ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 63, 2015-11-16 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ד' בכסלו התשע"ו, 16 בנובמבר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נכנסים לשבוע התקציב, לפי סדרי דיון מיוחדים שנקבעו בוועדת הכנסת, ולכן נא לעקוב אחרי כל מה שנקבע.

יולי יואל אדלשטיין: הזמנים הם לא בדיוק זמנים רגילים; יש גם עניין של חלוקת הזמן להסתייגויות ולהצגת הדברים ולהצבעות, אז אנא מכם, תעקבו.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21), התשע"ו–2015; הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 124) (עבירות המתה), התשע"ו–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2211/20 וכלה בהצעת חוק פ/2223/20 – הצעת חוק קיצור תקופת הצינון לבכירי מערכת הביטחון (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על תרופות), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק שקיפות בהצהרת הון לנבחרי ציבור בכירים, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר וחמד עמאר; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – ארגון סטודנטים ארצי יציג), התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת ינון מגל; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – העברת סמכויות למשרד להגנת הסביבה), התשע"ו–2015, מאת חברת הכנסת ציפי לבני; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – סייגים להגבלת הספקת חשמל, מים וטלפון), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – ביטול כלובים בתעשיית הביצים), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, שרן השכל, יואב בן צור, איציק שמולי, מאיר כהן, דב חנין, איל בן ראובן, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, מכלוף מיקי זוהר ומירב בן ארי; הצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (תיקון – ביטול החוק), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון – פטור מהיטל הטמנה בגניזת תשמישי קדושה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון – שלילת מימון ממפלגה שקוראת להטלת חרם על מדינת ישראל), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ועודד פורר;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק העונשין (תיקון – גזר-דין עונש מוות למורשע ברצח בנסיבות טרור), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, עודד פורר, בצלאל סמוטריץ ואורן אסף חזן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לדמי אבטלה ודמי לידה למי ששהה בשליחות מטעם גוף מוכר), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, יפעת שאשא ביטון, רחל עזריה, נורית קורן, יעקב מרגי, אורי מקלב, רוברט אילטוב, עודד פורר, חמד עמאר ורועי פולקמן; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – הגברת התחרותיות בשוק הכשרות), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת ינון מגל, טלי פלוסקוב, איתן כבל, יואל חסון, רויטל סויד, אורן אסף חזן, סופה לנדבר, אברהם נגוסה ונאוה בוקר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/973); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אנחנו נעבור לאחת מהצעות החוק שהוזכרו, הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21), התשע"ו–2015, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה, שימו לב, קיבלה פטור מחובת ההנחה, והונחה כראוי על שולחן הכנסת כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק כבוד שר הביטחון חבר הכנסת משה בוגי יעלון.

משה יעלון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21), התשע"ו–2015.

משה יעלון: תיקון מס' 19 לחוק, ממרס 2014, אשר החליף את חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם משנת 2002, הוסיף לחוק שירות ביטחון את פרק ג'1 וקבע במסגרתו הסדרים חדשים לגיוס חרדים.

משה יעלון: מאחר שתיקון מס' 19 עורר התנגדות עזה בקרב הציבור החרדי, עלה חשש לפגיעה בתהליך החיובי, שניצניו החלו קודם לכן, אשר הצביע על עלייה מתמדת והדרגתית במספר המתגייסים בקרב ציבור זה, שהתחוללה ממילא עוד טרם הפעלת הוראות התיקון האמור.

משה יעלון: על-פי מדיניות הממשלה שהתגבשה בעניין זה, נכון וראוי להמשיך ולקדם את העמידה ביעדי הגיוס בקרב הציבור החרדי למערך השירות הצבאי והשירות הלאומי-אזרחי בדרך מאפשרת, תוך יצירת אמצעים ממשיים להשגת מטרה זו.

משה יעלון: החוק המוצע בא לתקן את ההסדר בחוק שנקבע במסגרת תיקון מס' 19, מתוך כוונה להגיע לעמידה ביעדי הגיוס בקרב הציבור החרדי על יסוד שיתוף פעולה אמיתי.

משה יעלון: על-פי החוק המוצע, תוארך תקופת ההסתגלות משלוש שנים, מיום תחילתו של תיקון מס' 19, לשש שנים, מהיום האמור, והיא תיקרא "תקופת ההסתגלות הראשונה".

משה יעלון: תקופת הקבע תהפוך לתקופת הסתגלות נוספת, ותיקרא "תקופת ההסתגלות השנייה", ואורכה יהיה שלוש שנים.

משה יעלון: במסגרת תקופת ההסתגלות הדו-שלבית האמורה יקודם הליך שילובו של המגזר החרדי בשירות הצבאי או האזרחי במתכונת וולונטרית.

משה יעלון: ההסדר המוצע אינו קובע הוראות לעניין טיבו ואופיו של הסדר קבע שיחול ביחס לגיוס בקרב המגזר החרדי בהמשך.

משה יעלון: הארכת תקופת ההסתגלות הראשונה תאפשר התנסות ארוכה יותר והפקת לקחים לגבי תהליכי הגיוס, ותאפשר השלמת ההליכים להקמת מנגנונים לשם פיקוח ואכיפה על הוראות פרק ג'1 לחוק – הליכים שהתעכבו בין השאר בשל התפזרות הכנסת התשע-עשרה.

משה יעלון: בנוסף, הארכת התקופה תאפשר לגבש אמצעים שיסייעו לקידום שילובם של בני המגזר החרדי בשירות סדיר ובשירות לאומי-אזרחי, ולמצות את הניסיון לקדם את שילוב המגזר החרדי במסגרות השירות תוך נקיטת אמצעים שקיימת הסתברות ממשית שישיגו שילוב כאמור בדרך של שיתוף פעולה ובהסכמה.

