריכה הפרטית ובצריכה הציבורית.

עפר שלח: שום דבר לא מיצוא – שיורד, תכף נתייחס לזה; שום דבר לא מהשקעות.

עפר שלח: מה זה אומר?

עפר שלח: זה אומר שאנחנו, גם הצמיחה שבאה, באה מזה שאנחנו אוכלים את החסכונות שלנו; מזה שהממשלה מוציאה יותר כסף ומזה שאנחנו, כאזרחים – בעיקר העלייה בצריכה הפרטית, הרי היא לא באה מזה שהשכר שלנו גדל, השכר במדינת ישראל איננו גדל.

עפר שלח: זה אומר שאם המגמה הזאת לא תתהפך ולא תשתנה, יקרה דבר נורא פשוט, ואנחנו מכירים אותו מכלכלה של כל משק-בית: יום אחד החסכונות ייגמרו והעסק יתמוטט.

עפר שלח: אבל פה לא נגמרות החדשות הקשות.

עפר שלח: ההשקעות במשק, לפי אותה מצגת, ירדו בכמעט 4% ברבעון הראשון, 8% ברבעון השני.

עפר שלח: ואם אין השקעות – אם לא קונים ציוד, אם לא משפרים טכנולוגיה, אם לא פותחים מפעלים חדשים – ברור שגם בשנה הבאה לא תהיה צמיחה.

עפר שלח: אז האוצר מציג איזושהי תחזית.

עפר שלח: אני אמרתי לאנשיו ולשר כשהם הופיעו בוועדת הכספים: אני לא מבין על מה היא מבוססת, גם קשה מאוד לסמוך עליה לאור זה שבשנים האחרונות תחזיות האוצר לגבי צמיחה פספסו בהרבה מאוד.

עפר שלח: אבל אנחנו גם יודעים ששנת 2016, על-פי כל נתון, הולכת להיות שנה רעה.

עפר שלח: אנחנו לא נייצר יותר; אנחנו נצרוך יותר ממה שחסכנו; אנחנו נצטרך לממן את הילדים שלנו, כי לבד הם לא יוכלו לפרנס את עצמם, שלא לדבר על לקנות דירה; אנחנו נתקדם עוד יותר למשק שמתקשה לכלכל את עצמו.

עפר שלח: רוצים עוד?

עפר שלח: לא נגמרו החדשות הרעות.

עפר שלח: אז העולם במשבר, והכלכלה של ישראל היא מוטת ייצוא, אז התנאים האובייקטיביים אומרים שיהיה לנו יותר קשה למצוא שווקים לתוצרת שלנו, וזה עוד לפני שדיברנו על ה-BDS ועל כל המגמות שנובעות מיחסי החוץ של ישראל, שמטופלים, כמדומני, אדוני היושב-ראש, על-ידי כשישה שרי חוץ בפעם האחרונה שספרנו, אבל בעצם לא מטופלים על-ידי אף אחד.

עפר שלח: הפריון של העובד הישראלי לשעת עבודה נמוך ברבע מהממוצע של ה-OECD, אז חוץ מההיי-טק, אנחנו מתקשים להתחרות, אנחנו מתקשים ליצור מקומות עבודה חדשים, אנחנו מתקשים לפרנס את רמת החיים שלנו.

עפר שלח: אלה הנתונים.

עפר שלח: הציג אותם האוצר, הציג אותם שר האוצר פה, בבית הזה.

עפר שלח: מה עושה מול זה האיש שיושב במשרד הריק שעל הדלת שלו כתוב "שר האוצר"?

עפר שלח: מה הוא עושה?

עפר שלח: הוא לא עושה כלום, הוא מנוע.

עפר שלח: הוא מנוע מלטפל בגז, כי יש לו חברים; הוא מנוע מלטפל באמת בשינוי מבני במשרד הביטחון ובמערכת הביטחון, תכף אגע בזה בהרחבה, כי בזה צריך להבין, מה לעשות; הוא מנוע מלעשות צעדים אמיתיים לשינוי המצב, כי אין לו שם עניין.

עפר שלח: הוא גם לא יושב פה במליאה, אין לו עניין בדברים שאנחנו אומרים.

עפר שלח: גם לדבר מחר היה צריך לגרור בערך עם טרקטור.

עפר שלח: אין בתקציב שהוגש, שעומד לפנינו, שום בשורה, לא למשקיעים, לא ליצרני מקומות עבודה, לא למי שמבקש לראות שיפור בפריון ובתחרותיות.

עפר שלח: מה יש בו?

עפר שלח: יש בו חלוקה של כסף למי שקרוב לצלחת.

עפר שלח: חלק מהכסף הזה, כמו שהתייחסת, חברי מיקי לוי, משמש כדי לעכב צמיחה, מפני שהשיפור במגמת התעסוקה של גברים חרדים, שנבע בחלקו מהחקיקה שהעברנו בכנסת הקודמת – עכשיו היא עלתה, אבל היא תרד, כי מבטלים את חוק הגיוס ומחזירים אותם למקלט של הישיבה ומחזירים הבטחת הכנסה לאברכים ואת חוק נהרי.

עפר שלח: זאת אומרת, מערכת החינוך תמשיך להוציא מתוכה אנשים שלא למדו לימודי ליבה ולא כשירים לשוק העבודה.

עפר שלח: אז צ'רצ'יל הבטיח לעם שלו, בתנאים מאוד מאוד קשים, דם יזע ודמעות, וזה מה שמבטיחים לכם נתניהו וכחלון: שאם חס וחלילה יישפך דם, הוא כמובן יבוא רק מחלק אחד של האוכלוסייה; שהיזע שמפרנס את הקהילה יהיה של אלה שעובדים ונאנקים תחת נטל היום-יום ואחרים ייהנו ממנו בלי להשתתף במאמץ, ושהדמעות על המפעל העצום שהקהילה הישראלית בנתה פה יהיו רק הדמעות שלכם.

עפר שלח: אחרים ישפכו דמעות אושר על מאות מיליונים שעוברים בהסכמים הקואליציוניים.

עפר שלח: התכוונתי לדבר על תקציב הביטחון, אבל אני לא אכנס לזה בזמן הזה.

עפר שלח: וממילא, אדוני היושב-ראש, הרי זה תקציב זמני: עוד מעט מגיעים עוד 4 מיליארד שקל ואף אחד לא יודע איך הם יחולקו ולא יראו לנו את המקורות שלהם, ואז נעמוד פה ונתלונן.

עפר שלח: וגם אז, אדוני שר הבריאות, כנראה שר האוצר לא יהיה פה, כי מה לו ולתקציב הביטחון, הוא מנוע מלעסוק בו.

עפר שלח: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל, אחריו – חבר הכנסת סעדי.

יעקב ליצמן: מתי התור שלי?

אחמד טיבי: אתה, מתי שאתה רוצה.

נחמן שי: מתי שאתה רוצה.

נחמן שי: לך יש זכות יתר.

אחמד טיבי: שבע דקות שלמות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על משרד החוץ.

נחמן שי: המשרד הנעלם, המשרד שתקציב המדינה מחליק אותו בקלות, המשרד שאין לו לובי.

נחמן שי: יושב פה שר חוץ לשעבר.

נחמן שי: אז, כשהוא היה שר הוא החזיק אותו בשיניים, בציפורניים וגם בתקציבים.

נחמן שי: אבל הוא איננו כבר.

נחמן שי: לכל אחד יש לובי בכנסת – לאנשי הצבא, לחקלאים, למורים, לעובדים הסוציאליים.

נחמן שי: לכל אחד יש מישהו ששומר על הזכויות שלו.

נחמן שי: משרד החוץ הוא משרד ללא אבא וללא אימא, הוא משרד יתום.

נחמן שי: שלוש בשורות גדולות נפלו על אנשי משרד החוץ בתקציב הזה.

נחמן שי: קודם כול, התקציב הזה הולך וקטן, כי הלוא אין לנו אתגרים מדיניים באמת, אז הוא הולך וקטן.

נחמן שי: וככה אנחנו מוצאים את עצמנו, חברים וחברות, עם תקציב חוץ שירד מ-0.5% ל-0.35%.

נחמן שי: כלומר, לא רק שאנחנו לא מגדילים את תקציב משרד החוץ בהתאם למטלות ולמשימות, ותכף אני אמנה אותן, אנחנו מקטינים את תקציב משרד החוץ.

נחמן שי: מדינת ישראל משקיעה בנושאי חוץ פחות מאשר מדינות שתכף אמנה אותן בשביל שתבינו, לשם השוואה, על מה אני מדבר; על מה אני מדבר כשאנחנו רוצים לדעת מה יש לנו.

נחמן שי: איראן, איראן, איראן, איראן – שמעתם?

נחמן שי: – משקיעה פי-1.1; ארגנטינה – 1.6; טורקיה – 2.4; ספרד – 3.8; בריטניה – 4.5; נורבגיה, מדינה ממש במצב מדיני מסובך – 5.3; שבדיה, חוץ מזה שיש להם מה להגיד עלינו ולנו יש מה להגיד עליהם – 5.3; בלגיה – פי-עשרה מאשר אנחנו; הולנד – כולן מדינות במצור, נכון?

נחמן שי: כולן לחוצות ביותר, הן משקיעות פי-עשרה מאשר אנחנו בתקציב החוץ שלהן.

נחמן שי: הן יודעות כנראה למה, אבל אנחנו לא יודעים.

נחמן שי: אז אנחנו מקטינים את תקציב משרד החוץ ואת תקציב החוץ שלנו מכנסת לכנסת ומתקציב לתקציב.

נחמן שי: זה דבר אחד.

נחמן שי: דבר שני, הממשלה החליטה – אגב, הממוצע במדינות OECD הוא 2%, זאת אומרת אצלנו 0.35%, שליש אחוז, ובמדינות OECD זה 2%.

נחמן שי: הדבר הבא שצריך לדבר עליו זה הקיצוץ בכוח-אדם של המשרד.

נחמן שי: החליטו לקצץ ב-6% את כוח-האדם של המשרד.

נחמן שי: כוח-האדם עמד על למעלה מ-1,000, 1,050 עובדים, וירד עכשיו ללמטה מ-1,000.

נחמן שי: מה קרה פה?

נחמן שי: אמרו להם: כן, נקצץ בכוח-אדם, נעביר את התקציב לסעיפי פעילות.

נחמן שי: זה כמובן לא קרה.

נחמן שי: מה הטמטום שעומד פה על סדר-היום, אני שואל, איך זה יכול להיות שעם כל האתגרים – אני אשוב ואמנה אותם תכף – של מדינת ישראל בשנת 2015, מקטינים את כוח-האדם, את משאבי האנוש במשרד החוץ?

נחמן שי: תסבירו לי, אולי אני לא יודע.

נחמן שי: לא יודע.

נחמן שי: אני לא יודע, אנחנו לא נתונים באיזושהי מלחמה דיפלומטית, אנחנו לא מנסים להילחם ב-BDS, אנחנו לא מנסים להסביר את פעילויותיה של מדינת ישראל?

נחמן שי: נגיד שהוציאו את התנועה האסלאמית, את הפלג הצפוני היום מחוץ לחוק, זה דבר שעובר בלי תגובה, בלי שאלות, בלי הערות, בלי רצון להבין למה ישראל עושה את זה?

נחמן שי: מי יסביר?

נחמן שי: מי ייתן תגובה כשהנציגויות שלנו מתרוקנות והולכות?

נחמן שי: מבקר המדינה בדוח מ-2015 ממליץ להוסיף 127 משרות של שליחים במשרד החוץ, במקום זה מקצצים.

נחמן שי: אלוהים יודע, אלוהים יבין, כי אני לא מבין כבר.

נחמן שי: יותר מכול, שבע נציגויות של ישראל בחוץ-לארץ, שבע נציגויות של ישראל בחוץ-לארץ עומדות להיסגר בשנה הבאה.

נחמן שי: שלוש קונסוליות בארצות-הברית.

נחמן שי: כבר לא צריך, אתם יודעים, ארצות-הברית בכיס שלנו, הכול בסדר, לא צריך לדאוג, עברנו את זה.

עפר שלח: לא, פשוט יורד כל הזמן מספר האנשים שמדברים אתנו שם, נחמן – – –

נחמן שי: יכול להיות, אז פרופורציונית כבר לא צריך כל כך הרבה.

נחמן שי: יכול להיות שאתה צודק, אחרי שאנחנו חיזקנו כל כך את היחסים עם ארצות-הברית בקדנציה הנוכחית.

נחמן שי: יש משהו במה שאתה אומר.

נחמן שי: הנציגויות שלנו באטלנטה, בפילדלפיה, בסן-פרנסיסקו, כבר לא צריך, אפשר לסגור.

נחמן שי: ועוד ארבע נציגויות בעולם.

נחמן שי: עכשיו, אני רוצה לתת לכם השוואה.

נחמן שי: כמה נציגויות יש לרוסיה?

נחמן שי: 250; בריטניה – קצת פחות מ-250; טורקיה, ספרד, איראן, הולנד, ארגנטינה, יוון – לכולם יש יותר נציגויות דיפלומטיות מאשר לנו.

נחמן שי: מי היחיד שיש לו מספר דומה של נציגויות כמו שלנו?

קריאה: – – –

נחמן שי: הרש"פ, הרשות הפלסטינית.

נחמן שי: הם ואנחנו, אותו מספר נציגויות.

נחמן שי: נכון, שתי מדינות בעלות – –

עפר שלח: שני עמים.

נחמן שי: – – עניין משותף, חבר הכנסת טיבי בטח מסכים אתי.

נחמן שי: אז אני שואל את עצמי, מה ההיגיון שעומד מאחורי זה, או שפשוט אין היגיון, או שפשוט אף אחד לא מבין מה עומד מאחורי זה.

נחמן שי: כמובן, זה נעשה בלי ליידע את העובדים, בלי להתייעץ עם העובדים, בלי לשאול את דעתם של עובדי המשרד, הדיפלומטים הבכירים שלנו, בלי לנסות להסביר להם מה עושים ולקבל את חוות דעתם.

נחמן שי: ממש לא צריך.

נחמן שי: וכך אנחנו באים באמת, זה בצד התקציבי הארגוני של משרד החוץ.

נחמן שי: הבנו את הפרינציפ, נכון?

נחמן שי: מאחר שהיעדים המדיניים של מדינת ישראל התכווצו וקטנו, אין לנו הרבה מה לעשות כבר בחוץ-לארץ, אנחנו יכולים להתמקד בעניינינו שלנו, אז בואו ונקטין את משרד החוץ המיותר.

נחמן שי: אני רוצה עכשיו להזכיר לכם שגם בתוך ישראל, לקחו את המשרד הזה, האומלל – שכבר אין לו שר וגם לא רוצים כנראה למנות לו שר, כי זה נוח מאוד לראש הממשלה להיות בין היתר שר החוץ, בין היתר שר הכלכלה, בין היתר שר התקשורת, וכמובן במקצוע שולי גם ראש הממשלה – חילקו את הבשר הזה של משרד החוץ למשרדים אחרים.

נחמן שי: נתנו קצת לארדן – את ההסברה וה-BDS; נתנו קצת לסילבן – את השיח האסטרטגי עם ארצות-הברית; נתנו קצת לישראל כץ – את השיח המודיעיני; את התפוצות נתנו לבנט.

נחמן שי: מי מנהל את היחסים עם מצרים?

נחמן שי: כמובן, משרד ראש הממשלה.

נחמן שי: נתנו לזה, נתנו לזה, נתנו לזה, נתנו לזה, ולמי לא נשאר?

נחמן שי: למשרד החוץ.

נחמן שי: אותם שולחים לפינות של העולם, לנציגויות הפחות-מרכזיות, לנושאים הפחות-מעניינים, למקומות שכנראה לא צריך בהם את הידע, הניסיון והיכולות שלהם, כי את הליבה של המשרד, את הנושאים המרכזיים שלו, נתנו בידי כל מיני שרים כדי לצ'פר אותם.

נחמן שי: כל שר הולך ובאמתחתו השרביט של הדיפלומט, הוא עכשיו דיפלומט – – –

יעקב ליצמן: יש לי הרושם שאם אתם תיכנסו לקואליציה, תקבלו חוץ.

נחמן שי: זה השלב שאנחנו מוציאים את הפתקים, הרב ליצמן.

נחמן שי: אני תכף עוד צריך לחזור על הסצנה של הפתקים, כי כל פעם שהיית עולה בכנסת הקודמת, היה לך פתק.

יעקב ליצמן: יש לי.

יעקב ליצמן: אתה רוצה לראות את זה?

נחמן שי: כן.

יעקב ליצמן: היום אני יכול – – –

נחמן שי: אני מכיר את הפתק הזה.

נחמן שי: אין לנו פתק ואנחנו לא נכנסים לקואליציה, ואני לא הייתי שומר את התיק הזה יותר – – –

יעקב ליצמן: לא אמרתי שאתם נכנסים.