משה יעלון: במהלך תקופת ההסתגלות השנייה ימשיכו לחול הוראות סימן ה' לפרק ג'1 לחוק, ואולם, במקרה של אי-עמידה ביעדי הגיוס, יהיו זכאים כלל תלמידי הישיבה לדחיית שירות עד גיל 21 בלבד, ודחיית השירות למי שגילו עולה על 21 תתאפשר רק בשיעורים שיקבע שר הביטחון לפי שיקול דעתו לכל שנת גיוס, בשים לב ליעדי הגיוס באותה שנה.

משה יעלון: לשם קידום העמידה ביעדי הגיוס לשירות צבאי ולשירות לאומי-אזרחי מקרב המגזר החרדי, הן במהלך תקופת ההסתגלות הראשונה והן במהלך תקופת ההסתגלות השנייה, מוצע על-פי החוק להקים צוות בין-משרדי, שיקדם תוכניות רב-שנתיות לשתי התקופות האמורות, הכוללות אמצעים שיש הסתברות סבירה וממשית שיביאו לקידום העמידה ביעדי הגיוס כאמור.

משה יעלון: מסקירה על פני השנים האחרונות, אנחנו עדים לתהליך חיובי מאוד של השתלבות תלמידי הישיבות במעגלי השירות הכלליים, הן בצה"ל והן בשירות האזרחי.

משה יעלון: ראוי לעודד את המשך התהליך הזה בשנים הקרובות באופן מאפשר, ולהאריך את תקופות ההסתגלות, כפי שמוצע בהצעת החוק שלפנינו, כדי שהמגמות החיוביות של ההשתלבות תימשכנה ללא איום על פגיעה באורחות חיים ובאמונות.

משה יעלון: אני מבקש כי הצעת החוק תאושר ותועבר להמשך דיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר הביטחון חבר הכנסת יעלון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מדברים על קריאה ראשונה, ולכן יש לנו כאן רשימת דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה תהיה חברת הכנסת יעל גרמן – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הביטחון, חברותי חברות הכנסת וחברי חברי הכנסת, אני כל כך מעריכה את שר הביטחון, מכל הבחינות, מקצועית ואישית, שאני בטוחה שהוא לא מאמין למה שהוא אמר כרגע ושהוא אמר את מה שהוא אמר בכורח הנסיבות הפוליטיות.

יעל גרמן: החוק שמונח בפנינו ושאנחנו מתבקשים לאשר הוא חוק ציני שעושה חוכא ואטלולא מהחוק ומפסק-דין שניתן כבר בשנת 2012 בעניינו של חוק טל; פסק-דין שבא ואמר שחוק טל לא הצליח ויש לבטל אותו ולא לחדש אותו, מפני שכל הזמן דחו את מועד הגיוס.

יעל גרמן: בפסק-הדין הזה שופט אחרי שופט ושופטת באים ואומרים מדוע אין סתירה בין ההלכה לבין חובת גיוס; באים ומצטטים שלא רק חובה היא ללמוד תורה אלא יש גם חובה לצאת למלחמת מגן.

יעל גרמן: גם זה כתוב בתורה, שחייבים לצאת למלחמת מגן.

יעל גרמן: ומי יצא למלחמת מגן אם לא חיילים?

יעל גרמן: כך שבואו נשים את הדברים בפרופורציה.

יעל גרמן: החוק הזה לא בא לשרת את התורה; החוק הזה לא בא מפני שבתורה מבקשים שלא יהיו חיילים.

יעל גרמן: החוק הזה בא כאתנן פוליטי למפלגות חרדיות שהנבחרים שלהן אפילו אינם שועים ואינם מקשיבים לרצון של הבוחרים שלהם ושל הרוב.

יעל גרמן: כי, להערכתי, בקרב החרדים יש רצון להתגייס, יש רצון להיות חלק מעם ישראל, יש רצון להשתלב בכוח העבודה, יש רצון ללמוד ולהגיע לאקדמיה ולהגיע לכל מה שכולם מגיעים.

יעל גרמן: אבל אתם מונעים את זה מהם.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: למה אתם מונעים מהם?

יעל גרמן: למה הממשלה הולכת בעקבות דרישה חסרת היגיון, חסרת צדק, חסרת תוחלת, דרישה שהבג"ץ קם נגדה?

יעל גרמן: מה אנחנו עושים היום?

יעל גרמן: באים ואומרים שהחוק שאנחנו העברנו לפני שנה וחצי, באפריל 2014 – לא כל כך הרבה זמן, אנחנו היום רק בנובמבר – חוק שהיה מידתי, חוק שבא ואמר:

יעל גרמן: בואו ניתן ארכה לשלוש שנים, בואו נגייס בצורה מתונה, בואו נציב יעדים שאם הם יתמלאו, אנחנו נוכל בהמשך בכלל לבטל את החובה – לא את החובה של הגיוס, אלא את היעדים.

יעל גרמן: כל כך נכון וכל כך מאוזן וכל כך מידתי.

יעל גרמן: ומה היום אנחנו באים ועושים?

יעל גרמן: עושים צחוק מבית-המשפט ומבית-המחוקקים שהצביע בעבור החוק הזה לפני שנה וחצי.

יעל גרמן: באים ואומרים: בואו נאריך את זה בשש שנים, לאחר מכן – בעוד שלוש שנים.

יעל גרמן: אבל על זה דיבר בית-המשפט בחוק טל, בבג"ץ ב-2012 – על כך שהדחיות הן לא סבירות.

יעל גרמן: ומה נעשה?

יעל גרמן: למעשה, אנחנו היום מעבירים מסר למגזר החרדי: אנחנו מוותרים לכם.

יעל גרמן: אם ב-2012 הייתה איזו תזוזה – וצדק שר הביטחון, ואני מצטערת שהוא לא פה; זה נכון, מספר המתגייסים הלך ועלה.

יעל גרמן: אני מחזיקה בידי כאן את הנתונים: ב-2012 – 1,300, ב-2013 – 1,400, ב-2014 – 1,900, ב-2015 – 2,300 וב-2016 – 2,700 מתגייסים, זאת הייתה איזו מגמה – הרי שהיום, עם החוק הזה, בשנה הבאה אנחנו נחזור ל-600 או 700 מתגייסים, כמו שהיו בשנת 2010 ושבגלל זה בג"ץ 2012 פסל את חוק טל ואמר שיש לחוקק חוק יותר מתון, מאוזן וצודק.

יעל גרמן: אז אני מבקשת היום מבית-הנבחרים שלא לעשות צחוק מבג"ץ, לא לעשות צחוק מבית-הנבחרים ולא לעשות צחוק מהאוכלוסייה החרדית, שרוצה להשתלב במדינת ישראל, והיא תהיה מוכנה להשתלב, והיא תהיה מוכנה גם לעשות שירות חובה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2015 ו-2016, התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015, שהחזירו ועדת הכספים, ועדת הפנים והגנת הסביבה, ועדת הכלכלה, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות והוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובסעיפים מהצעת חוק התוכנית הכלכלית; הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015, שהחזירו ועדת הכספים, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ועדת הפנים והגנת הסביבה, ועדת החינוך התרבות והספורט והוועדה המשותפת לוועדת הכספים וועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 207), התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה ראשונה)

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שוב אנחנו עדים לזיגזג של ממשלות נתניהו – פעם לכאן, פעם לכיוון ההפוך.

מנואל טרכטנברג: שוב אנחנו עדים לאובדן דרך.

מנואל טרכטנברג: אין אסטרטגיה לממשלות נתניהו לקדם ולהתמודד עם האתגרים הכי משמעותיים שיש לחברה הישראלית.

מנואל טרכטנברג: האתגר הוא השילוב של כל השבטים שעליהם דיבר הנשיא ריבלין.

מנואל טרכטנברג: החברה הישראלית היא מגוונת, מורכבת מקבוצות שונות, ועלינו למצוא את המכנה המשותף.

מנואל טרכטנברג: התפיסה של הציבור האחר את החרדים כאילו הם רוצים להמשיך ולהסתתר מאחורי חומות הגטו היא תפיסה לא נכונה.

מנואל טרכטנברג: הציבור החרדי ברובו רוצה להיות חלק אינטגרלי של מדינת ישראל, והשאלה היא אם אנחנו מאפשרים בחוכמה, באורך-רוח, בכבוד הדדי, לאפשר להם את הכניסה לתוך החברה הישראלית, על כל המרכיבים המרכזיים שלה, בין שזה ההשכלה, בין שזה ההכשרה, התעסוקה, וכן, גם השירות – השירות הלאומי, השירות הצבאי, השירות האזרחי.

מנואל טרכטנברג: לצערי הרב, התשובה היא שהממשלות האחרונות לא השכילו לפלס דרך לציבור החרדי בצורה עקבית, בצורה שמכבדת, בצורה שלא עושה צחוק מהחוק וגם לא מהציבורים השונים.

מנואל טרכטנברג: אני, כראש המועצה להשכלה הגבוהה במשך חמש שנים, פעלתי רבות לשלב את הציבור החרדי, את הצעירים החרדים, בתוך האוניברסיטאות והמכללות, כדי שיוכלו לרכוש את הכלים שיאפשרו להם להשתלב בתעסוקה; ואכן, זה קורה.

מנואל טרכטנברג: רבותי, זה סוד כמוס שיש כיום יותר מ-11,000 סטודנטים חרדים שלומדים במוסדות להשכלה גבוהה ורוכשים מקצוע, ואחוזי ההסבה המקצועית שלהם מגיעים ל-80%–90%, וזו הצלחה אדירה – בלא שהלכנו על הראש שלהם, בלא שיצאנו בהכרזות פומפוזיות שאחר כך התהפכו.

מנואל טרכטנברג: אני מציע לכולנו קודם כול להיות עקביים, להכתיב לעצמנו מטרות נכונות באשר לשילוב של הציבור החרדי, ולא כל פעם להתגושש אתם ואחר כך להתקפל בגלל לחצים פוליטיים.

מנואל טרכטנברג: זה לא מכבד את מדינת ישראל וזה לא מכבד את הציבורים השונים שבה.

מנואל טרכטנברג: אני אצביע נגד החוק הזה כהצבעת מחאה על אובדן הדרך, על חוסר העקביות ועל חוסר הכבוד ההדדי.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לפרופסור מנואל טרכטנברג, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: אם הוא הודיע, אז נאחר אותו, אבל כעיקרון, חברי הכנסת, זה לא דיון סיעתי; זה דיון אישי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שהפסיד את תורו – תרם לקיצור ההליכים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת מנחם אליעזר מוזס, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, אלעזר שטרן וכן הלאה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק השוויון בנטל הביא מזור לאזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: סוף-סוף, אחרי 67 שנים, הובא לפתחה של הכנסת חוק שתיקן קרעים בחברה הישראלית מאז הקמת המדינה, במשך 67 שנים; סוף-סוף אין הבדל בין דם לדם וכולנו נקראים אל הדגל.

מיקי לוי: אני מאוד מעריך את שר הביטחון, אבל ההסברים שהוא הביא בפנינו אינם רציניים.

מיקי לוי: אני מאמין שגם שר הביטחון בעצמו אינו מאמין בדברים שהוא אמר.

מיקי לוי: הרי רק לפני כשנה שר הביטחון, ראש הממשלה ושאר שרי הליכוד וחברי הליכוד וחברי הקואליציה הקודמת הצביעו בעד החוק הזה.