יעקב ליצמן: אמרתי, הפתרון של משרד החוץ, שר החוץ, תיכנסו לקואליציה, נדמה לי ששומרים לכם – – –

נחמן שי: הבנתי.

נחמן שי: זאת אומרת, אתה אומר לי, לאט-לאט – – –

יעקב ליצמן: – – – הפתרון אצלך.

יעקב ליצמן: זה מה – – –

נחמן שי: כן.

נחמן שי: אז בוא נתייעץ על זה אחר כך, אחרי הישיבה.

נחמן שי: בשלב זה אנחנו לא בקואליציה, הדרך מאוד מאוד ארוכה, חבל על הזמן כמה דברים צריכים לקרות לפני כן.

נחמן שי: בינתיים, עד שנגיע בכלל, לא יישאר שם שום דבר, כבר לא יהיה מה למנות, כי גם לא יהיה תקציב, גם יהיו פחות נציגויות, גם יהיה פחות כוח-אדם, אז מה כבר מחכה?

נחמן שי: אבל לא על זה אני נלחם.

נחמן שי: אני לא נלחם בשביל שליושב-ראש המפלגה שלי יהיה תיק בבוא הזמן; הוא ידאג, לזה וליתר.

נחמן שי: אני דואג לאינטרסים של מדינת ישראל, מה חשוב לנו כמדינה, כי החזון הזה של עם לבדד ישכון, אתה ואני יודעים, ידידי השר ליצמן, שהוא לא אפשרי, לא אפשרי בעולם הגלובלי שאנחנו חיים בו.

נחמן שי: אי-אפשר לחשוב שאם נזניח את ענייני החוץ, לא ניפגע ולא נינזק.

נחמן שי: ההפך הוא הנכון.

נחמן שי: ותושבי מדינת ישראל, הרי כולנו בבית הזה כבר יודעים שטיפשים הם לא, ממש לא, וכששואלים אותם – שואל אותם "מתווים", מכון ישראלי שעוסק במדיניות חוץ: מה אתם חושבים על מדיניות החוץ של ישראל, עכשיו, לפני חודש?

נחמן שי: 7% חושבים שמעמד ישראל בעולם הוא טוב, 7%; 60% אינם מרוצים מתפקוד הממשלה בתחום מדיניות החוץ, 60%; 78% חושבים שהחלשת משרד החוץ פוגעת בביטחון הלאומי.

נחמן שי: את זה עושה מוסד מחקר עצמאי, הוא לא חייב למפלגת העבודה שום דבר, למחנה הציוני שום דבר, לא לממשלה, לאף אחד.

נחמן שי: הוא הולך ושואל את הישראלים: תגידו לנו מה לדעתכם מעמדה הבין-לאומי של מדינת ישראל.

נחמן שי: כל ישראלי וישראלית שיוצאים לחוץ-לארץ יודעים ורואים את זה.

נחמן שי: כל אחד מהם משוחח עם קולגות, עם ישראלים – עם ישראלים שבחוץ-לארץ, עם לא ישראלים – ושומע עד כמה מעמדנו הבין-לאומי פגוע.

נחמן שי: ואני רוצה רק לספר, לקראת הסוף:

נחמן שי: אתם יודעים כמוני שאנשי משרד החוץ הם גם המלאכים שמושיעים את הישראלים בכל פינות העולם.

נחמן שי: בכל האסונות שפקדו את העולם בשנים האחרונות, מהצונאמי ועד רעידת האדמה, מהצונאמי שם ורעידת האדמה פה, מי בסוף הגיע אל הישראלים, מי הושיט להם עזרה, מי חיבר אותם למשפחות, איפה התפוצצו הטלפונים אם לא בחדר המצב של משרד החוץ?

נחמן שי: והטלנו על משרד החוץ את האחריות, שהיא נדירה.

נחמן שי: אף מדינה בעולם, אף מדינה בעולם לא דואגת כל כך לאזרחיה שנמצאים ברחבי העולם, שומרת עליהם ורוצה שהם יחזרו בריאים ושלמים.

נחמן שי: לפעמים הם חוזרים בריאים ושלמים, לפעמים הם חוזרים לא בריאים ולא שלמים – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

נחמן שי: – – אבל היא מחזירה אותם הביתה.

נחמן שי: אני חושב שזה אחד המחדלים הגדולים ביותר של ממשלת ישראל, מה שהיא עשתה ומה שהיא עושה בתקציב הזה למשרד החוץ.

נחמן שי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: 11 דקות.

אחמד טיבי: בבקשה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש, אחרי הרחקה לא צודקת ולא מוצדקת, חזרת לנהל את הישיבות – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: חזרנו ומוטב לחזור.

אחמד טיבי: )

אוסאמה סעדי: – – ואנחנו שמחים על כך.

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: חזרנו ומוטב לחזור.

אוסאמה סעדי: הר, בל תזיז אותך רוח.

אוסאמה סעדי: )

יעקב ליצמן: אתה יכול להסביר?

נחמן שי: מה זה אומר?

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש – – –

מירב בן ארי: – – –

יעקב ליצמן: – – –

אחמד טיבי: לא, לגבי ההשעיה.

אחמד טיבי: מירב, היית בפרק הזה, שמעת את התרגום.

מירב בן ארי: כן.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סעדי – –

אוסאמה סעדי: מברכים על החזרה של היושב-ראש.

אחמד טיבי: – – מברך על החזרה לאחר השעיה תמוהה, שהייתה במשך שבועיים.

נחמן שי: יש "הודנה" עכשיו?

קריאות: – – –

קריאה: לא "הודנה", לא "הודנה".

קריאה: חזרה.

אוסאמה סעדי: רציתי גם לברך את חברנו באסל גטאס – – –

אחמד טיבי: ווין באסל?

אחמד טיבי: ווין באסל?

אוסאמה סעדי: הוא יצא החוצה.

אחמד טיבי: תקרא לו.

אוסאמה סעדי: הוא פשוט חזר עכשיו מבית-החולים, לאחר שחש לא טוב בדיוני – – –

אחמד טיבי: אחרי דיוני ועדת הכספים.

מירב בן ארי: – – –

יעקב ליצמן: הוא לא ביקש אישור.

אוסאמה סעדי: לא אחרי ביקור במסגד אל-אקצא אלא אחרי – – –

קריאה: – – –

אוסאמה סעדי: הבנתי שנתת לו אישור, והכול על חשבון המדינה.

יעקב ליצמן: לא.

מירב בן ארי: יש לשר הבריאות פה שני חברי כנסת מאושפזים.

יעקב מרגי: היושב-ראש, הוא מתעקש להיכנס באמצע.

אחמד טיבי: חבר הכנסת באסל – – –

אוסאמה סעדי: התחלנו לברך על שובך למליאה ולאחל לך הרבה בריאות, חברנו באסל.

אוסאמה סעדי: באמת עברו עליך ימים קשים.

אחמד טיבי: יש הבדל בין היעדרות חברי כנסת מהקואליציה לבין היעדרות אותנטית של חבר כנסת מהאופוזיציה אחרי דיון מ-10:00 עד 22:00, של 12 שעות, בוועדת הכספים.

באסל גטאס: – – – "הדסה עין-כרם" – – –

אוסאמה סעדי: בשמי ובשם חברי הסיעה והרשימה המשותפת אנחנו מודים לך וגם לחברנו כבוד היושב-ראש, נציגינו בוועדת הכספים, שעשיתם עבודה קשה בוועדת הכספים בימים האחרונים.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: אפרופו, זה לא על חשבונך, חבר הכנסת סעדי.

אחמד טיבי: אתה בא היום מהפגנה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, אני מאחל לך שתשב באופן רשמי על הכיסא הזה.

אחמד טיבי: לא מקובל – כשאני אהיה ריבון אמיתי אתה תשב שם.

אוסאמה סעדי: אתה רוצה להיות סגן שר הבריאות, חבר הכנסת אבו מערוף?

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, היום היינו, אתה ואני וחבר הכנסת אבו מערוף ושאר החברים מהרשימה המשותפת, וגם חברנו זוהיר בהלול, ארגנו והשתתפנו והובלנו הפגנה של ראשי הרשויות הערביות שהייתה היום בגן-הוורדים מול הכנסת, ולאחר מכן היינו בכניסה למשרד האוצר, אדוני השר, וזאת במחאה על ההתעלמות ועל הדרת המגזר הערבי והאוכלוסייה הערבית מתקציב המדינה.

אוסאמה סעדי: תמיד באו אלינו בטענות, חברי הכנסת הערבים, שאנחנו מתעסקים אך ורק בעניין הפלסטיני, בכיבוש, ואנחנו מדברים אך ורק על העניין של הכיבוש, ואנחנו לא מתעסקים בבעיות היום-יום של המגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר לכם: אני חבר כנסת חדש, ומאז שאני בכנסת הזאת אני 99.

אוסאמה סעדי: 9% – אני ויתר חברי מתעסקים בבעיות היום-יום של המגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: מאז אוגוסט, לפני ארבעה חודשים התחלנו לעבוד על תוכנית חומש למגזר הערבי, והקמנו צוות של ראשי הרשויות המקומיות הערביות יחד עם הנציגים של הרשימה המשותפת, יחד עם אנשי מקצוע ומומחים בדיני השלטון המקומי, חבר הכנסת מרגי, והגשנו תוכנית מקצועית שמגדירה את הצרכים של הציבור הערבי.

אוסאמה סעדי: והגשנו את זה למשרד האוצר כבר לפני כמה חודשים; לא חיכינו לדקה התשעים.

יעקב ליצמן: התקדמתם.

יעקב ליצמן: אני יודע שהתקדמתם.

אוסאמה סעדי: קיבלנו תוכנית נגדית.

אוסאמה סעדי: אמרו ואומרים שהתוכנית הזאת מקציבה בערך 10–11 מיליארד שקל לחמש שנים, תוכנית חומש, אבל, אדוני השר, אם נפרוט את זה – – –

יעקב ליצמן: – – –

אוסאמה סעדי: – – אם נפרוט את זה – אדוני השר, תשמע, אם נפרוט את זה, אנחנו לא נקבל אפילו 10% מתוך זה.

יעקב מרגי: לעומת התוכנית שלכם – כמה?

אוסאמה סעדי: אנחנו – 32 מיליארד שקל.

אחמד טיבי: תוכנית חומש.

אוסאמה סעדי: תוכנית חומש, זאת אומרת, 6.4 מיליארד לשנה.

אוסאמה סעדי: תקציב המדינה מגיע בערך ל-400 מיליארד ש"ח.

אוסאמה סעדי: אם מדברים על מדינה שוויונית ואנחנו כ-20% מהאוכלוסייה והיינו צריכים לקבל אותו יחס כמו האזרחים במדינה, היינו צריכים לקבל 20% מהתקציב.

אוסאמה סעדי: אולי, חבר הכנסת מרגי, תעזור לי: כמה היינו צריכים לקבל?

יעקב מרגי: לא, זה לא הוגן.

יעקב מרגי: תבודד את מה שיש ממילא השקעה.

אוסאמה סעדי: תבודד.

אוסאמה סעדי: בואו נראה כמה מגיע לנו.

עודד פורר: – – – ביטוח לאומי – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: 32 מיליארד – חומש.

אוסאמה סעדי: היינו צריכים לקבל 80 מיליארד בשנה.

מירב בן ארי: 80 מיליארד?

אוסאמה סעדי: 80 מיליארד בשנה.

אוסאמה סעדי: 20% מ-400 מיליארד זה 80 מיליארד.

אוסאמה סעדי: תבודד כמה אנחנו היום מקבלים – – –

עודד פורר: – – – כוחות הביטחון שומרים עליכם.

עודד פורר: חלק ממה שיש בתקציב הביטחון זה גם לשמור על המגזר הערבי – – –

אוסאמה סעדי: אוקיי, אז ננכה עוד כמה מיליארדים.

אחמד טיבי: עם תקציב הביטחון – – –

קריאות: – – –

עודד פורר: – – – ולא שיעור כזה.

אוסאמה סעדי: חבר הכנסת, תנכה כמה מיליארדים לחינוך, לבריאות.

עודד פורר: אתם מקבלים בסך הכול יותר ממה שאתם משלמים.

אוסאמה סעדי: כשמגישים תוכנית הגיונית, ריאלית, שעונה על הצרכים, אומרים: אין תקציב, אבל כאשר באים לתקציבים קואליציוניים, לשוחד קואליציוני, בערך 6 מיליארד ש"ח, אז פתאום, חבר הכנסת מרגי, יש כסף לאוצר.

אוסאמה סעדי: במגזר הערבי הרשויות ירדו וביקשו אך ורק 1.4 מיליארד שקל לשנת 2016.

אוסאמה סעדי: ראשי הרשויות באו אתמול, פגשו את שר הפנים ופגשו את השרה לשוויון חברתי, וראש המועצה המקומית ערערה מודר יונס אומר לשרה גמליאל: יש לי תוכנית למלחמה בסמים בערערה – כל התקציב שלו, אדוני השר, הוא 130,000 שקל; ואומר: אני נאלץ להפסיק את התוכנית הזאת כי אין לי מקור מימון.

אוסאמה סעדי: ולכן, כאשר ראינו את המחזה שהיה בוועדת הכספים לפני כמה ימים, כשאושרה הצעת התקציב לקריאה שנייה ושלישית, והייתי שם עם חברי, וכולם הסכימו, כל חברי ועדת הכספים, גם מהקואליציה, גם מהאופוזיציה, ואמרו לראשי הרשויות: אתם צודקים, מגיע לכם – פתאום נעלמו בהצבעה, ושום דבר לא קרה, אדוני השר.

אוסאמה סעדי: אחרי התערבות – – –

יעקב מרגי: כמה אושר בסוף?

אוסאמה סעדי: לא אושר.

יעקב מרגי: כמה, 11?

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: לא אושר.

אוסאמה סעדי: 11 זה במסגרת התקציב הכולל, תוכנית חומש.

אוסאמה סעדי: למשל, אומרים שאנחנו נקבל 40% מהתקציב של משרד התחבורה לתחבורה הציבורית, 40%, אבל אם נבוא לכפרים כשאין שם כבישים פנימיים, אז אין תחבורה ציבורית; אז אני לא יכול לנצל את התחבורה הציבורית.

יעקב מרגי: תעשה רכבל.

אוסאמה סעדי: תעשה רכבל.

אחמד טיבי: אגב, חבר הכנסת סעדי, חברי, ציין שהייתה היום הפגנה מול משרד האוצר – – –

מירב בן ארי: שמעתי ששר האוצר – – –

אחמד טיבי: אני אתייחס גם לזה.

אוסאמה סעדי: תכף נתייחס לזה, חברת הכנסת.

אחמד טיבי: ברשותך, אוסאמה, אני אוסיף לך.

אחמד טיבי: היו שם ראשי הציבור הערבי, ראשי רשויות, חברי כנסת, מלבד חבר הכנסת אוסאמה סעדי, חבר הכנסת איימן עודה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה ואנוכי, וניסינו להתקדם לשער.

אחמד טיבי: היחס של המג"בניקים לא היה יחס עדין, למרות שהם ראו דמויות מוכרות.

אוסאמה סעדי: לא יחס עדין בלשון המעטה.

אחמד טיבי: אני אומר לך – איימן עודה, דחפו אותו והפילו אותו.

אוסאמה סעדי: אחד מהקורבנות נמצא כאן.

אחמד טיבי: ראש הרשימה.

אחמד טיבי: ראש עיריית – מועצת עראבה – תהיה עוד מעט עירייה – נתנו לו מכה במקום מאוד רגיש, לידי.

אחמד טיבי: לא אדבר על עצמי.

אחמד טיבי: אנשים אחרים, מתייחסים אליהם אחרת גם כשהם מוחים.

אחמד טיבי: מה רצינו?

אחמד טיבי: להגיע למשרד האוצר, להשמיע את מה שחבר הכנסת אוסאמה סעדי השמיע, כדי אולי לקבל הקשבה והיענות.

אחמד טיבי: ולא היא.

מירב בן ארי: איפה הוא היה, אחמד טיבי – – –

אוסאמה סעדי: לכן, אנחנו אומרים שהמאבק של ראשי הרשויות המקומיות הערביות, המאבק של האוכלוסייה הערבית כנגד ההדרה מחוק התקציב, כנגד ההדרה מתקציב המדינה – לא נסכים ולא נעבור על זה בשום פנים ואופן.

אוסאמה סעדי: כמו שאמר כבוד היושב-ראש היום – הערבים הוצאו מהתקציב והתנועה האסלאמית הוצאה מחוץ לחוק.

אוסאמה סעדי: ואנחנו אמרנו והזהרנו – ואני אישית נפגשתי עם חלק מהשרים, גם עם שרת המשפטים.