מיקי לוי: איך אותם שרים, איך אותם חברי כנסת, יכולים להסתכל היום על עצמם בראי ולהצביע אחרת?

מיקי לוי: איך אפשר לחיות עם הדבר הזה?

מיקי לוי: הם עושים שקר בנפשם.

מיקי לוי: בעניין הזה אתם תביאו בעצם ההצבעה על החוק הזה לקרע בחברה הישראלית.

מיקי לוי: נשאלת השאלה: האם הציבור החרדי אינו רוצה בהשתלבותו בחברה?

מיקי לוי: התשובה הנחרצת: ודאי שהוא רוצה.

מיקי לוי: הדרך היא דרך השירות הצבאי.

מיקי לוי: מי שתורתו-אומנותו – גם על זה ניתנה התשובה בוועדת פרי.

מיקי לוי: ההשתלבות נעשתה בשלבים ולא בבת-אחת ולא בכפייה.

מיקי לוי: מי שלא רוצה ללכת לשירות הצבאי, ניתנה לו האופציה ללכת לשירות הלאומי ולשירות האזרחי.

מיקי לוי: הרי אלה בדיוק אבני היסוד להשתלבותם לאחר מכן בשוק העבודה ולהיותם חלק מהחברה שלנו.

מיקי לוי: הדבר ידוע עוד מימי עברו הקדום של העם היהודי.

מיקי לוי: היה גדעון בן יואש, השופט החמישי בספר שופטים, שהציל את ישראל מיד מדיין ועמלק.

מיקי לוי: הוא מהווה מופת של מנהיג שקול, מצביא נועז ומקור למורשת הדוגמה האישית.

מיקי לוי: הרי כל העם יצא למלחמה כדי לשרוד, כדי להילחם בעמלקים.

מיקי לוי: כל הגעתו של העם היהודי ממצרים לארץ-ישראל, בערך 40 שנה – כל המהלך הזה לווה במלחמות על מנת להגשים את החלום ולהתיישב בארץ הזאת.

מיקי לוי: מי שיצביע היום נגד החוק הזה מצביע נגד המורשת שלנו כעם שוחר שלום אבל כעם לוחם כדי להבטיח את עצמאותנו.

מיקי לוי: תסתכלו בראי תשאלו את עצמכם אם זאת הדרך.

מיקי לוי: בושה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

יואל חסון: רשימת הדוברים לא מעודכנת על המסך.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני חושב דווקא שדברי עכשיו יהיו מיועדים לחברי יש עתיד ובראשם השר פרי, שהיה יושב-ראש ועדת פרי.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אני לא יודע למה ראש המפלגה יאיר לפיד משום מה לא נמצא כאן, כי את הציטוט הראשון אני רוצה להביא מדבריו, משני מקורות: אחד במערכת הבחירות ואחד מעיתון חרדי שהוא התראיין בו.

מנחם אליעזר מוזס: הוא מודיע שם כך: סנקציות פליליות לא היו יצירתי או יצירת אנשי יש עתיד.

מנחם אליעזר מוזס: זה בכלל לא היה אצלנו, כל העניין הזה, בראש המערכה.

מנחם אליעזר מוזס: זה דווקא בא משולחנו של היועץ המשפטי לממשלה, ולא ממני ולא מאנשי מפלגתי.

מנחם אליעזר מוזס: אם כן, נשאלת השאלה: אז מה קרה היום?

מנחם אליעזר מוזס: מה קרה היום שאני שומע כל הזמן על הנושא הזה?

מנחם אליעזר מוזס: שמעתי גם את אחד החברים כאן.

מנחם אליעזר מוזס: אדון שלח, שמעתי אותך היום בריאיון ברדיו על זה שאם לא יהיו סנקציות פליליות אז אנחנו מפלים בין דם לדם; זה צריך לחול על כל אחד.

מנחם אליעזר מוזס: איך מסתדרים הדברים האלה עם מה שקורה עכשיו?

יעל גרמן: החוק הזה לא מביא סנקציות פליליות.

מנחם אליעזר מוזס: שמעתי את הכול, שמעתי את הכול.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להתמקד בנקודה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: לשיטתכם, כשאתם רוצים שהציבור החרדי ישתלב – למשל בעבודה, נכון?

יעל גרמן: ובלימודים.

מנחם אליעזר מוזס: ובלימודים.

מנחם אליעזר מוזס: אני שואל אתכם שאלה.

מנחם אליעזר מוזס: הרי מדובר כאן, שאם בשנת 2017, לפי החוק שנקרא "חוק לפיד", תיקון 19, אם לא יהיו 5,300 חיילים מהמערכת החרדית, אז יישארו רק 1,800 מתמידים, מילואים, והשאר – סנקציות פליליות.

מנחם אליעזר מוזס: מה זה סנקציות פליליות?

מנחם אליעזר מוזס: קודם רישום פלילי.

אלעזר שטרן: איפה זה כתוב?

אלעזר שטרן: תקרא, תקרא את החוק הקודם.

מיקי לוי: אתה לא קראת את החוק.

מיקי לוי: אין מושג כזה סנקציות פליליות.

מנחם אליעזר מוזס: זו המשמעות של החוק.

מיקי לוי: אין מושג כזה.

מנחם אליעזר מוזס: זאת המשמעות.

מנחם אליעזר מוזס: אם לא יהיו 5,300 גולגולות מהחרדים – אני אומר דווקא מס גולגולות, כדי להשוות את זה למה שהיה בימי הצאר ניקולאי, כשכל החרדים מכל עיירה היו צריכים להביא מס כך וכך; עצם הדבר הזה – אם אתה לא תביא את המספר הזה, אז תהיה סנקציה פלילית על כל השאר.

מיקי לוי: אין מושג כזה.

מיקי לוי: אין לך מושג על מה אתה מדבר.

מנחם אליעזר מוזס: אז אני שואל: האם סנקציה פלילית, רישום פלילי – – –

מיקי לוי: אין לך מושג על מה אתה מדבר.

מיקי לוי: אין לך מושג.

מיקי לוי: אתה תלוש מהמציאות.

מנחם אליעזר מוזס: תן לי לדבר.

מנחם אליעזר מוזס: אתה דיברת, לא הפרעתי לך.

מנחם אליעזר מוזס: תתנהג כבן-אדם ואל תפריע.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא הפרעתי לך.

מנחם אליעזר מוזס: שמעתי אותך.

אלעזר שטרן: ממשלת ישראל זה הצאר ניקולאי?

מנחם אליעזר מוזס: אלעזר, די, מספיק.

מנחם אליעזר מוזס: זה לא מתאים לך.

מנחם אליעזר מוזס: לא מתאים לך, השטויות ששמעתי אותך אומר בשבוע שעבר בתקשורת.

אלעזר שטרן: ממשלת ישראל זה הצאר ניקולאי?

מנחם אליעזר מוזס: תן לי לדבר.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא יכול לדבר כאן.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, זכותי לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני מקבל עוד דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש לא להפריע.

אלעזר שטרן: הצאר ניקולאי?

מנחם אליעזר מוזס: כן, כן, כן.

מנחם אליעזר מוזס: אני יודע בדיוק מה דעתך על הציבור החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: בדיוק אני יודע מה דעתך.

אלעזר שטרן: תגיד מה דעתי.

מנחם אליעזר מוזס: בדיוק אני יודע.

יולי יואל אדלשטיין: אלעזר שטרן, מספיק.

מנחם אליעזר מוזס: מספיק, מספיק.

מנחם אליעזר מוזס: תשמעו אותי טוב, אני שואל שאלה: מה זה סנקציות פליליות?

מנחם אליעזר מוזס: רישום פלילי.

מנחם אליעזר מוזס: עם רישום פלילי, שמעתם שמישהו יכול להתקבל לעבודה?

מנחם אליעזר מוזס: אם למישהו יש רישום פלילי הוא יכול להתקבל לעבודה?

אלעזר שטרן: יכול לקבל.

מנחם אליעזר מוזס: לא.

מנחם אליעזר מוזס: יכול לקבל אפילו דרכון?

מנחם אליעזר מוזס: יכול לקבל ויזה ברישום פלילי?

מנחם אליעזר מוזס: אתם לוקחים את כל האלפים האחרים, אם לא יהיו 5,300 – תקראו את החוק שלכם, תיקון 19.

מיקי לוי: מה יקרה לבן שלי אם הוא לא ילך לצבא?

מנחם אליעזר מוזס: תן לדבר כבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

מנחם אליעזר מוזס: אתם לא נותנים לדבר.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבין שאתם מלאים אמוציות, כי ברוך השם הציבור העניש אתכם – הוריד אתכם מ-19 ל-11.

מנחם אליעזר מוזס: הודות לזה אתם יושבים בצד הזה של הבמה של הכנסת.

מיקי לוי: אל תדאג, זה ישתנה.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו הפעם בקואליציה, ברוך השם.

מנחם אליעזר מוזס: ממשלת הזדון חלפה מהארץ, ובעזרת השם אנחנו נעביר את החוק הזה.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שבאמת תפסיקו – שתיפסק השנאה הזאת שמפיצים היום בין דם לדם ובין דין לדין.

עודד פורר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פורר, נא לא להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוזס, אתה סיימת אפילו את הדקה הנוספת.

סופה לנדבר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוזס, אתה סיימת אפילו את הדקה הנוספת.

מנחם אליעזר מוזס: אי-אפשר לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: סיימת.

יולי יואל אדלשטיין: דיברת, הבהרת את הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: רק בקשה קטנה לי ממך: בזמנו הייתה פסיקה של הרב עובדיה יוסף – חבר הכנסת מוזס, חבר הכנסת מוזס.

מיקי לוי: אתה מדבר שטויות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוזס, גם זה לא מכבד את הכנסת – אחרי זעקות שבר ככה לחייך ולהתחבק מול המצלמות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוזס, בקשה לי אליך: אני לא נוהג – – –

מנחם אליעזר מוזס: אתה רוצה שאני אעלה עוד הפעם?

יולי יואל אדלשטיין: לא לעלות, אלא אם כן אתה, אדוני – – –

מיקי רוזנטל: הוא מדבר אליך.

מיקי רוזנטל: חבר הכנסת מוזס, הוא מדבר אליך.

יולי יואל אדלשטיין: אם אדוני יקשיב לי שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא נכנס לתוכן דבריך, הם מדם לבך, אבל הייתה פסיקה של הרב עובדיה יוסף בזמנו, בימים מאוד חשוכים, לפני 20 שנה שאלו אותו אם אפשר להתכוון ב"תעביר ממשלת זדון מן הארץ" לאיזו ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא פסק חד-משמעית שלא.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנא ממך, ממשלת זדון זה לא אצלנו, אוקיי?

יולי יואל אדלשטיין: אז בוא נעזוב את הביטוי הזה למקומות חשוכים ואחרים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, האמת היא שהכנתי נאום שמסביר לגמרי למה אני מתנגדת לשינוי החוק, אבל אחרי הדברים של חבר הכנסת מוזס קצת קשה לחזור לשגרה – החל באמירות כמו "ממשלת זדון" ועובר ב"הממשלה הרעה", "הצאר ניקולאי".

קארין אלהרר: אני חייבת לומר, חבר הכנסת מוזס, גם אם דרכך שונה מדרכם של אחרים, גם אם יש לך מחלוקת אידיאולוגית – יש דרך ויש צורה.