אוסאמה סעדי: אמרתי: מילא שאתם לא סומכים על בתי-המשפט, ואתם חוקקתם חוק עונש מינימום למיידי אבנים כי אתם לא סומכים לא על בתי-המשפט ולא על הפרקליטות; אבל עכשיו מתברר שהממשלה הזאת לא סומכת לא על בית-המשפט, לא על הפרקליטות וגם לא על השב"כ.

אוסאמה סעדי: אנחנו יודעים שהעמדה של השב"כ מזה שנים באופן עקבי מסתייגת – והסתייגה – מהוצאת התנועה האסלאמית מחוץ לחוק.

אוסאמה סעדי: אני עורך-דין במקצועי 25 שנה.

אוסאמה סעדי: אני אומר לכם, השיח' ראאד סלאח, ראש התנועה האסלאמית, נשפט ל-11 חודשי מאסר בפועל.

אוסאמה סעדי: אתם יודעים על מה?

מירב בן ארי: על מה?

אוסאמה סעדי: על מה, חברת הכנסת בן ארי?

אוסאמה סעדי: על מה?

אחמד טיבי: שאלת, הוא יענה לך.

אוסאמה סעדי: על הסתה.

אוסאמה סעדי: אבל לפני כמה זמן?

אוסאמה סעדי: אתם לא יודעים.

אוסאמה סעדי: האירוע הזה הוא מלפני שמונה שנים.

אוסאמה סעדי: הוא לא חדש.

אוסאמה סעדי: שמונה שנים עברו מאז אותה הדרשה בוואדי-ג'וז.

אוסאמה סעדי: שמונה שנים תמימות שהשיח' ראאד סלאח, הסגן שלו, השיח' כמאל ח'טיב, כל התנועה האסלאמית וכל העמותות שלהם נמצאים בפיקוח הדוק, 24/7, תחת מיקרוסקופ.

אוסאמה סעדי: עוקבים אחריהם יום ולילה.

אוסאמה סעדי: שום כתב אישום.

אוסאמה סעדי: שום כתב אישום.

אוסאמה סעדי: העמותות האלה מסייעות לסטודנטים, לנזקקים, נותנות תרופות שסל התרופות לא נותן, נותנות מלגות לסטודנטים, נותנות עזרה כלכלית לאנשים בנגב.

אוסאמה סעדי: אתם יודעים מה שיעור האבטלה בנגב?

אוסאמה סעדי: יותר מ-50%.

אוסאמה סעדי: אתם יודעים מה שיעור העוני במגזר הערבי?

אוסאמה סעדי: יש מיליון וחצי אנשים מתחת לקו העוני במדינת ישראל, מהם 750,00 מהמגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: כל ילד עני שני הוא ערבי.

אוסאמה סעדי: אז כאשר המדינה לא מקיימת את חובתה הבסיסית לספק את הצרכים הבסיסיים – בריאות, לימוד, חינוך, דברים בסיסיים – יש כאלה שבאים ונותנים, ומגישים דוחות לרשם העמותות על מקורות המימון, על הכסף.

אוסאמה סעדי: אז איפה רשם העמותות?

אוסאמה סעדי: איפה מבקר הפנים?

אוסאמה סעדי: אם יש משהו לא חוקי, בבקשה, תבואו ותגידו: זו פעולה לא חוקית.

אוסאמה סעדי: האדם הזה, פלוני אלמוני, עושה מעשה בלתי חוקי, תעמידו אותו לדין.

אוסאמה סעדי: יש בית-משפט בישראל, לא? אז אתם לא סומכים.

אוסאמה סעדי: אתם מגישים כתב אישום, אתם השופטים ואתם התליינים.

אחמד טיבי: עוד דקה.

אוסאמה סעדי: זה לא יהיה.

אוסאמה סעדי: אנחנו לא נעבור על זה לסדר-היום.

אוסאמה סעדי: התנועה האסלאמית לא תהיה היחידה במאבק הזה.

אוסאמה סעדי: כי היום זה התנועה האסלאמית, אחרי זה תבואו ותגידו לנו, גם אנשי בל"ד או הקומוניסטים שדגלי "דאעש" מאחוריהם, אחרי זה תבואו ותגידו, גם התנועה האסלאמית הדרומית, ואחרי זה תגידו גם חבר הכנסת אחמד טיבי, שהיה יום ולילה במסגד אל-אקצא, ואמר: יש שינוי בסטטוס-קוו.

אוסאמה סעדי: אולי גם אותו תוציאו מחוץ לחוק.

אוסאמה סעדי: ולכן, אנחנו מאוחדים, האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל מאוחדת נגד ההחלטה הגזענית הזאת להוציא את התנועה האסלאמית, ולכן היום ועדת המעקב העליונה התכנסה בנצרת, פי אל-נאצרה, וקיבלה החלטות: אנחנו מכריזים על שביתה כללית של המגזר הערבי ביום חמישי, ואנחנו נקיים שביתות מחאה והפגנות מחאה בכל כפר ועיר – –

אחמד טיבי: תודה.

אוסאמה סעדי: – – בישראל, וב-28 בחודש אנחנו נקיים הפגנת המונים באום-אלפחם – עד אשר תבוטל החלטה זו.

אוסאמה סעדי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה לחבר הכנסת סעדי.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ציפי – חברת הכנסת ציפי לבני תהיה אחרי חבר הכנסת איתן כבל.

יעקב מרגי: איתן, זה במסגרת הסיכומים?

אחמד טיבי: לא, זו הסתייגות רגילה שלו כחבר כנסת.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, אני רוצה לומר לך, אדוני השר, שמע – אני תמיד חוזר על המשפט הזה: אני רק נראה טוב, אבל אני כבר ותיק פה.

איתן כבל: אני כבר לא צעיר.

איתן כבל: ואני לא זוכר תקציב זחוח כל כך, גם מבחינת ההתייחסות הפרלמנטרית של הכנסת אליו.

איתן כבל: כאילו הכול בסדר.

יעקב ליצמן: כולם קיבלו.

איתן כבל: מי זה כולם, חוץ מכם?

מירב בן ארי: – – –

איתן כבל: הייתי חייב.

יעקב ליצמן: בוא, אתה שכחת את מה שהיה אתמול בוועדת כספים.

יעקב ליצמן: תפתח ועדת כספים, מה שהיה אתמול.

איתן כבל: בסדר, תן לנו קצת – – –

יעקב ליצמן: לא ראית את התמונה – – –

אחמד טיבי: סמוּטריץ כבר אמרנו?

מירב בן ארי: סמוֹטריץ.

אחמד טיבי: בחולם.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר, קודם כול, באמת, שר האוצר – בשונה מהקודם, ואני אומר את זה גם לך, מיקי – לפחות ניסה להתעמת ולייצר רפורמות חדשות.

איתן כבל: את זה אי-אפשר לקחת ממנו.

מירב בן ארי: נכון.

איתן כבל: אני לא זקוק למעודדים ומעודדות.

אחמד טיבי: אבל זה רצוי.

אחמד טיבי: במקומו, הייתי מסכים.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: מה שאני אומר, את זה אי-אפשר לקחת ממנו.

איתן כבל: אתה יודע מה?

איתן כבל: אני מסיר את הכובע בפניו.

איתן כבל: כמובן, חובת ההוכחה היא עליו.

איתן כבל: בסך הכול אנחנו שבעה חודשים ברוטו אחרי התקציב.

איתן כבל: אבל לפחות הוא לא פחד לנסות להתעמת עם המערכות השונות, המפלגתיות והממשלתיות.

איתן כבל: אני מקווה שזה יצליח, בסוף כולנו אזרחים פה במדינה הזו.

איתן כבל: אבל קרו פה שני תהליכים שלא שמו לב אליהם, אדוני השר.

איתן כבל: ה-flat קיבל שדרוג.

איתן כבל: מה קורה?

איתן כבל: מי כמוך יודע, באמת, אתה אמן בדברים האלה.

איתן כבל: אני אומר עליך, אני מפרגן לך.

איתן כבל: הוא בקי מאוד, השר.

איתן כבל: אבל אתה יודע, כאילו אי-אפשר להציג על קיצוצים כאלה ואחרים.

איתן כבל: אין באמת איזה משהו שאתה יכול לומר, סגן השר מיקי לוי, שבו לקחת משהו ודקרת את הקבוצה המסוימת.

איתן כבל: אבל מה, מה זה flat?

איתן כבל: מה זה המושג flat, שאתה עושה חיתוך רוחבי?

איתן כבל: אם יש פגיעה בציבוריות הישראלית על רבדיה השונים והחלשים במושג ה-flat, הם נהיים עוד יותר חלשים מהקבוצות האחרות.

איתן כבל: כי אתה חותך לכולם, וגם ככה השירות הציבורי הוא מאוד בעייתי – ואני חסכתי מעצמי את המילה שרציתי לומר – כמעט בכל מקום.

איתן כבל: ואתה בא מקבוצת אוכלוסייה, אדוני השר – אתה גם מייצג את כל אזרחי מדינת ישראל, אבל אתה גם בא מתוך קבוצה שהקשיים שלה הם עוד לאין שיעור יותר מהקשיים של הקבוצות האחרות.

איתן כבל: ואם אנחנו לוקחים את סל ההוצאות למשפחה, ובסוף זה המבחן, ואנחנו בודקים: האם התקציב החדש משפר את סל ההוצאה?

איתן כבל: ממש לא.

איתן כבל: מרכיב הדיור הוא עדיין המרכיב הקשה ביותר, למרות שאפס פסיק – משרד השיכון נתן רוח גבית – –

מירב בן ארי: מחיר למשתכן.

איתן כבל: – – לשר האוצר עם הסיפור של מחיר למשתכן, 6% ירידה.

איתן כבל: ובלשכה המרכזית לסטטיסטיקה פתחו את המקרר, יצא אור, גם אוויר קר.

איתן כבל: קצת ציננו את האווירה.

מירב בן ארי: חכה, רק שבעה חודשים.

איתן כבל: נשמה, אני בעדו.

איתן כבל: את לא צריכה להזכיר לי, אני בעד כחלון.

אחמד טיבי: ברמה ה-?

איתן כבל: ברמה האישית הוא חבר אישי שלי שאני מאוד אוהב ומעריך, אמיתי.

איתן כבל: זה לא בעניין שאני עושה פה למישהו איזה סיפור.

איתן כבל: אבל מה?

איתן כבל: אנחנו בסוף אופוזיציה.

איתן כבל: לא הייתה אופוזיציה שעשתה חשבון אמיתי והלכה עם שר האוצר כפי שהיה בפעם הזו, ויושבים פה ותיקי הבית.

איתן כבל: ולכן החובה עליו היא לאין שיעור יותר גדולה.

יעקב מרגי: – – –

איתן כבל: כי כשאתה יוצא – עשה לי טובה אתה.

יעקב מרגי: – – –

איתן כבל: עשה לי טובה.

יעקב מרגי: – – –

איתן כבל: מע"מ אפס – אל תפריע לי.

יעקב מרגי: קיבלו בוועדה – – –

איתן כבל: מע"מ אפס – אל תפריע לי.

יעקב מרגי: החברים שלך בוועדה לא קיבלו?

קריאה: – – –

איתן כבל: אין, ודאי שאין.

איתן כבל: ודאי שאין.

יעקב מרגי: מיקי, החברים שלו קיבלו בוועדה?

מיקי לוי: עזוב, לעומת ה-402 מיליארד שקל, זה אפילו לא 0.00 פרומיל.

מיקי לוי: ומה, למה, זה הלך לכיס שלו?

איתן כבל: חבר הכנסת מיקי לוי, זה לפעמים נראה כמו תסריט שהוזמן מראש.

יעקב מרגי: – – –

יעקב ליצמן: למה שר האוצר הקודם לא נתן – – –

איתן כבל: אתה צודק.

יעקב ליצמן: למה הוא היה כזה, רק – – –

איתן כבל: סלח לי, אדוני שר הבריאות, אני עמדתי כאן ואמרתי שהשר הקודם חבר שלי ושאני אוהב אותו?

איתן כבל: לא, אז מה אתה רוצה ממני?

יעקב ליצמן: לא, אני שואל שאלה.

איתן כבל: אז עזוב, אני לא שם.

איתן כבל: אני, אל תיקח אותי למקומות האלה.

יעקב ליצמן: – – –

איתן כבל: אני רק אומר לך שחובת ההוכחה על השר הנוכחי היא לאין שיעור יותר גדולה, כי הפער המתקיים – חברת הכנסת מירב בן ארי, חברתי – בין מה שהציבור מרגיש – מה שאת שומעת מהשכנים שלך ברחוב, בסופר, במכולת, זה לא דומה לזחיחות שעוברת עלינו כאן.

איתן כבל: לא קרוב אפילו.

מיקי לוי: מירב, אמרתי לך – – –

איתן כבל: אנשים מסתובבים – אני אומר את זה – עם תחושה כבדה.

איתן כבל: ולצערי אני אומר לך את זה, האירועים הביטחוניים זרקו סוג של רימון עשן, שטשטש את הנושא הזה, כי בסוף בסוף אנחנו כאן, וכשעולים נושאים ביטחוניים זה מבטל את ההתייחסות לכל העניינים האחרים.

איתן כבל: זו האמת, הלוואי שלא היינו שם, אבל זו המציאות של חיינו פה.

איתן כבל: ובשורה התחתונה, זה העניין שצריך לשים לב אליו, כי יש חשש כבד למיתון בכלל, לא רק בישראל.

איתן כבל: המשק מתחיל – כשאתה רואה את הביצועים שלו, אתה מרגיש שמשהו כבר לא כתמול-שלשום, וכולנו יודעים את זה.

איתן כבל: הרי אני הייתי ממנה את השר, בשעות הפנאי, להיות רחרחן.

איתן כבל: אין רחרחן יותר גדול ממנו מהן הקבוצות שצריך להסתדר אתן.

איתן כבל: הוא רחרחן, הוא היה מוצא פטריות ביער יותר טוב מכולם.

אלי אלאלוף: אבל אין להן ריח.

איתן כבל: אלי, הרי את מי שולחים?

איתן כבל: אתה יודע – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: לא, חס וחלילה, להבדיל, אני אומר, היכולת שלו היא מופלאה.

אלי אלאלוף: – – –

איתן כבל: לא, לא, אל תיקח אותי למקומות כאלה.

אלי אלאלוף: אתה אמרת לבד, אני באתי – – –

איתן כבל: לא, לא, אתה רמזת לי רמיזות.

אלי אלאלוף: – – –

איתן כבל: אלי, חברי, אל תיקח אותי למקומות האלה.

אחמד טיבי: איתן לא התכוון.

איתן כבל: לא, אני חס וחלילה.

איתן כבל: אני, כשאני רוצה להגיד משהו על מישהו, אני לא מתחבט, אני אומר.

איתן כבל: מן המפורסמות, מה שנקרא.

אחמד טיבי: לפנק, לפנק.

איתן כבל: יש פה לידי מישהו שמנסה להתחרות בי כבר הרבה זמן.

אחמד טיבי: לא עולה בידי.

איתן כבל: לא, לא עולה בידו.

יעקב מרגי: – – –

אלי אלאלוף: גם הוא לא מתייחס לאותה – – –

איתן כבל: מה שנכון נכון.

איתן כבל: לא, יש לו יכולת, ותשמע, הסיפור עם החיילים זה סיפור שלו.

איתן כבל: פה ישבו פה בדיונים – – –

מירב בן ארי: וגם הנגדים.

איתן כבל: כדים?

מירב בן ארי: הנגדים.

איתן כבל: מה זה?

אחמד טיבי: נגדים.

איתן כבל: אני הרי הבנתי מה היא אומרת לי, אני יודע גם מה זה הנגדים.

איתן כבל: מה, אני לא יודע?

אחמד טיבי: מה המהות?

מירב בן ארי: יש הסכם היסטורי, מי כמוך יודע.

איתן כבל: הסכם היסטורי, כן.

מירב בן ארי: מי כמוך יודע, כמה כסף.

איתן כבל: הוציאו היסטוריונים מהקבר כדי שתרשמו את האירוע ההיסטורי על הנגדים.

מירב בן ארי: כסף לנגדים.

איתן כבל: הנגדים.

איתן כבל: מירב, אל תיקחי אותי – באמת, נו – אירוע היסטורי עם הנגדים.

מיקי לוי: מירב, לא אכפת לי שיהיו ברקים ושגונבים לי את הברקים, העיקר שיורד גשם.

מיקי לוי: תקשיבי טוב, תקשיבי למה שאמרתי, למה ההתחלה הזו התחילה עוד בקדנציה הקודמת.

מיקי לוי: לא באה לידי מימוש.

קריאה: אוה, זה הבעיה.

מירב בן ארי: זה בא לידי ביטוי בתקציב הזה – – –

מיקי לוי: לא אכפת לי שיגנבו לי את הברקים, העיקר שירד גשם.

איתן כבל: דרך אגב, זה נכון, אין מתחילים יותר טובים מלפיד והסגן שלו.

איתן כבל: זו האמת, התחלתם בכול.

מיקי לוי: הקשבתי.

איתן כבל: אני אמרתי – – –

מיקי לוי: – – –

איתן כבל: כן, מה לעשות, אם הייתם נשארים בממשלה הייתם גוזרים את הסרטים.

יעקב מרגי: זה לא יפה.

מירב בן ארי: מזל שכחלון – – –

יעקב מרגי: למה אתה כל פעם מזכיר לו את זה?

איתן כבל: לא, חס וחלילה.

מירב בן ארי: – – – רפורמות שהתחילו אצלכם – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: – – –

איתן כבל: לכן, לסיום, אומר לכם את זה כך, ברשותכם – – –

מיקי לוי: נכון, ששינסקי אמר – – –

מירב בן ארי: – – –

איתן כבל: חבר הכנסת מיקי לוי, נשארה לי דקה, ואני לא מתכוון לדבר יותר ממנה.

מיקי לוי: – – – 15 שניות.

איתן כבל: למרות שאני נהנה, אין לי בעיה.

אלי אלאלוף: אנחנו גם.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מה שאני, ברשותכם, אומר, באמת, ואני אומר את זה, חבר הכנסת מרגי, אדוני השר, באמת, אנחנו כבר פה – אפשר לומר מספיק שנים פה בבית הזה:

איתן כבל: אני מזהיר אותנו מהזחיחות סביב התקציב הזה.

איתן כבל: החיבוק הגדול הזה שאנחנו נותנים למה שקורה פה, כשהחברה הישראלית – ובאמת, אלי, אני פונה אליך כמי שאני רואה בו סמכות, אני אומר את זה לא מן הפה ולחוץ, כמי שעסק ועוסק בדברים של הפערים החברתיים כל חייך, זו המהות שהנחתה אותך.

איתן כבל: ואתה יודע, הפערים הולכים ומעמיקים.

איתן כבל: צריך שהדברים האלה ייאמרו, וזה המבחן.

איתן כבל: אין לנו פריבילגיה בישראל.

איתן כבל: כל חברה לא יכולה להרשות את זה לעצמה – – –

יעקב ליצמן: כל זה ותצביע בעד?

אלי אלאלוף: – – –

יעקב ליצמן: השארת אותנו במתח – – –

עודד פורר: מה אתה רוצה, שהוא יחתום על סעיף 52 – – –

יעקב מרגי: – – –

איתן כבל: אני רק רוצה, חבר הכנסת, באמת לך, להגן פה על כבודה של הכנסת, ואני מסיים בזה.

איתן כבל: הבלוף הגדול, אתה יודע, מי שחושב – אזרחים חושבים שמי שעשה עד עכשיו את מתווה הגז זה חברי הכנסת, ואני אומר לעצמי את הדבר הבא, באמת אמיתי – אתה יודע, אפרים סנה תמיד אמר לי: לכל אחד יש דעה טובה על עצמו.

איתן כבל: ולנו, חברי הכנסת, בכלל יש לנו דעה טובה – תשאל את טיבי מה הוא חושב על עצמו, אתה מבין?

איתן כבל: מה אני חושב על עצמי, אוקיי?

אחמד טיבי: אגב, אני יודע היטב מה איתן חושב על עצמו ממקור ראשון.

אחמד טיבי: זה הדדי.

איתן כבל: נכון, ואני אומר את זה בהקשר הזה, שעד לרגע הזה כנסת ישראל לא עיכבה את המתווה אפילו בשנייה אחת.

איתן כבל: עד לרגע זה, רשלנות, חובבנות, של כל התהליך, מתחילתו ועד סופו, של הממשלה והעומד בראשה.

איתן כבל: ובבניין ירושלים ננוחם.

איתן כבל: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת איתן כבל.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מטבע הדברים, כשאנחנו מדברים על תקציב, הדמות הכי רלוונטית בממשלה – ראש הממשלה תמיד – אבל שר האוצר.

ציפי לבני: ושמעתי אתמול ששר האוצר משה כחלון, שהוא באמת אדם הגון בסך הכול, אומר שהוא משתוקק ומתכוון לפעול בכל הכוח להרחבת הממשלה בהקדם, אבל זה כמובן אחרי שיעבור התקציב.

ציפי לבני: ואני שואלת שאלה מאוד פשוטה, שמאוד רלוונטית גם לדיוני התקציב – להרחיב את הממשלה על בסיס מה?

ציפי לבני: על בסיס העובדה שביטלתם אתמול את השוויון בנטל ופגעתם בתחושת הצדק של מיליוני אזרחים, הורים וחיילים?

ציפי לבני: על בסיס האין-חזון מדיני, או יותר נכון – תלוי באיזה יום ובאיזו שעה מדבר ראש הממשלה ובאיזה שפה מדבר ראש הממשלה על העניין המדיני?

ציפי לבני: זאת אומרת, כדאי קודם שהממשלה הקיימת תחליט מה הכיוון המדיני שלה ולאיפה היא רוצה ללכת, ומה העמדה של הממשלה בנושא הפעוט הזה, שרק יקבע את כל העתיד שלנו כאן.

ציפי לבני: אז על בסיס מה נצטרף?

ציפי לבני: אנחנו במחנה הציוני לא שותפים שלכם, לא להעברת הכספים להתנחלויות מבודדות, לא להעברת כספים מתחת לשולחן ולא להעברת כספים למפרי חוק.

יעקב ליצמן: הפעם זה היה על השולחן.

ציפי לבני: וזה בדיוק מה שקורה פה בימים האחרונים.

ציפי לבני: קודם כול, העובדה שעיגנתם אתמול בחוק את חוסר השקיפות והעברות הכספים הפסולות לחטיבה להתיישבות, בחקיקה שמסרבת להחיל על החטיבה להתיישבות איזשהו כלל, חוק ונורמה של מינהל תקין – שאני יודעת, אדוני השר ליצמן, שאתה מחיל על עצמך במשרד הבריאות, וכך אתה פועל כדין ובצדק.

ציפי לבני: אבל אתמול העברתם חוק שמאפשר לממשלה להעביר כספים לחטיבה להתיישבות בלי שיחול עליה איזשהו כלל שחל עליך במשרד הבריאות.

ציפי לבני: לא פחות חשוב מה שאתה עושה מאשר מה שעושה החטיבה להתיישבות.

ציפי לבני: אז מכרז הם לא יכולים לקיים?

ציפי לבני: מינהל תקין זאת מילה גסה?

ציפי לבני: אצלם כן, אצלנו במחנה הציוני לא.

יעקב מרגי: מה היה עד היום?

יעקב מרגי: מה היה עד היום, 70 שנה?

ציפי לבני: או חלוקת כסף כיס מכיסי הציבור לח"כים שיצביעו בעד, כמו השערורייה שהייתה בוועדת הכספים.

ציפי לבני: ואם מדברים כבר על הבית היהודי – האמת היא, זה לא סכום גדול, אבל אני לא יכולה להתאפק – זאת אומרת, לשמירה על שטחים פתוחים ביהודה ושומרון.

יעקב ליצמן: אבל מה את אומרת על מה שהיה – – –

אלי אלאלוף: זה לא ביהודה ושומרון.

יעקב ליצמן: כולם.

יעקב ליצמן: כ-ו-ל-ם.

יעקב ליצמן: כל האופוזיציות – – –

ציפי לבני: כולם מה?

ציפי לבני: מה?

ציפי לבני: אני לא שומעת.

יעקב ליצמן: מה?

ציפי לבני: אני לא שומעת מה אתה אומר.

יעקב ליצמן: כולם בוועדת הכספים קיבלו כספים.

יעקב ליצמן: פורסם אתמול.

יעקב ליצמן: ראיתי תמונות של כל כך הרבה חברי כנסת.

ציפי לבני: קודם כול, העובדה שהוחלה שקיפות זה רק חלק מהתרופה, זה לא התרופה המלאה.

ציפי לבני: כי כשיש שקיפות, אז גם יודעים לאיפה הולכים הכספים.

ציפי לבני: ואני מאוד אשמח לדעת מה זה שמירה על שטחים פתוחים ביהודה ושומרון שהבית היהודי לוקח.

ציפי לבני: למיטב הבנתי, הם משתדלים להשאיר את השטחים הפתוחים ממש לא פתוחים וריקים, במטרה להגיע למצב שבו אנחנו לא נוכל להגיע אי-פעם להסדר, כי לא יישארו אותם שטחים פתוחים; או ההודעה שהמדינה תממן במיליונים – לא הרבה יחסית לתקציב; אני אומרת, אלה דברים לא דרמטיים תקציבית, אבל מאוד מעצבנים, אני מוכרחה לומר – את העברת בית-הכנסת שנבנה שלא כחוק.

ציפי לבני: נבנה שלא כחוק.

ציפי לבני: אותו דבר היה לנו עם אותם בניינים ואותן התנחלויות שנבנו שלא כחוק.

ציפי לבני: ועכשיו המדינה מוציאה מכיסם של האזרחים שומרי החוק כדי להעביר.

ציפי לבני: מה המסר שהממשלה הזאת מעבירה – לא רק בתקציב, ותכף נדבר על התקציב – אבל לאזרחי ישראל?

ציפי לבני: תפרו את החוק, תבנו שלא כחוק, ואנחנו נממן לכם את הסידורים ביום שאחרי.

יעקב ליצמן: כמה שנים – – –

ציפי לבני: ומה עם תקציב הביטחון?

ציפי לבני: ומה עם תקציב הביטחון, שהוא דווקא הרבה מאוד כסף במקרה הזה?

ציפי לבני: אבל כנסת שלמה, הרי אנחנו לא באמת יודעים על מה אנחנו הולכים להצביע מחר, כי כבר הובהר שנעביר בינתיים ואחר כך יהיו עוד הרבה מאוד סידורים במהלך השנה.

ציפי לבני: אז לא כדאי שהכנסת הזאת תדע בתקציב – וכאן באמת מדובר במיליארדים – על מה אנחנו מדברים ועל מה אנחנו מצביעים?

ציפי לבני: ומה עם משרד החוץ, שדווקא בשעתה הקשה של מדינת ישראל, כשהעולם – לפי תפיסת הממשלה בוודאי – הולך בתהליך של נגדנו וחרמות ועוד כהנה וכהנה דברים?

ציפי לבני: אז אני לא חושבת שההסברה היא חזות הכול, אני חושבת שהמדיניות היא שקובעת, אבל לפרק את משרד החוץ?

ציפי לבני: לחלק אותו בין השרים?

ציפי לבני: למנוע מאותם אנשים שהמקצוע שלהם הוא לייצג את מדינת ישראל?

ציפי לבני: לצמצם אותם?

ציפי לבני: לקחת מהם את התקציב המועט שהיה anyway במשרד החוץ כדי לעשות את ההסברה?

ציפי לבני: וככלל, סדרי העדיפויות של הממשלה הזאת הם לא סדרי העדיפויות של המחנה הציוני.

ציפי לבני: מה אפשר לעשות, אנחנו במחנה הציוני בעד חיזוק הפריפריה.

ציפי לבני: אתם, בינתיים לא החלטתם מה מפת העדיפות הלאומית.

ציפי לבני: הונחה מפה אחת, הוצאו בה יישובים שכבר אנשים עברו מהמרכז לגור בהם, ובצדק, בגליל, בנגב, ואז פתאום הממשלה אומרת: לא, לא; עכשיו כבר אתם חזקים מדי, לטעמנו, ולכן אנחנו ניקח את הכסף הזה ונעביר את זה לפי סדרי עדיפויות שלנו להתנחלויות או למקומות אחרים.

ציפי לבני: ואז, בצדק, בוועדת הכספים גפני אומר: רגע, אי-אפשר להמשיך את התהליך הזה ככה.

ציפי לבני: אבל הממשלה עוד לא החליטה מה סדרי העדיפויות.

ציפי לבני: זאת אומרת, היא החליטה.

ציפי לבני: הרגע נתתי גם תיאור מה סדרי העדיפויות של הממשלה הזאת, הפוליטיים והמדיניים, שהם גם משפיעים תקציבית.

ציפי לבני: כי בסוף, התקציב – ואת זה כולם יודעים – הרי זה לא רק חלוקה של משבצות של מספרים; זה נועד לבטא את אותם סדרי עדיפויות.

ציפי לבני: הטבות המס שאמורות באמת לחזק את הפריפריה – הממשלה הזאת לא מסוגלת להחליט מה כן ומה לא, מי כן ומי לא.

ציפי לבני: ובעיני, רק להסיר ספק, מקומות בפריפריה, מקומות צמודי-גדר, מקומות שמייצגים בעינינו את ההתיישבות ואת הציונות, צריכים לקבל את הטבות המס.

ציפי לבני: כי זה לא איזו טובה שנותנים לנתמכים, לכאלה שאין להם, כדי שימשיכו לחיות שם.

ציפי לבני: זה צריך להיות להפך – לעודד אנשים חזקים לגור שם ולחזק את המקומות ולתת שם חינוך טוב ובריאות טובה – ואני יודעת שאתה עושה את זה.

ציפי לבני: זה סוג הדברים הבסיסיים ביותר – מה מפת סדרי העדיפות הלאומית של הממשלה הזאת, ומתוך מה שהונח, זו לא מפת סדרי העדיפות הלאומית של המחנה הציוני.

ציפי לבני: הרי כל הרעיון הזה נועד ליצור, כל התקציב אמור ליצור איזשהו סדר עדיפויות.

ציפי לבני: ועוד לא דיברתי על העסקים הקטנים, שנאנקים היום תחת העומס, ולא דיברתי על החקלאים, ולא דיברתי על הזוגות הצעירים, ולא דיברתי על השכר שנשחק, ולא דיברתי עוד על הפערים החברתיים.

ציפי לבני: ולכן, אני תמהה מה חושב שר האוצר כשהוא אומר:

ציפי לבני: נעביר קודם את התקציב הזה שלנו, אחרי שעשינו את החלוקות הפנימיות של מה שנוח לנו, אחרי שביטלנו את החוקים שאתם תמכתם בהם, ועכשיו לא נוח לנו בגלל שותפים כאלה ואחרים, ואז תבואו להצטרף.

ציפי לבני: למה?

ציפי לבני: כי לא נעים לשר האוצר להסתכל על המצביעים שלו?

ציפי לבני: כי זה לא כל כך נעים להיות בממשלה הזאת עם ההחלטות האלה?

ציפי לבני: תיקחו אחריות; תקבלו החלטות אחרות.

ציפי לבני: אלה ההחלטות שקיבלתם – תעמדו מאחוריהן.

ציפי לבני: אל תחפשו עוד עלי תאנה, שיצטרפו עוד אצבעות שקונים אותן בכמה תיקים כדי שיתמכו בתפיסה הזאת שלכם, שאיננה השקפת העולם שלנו.

ציפי לבני: לסיכום, התקציב הזה הוא תקציב שאין בו – הוגדר היום בסיור של המחנה הציוני במחנה-יהודה: "תקציב של כלום".

ציפי לבני: זה שומר על ה-base הפוליטי של ראש הממשלה, זה דורס את אותם סדרי עדיפויות לאומיים בחקיקה שלפחות התחילה ללכת גם בכיוון הנכון.

ציפי לבני: והציבור צריך – כי שמעתי גם שנאמר שהציבור צריך את האחדות.

ציפי לבני: סביב מה?

ציפי לבני: סביב מה נהיה מאוחדים?

ציפי לבני: הרי זה הדבר הבסיסי כשמדברים – הרי הפוליטיקה היא לא רק לשבת כאן או לקבל תיק; היא צריכה להיות סביב איזשהו חזון משותף.

ציפי לבני: והציבור לא צריך more of the same, או בעברית, הוא לא צריך עוד מאותו דבר, כי מהממשלה הזאת יש באמת די והותר.

ציפי לבני: הציבור צריך ממשלה אחרת, דרך אחרת ותקציב אחר, ואנחנו נמשיך ונייצג את אותה הדרך, אותן אמונות, אותה השקפת עולם ואותה תפיסה תקציבית.

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת ציפי לבני.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ליברמן – 12 דקות.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אני יכול להגיד שמאז 1996 הייתי מעורב כמעט בכל תקציב ותקציב.

אביגדור ליברמן: בטח השר ליצמן זוכר.

אביגדור ליברמן: ב-1996 גם הכרתי את הרב ליצמן.

אביגדור ליברמן: אז מ-1996 אני כמעט בכל תקציב הייתי מעורב עמוק עמוק.

אביגדור ליברמן: אני חייב לציין, דיון כזה עלוב כמו בתקציב הנוכחי אני לא זוכר.

אביגדור ליברמן: ואני אומר שהדיון עלוב.