קארין אלהרר: אנחנו נמצאים בכנסת ישראל.

קארין אלהרר: אנחנו לא נמצאים באחרונת הבסטות בשוק.

קארין אלהרר: ויש צורה לנהל את הוויכוח הזה.

קארין אלהרר: עכשיו, בוא נדבר באמת על האידיאולוגיה.

קארין אלהרר: היה תיקון לחוק שירות ביטחון.

קארין אלהרר: בניגוד לעגה המפורסמת, זה לא באמת "חוק השוויון בנטל" – זו הססמה.

קארין אלהרר: החוק הוא חוק שירות ביטחון כללי.

קארין אלהרר: החוק, למיטב ידיעתי, אבל יכול להיות שפספסתי איזה שיעור באזרחות, חל על כל אזרחי מדינת ישראל, לרבות הציבור החרדי.

קארין אלהרר: אני לא מצליחה להבין איך אני אסתכל לצעירים ולצעירות בעיניים ואגיד להם: כן, החוק חל, אבל רק עליכם, על האחרים טיפה פחות.

קארין אלהרר: בימים האלה, כשמדינת ישראל חווה חוויה ביטחונית מאוד לא נעימה, ימים שבהם אנשים נרצחים ברחוב, בתחנות האוטובוס, בדרך הביתה על האופניים, בדיוק בימים האלה אנחנו מבטלים איזה עוגן, עוגן של שוויון.

קארין אלהרר: מה נגיד לחיילים שלנו – תמשיכו, אתם עושים עבודה נפלאה, אבל האחרים לא יחלקו אתכם?

קארין אלהרר: אני גם מנסה להבין, על מה אתם מתרעמים?

קארין אלהרר: אתם הרי – או לפחות ככה מנסחים את זה – לא אומרים: לעולם לא נהיה חלק מהעניין.

קארין אלהרר: אתם פשוט דוחים את הקץ.

קארין אלהרר: אבל הקץ יגיע.

קארין אלהרר: אז אתם תבטלו את זה עכשיו, ומה יהיה ב-2023?

קארין אלהרר: אתם פשוט מעבירים את האחריות למישהו אחר, שהוא יקבל את ההחלטה הנכונה, הצודקת, המוסרית, שאתם הייתם צריכים לקבל?

קארין אלהרר: זה מה שאתם עושים.

קארין אלהרר: עכשיו, מה קרה?

קארין אלהרר: החוק עבר, התחלנו בתהליך, יש תוצאות בשטח.

קארין אלהרר: אבל לא, אנחנו רוצים להיות צודקים, שידנו תהיה על העליונה, לא משנה במה זה כרוך; אז נבטל.

קארין אלהרר: וראש הממשלה עושה אתכם יד אחת ומבטל.

קארין אלהרר: וזה היה מדהים – אתמול התפרסם מכתב שכל סיעות הקואליציה מתחייבות לתאריך מסוים.

קארין אלהרר: יש סיעה אחת בממשלת ישראל שמחזיקה את כולם במקום הכי כואב.

קארין אלהרר: על מה?

קארין אלהרר: על שוויון?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל רזבוזוב – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אז קודם כול, אני שמח.

יואל רזבוזוב: מלמדים פה היסטוריה רוסית, הצאר ניקולאי.

יואל רזבוזוב: אני, את האמת, עדיין ביקטרינה – יליזבטה, יקטרינה, עוד לא הגעתי לצאר ניקולאי.

יואל רזבוזוב: עכשיו ב"ויקיפדיה" דילגתי על כמה שלבים, כי אני מתעניין בהיסטוריה הרוסית.

יואל רזבוזוב: ואני חושב שיש כאן תקיעות.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים כאן – גם שמענו את חבר הכנסת מוזס על סנקציות פליליות.

יואל רזבוזוב: עוד הפעם, אנחנו מבינים שזאת המצאה.

יואל רזבוזוב: אני סתם אתן לך דוגמה: לא מזמן טיפלתי באיזה תיק, בחור ממוצא קווקזי, באמת ממשפחה קשת-יום, באמת משפחה קשה.

יואל רזבוזוב: הוא נאלץ לא לשרת בצבא כי הוא היה צריך לפרנס את המשפחה.

יואל רזבוזוב: ואנחנו אומרים: שוויון בנטל, ולכולם יש את הזכויות ולכולם יש חובות, אבל הוא יושב כבר שנה וחצי בכלא, שנה וחצי בכלא.

יואל רזבוזוב: למה טיפלתי בסיפור הזה?

יואל רזבוזוב: כי הייתה לו חתונה ולא רצו לשחרר אותו לחתונה שלו, שנקבעה לפני, והייתה הזמנה, אבל הוא יושב בכלא.

מנחם אליעזר מוזס: אבל איך הוא ישתלב בשוק העבודה?

יואל רזבוזוב: איך הוא ישתלב בשוק העבודה?

יואל רזבוזוב: לפני זה הוא היה בשוק העבודה, והוא יֵצא והוא יהיה בשוק העבודה.

מנחם אליעזר מוזס: – – – על חשבון החרדים.

יואל רזבוזוב: אבל הוא נושא בעונש שלו.

סופה לנדבר: – – – לשרת את מדינת ישראל, ואחר כך – – –

יואל רזבוזוב: ההמצאה של הסנקציות הפליליות – אם אני לא הייתי הולך לצבא, הייתי בכלא.

יואל רזבוזוב: ואם הילדים שלי לא ילכו לצבא, הם יהיו בכלא.

יואל רזבוזוב: זה חל על כולם.

יואל רזבוזוב: זה לא חל אך ורק על המגזר החרדי.

יואל רזבוזוב: זאת המצאה של המגזר החרדי.