אביגדור ליברמן: הוא באמת כנראה תואם את הקואליציה העלובה והממשלה העלובה, וזאת התוצאה.

אביגדור ליברמן: ב-20 השנים האחרונות לא היה דיון כה עלוב.

אביגדור ליברמן: אני חייב לציין שאני מצטער שאני לא רואה פה את שר האוצר.

אביגדור ליברמן: יש מסורת של שנים ששר האוצר בדיוני התקציב כמעט לא עוזב את המליאה – יושב פה, מקשיב, רושם, מעיר, מדי פעם עולה.

אביגדור ליברמן: פה זה כמו שאמרתי: עלובי החיים.

אביגדור ליברמן: הנקודה השנייה, שלא בדיוק שייכת לתקציב.

אביגדור ליברמן: מטבע הדברים – אני באופוזיציה; כל אופוזיציה מבקרת את התקציב, והקואליציה מגינה על התקציב.

אביגדור ליברמן: אבל יש גורמים אובייקטיביים.

אביגדור ליברמן: ואני מציע לכל אחד ואחד שישאל את הגורם הכי אובייקטיבי – בנק ישראל.

אביגדור ליברמן: אתמול שוחחתי עם אחד מבכירי בנק ישראל ושאלתי אותו: מה ההתייחסות של בנק ישראל לתקציב 2016?

אביגדור ליברמן: הוא אמר לי במילה אחת: קטסטרופה.

אביגדור ליברמן: שאלתי: זאת דעתך הפרטית או שזאת דעתם של כל בכירי בנק ישראל?

אביגדור ליברמן: הוא אומר: תזמינו אותם לדיון ותקשיבו לתשובה.

אביגדור ליברמן: עמדתו של בנק ישראל היא שהתקציב הזה הוא קטסטרופה.

יעקב ליצמן: גם בעבר לא הקשיבו לבנק ישראל.

אביגדור ליברמן: תקשיב, אני לא זוכר – והיו לי ויכוחים, והכרתי את נגידי בנק ישראל – אני לא זוכר התייחסות כזאת של נגיד או בכירי בנק ישראל או אחרים שם, התייחסות כזאת לתקציב המדינה.

אביגדור ליברמן: אין להם שום אינטרסים פוליטיים, אין להם אג'נדה פוליטית.

אביגדור ליברמן: וכדאי אולי, אורלי שם – פעם אחת תנסי בוועדת הכספים להזמין את בכירי בנק ישראל שייתנו את דעתם על תקציב המדינה.

אחמד טיבי: היא עושה עבודה מצוינת שם.

אביגדור ליברמן: אנחנו כולנו מעריכים.

אביגדור ליברמן: קיבלתי הרבה תלונות שהיא הצליחה להתיש את הקואליציה.

אביגדור ליברמן: לדעתי, לא מספיק.

אחמד טיבי: וחלק מהאופוזיציה גם.

אביגדור ליברמן: אבל באמת פה כבר הזכירו כמה סעיפים, ואני לא רוצה לחזור.

אביגדור ליברמן: לא יכול להיות שאת תקציב הביטחון מגישים על 56.1 מיליארד שקל, כשכולם יודעים שלפחות עוד 4 מיליארד שקל אמורים להוסיף.

אביגדור ליברמן: ואני אומר לכם, אי-אפשר לגמור את תקציב הביטחון בשנה הבאה בפחות מ-62 מיליארד שקל.

אביגדור ליברמן: כלומר, חסרים פה 6 מיליארד שקל.

אביגדור ליברמן: מגישים תקציב שכולם יודעים שאין שום סיכוי לעמוד בו.

אביגדור ליברמן: ישראבלוף, עוד הפעם.

אביגדור ליברמן: אותו דבר, לפני כמה ימים, פתאום, בלי שום הודעה מוקדמת, התבשרנו שיש קיצוץ רוחבי בכל תקציב המדינה, 600 מיליון שקל.

אביגדור ליברמן: ראש הממשלה מגיש בעצמו, בכבודו ובעצמו, מפת עדיפויות, הטבות מס ליישובי פריפריה.

אביגדור ליברמן: בוועדת הכספים לילות נלחמים על אותן הצעות שהגישה הממשלה, דנים, מגיעים לכל מיני הסכמות; בגלל לחץ של כל מיני חברי מרכז הליכוד, ברגע האחרון, בהינף יד הכול בוטל.

אביגדור ליברמן: אז מה יקרה?

אביגדור ליברמן: לא הביאו?

אביגדור ליברמן: בטח שהביאו.

אביגדור ליברמן: אבל הטבות מס ליישובי פריפריה, זה לא מדובר בפרוטות.

אביגדור ליברמן: מדובר במאות מיליונים, מיליארדים.

אביגדור ליברמן: אז ברור שהתקציב הזה לא משקף שום דבר.

אביגדור ליברמן: וכמובן, מדברים שחסר כסף.

אביגדור ליברמן: בטח שחסר כסף כשהכול פופוליזם.

אביגדור ליברמן: אז מבטלים את המע"מ, מורידים את המע"מ ב-1%.

אביגדור ליברמן: מישהו הרגיש פה?

אביגדור ליברמן: מישהו מאזרחי מדינת ישראל הרגיש?

אביגדור ליברמן: לא.

אביגדור ליברמן: אבל בתקציב המדינה, ב-4.5 מיליארד שקל היה אפשר באמת לספק פה את כל הצרכים, לפחות של כל אותן שכבות חלשות שכל כך מדברים בזכותן, כל הנושאים החברתיים.

אביגדור ליברמן: תאמינו, ב-4.5 מיליארד שקל היה אפשר לכסות הרבה הרבה צרכים.

אביגדור ליברמן: הורידו, עוד פעם, את המס על המשקאות החריפים.

אביגדור ליברמן: תאמינו, אף אחת – תיכנסו לחנויות בתל-אביב, תיכנסו פה לברים בירושלים, האם הצרכן הרגיש?

אביגדור ליברמן: שום דבר.

אביגדור ליברמן: אין שינוי.

אביגדור ליברמן: הרוויחו היבואנים, הרוויחו אולי בעלי הפאבים והמסעדות.

אביגדור ליברמן: אבל כמה מאות מיליונים הלכו לטמיון?

אביגדור ליברמן: אותם מיליונים שחסרים לנושאים חברתיים.

אביגדור ליברמן: אבל באמת פה, אני לא רוצה לחזור אבל לא יכול להתאפק, דיבר נחמן שי בפרוטרוט על תקציב משרד החוץ.

אביגדור ליברמן: אני לא מבין את הגישה, אני לא יודע אם זו נקמנות אישית של שר החוץ הנוכחי, מר בנימין נתניהו, או שזה אטימות או חוסר הבנה.

אביגדור ליברמן: תראו, כל תקציב ההסברה של מדינת ישראל, של משרד החוץ, עומד על סכום אדיר – 36 מיליון שקל.

אביגדור ליברמן: שנה שלמה 100 נציגויות צריכות ב-36 מיליון שקל להסביר את מדיניותה של הממשלה, ואחר כך אומרים: אין לנו הסברה טובה.

אביגדור ליברמן: כשהשגרירות שלנו, הכי טובה, צריכה להתמודד מול הסברה עוינת, נניח, בלונדון, בפריז, שגרירויות גדולות, עם צוות טוב, מולן מתייצבות 27 שגרירויות אחרות של מדינות ערב, של טורקיה, של איראן, של אחרים.

אביגדור ליברמן: ותאמינו, לא בערב הסעודית, לא בכוויית, לא במפרציות, לא בקטאר, אין להם בעיות תקציב.

אביגדור ליברמן: איך אתם מצפים לראות תוצאה?

אביגדור ליברמן: כמה מהווה תקציב משרד החוץ מתקציב המדינה?

אביגדור ליברמן: מישהו יודע?

אביגדור ליברמן: אני יכול להגיד לכם: זה התקציב הכי נמוך מאז קום המדינה – 0.35% מתקציב המדינה.

אביגדור ליברמן: אפילו 0.5% לא השכלנו לתת למשרד החוץ.

אביגדור ליברמן: 0.35% – זה תקציב משרד החוץ הישראלי מתקציב מדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: איך אפשר לטפל בזירה הבין-לאומית?

אביגדור ליברמן: אחרי סגירת נציגויות, למדינת ישראל יהיו פחות נציגויות מאשר לרשות הפלסטינית.

אביגדור ליברמן: גם את זה צריך להבין.

אביגדור ליברמן: ואם אנחנו הולכים למדינות מתוקנות, אז רק כדי לסבר את האוזן, רק כדי להבין – מדינות שאין להן שום בעיה בזירה הבין-לאומית: בהולנד תקציב משרד החוץ זה 4% מתקציב המדינה, בבלגיה 3.8%.

אלי אלאלוף: וכמה תקציב הביטחון שלהם?

אביגדור ליברמן: תקשיב, אין שום קשר בין תקציב הביטחון לתקציב משרד החוץ.

אביגדור ליברמן: כולנו למדנו שכרגע, מה שנקרא, ה-soft power, ההסברה – המדיניות היא לא פחות חשובה.

אביגדור ליברמן: תאמין לי, היה אפשר לוותר על מטוס F-35 אחד.

אביגדור ליברמן: ועלות מטוס אחד זה 20 נציגויות, זה לפחות 20 נציגויות בעלות מטוס אחד.

אביגדור ליברמן: ותאמין לי, כל נציגות מביאה גם דיבידנד כלכלי.

אביגדור ליברמן: מה שהנציגויות שלנו עושות בהרבה מדינות, תסתכל: פיתחו שם שווקים אדירים, במיוחד בדרום-מזרח אסיה, בסין, בהודו, אזרבייג'ן.

אביגדור ליברמן: הגענו למצב שהסחר שלנו עם אזרבייג'ן יותר גבוה מאשר עם צרפת.

אביגדור ליברמן: זה בזכות הדיפלומטיה הישראלית.

אביגדור ליברמן: ולכן זה פשוט גם טיפשות וגם רשעות.

אביגדור ליברמן: לא רוצה לתת נתונים נוספים, אבל אם מישהו חושב שאנחנו יכולים להרשות לעצמנו להחזיק את משרד החוץ עם תקציב שהוא 0.35% מתקציב המדינה, כשיש לנו תקציב הסברה לשנה שלמה לכל העולם של 35 מיליון שקל ויש לנו פחות נציגויות מלרשות הפלסטינית, אז אין לנו מה להיות מופתעים גם מהתוצאות.

אביגדור ליברמן: אני רוצה עוד קצת ככה לרוץ במה שנותר לי.

אביגדור ליברמן: מדברים על הפנסיה, דיברו הרבה על הפנסיה.

אביגדור ליברמן: צריך להבין, כשמורידים בהטבות מס לפנסיה מ-4% ל-2.5%, כל בן-אדם, כל אזרח במדינת ישראל, בחישוב שנתי בממוצע יפסיד 8,000 שקל.

אביגדור ליברמן: צריך להבין שכל המתנות שחילקו פה לכל המפלגות ולכל מיני קבוצות, זה על חשבון הפנסיה של כל אזרח ואזרח.

אביגדור ליברמן: מהשנה הבאה, כל אזרח, פחות 8,000 שקל שנתית בפנסיה שלו.

אביגדור ליברמן: אני יכול להזכיר עוד נושא – איפה הרב ליצמן?

אביגדור ליברמן: דווקא יצא?

אחמד טיבי: הוא ביקש רשות והוא ישוב.

אביגדור ליברמן: הנה, הרב ליצמן נכנס.

אביגדור ליברמן: בזכות אורלי פתאום מגלים שאותו הסכם בין משרד הבריאות למשרד האוצר, אותן הטבות לרופאים בפריפריה, שזה היה חלק מההסכם, זה נעלם, פשוט נעלם.

אביגדור ליברמן: רוצים להיטיב עם הפריפריה ורוצים לשלוח לשם רופאים צעירים, אבל את כל ההטבות מבטלים.

אביגדור ליברמן: אז טוב שאורלי לוי עלתה על זה וטוב שעלינו על זה, והחזירו 75 מיליון שקל – – –

יעקב ליצמן: מגיע לה באמת תודה רבה.

אביגדור ליברמן: עוד פעם, אני חושב שמגיע לה תודה רבה, ולפחות בזכות זה שמרנו על משהו בפריפריה לטובת הבריאות.

אביגדור ליברמן: עוד דבר שהוא בהחלט מרגיז אותי מאוד.

אביגדור ליברמן: הקציבו, ראיתי, מיליוני שקלים, לכל מיני: פרס שר הדתות, פוריות לפי ההלכה, כל מיני שטויות.

אביגדור ליברמן: מה לא מצאתי בתקציב המדינה?

אביגדור ליברמן: תקציב ל"נתיב", 17 מיליון שקל, שזה גיור לחיילי צה"ל בשירות סדיר.

אביגדור ליברמן: כ-5,000 איש שמשרתים ביחידות, רובם ביחידות הכי קרביות, הם זקוקים, והם רוצים, הם חלק מעם ישראל.

אביגדור ליברמן: הם מוכנים לקחת סיכון יומיומי – רובם, אגב, היו יכולים להתחמק משירות צבאי.

אביגדור ליברמן: עמדו על כך, הלכו והתנדבו.

אביגדור ליברמן: 17 מיליון שקל.

אביגדור ליברמן: בכל התקציבים, בכל המתנות שחילקו, לא מצאו 17 מיליון שקל, עוד פעם, להכניס לתקציב המדינה, לגיור לחיילי צה"ל שבאמת הוכיחו נאמנות מוחלטת למדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: זה לא טירוף הדעת?

אביגדור ליברמן: זה לא מקומם?

אביגדור ליברמן: אני יכול להמשיך הלאה, למה עוד לא מצאו כסף.

אביגדור ליברמן: לפני שבוע הייתה אמורה לצאת משלחת ישראל לאליפות אירופה בשחמט.

אביגדור ליברמן: יש לנו אחת הנבחרות הטובות.

אביגדור ליברמן: זכינו פעם במקום שני באליפות אירופה, זכינו באולימפיאדה במקום שני.

אביגדור ליברמן: עם כל התוספות, התברר שמשרד הספורט לא מצא 150,000 שקל לשלוח את נבחרת ישראל לאיסלנד, לאליפות אירופה בשחמט.

אביגדור ליברמן: אנחנו מדברים על מדינת היי-טק, אנחנו מדברים על הסייבר, אנחנו מדברים על מדעים מדויקים, ואין לנו כסף לשלוח נבחרת שחמט לאליפות אירופה?

אביגדור ליברמן: וגם בנושא המורים – היום פרסמו את הנתונים של מבחני המיצ"ב.

אביגדור ליברמן: אני מציע שנשים לזה לב.

אביגדור ליברמן: אין לנו פשוט מורים; היום חסרים כ-4,000 מורים בתחום המתמטיקה, הפיזיקה, הכימיה, הביולוגיה, לאלו שרוצים ללכת לחמש יחידות, בגרויות, י"א, י"ב.

אביגדור ליברמן: אי-אפשר לייצר מורה מהיום למחר.

אחמד טיבי: נא לסיים.

אחמד טיבי: בבקשה.

אביגדור ליברמן: אני מציע, באמת, שנחשוב פעם נוספת לפני שמחר נרים את היד עבור התקציב, שכפי שאמרו אנשים שהם כנראה יותר חכמים ממני, יותר מבינים ממני בכלכלה, זאת קטסטרופה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, היום דיוני התקציב וההחלטה של הקבינט להוציא מחוץ לחוק את התנועה האסלאמית מספקות לי הזדמנות לדבר על עניין משותף בין ההחלטה הזאת לבין הדיונים על התקציב.

באסל גטאס: אם היינו אומרים בעניין של מדינה יהודית ודמוקרטית שהיא מדינה יהודית לערבים ודמוקרטית ליהודים, אני אוכיח לכם היום שהיא כמובן לא דמוקרטית לערבים, אבל אני רוצה להראות לכם שהיא לא דמוקרטית גם ליהודים.

באסל גטאס: ההחלטה היום של הקבינט, של הממשלה, שמה קץ לאמירה הזאת.

באסל גטאס: אין יותר.

באסל גטאס: היום לא יכולים יותר למכור לעולם ולנו מדינה יהודית ודמוקרטית.

באסל גטאס: אין, תשכחו מזה.

באסל גטאס: ההחלטה – שאפילו כל גורמי הביטחון, שמעתי היום, ומתגלה, ועכשיו מתחיל לדלוף מתוך דיוני הקבינט שכל גורמי הביטחון היו נגד – זוהי החלטה פוליטית לשימוש ציני של ראש הממשלה וחבר מרעיו השרים, רק להראות שהנה, הממשלה הזאת פועלת, ועובדת, ותופסת ומגיבה, ויוזמת.