יואל רזבוזוב: הרי המטרה של החוק היא לשלב, לעשות חברה אחידה, שיהיו לה חובות ויהיו לה זכויות.

יואל רזבוזוב: ואנחנו מדברים על כך שהיום אנחנו נמצאים במצב שהגענו לקו אדום – מהמושגים של ראש הממשלה.

יואל רזבוזוב: מי בסוף ישרת?

יואל רזבוזוב: מי בסוף ישתלב בשוק העבודה?

יואל רזבוזוב: מי ישלם מסים?

יואל רזבוזוב: לאיפה אנחנו נגיע?

יואל רזבוזוב: חבר'ה צעירים, אחת הסיבות שאני בכנסת – חברים שלי קמים ועוזבים את המדינה כי לא רואים עתיד; הם שירתו כאן בצבא, הם למדו כאן, והם קמים ועוזבים, כי הם לא רואים עתיד.

יואל רזבוזוב: יוקר המחיה, הכול נהיה פה יותר קשה, יותר כבד.

יואל רזבוזוב: למה?

יואל רזבוזוב: כי חלק מהעם, חלק שהוא חלק גדול היום, צריך לשלם על חלק אחר, ולאט-לאט זה הולך ונהיה יותר גרוע ויותר גרוע.

יואל רזבוזוב: הרי גם הציבור החרדי, גם הצעירים החרדים, דיברתי לא מעט – הם מרוצים מהחוק הזה.

יואל רזבוזוב: למה הם מרוצים?

יואל רזבוזוב: כי זה משלב אותם.

יואל רזבוזוב: הם לא רוצים לחיות בעוני.

יואל רזבוזוב: הם לא רוצים לחיות חמישה-שישה אנשים בחדר אחד.

יואל רזבוזוב: הם רוצים לחיות כמו כולם, וזאת ההזדמנות.

יואל רזבוזוב: וכשאנחנו דוחים את החוק הזה עכשיו – לאן?

יואל רזבוזוב: אז שמעתי אתמול, ראיתי בתקשורת שזה 2020, היום קיבלתי שזה ב-2023.

יואל רזבוזוב: בתוך עוד שעתיים זה יהפוך ל-2026.

יואל רזבוזוב: למה, למה אנחנו דוחים?

יואל רזבוזוב: הרי זה עובד.

יואל רזבוזוב: אנחנו רואים שזה עובד.

יואל רזבוזוב: ואף אחד לא נפגע, ואף אחד לא מת, ואף אחד לא בכלא.

יואל רזבוזוב: אנשים, בסופו של דבר, משתלבים בחברה ומשלמים מסים.

יואל רזבוזוב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רזבוזוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אלעזר שטרן: אתה רוצה להתנצל, חבר הכנסת מוזס?

מנחם אליעזר מוזס: אני כאן.

מנחם אליעזר מוזס: אני כאן.

אלעזר שטרן: אתה רוצה להתנצל?

אלעזר שטרן: תתבייש.

מנחם אליעזר מוזס: על מה?

אלעזר שטרן: אתה יודע מה אני חושב על החרדים?

אלעזר שטרן: תתבייש.

אלעזר שטרן: מגביר שנאה שכמוך.

מנחם אליעזר מוזס: ממש.

מנחם אליעזר מוזס: ממש.

אלעזר שטרן: עם אותם ביטויים של "ניקולאי" ושל "ממשלת זדון", לאן תיקח את עולם התורה?

מנחם אליעזר מוזס: – – –

אלעזר שטרן: לאן תיקח את עולם התורה?

מנחם אליעזר מוזס: – – –

אלעזר שטרן: לאן תיקח את עולם התורה?

אלעזר שטרן: משניא יהדות שכמוך.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

אלעזר שטרן: זה מה שעשית.

מנחם אליעזר מוזס: זה מה שעשית – – –

אלעזר שטרן: אתה יכול לצרוח כמה שאתה רוצה.

אלעזר שטרן: תתבייש.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

אלעזר שטרן: צר לי ששר הביטחון לא – – –

מנחם אליעזר מוזס: שונא חרדים כמוך.

אלעזר שטרן: אתה יכול לצרוח כמה שאתה רוצה.

אלעזר שטרן: אתה הדוגמה לכל הדברים הרעים שבעולם החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

אלעזר שטרן: אם היית בן-אדם היית מתנצל על "ממשלת זדון", על "הצאר ניקולאי" – –

מנחם אליעזר מוזס: – – –

אלעזר שטרן: – – על "מס גולגולות".

מנחם אליעזר מוזס: – – –

אלעזר שטרן: הילדים שלנו גולגולות?

אלעזר שטרן: תתבייש לך.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

אלעזר שטרן: "גולגולות" קראת לחיילים.

מנחם אליעזר מוזס: אתה רוששת – – –

אלעזר שטרן: זה מס גולגולות, הא?

מנחם אליעזר מוזס: רוששת אותנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוזס, מאוד לא אהבת כשהפריעו לך.

מנחם אליעזר מוזס: הוא דיבר אלי.

יולי יואל אדלשטיין: מאוד לא אהבת כשהפריעו לך.

מנחם אליעזר מוזס: הוא דיבר אלי.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: גם אתה דיברת אליהם.

מנחם אליעזר מוזס: הוא דיבר אלי, אני עונה לו.

מנחם אליעזר מוזס: אני עונה לו.

יולי יואל אדלשטיין: גם אתה אמרת שהוא כן חושב כך או לא חושב כך.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנא, נא להקשיב.

מאיר כהן: הכול אצלך מותר?

מנחם אליעזר מוזס: – – –

מאיר כהן: הכול אצלך מותר.

מאיר כהן: אתה מסתתר אחרי – – –

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש – – –

מאיר כהן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כהן, אתה מפריע לחבר הכנסת מסיעתך לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כהן.