באסל גטאס: אני אומר לכם: רוב העמותות האלה שהראו שפשטו עליהן בבוקר, כל שנה וחצי, שנתיים המשטרה והשב"כ מבצעות את אותן פשיטות.

באסל גטאס: אם היו מגלים שקל אחד, או פעילות הכי קטנה לא חוקית, היו מוציאים אותן מחוץ לחוק מזמן.

באסל גטאס: הרי יודעים שמחפשים אותם שנים.

באסל גטאס: כשהיום ראאד סלאח ייכנס, שיח' ראאד סלאח, לכלא ל-11 חודשים על נאום שנשא בתפילה לפני שבע שנים בירושלים – רדפו אותו שבע שנים על נאום בטענה של הסתה.

באסל גטאס: אז להפסיק לפחות לשווק לעצמכם ולעולם את העניין של מדינה יהודית ודמוקרטית.

באסל גטאס: היום האמירה הזו פשטה את הרגל, וברור שהניסיון של נתניהו ושל ממשלתו הוא להגיד לערבים: עד כאן.

באסל גטאס: אלה גבולות השיח הפוליטי שלכם; אלה גבולות ההתארגנות הפוליטית שלכם.

באסל גטאס: בצלמנו אתם תדברו; בצלם המערכת הפוליטית הישראלית אתם יכולים לנהוג.

באסל גטאס: יותר מזה – אתם מחוץ.

באסל גטאס: לא דרושה אפילו הוכחה, מספיק – כש"תג מחיר", וכשלהב"ה, וכש"לה-פמיליה" – – –

עודד פורר: – – – התארגנות בלתי מותרת.

באסל גטאס: לא, היינו צריכים להיות ארגון טרור.

עודד פורר: – – – הכריז על זה שר הפנים, בדיוק את אותה הכרזה – – –

באסל גטאס: לא, לא, הם לא התארגנות.

באסל גטאס: תשמע, תבין רגע, "תג מחיר" הם לא ארגון.

עודד פורר: בדיוק את אותה הכרזה הכריזו – – –

באסל גטאס: אבל הם לא ארגון.

באסל גטאס: הם צריכים להיות מוכרזים כארגון טרור, לא כהתארגנות – – –

עודד פורר: – – – הרבה יותר טוב ממני.

באסל גטאס: תבין, יש מה שנקרא "התארגנות בלתי חוקית" ויש מה שנקרא "ארגון טרור".

באסל גטאס: הם צריכים להיות ארגון טרור.

באסל גטאס: "לה-פמיליה" – צריכים להוציא אותם מחוץ לחוק, כמו להב"ה, במקום להיות מוזמנים לכנסת.

באסל גטאס: בכל זאת, אנחנו נדע איך להדוף את ההתקפה הזאת עלינו, להתחזק ולהתארגן ולהמשיך להגן על זכותנו במולדתנו גם לפעילות פוליטית.

מירב בן ארי: מה, אדם שאומר שהחלום שלו זה להיות שהיד על הר-הבית – – –

באסל גטאס: מה, מי אמר את זה?

באסל גטאס: שיח' ראאד סלאח אמר את זה?

מירב בן ארי: בוא, אתה רוצה שאני אצטט לך את זה?

עודד פורר: אפילו סוגי – – –

באסל גטאס: אני מסכים אתך, תגיש אותו לבית-משפט.

באסל גטאס: אם יש עליו משהו, ולו הקטן ביותר – מה, אתם חיים במדינת שב"כ, אתם לא יודעים?

באסל גטאס: ישראל היא מדינת משטרה, מדינת שב"כ.

באסל גטאס: אם היה משהו בלתי חוקי הקטן ביותר, הם היו נשארים?

באסל גטאס: העמותות שלהם היו נשארות?

באסל גטאס: תעזבו את זה.

מירב בן ארי: – – –

עודד פורר: – – –

קריאות: – – –

באסל גטאס: זה רק להצר את הפעילות, את המרחב של הפעילות הפוליטית, את מרחב חופש הביטוי, את מרחב ההתארגנות הפוליטית שלנו, ולא נעבור על זה לסדר-היום.

באסל גטאס: עכשיו, תנו לי את הזמן להסביר לכם איך מה שקרה בתקציב השנה ובשנה שעברה גם מכרסם בדמוקרטיה של האדונים.

באסל גטאס: דמוקרטיה ליהודים גם לא יהיה פה, לא רק לערבים, כפי שהראיתי בעניין של ההוצאה; גם לכם.

באסל גטאס: מה שקורה כאן, ואני מדבר עכשיו גם ככלכלן, גם כחבר כנסת, שלקחתי ברצינות – בכנסת שעברה לא הייתי חבר בוועדת הכספים, הייתי ממלא-מקום, אבל עכשיו אני חבר בוועדת הכספים, ואני לוקח ברצינות, ואני אמשיך לקחת ברצינות.

באסל גטאס: שידעו גפני ופקידי האוצר ושר האוצר שמחכה להם בדיונים של ועדת הכספים בחודשים הקרובים מישהו שיסתכל עליהם בעשר עיניים.

באסל גטאס: אבל תשמעו מה קורה: אנחנו כאן, אדוני היושב-ראש – ואני, חלק גדול מהאשמה מטיל עליך – נמצאים במשחק כפול ומכור, ואני חלק ממנו ומשתתף בו בעל-כורחי.

באסל גטאס: אני עולה כאן מול כנסת ריקה.

באסל גטאס: אתמול ברוב הדיונים הייתה רק חברת הכנסת מירב, והיום טוב שיש לנו את אלי אלאלוף, וגם מרגי ישב.

באסל גטאס: מדברים, מדברים, מדברים, ובסוף מגיעים להצבעות: תרים יד, תוריד יד – וכולם יודעים את התוצאות מראש.

באסל גטאס: 32,000 ההשגות שהגשנו במערכת יצטמצמו איכשהו, כי כולם ירצו בסוף ללכת הביתה, ותקציב של כ-400 מיליארד שקל יעבור.

באסל גטאס: עכשיו, זה החלק הראשון של המשחק המכור.

באסל גטאס: מה החלק השני?

באסל גטאס: הוא יותר חמור, הוא זה שלמחרת – אתה שותף שלי בהערכה הזאת, כבוד השר ליצמן.

באסל גטאס: ישבנו שנתיים בוועדת הכספים, ואנחנו מכירים את כל התרגילים האלה.

באסל גטאס: למחרת התקציב הזה יעבור מהעולם; יתחילו להביא את כל השינויים בתקציב, שהם התקציב האמיתי.

יעקב ליצמן: גם אתה קיבלת אתמול בוועדת כספים חלוקה?

יעקב ליצמן: כסף?

באסל גטאס: לא, אנחנו באופוזיציה, במיוחד הערבים, מודרים מהכול.

באסל גטאס: אפילו מהתרגילים הפוליטיים של הרגע האחרון של מאות מיליוני השקלים שעברו אלינו – גם לא.

יעקב ליצמן: – – – בקדנציה הקודמת, בתקציב, בלילה הייתם נגד, באור הבוקר קיבלתם 50 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: אני עד.

באסל גטאס: אני לא הייתי חלק מזה, ולא יודע על זה, ולא יודע אם הגיעו 50 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: – – – חבר כנסת, 50 מיליון שקל – – –

באסל גטאס: לפעמים, כשדיברו על מתווה הגז, וכאילו הספין שעשה נתניהו כשהוא התקשר – אני אומר, הלוואי שהיו לפעמים לוקחים אותנו אפילו כאופציה בתרגילים האלה.

באסל גטאס: אנחנו לא שם.

באסל גטאס: אנחנו מודרים לחלוטין מעוגת התקציב הכללית, ועל אחת וכמה בעניין הכספים הקואליציוניים, מאות המיליונים.

באסל גטאס: אבל, אתה יודע היטב שלמחרת יהיה תקציב שונה.

באסל גטאס: והעובדה, הראיה, השנה סיפקו לנו ראיה חותכת.

באסל גטאס: אמרו: אתם מאשרים 56 מיליארד לתקציב הביטחון, וכולם ידעו שיתווספו עוד 4–6 מיליארד, שזה בניגוד לחוק שכבר התקבל כחלק מחוק ההסדרים, שנקרא "הנומרטור", שאומר, אתה צריך לספר מאיפה באים ה-4, 5, 6 מיליארד שקל האלה.

באסל גטאס: על שקיפות, אדוני, אני דיברתי אתך כמה פעמים.

באסל גטאס: למה אני מביא כאן לעניין הדמוקרטי?

באסל גטאס: כי אין הפרדת רשויות, אין הפרדת רשויות.

באסל גטאס: זאת סכנה מאוד דרמטית לשיטת המשטר.

באסל גטאס: הדף הזה, זאת החותמת הסופית של איך הכנסת מתרפסת, איך הכנסת מסכימה להיות מריונטה, איך הכנסת מסכימה לעבוד באי-שקיפות טוטלית.

באסל גטאס: דיברה היום שלי יחימוביץ, אמרה שיש מטמונים.

באסל גטאס: איפה המטמונים?

באסל גטאס: אני אראה לכם מטמון שגילינו ברגע האחרון בוועדת הכספים.

באסל גטאס: זה נקרא סעיף 83: הוצאות פיתוח אחרות.

באסל גטאס: אתה יודע, על כל תקציב חכם שמו סעיף שנקרא "שונות", או, כמו במקרה הזה, "הוצאות פיתוח אחרות".

באסל גטאס: אנחנו מסתכלים, אני מסתכל, זה 4 מיליארד שקלים.

באסל גטאס: ואנחנו נלחמים, מיליון וחצי ערבים, על 1.4 מיליארד מהתקציב של 2016.

באסל גטאס: אומרים לנו: לא, אסור, כסף צבוע, למגזר הערבי לא יהיה.

באסל גטאס: פה 4 מיליארד.

באסל גטאס: התחלנו לתחקר את האוצר.

באסל גטאס: רואים שיש כאן 2 מיליארד שקל בערך למה שנקרא "השקעות בחברות".

באסל גטאס: מה זה השקעות בחברות?

באסל גטאס: לא ידעו להגיד לנו.

באסל גטאס: הלכו ובדקו וחזרו אחרי עשר דקות ואמרו: זה תע"ש.

באסל גטאס: אבל לתע"ש יש עוד איזה עשרה סעיפים במקומות אחרים.

באסל גטאס: לא, זה בכל זאת תע"ש.

באסל גטאס: היה סעיף שגיליתי ברגע האחרון שנקרא "השקעות בטכנולוגיה", מיליארד שקל; זה לא הולך ברגל ולא ביד.

באסל גטאס: מיליארד שקל; מה זה השקעות בטכנולוגיה, אני שואל אותם.

באסל גטאס: אמרו: נספק תשובה.

באסל גטאס: ואז התפוצצה הישיבה והאופוזיציה יצאה מהוועדה בלי תשובה.

באסל גטאס: אני מתקשר היום לגפני וליועצת המשפטית ואני שואל אותם: סיפק לנו האוצר תשובה מה זה מיליארד השקל?

באסל גטאס: אמרו: לא.

באסל גטאס: אבל אנחנו מתעניינים, אנחנו סקרנים.

באסל גטאס: כולם סקרנים לדעת מה זה מיליארד שקל השקעות בטכנולוגיה.

באסל גטאס: אני עמדתי על שלי.

באסל גטאס: אמרתי: גפני, אנחנו רוצים תשובות, עוד לפני שאני עולה כאן לנאום.

באסל גטאס: ואז חוזרת אלי הגברת שגית, לפני כמה דקות.

באסל גטאס: מה האוצר מספק?

באסל גטאס: מה זה השקעה בטכנולוגיה, כבוד השר?

באסל גטאס: זה לספק כסף לתוכניות הבראה של הדואר ועוד כאלה.

יעקב ליצמן: גם אני בתוכו?

באסל גטאס: אתה רוצה באמת תשובה מדויקת – אני אגיד לך לאיפה ילך המיליארד.

באסל גטאס: זה רק כותרות: לדואר – שנייה, אדוני היושב-ראש – ולרשות השידור.

באסל גטאס: רשות השידור והדואר.

באסל גטאס: בסדר גמור, שיגידו.

באסל גטאס: למה זה השקעות בטכנולוגיה?

באסל גטאס: ולמה זה בסעיף "הוצאות פיתוח אחרות"?

באסל גטאס: מי ששומע יחשוב שיש לנו פה מנוע צמיחה למשק.

באסל גטאס: ככה מתנהלת הדמוקרטיה בישראל.

באסל גטאס: אני חושב שבעניין התקציב ובשיטת התקצוב ואישור התקציב, הכנסת – הבעיה היא כאן – נותנת לממשלה לשחק בה ולהפוך אותה לחותמת גומי, וזאת סכנה גדולה.

באסל גטאס: צריך שפעם אחת הכנסת תגיד: עד כאן, אנחנו מבקשים שקיפות, אנחנו מבקשים באמת מספרים נכונים, אנחנו מבקשים לדעת מה קורה, אנחנו מבקשים תקציב אחד שלם, לשנה שלמה, שלא ישתנה כל שני וחמישי.

באסל גטאס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן דיון מטעם הסיעות, ואנחנו עוברים לשלב הסיכומים – גם ראשי הוועדות, ומחר גם שר האוצר וראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אזמין ראשון את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שחלק הארי מחוק ההסדרים נדון בה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלי אלאלוף, אנא שתף אותנו בסיכום עבודתכם החשובה.

קריאה: – – –

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר ליצמן, כבוד הרב ליצמן, אני חייב להתחיל בכמה נקודות אישיות, אם ירשה לי היושב-ראש.

אלי אלאלוף: אני חבר כנסת חדש, זה לא חדש עבורכם, ואני לא מבין, אם אחד מאתנו היה מנהל עסק וכל הזמן מנסה באותה שיטה והעסק לא הולך, הוא ימשיך באותה שיטה לעבוד?

אלי אלאלוף: זה בדיוק מה שאני מרגיש פה: האופוזיציה ממשיכה להיות אופוזיציה, לא קונסטרוקטיבית, לא מתמודדת, לפחות בפומבי, עם הבעיות האמיתיות; לבקר בצורה שיטתית את הממשלה; כל מפלגה יש לה עמדה מוצהרת וכל זה מופיע כשהתקשורת מגיעה.

אלי אלאלוף: לעומת זאת, כשנכנסים לוועדות, אני חייב להגיד שהדיונים, לפחות בוועדה שיש לי הזכות לעמוד בראשה, הדיונים הם מאוד מאוד ענייניים – לכל תושבי מדינת ישראל.

אלי אלאלוף: אני מדייק במילים.

אלי אלאלוף: אני רואה את שיתוף הפעולה שיש בוועדה שלנו עם כל הפלגים, כל הסיעות השונות שיש בתוך הכנסת – המאוד-דמוקרטית, חברי גטאס.

אלי אלאלוף: אבל, לצערי, ברגע שיש תקשורת, ברגע שרוצים לפנות לציבור הרחב, אז נוקטים שתי עמדות: עמדה קיצונית, התקשורת אוהבת את זה, על זה היא נותנת את הדגש; ועמדה פלגנית, שזה לא לטובת אף אחד, לא יהודים, לא ערבים, לא מזרחים, לא אשכנזים וכו' וכו'.

אלי אלאלוף: וכולם ממשיכים בשיטה, כי זה קונה.

אלי אלאלוף: אני מאוד נפגע.

אלי אלאלוף: הוועדה, כמו שאמרת, אדוני היושב-ראש, קיבלה חלק גדול, טכני, של חוק ההסדרים.

אלי אלאלוף: עשינו ביחד, כל אחד מחברי הוועדה, רובם, ואני תמיד מציין את איציק שמולי במיוחד, עשינו עבודת פרך באחת הרפורמות שכל תושבי מדינת ישראל ייהנו ממנה.

יולי יואל אדלשטיין: איזו רפורמה?

אלי אלאלוף: הרפורמה של הקורנפלקס, ואני קורא לו בערבית המרוקאית שלי – – –.

אלי אלאלוף: זה שארוחת בוקר הייתה לאלה שלא היה, אני בטוח שזה גם במגזרים שונים.

אלי אלאלוף: חוק המזון שעבר זאת מהפכה אדירה שלא נרגיש ביום אחד.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

אלי אלאלוף: נכון.

אלי אלאלוף: אבל עבדת אתנו יפה מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

אלי אלאלוף: אני אומר, זה מוכיח שבוועדות יש עבודה עניינית מקצועית.

אלי אלאלוף: היכולת שלך, חבר הכנסת אבו מערוף, וחבר כנסת זחאלקה, עם הידע שלו בתחום הרוקחות – כל אחד מאתנו מצא את היכולת לבטא את המקצועיות, הידע.

אלי אלאלוף: והמהפכה – שהולכת להיות בזכות ההתמודדות הזאת.

אלי אלאלוף: חוק המזון אמור לפתור קודם כול את יוקר המחיה, אבל לפני הכול, והחשיבות היא פה עליונה – הבריאות של הציבור.

אלי אלאלוף: פה אתה צריך לראות, אדוני יושב-ראש הכנסת, מהפכה גדולה.

אלי אלאלוף: רפורמות גדולות לא ייעשו על-ידי אדם אחד; כל זה אשליות, אם לא יהיה שילוב של המערכות.

אלי אלאלוף: פה היו כל המשרדים הממשלתיים – עבודה ענקית שנעשתה, בכלל לפני אישור וקריאה ראשונה של התקציב: על-ידי משרד הכלכלה, שלצערי יש לו מה להשתפר; אבל במיוחד משרד הבריאות: איזו עבודת פרך, איזו עבודה יסודית – ואני אומר את זה בנוכחותך, אדוני כבוד השר ליצמן, מפני שהם עשו עבודה מטורפת, לפרטי פרטים; משרד המשפטים, שעמד לרשות המערכת כולה; משרד החקלאות, שיצא מגדרו כדי לתקן עיוותים של שנים, של התקופה העות'מאנית והתקופה הבריטית.

אלי אלאלוף: ואת כל זה מצאנו יכולת, פה-אחד, את כל הסעיפים האלה – 334, אדוני היושב-ראש, בלי לדבר על התת-סעיפים, שזה עוד מאות, עם עבודה אדירה של הלשכה המשפטית.

אלי אלאלוף: אתמול הזכרתי לפניך אפילו את עובדי הדפוס.

אלי אלאלוף: המערכת של הכנסת עבדה בצורה מדהימה, וזה הביטוי שהייתי רוצה שיצא מהתקציב הזה – לא הביטוי הקנטרני.

אלי אלאלוף: אני לא מאמין באופוזיציה; זה לוקסוס שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו.

אלי אלאלוף: המדינה זקוקה לכל הכוחות של כל אחד מאזרחיה.

אלי אלאלוף: אופוזיציה שיושבת בצד ומתפנקת והולכת לשוק ביום התקציב – לא רציני, אשליה.

אלי אלאלוף: אשליה לחשוב שהעם קונה את הגימיק הזה.

אלי אלאלוף: יש עבודה, יש לנו – וחבל, ונלחמנו, ואדוני היושב-ראש, אישרת לנו דיונים אל תוך הלילה, אחרי המליאה, לפני המליאה, בתוך המליאה, ואנחנו מודים לך על זה, כי הבנת את החשיבות של החוק הזה.

אלי אלאלוף: אותו דבר לגבי ההפרדה בין הרפואה הפרטית לרפואה הציבורית.

אלי אלאלוף: זה monster, מתוכנן, לא מקרי, שהרפואה הפרטית השתלטה עלינו.

אלי אלאלוף: השתלטה על מי?

אלי אלאלוף: על בעלי היכולת.

אלי אלאלוף: והזניחה את מי?

אלי אלאלוף: את האוכלוסיות החלשות, המוחלשות, שכולנו רוצים לשרת אותן.

אלי אלאלוף: ואז הוצאנו גלגל ראשון, הוצאנו גלגל שני – למרות שאדוני מצא לנכון לעכב אותו עד אחרי אישור התקציב; אני מקבל את זה למרות שזה נעשה על-ידי חברת ועדה שאני עשיתי הכול כדי שתיכנס.

אלי אלאלוף: אנחנו גם התמודדנו, הזנחנו נושאים, במכוון.

אלי אלאלוף: לא במקרה לא הגיע לדיון הנושא של האבטלה, תקופת אכשרה ארוכה יותר לצעירים – פוגעת בצעירים.

אלי אלאלוף: העתיד של המדינה הוא בצעירים, זה לא סתם משפט, והזנחנו אותו, בהסכמת האוצר.

אלי אלאלוף: מפני שכשמבטלים או מאריכים את תקופת האבטלה, אנחנו יודעים שללא ליווי של הכשרה מקצועית ויישום ותוכניות להכנסתם לעבודה של הצעירים, זה כלאם פאד'י, זה בדיחה, ולכן מגיעים לאחוזים המטורפים של אבטלה באזור שלי.

אלי אלאלוף: אני גר בבאר-שבע, אני שכן, 500 מטר מהאוכלוסייה הבדואית, ש-50% מהצעירים שלה מובטלים.

אלי אלאלוף: מה אתם רוצים, שיפנקו אותנו?

אלי אלאלוף: שיפנקו את ההורים שלהם?

אלי אלאלוף: מאלצים אותם לתרבות נוראית, שלא הם רוצים אותה, אף אחד לא זקוק לה, ואנחנו מבזבזים פוטנציאל אדיר של מאות צעירים שיכולים להיות במערך היצרני של המדינה.

אלי אלאלוף: אנחנו חייבים גם לשנות את תרבות הדיבור בינינו לבין עצמנו.

אלי אלאלוף: אי-אפשר.

אלי אלאלוף: כשבאתי לפה לא הייתי מודע, אני מודה – אני בן 70, וחייתי את החיים הציבורים – לא ידעתי שיש קרע כזה גדול, אדוני היושב-ראש.

אלי אלאלוף: ואתה חייב, אתה במעמד כזה, אדוני היושב-ראש, שאתה יכול לשנות את תרבות הדיון.

אלי אלאלוף: הקיצוניים – סליחה על הביטוי – השתלטו עליו.

אלי אלאלוף: הם לא מאפשרים דיונים עניינים.

יצחק כהן: השוליים.

אלי אלאלוף: השוליים, אני מסכים, חבר הכנסת ידידי היקר יעקב מרגי.

יעקב מרגי: זה איציק כהן.

אלי אלאלוף: הוא לא יכול – תרבות הדיבור, תרבות הדיונים, הביטויים הנבחרים – ולא במקרה הם נבחרים – הם לא יאפשרו בניית מדינה אחרת.

אלי אלאלוף: אנחנו זקוקים לליכוד אדיר בתוך המדינה הזאת.

אלי אלאלוף: הסכנה היא לא בתוכנו, הסכנה היא חיצונית.

אלי אלאלוף: יש אפילו מדינות שנהנות מהעוצמה שלנו, אבל אנחנו חייבים להשתפר.

אלי אלאלוף: אנחנו חייבים, מפני שהסכנות החיצוניות קשות לכל מי שמתיימר להיות טיפה דמוקרטי; ואין דמוקרטיה אבסולוטית טובה, אנחנו יודעים את זה, אבל בינתיים אנחנו עוד דמוקרטיה לא רעה יחסית לאזור הזה.

אלי אלאלוף: אני גם אגיד משפט פוליטי-מדיני, למרות שאני לא במערכות האלה.

אלי אלאלוף: אני כן רוצה שתי מדינות לשני עמים, אבל ששני העמים יובילו כל אחד את המדינה שלו.

אלי אלאלוף: כן, חברי, אני רוצה מדינה יהודית, אבל לא לשכוח, לא להסתפק בחלק הראשון של האמירה: שתי מדינות לשני עמים, אבל כל מדינה עם ההובלה של העם שלה.

אלי אלאלוף: כן, אנחנו זקוקים למדינה יהודית עם כבוד; לא כבוד – עם מחויבות גדולה מאוד, כי אנחנו רוב ומיעוט.

אלי אלאלוף: אנחנו חייבים את זה.

אלי אלאלוף: הגדול תמיד צריך לשמור על החלש; הגדול צריך תמיד להקדים את הצרכים של החלש.

אלי אלאלוף: ולכן, בדוח – אני גאה שהייתי שותף לדוח העוני.

אלי אלאלוף: זה דוח שלא כותב שום דבר, לא על חרדים ולא על ערבים בנפרד; הוא מדבר על ילד עני וקשיש עני.

אלי אלאלוף: אנחנו חייבים ביחד להתלכד ולעשות, ועשינו בוועדה שלנו; עשינו דברים שהם טובים לכלל ישראל, גם אם זה בא כאילו לשרת קבוצה אחת מתוכנו.

אלי אלאלוף: הנושאים הבוערים שעוד לא הספקנו לטפל בהם בצורה משמעותית – והרב ליצמן פה יודע טוב ממני – זה בנושא של הרפואה הציבורית.

אלי אלאלוף: אני לא אוהב את המילה "קורסת".

אלי אלאלוף: אני צרחתי, אני מודה, בוועדה כשבאו לדבר על מערכת קורסת.

אלי אלאלוף: חבר'ה, יש מדינות שיודעות מה זה מערכת רפואית קורסת.

אלי אלאלוף: אתם רוצים שמות?

אלי אלאלוף: קל מאוד.

אלי אלאלוף: תלכו לראות.

אלי אלאלוף: אפילו צרפת צריכה ללמוד מאתנו.

אלי אלאלוף: אבל יש מה לשפר.

אלי אלאלוף: בתחום הרווחה ודאי שיש מה לשפר.

אלי אלאלוף: בתחום התעסוקה והכלכלה לאזרחים החלשים – אני חייב להגיד, זו מערכת לא חלשה; שם אני חושש שהיא קורסת.

אלי אלאלוף: כל החינוך הטכנולוגי, שהיה מספק עשרות מקומות עבודה ופיתוח כלכלי למדינה, לא מטופל.

אלי אלאלוף: הוא הוזנח מאוד.

אלי אלאלוף: ואת זה – היום במשרד האוצר הייתה לי הזכות לשבת על הנושאים האלה יחד עם מנכ"ל האוצר, בנושא של המכללות הטכנולוגיות, שזה מבטיח תעסוקה ומבטיח עתיד לאותם צעירים שהם היום out, באבטלה.

אלי אלאלוף: אנחנו חייבים לשפר גם את נושא הדיור, כולל ביישובים הערביים.

אלי אלאלוף: לא יכול להיות שההזנחה הזאת נמשכת שנים רבות, וחוק טוב הפך לחוק אסון.

אלי אלאלוף: החוק של רן כהן על הדיור הציבורי פגע באוכלוסיות החלשות; מכרו 60,000 יחידות דיור וקנו אפס, ואנחנו יודעים לאן הלך הכסף של אותה מכירה.

אלי אלאלוף: אבל כל המהפכות האלה שנדרשות לחברה שלנו – אי-אפשר לחכות להן לתקציב אחד.

אלי אלאלוף: אני מפרש האי-נוכחות של חברי הכנסת – כי זה פשוט לא נוח להם לדבר על זה שלא היו קומבינות בתקציב הזה, שלא התגודדו ליד ועדת הכספים: "תביא לי", "השוד של הקופה".

אלי אלאלוף: כל זה לא היה השנה.

אלי אלאלוף: אבל זה רק שנה ראשונה.

אלי אלאלוף: תיזהרו, אם תקציב חברתי יחיה רק שנה, אז זה הלך לאיבוד.

אלי אלאלוף: אם לא נוכל לפחות עשור, כמו שכתבנו בדוח העוני, עשר שנים, כל שנה – והשנה, תדעו לכם, גם בזכות סיעות שונות: הסיעה של הרב ליצמן, אנשי ש"ס, כולנו – ואני לא מתבייש, ואני גאה שאני שם – והסכמת שאר הסיעות, תדעו, חברים, שתקציב – זה לא נאמר באף מקום – אבל אני עושה עבודה יום-יום.

אלי אלאלוף: יש השנה בתקציב הזה 7 מיליארד שקל לאוכלוסיות חלשות.

אלי אלאלוף: 7 מיליארד שקל, ללא הצהרות.

אלי אלאלוף: ואני שונא שעושים מזה סטריפטיז.

אלי אלאלוף: חבר'ה, 3 מיליארד רק בביטוח לאומי לקצבאות קשישים וילדים.

אלי אלאלוף: והקצבה של הילדים – עם תחכום מדהים, ובראבו, וכל הברכות.

אלי אלאלוף: בדוח כתבנו שצריך לחסוך לטובת הילדים, ללא הבדל דת ולאום, אוניברסלי.

אלי אלאלוף: בתקציב שם, יש לגיל הרך לא מספיק.

אלי אלאלוף: כל הסעיפים.

אלי אלאלוף: אבל אנחנו חלמנו, ומאיר כהן, שלא פה, שבאמת היה עמוד תווך בדוח העוני שלי – אנחנו חשבנו, אם ייתנו לנו 2–3 מיליארד, נחגוג.

אלי אלאלוף: חבר'ה, יש רשימה מפורשת, מפורטת, של 7 מיליארד.

אלי אלאלוף: זה, הייתי רוצה פעם שנבוא ונציג אותה, בלי סטריפטיז; לא עשיתי את זה, לא הלכתי ואמרתי – מפני שבאמת יש צורך בעבודה של כולנו ביחד, כל הסיעות.

אלי אלאלוף: כמו שזה מתבטא בוועדות, שזה יתבטא גם במליאה.

אלי אלאלוף: תודה רבה, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, גם על דבריו וגם על כל העבודה שעשה יחד עם חברי הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת יעקב מרגי לסכם את הפרקים מתוך חוק ההסדרים שנדונו אצלו בוועדה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, זכות גדולה נפלה בחלקי ששובצתי אחרי חבר הכנסת יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יעקב מרגי: אלי, אני אומר לך תודה על האומץ ועל היושרה.

יעקב מרגי: כי אנחנו נמצאים בכלוב של זכוכית, והרבה ציניקנים לא אוהבים לשמוע את האמת.

יעקב מרגי: ועומד פה חבר כנסת עם ניסיון עשיר ורב-עשייה בתחום הזה של צמצום הפערים בפריפריה, בשכבות החלשות ובכלל ברחבי הארץ, ואומר את התחושות שלו כמי שבפעם הראשונה מעביר.

יעקב מרגי: אני הייתי שותף לחלק מהדיונים בפרק המזון ברפורמה, ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, וזה התקציב ה-11 שאני שותף לו: אני לא זוכר רפורמות כאלה שמועברות – וכולנו דיברנו, שפכנו מלל רב על חוק ההסדרים וכמה שצריך להעלים אותו, כי תמיד הוא שימש לחיסול חוקים כבדים; והנה בחוק ההסדרים הזה, הרפורמה שחבר הכנסת אלי אלאלוף העביר בוועדה היא רצינית, עם מאסה של סעיפים, ושעות על גבי שעות של דיונים רציניים.

יעקב מרגי: הוא ציין את הצוות של משרד הבריאות.

יעקב מרגי: אני אומר לך, נושאים כבדים מאוד.

יעקב מרגי: ולא ראינו שם מצלמות, כי שם אין עניינים צהובים להתעסק בהם, להוציא מהם כותרות.

יעקב מרגי: נושאים כבדים, סליחה, שצריך כדורים, התערבות לא קונבנציונלית, כדי להחזיק ראש, וזה שעות על גבי שעות וימים ולילות, ובמהלך כל השבוע – – –

יעקב ליצמן: – – – לילות של הכנה.

יעקב מרגי: וחוץ מזה, לזה צריך גם הכנה, צריך גם להכין את כל הדברים – והכול מתקתק.

יעקב מרגי: ואני מודה לך על הנאום האופטימי.

יעקב מרגי: וצריך לומר, באמת:

יעקב מרגי: היינו גם באופוזיציה והיינו חלק גדול מהתקופות שלנו כאן

יעקב מרגי: בקואליציה; תמיד אפשר לבקר, תמיד אפשר לשאול שאלות:

יעקב מרגי: את החצי מיליארד האלה אולי היינו מעבירים לזה, לא יותר טוב?

יעקב מרגי: מה שלא תעשה, תמיד יש.

יעקב מרגי: לא עליך המלאכה לגמור.

יעקב מרגי: אבל אנחנו זוכרים תקציבים קשים מאוד.

יעקב מרגי: אלי, היו פה תקציבים אגרסיביים, פוגעניים כלפי אוכלוסיות מסוימות.

יעקב מרגי: הייתה פה הבעת מחאה, חברי כנסת שישבו פה על הרצפה.

יעקב מרגי: היו ימים של תסכול, שנזרקו פה באוויר דפי התקציב.

יעקב ליצמן: שקיות חלב.

יעקב מרגי: התקציב הזה, אין בו גזירות, קודם כול.

יעקב מרגי: יש בו "סור מרע".

יעקב מרגי: זה תקציב שאין בו גזירות.

יעקב מרגי: זה תקציב שנגע בהרבה סעיפים, והרבה דברים טובים, ולפעמים גם כאופוזיציה צריך לומר זאת.

יעקב מרגי: אני זכיתי לא להרבה בחוק ההסדרים, ואני אתייחס לכך, כי זו החובה שלי, ככה, בסיכום.

יעקב מרגי: בסעיף הראשון, שזה סעיף 52, שדוחה את היישום – לא של כל יום חינוך ארוך.

יעקב מרגי: זה נשמע כאילו זו גזירה, אבל עד הדחייה של מימוש יום חינוך ארוך במלואו פורסמו צווים רבים והוא מיושם; בגני-הילדים הוא מיושם, בחלק ממערכות החינוך באוכלוסיות שונות, כך שהכוס, עדיין לא מחציתה מלאה אלא רובה מלאה.

יעקב מרגי: ותיקנו עוולה בסעיף 54, שהועברה בממשלה הקודמת, ביטול של מה שהיה נקרא "חוק נהרי", שמחובת הרשויות לתקצב את כלל ילדי הרשות במידה שווה.

יעקב מרגי: ברצונה יכולה רשות – ואז אנחנו, בית-המחוקקים של מדינת ישראל, של העם היהודי, התיר, התיר להקצות משאבים לחינוך לא במידה שוויונית, על-ידי זה שאפשרו לראשי הרשויות, ואנחנו מתקנים זאת.

יעקב מרגי: ושוב, אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לדברים שאמר פה חבר הכנסת אלי אלאלוף, וזה המקום גם להודות – זה לא מובן מאליו: זה מנגנון רציני, איכותי.

יעקב מרגי: איכות ההון האנושי של עובדי הכנסת, בעלי המקצועות והתפקידים בכנסת – אנחנו מרגישים זאת יום-יום בוועדות, יום-יום בדיונים.

יעקב מרגי: אתה רואה שהמערכת עובדת, משומנת, וזה המקום גם – כי זה לא מובן מאליו, ואנחנו תמיד רצים.

יעקב מרגי: ואם כבר, אסיים בנקודה הזאת, ואני חושב שדיברנו על זה על רגל אחת: סוגיית המצלמות.

יעקב מרגי: אני חושב שכדאי באמת באמת לחשוב ולשקול, אפילו תקים ועדה ציבורית שתחשוב על זה.

יעקב מרגי: מתקיימים פה בוועדות דיונים רציניים, איכותיים, שיכולים לזקוף את קומתו של העם הזה.

יעקב מרגי: אבל אנחנו מספקים לו את המראות האלה, כשמטבע הדברים אין חובה שכל חברי הכנסת יהיו; הציבור לא יורד לפרטים הקטנים.

יעקב מרגי: הוא חושב שזו התכלית, או שחושב שאותו שיח מתלהם מהקצוות זה מנת חלקנו 24 שעות פה בבית הזה.

יעקב מרגי: שווה לשקול מה כן משדרים, באופן קבוע, לא לפי נושא, באיזו נוסחה מאוזנת, מהמליאה, ולהכניס בלוח השידורים את דיוני הוועדות.

יעקב מרגי: כי דיוני הוועדות הם פניה האמיתיים של הכנסת המכובדת הזאת.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן הסיכומים של ראשי הוועדות שרצו לסכם את הדיונים אצלם.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו גם הודעה, שימסור אותה סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן – בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כדי לשמור על רמת שקיפות מקסימלית, לפני ההצבעות על חוק התקציב לשנים 2015 ו-2016 אני מבקש למסור את ההודעה הזו.

יצחק כהן: אבל לפני זה אני מצטרף לדבריהם של יושבי-ראש הוועדות על באמת – גם שגית פה.

יצחק כהן: אני מברך אתכם על עבודה באמת יוצאת מן הכלל, בזמן קצר יחסית, עבודה מקצועית, מעמיקה, למרות כל הפירוטכניקה מסביב של חברי האופוזיציה, שלצערי, נער הייתי גם זקנתי, והייתי באופוזיציה – וזה לא רמה, אבל לא חשוב.

מירב בן ארי: – – – הייתי ברוב הדיון, והם אמרו שהיה דיון יחסית רגוע.

יצחק כהן: יפה.

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, זה אולי התקציב ה-15 שלי, ויש פה משהו מיוחד בתקציב הזה, משהו מאוד מיוחד, משהו ששונה באופן קיצוני משאר התקציבים שהיו עד היום, בהיבט החברתי שלו, בהיבט הכלכלי שלו, בכמות הרפורמות המאוד-מאוד משמעותיות, ברצינות של כל משרדי הממשלה, בלי יוצא מן הכלל, ברצינות של חברי הכנסת, שלקחו על עצמם משימה מאוד כבדה, שהם יודעים שהיא כפוית טובה: הם יודעים שהם לא יוכלו להביא את המהות האמיתית לעיון הציבור, מכיוון שכפי שאמרתי, הפירוטכניקה משתלטת על הדיונים.

יצחק כהן: אבל בכל אופן, למרות הכול הם הצליחו להעביר תקציב יוצא מן הכלל, בעבודת כנסת, עבודת חקיקה מפוארת, ועל כך ברכותי לך, אדוני היושב-ראש, שאתה זה רוח המפקד, וליושבי-ראש הוועדות, לחברי הכנסת, לכבוד השרים.

יצחק כהן: על כל פנים, כפי שאמרתי, כדי לשמור על שקיפות מקסימלית, אז לפני ההצבעות על חוק התקציב לשנים 2015–2016 אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, למסור הודעה זו: מעבר להסכמים הקואליציוניים שנחתמו עם כינונה של הממשלה ה-34, אין הסכם בכתב בקשר להצבעה על חוק התקציב לשנים 2015 ו-2016, והצעת חוק התקציב משקפת את סדרי העדיפויות של הממשלה, כפי שאושרו על-ידה ביום 5 באוגוסט 2015, ובכלל זה מספר החלטות ליישום חלקים מההסכמים הקואליציוניים כאמור, בשינויים מסוימים.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, במצב זה, סעיף 1 לחוק הממשלה, המחייב להביא לפני הכנסת כל הסכם בכתב בקשר עם ההצבעה על התקציב, לא חל.

יצחק כהן: עם זאת, לשם הזהירות ומתוך רצון לקיים את רוחו של הסעיף האמור באופן המלא ביותר, אני מבקש להפנות באופן מפורש למספר החלטות הממשלה שהתקבלו ליישום ההסכמים כאמור ואשר חלקן שולבו בהצעות החוק השונות שעומדות להצבעה: א.

יצחק כהן: לצורך יישום סעיף 45 להסכם הקואליציוני עם סיעת כולנו וסעיף 95 להסכם הקואליציוני עם סיעת ש"ס, הוחלט בהחלטת הממשלה מס' 360 מיום 5 באוגוסט 2015 להגדיל את מלאי פתרונות הדיור הציבורי ולתקצב בהתאם 280 מיליון ש"ח בתקציב משרד הבינוי בשנת 2016.

יצחק כהן: ב.

יצחק כהן: לצורך יישום סעיף 51 להסכם הקואליציוני עם סיעת כולנו, הוחלט בהחלטת הממשלה מס' 361 מיום 5 באוגוסט 2015 לאמץ בשנת 2016 שורה של צעדים לצורך טיפול בעוני וליצירת שוויון הזדמנויות.

יצחק כהן: ג.

יצחק כהן: לצורך יישום סעיף 53 להסכם הקואליציוני עם סיעת ש"ס, הוחלט בהחלטת הממשלה מס' 718 מיום 15 בנובמבר 2015 להסמיך את שר האוצר ואת השר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל ליישם את ההסכם האמור לעניין מימון הפחתת מס ערך מוסף לאפס לתחבורה ציבורית, למים ולחשמל למעוטי יכולת.

יצחק כהן: ד.

יצחק כהן: לצורך יישום סעיף 78 להסכם הקואליציוני עם סיעת יהדות התורה, הוחלט בהחלטת הממשלה מס' 362 מיום 5 באוגוסט 2015 על שינוי מבנה קצבת הילדים והנהגת חיסכון ארוך טווח לכל ילד.

יצחק כהן: יישר כוח.

יצחק כהן: ה.

יצחק כהן: לצורך יישום סעיף 54 להסכם הקואליציוני עם סיעת כולנו, הוחלט בהחלטת הממשלה מס' 363 מיום 5 באוגוסט 2015 על הקמת צוות לבחינת סיוע לאוכלוסיית העצמאים במשק אשר נקלעים למצב אבטלה.

יצחק כהן: ו.

יצחק כהן: לצורך יישום סעיף 60 להסכם הקואליציוני עם סיעת יהדות התורה וסעיף 71 להסכם הקואליציוני עם סיעת ש"ס, הוחלט בהחלטה מס' 396 מיום 5 באוגוסט 2015 לקדם סיוע כספי לאברכים.

יצחק כהן: בהמשך להחלטה האמורה, בכוונת משרדי הממשלה השונים לקדם, בעזרת השם, בשבוע הקרוב הצעת החלטה לממשלה אשר עניינה הפעלת מנגנון קרן סיוע ללומדי תורה נזקקים בסכום של כ-100 מיליון ש"ח בשנה, ובמקביל תקצוב נוסף של קרן הסיוע לסטודנטים, כך שהסכום הכולל של הקרן יעמוד על כ-117 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: ז.

יצחק כהן: לצורך יישום סעיף 62 להסכם הקואליציוני עם סיעת ש"ס, הוחלט בהחלטה מס' 418 מיום 5 באוגוסט 2015 על תיקון חוק חינוך ממלכתי בעניין השתתפות רשות מקומית בתקציב מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים הפועלים בתחומה – מה שנקרא "חוק נהרי".

יצחק כהן: ח.

יצחק כהן: לצורך יישום סעיף 71 להסכם הקואליציוני עם סיעת כולנו, סעיף 39 להסכם הקואליציוני עם סיעת הבית היהודי וסעיף 37 להסכם הקואליציוני עם סיעת ש"ס, הוחלט בהחלטת הממשלה מס' 364 מיום 5 באוגוסט 2015 על הקצאת סכום של 600 מיליון ש"ח לצורך שיפור תנאי השכר של חיילי החובה.

יצחק כהן: ט.

יצחק כהן: בהחלטת הממשלה מס' 674 מיום 8 בנובמבר 2015, שהתקבלה בהמשך להחלטה מס' 359 מיום 5 באוגוסט 2015, הוחלט להקצות סכומים כמפורט בנספח להחלטה, וזאת לצורך יישום סעיפים בהסכמים הקואליציוניים עם סיעות הבית היהודי, ש"ס ויהדות התורה.

יצחק כהן: עוד נקבע בסעיף 3(ג) להחלטה האמורה כי יוסמכו ראש הממשלה ושר האוצר להחליט על יישום נוסף של ההסכמים הקואליציוניים.

יצחק כהן: בהתאם לאמור, ולנוכח הנחיית היועץ המשפטי לממשלה מס' 1.

יצחק כהן: 1801 בדבר יישום הסכמים פוליטיים בעלי משמעות תקציבית, ולפני אישור הצעת חוק התקציב לשנים 2015 ו-2016 בוועדת הכספים של הכנסת, פורטו בפני הוועדה ההקצאות שהוסכמו לצורך היישום הנוסף של ההסכמים כאמור.

יצחק כהן: כלל ההקצאות כאמור מפורטות בהצעת חוק התקציב ואושרו בוועדה.

יצחק כהן: בנוסף, אדוני היושב-ראש, בהתאם להנחיית היועץ המשפטי לממשלה האמורה, כל הסכם פוליטי תקציבי שנערך אגב אישור הצעת חוק התקציב בכנסת יוקרא לפרוטוקול בטרם אישור חוק התקציב.

יצחק כהן: בהתאם לאמור, פורטה השנה לראשונה בפני ועדת הכספים של הכנסת רשימת ההסכמים הפוליטיים-תקציבים שאינם הסכמים קואליציוניים ואשר הושגו בעל-פה עם חברי כנסת מהסיעות השונות כחלק מקידום הפעילות בשלבים השונים של חקיקת התקציב והצעות החקיקה לתוכנית הכלכלית לשנים 2015 ו-2016 וההצבעה על הצעות החוק כאמור, בשים לב לתפקידם של חברי הכנסת בכנסת.

יצחק כהן: עוד אבקש לציין, כי לנוכח התחייבויות תקציביות חדשות שהצטברו לאחר אישור התקציב בממשלה, החליטה הממשלה ביום 15 בנובמבר 2015, בין היתר, על הפחתה של בסיס תקציב משרדי הממשלה בשנת הכספים 2016 בשיעור של 0.7%, כמפורט בטבלה שבנספח להחלטה זו.

יצחק כהן: כמו כן, הוחלט להפחית את בסיס ההרשאה להתחייב בהתאמה ולכל הפחות בשיעור האמור.

יצחק כהן: מסיבות טכניות, השינויים התקציבים הכרוכים ביישום החלטה זו ייערכו לאחר אישורו של התקציב.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך מאוד.

יצחק כהן: אני מודה לכם, חברי חברי הכנסת, ומביע את תקוותי שמחר, בעזרת השם, יאושר חוק התקציב 2015–2016 בקריאה שנייה שלישית, ובא לציון גואל, ושעם ישראל יתחיל לצמוח ולפרוח ויבוא השלום בגבולנו, אמן כן יהי רצון.

יצחק כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לך, סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן ביקש להתערב בדיון בשלב זה, ואנחנו נאפשר לו ודאי.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אקצר מאוד.

יעקב ליצמן: אני נכחתי בדיון עכשיו, וחייבים לציין כמה נקודות לגבי התקציב.

יעקב ליצמן: א.

יעקב ליצמן: בתקציב הזה יש המון רפורמות רציניות שאני לא זוכר שהיו אי-פעם.

יעקב ליצמן: לעומת זאת, יש כל כך הרבה הטבות שהשר נתן, שר האוצר נתן כסף.

יעקב ליצמן: בדרך כלל, רפורמות זה גזירות.

יעקב ליצמן: אתה לא שם לב שאין צעקות ברחוב.

יעקב ליצמן: הורידו מע"מ – יש רפורמות, הכול בסדר.

יעקב ליצמן: יש תוספות, ואני לא מדבר על מה שהיה אתמול בוועדת כספים.

יעקב ליצמן: אגב, בדיעבד דווקא טוב שזה יצא, שכולם ידעו מה שזה, שלא רק הקואליציה מקבלת כסף.

יעקב ליצמן: כולם מקבלים כסף.

יעקב ליצמן: ראית שם באופוזיציה אנשים נכבדים, התמונה שלי לא מופיעה שם, אבל אחרים מהאופוזיציה כן מופיעים שם.

יעקב ליצמן: זה דבר אחד.

יעקב ליצמן: הדבר השני – צריך לברך את השר, וזה לא הודגש מספיק, על מה שעושים בדיור.

יעקב ליצמן: מנסים לעשות מהפכות, שזה דבר – זה לא בן-יום שאפשר להפוך, אבל עושים עבודה טובה.

יעקב ליצמן: אני דיברתי עם השר על כך שצריך לחשוב גם על מענקים לדירות יד שנייה בנגב ובגליל ובפריפריה.

יעקב ליצמן: לא חייבים לקנות דווקא דירה חדשה; יש הרבה דירות ריקות שזוגות צעירים צריכים לקבל.

יעקב ליצמן: זה הדבר השני.

יעקב ליצמן: הדבר השלישי – בסופו של דבר, איציק כהן פירט היום את כל הדברים, והוא אמר שאין הסכמים.

יעקב ליצמן: איציק, אמרת היום שאין הסכמים נוספים.

יעקב ליצמן: מחר השאלה הראשונה מהאופוזיציה: האם יש הסכמים, הבטחות, של ראש הממשלה?

יעקב ליצמן: ובדרך כלל אנחנו מקבלים את זה.

יעקב ליצמן: אני מניח שהם מתכוונים בין הלילה למחר בבוקר.

יעקב ליצמן: הודעת כבר שאין.

רועי פולקמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: איך אומרים?

יולי יואל אדלשטיין: הלילה עודנו צעיר.

רועי פולקמן: הלילה עוד צעיר.

יעקב ליצמן: כן, אבל לא צופה משברים.

יחיאל חיליק בר: איציק יודע על מה הוא מדבר.

יחיאל חיליק בר: הוא יודע על מה הוא מדבר.

יעקב ליצמן: אני לא צופה שום משבר.

יעקב ליצמן: אני חושב שצריך לשבח את שר האוצר ולהגיד לו מילה טובה על איך שהוא ניהל את זה, אף שאני לא מסיעתו, אבל הוא בקואליציה.

יעקב ליצמן: אני אומר לכם: מזמן לא ראיתי דרך כזאת שכולם יוצאים מרוצים.

יעקב ליצמן: הוא נותן כסף ועוזר במשברים.

יעקב ליצמן: אני בטוח שבעזרת השם הוא ימשיך.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב ליצמן, שר הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: הכרזה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת לוח תיקונים להצעת חוק התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016, התשע"ו–2015 – לתחום ולתוכניות.

נאזם בדר: כמו כן הונח היום על שולחן הכנסת לוח תיקונים להצעת חוק התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016, התשע"ו–2015 – תיקונים הנובעים מסכימה מחודשת של הסכומים ששונו בתוכניות, תחומי הפעולה וסעיפי התקציב.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, ו' בכסלו התשע"ו, 18 בנובמבר 2015, בשעה 14:45.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.