מאיר כהן: – – – והגיע הזמן שתשתוק.

מנחם אליעזר מוזס: – – – הוא מדבר אלי – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כהן – – –

מאיר כהן: מה אתה?

מאיר כהן: מה אתה כאן, מלך של המקום?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן, את מפריע לחבר סיעתך לשאת דברים.

מאיר כהן: יש לך תחושה שהכול מותר לך?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כהן, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוסיף לך דקה, אדוני.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, תודה.

אלעזר שטרן: צר לי ששר הביטחון אינו כאן.

אלעזר שטרן: אני מעריך אותו.

אלעזר שטרן: שלא כמו עבור חלק מאנשי מפלגתו, בשבילי הוא שר הביטחון ולא שר האין-ביטחון.

אלעזר שטרן: וצר היה לי לשמוע אותו כשהוא דיבר על החוק הזה, הנוכחי, כעל מכשול לגיוס חרדים.

אלעזר שטרן: זה נכון, גם אני הייתי מוכן מראש לוותר על הרבה דברים בתוך החוק הזה.

אלעזר שטרן: וגם שתקופת הביניים תהיה ארוכה יותר.

אלעזר שטרן: אבל מה קרה?

אלעזר שטרן: החוק עובד.

אלעזר שטרן: וצריך לומר את האמת, החוק הזה הוא מכשול של שנאה, וזה מה שמפריע לחבר הכנסת מוזס ולחברים שלו.

אלעזר שטרן: מפני שהנה, כבר אין עכשיו דיון על השוויון בנטל – שבאמת אין שוויון – כי הילדים של מוזס לא יתגייסו, וגם לא הנכדים שלו בקצב הזה, וזאת הבעיה, ולא של חברי הכנסת האחרים שמוליכים את זה.

אלעזר שטרן: הרי הם יודעים שהילדים שלהם לא יתגייסו והילדים שלנו והנכדים שלנו כן.

אלעזר שטרן: אז מה מפריע להם?

אלעזר שטרן: שבדיוק פתאום החבר'ה מתחילים לעבוד ומיעוט מתחיל לשרת.

אלעזר שטרן: על איזה מספרים אנחנו מדברים?

אלעזר שטרן: מתוך עשרות אלפים, על 3,000.

אלעזר שטרן: זה שוויון?

אלעזר שטרן: אני כבר אמרתי לכם אז: במקום להוציא עשרות אלפים לרחובות, תגידו הלל, מפני שזה מה שהייתם צריכים לעשות.

אלעזר שטרן: ואיימתם עלינו שלא יתגייסו והנה מתגייסים, וזה מה שמפריע לכם.

אלעזר שטרן: והנה, משתלבים בשוק העבודה, וזה מה שמפריע לכם.

אלעזר שטרן: וזה המכשול למה?

אלעזר שטרן: מכשול של שנאה.

אלעזר שטרן: מילא, אם זה היה רק מכשול של שנאת חרדים, שצר לי על זה מאוד; זה מכשול של שנאת היהדות, מפני שיש אנשים שטועים וחושבים שאתם מייצגים את היהדות ולא אני.

אלעזר שטרן: ולא אנחנו.

אלעזר שטרן: והחוק הזה כאילו אומר: אוקיי, הנה יש מי מנוחות.

אלעזר שטרן: מי היה צריך עכשיו להעלות את זה?

אלעזר שטרן: בשביל מה היה צריך להעלות את זה עכשיו?

אלעזר שטרן: והחוק הזה, צריך לומר את האמת, זה אצבע בעין למשרתים.

אלעזר שטרן: גם את המינימום הזה של חוק שירות חובה אחרי מכסות כל כך קטנות – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אלעזר שטרן: – – – אז אנחנו גם בזה נשים לכם אצבע בעין מפני שאנחנו גדולים.

אלעזר שטרן: מה אתם?

אלעזר שטרן: שבעה חברי כנסת?

אלעזר שטרן: אתה מדבר על יש עתיד?

אלעזר שטרן: מי אתם?

אלעזר שטרן: שבעה?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אלעזר שטרן: אנחנו 11, אז אל תאיים עלינו.

אלעזר שטרן: רק עשיתם קומבינה – משפט אחרון – ובמסגרת הקומבינה הזאת זה לא חוק הגיוס, זה גם חוק הגיור, וכל דבר שמנסה לגשר במדינה הזאת בין הציבור ליהדות, בין חרדים לחילונים לחרדים – אתם מפרקים.

אלעזר שטרן: והיום אתם בונים עוד נדבך בפירוק הזה ולטובת השנאה הזאת.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עפר שלח, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת, כנסת נכבדה, צר לי על הוויכוח.

חיים ילין: אני לא יודע ממתי מי שנלחם על שוויון או על צמצום פערים במדינת ישראל הוא שונא.

חיים ילין: ממתי המילה שוויון הפכה להיות שנאה.

חיים ילין: אני לא מצליח להבין את זה.

חיים ילין: אני אומר את זה לכל חברי הכנסת.

חיים ילין: אנחנו חייבים לנסות לשנות את השיח הזה.

חיים ילין: השיח הזה בא ואומר שהמדינה הזאת שייכת לכולם, וכולנו באופן שוויוני צריכים לתרום לה – מי שיכול דרך הצבא, מי שיכול דרך שירות לאומי, אבל לתרום לה.

חיים ילין: היא לא יכולה להיות על אותו שליש או שני-שלישים או על חצי מהעם.

חיים ילין: הנטל הזה הוא כבד.

חיים ילין: הוא נושא בו המון אחריות ומוסריות.

חיים ילין: ולכן זה נדרש, ועוד יותר נדרש למי שלוקח את המקום הזה לקשר בין שוויון בנטל ויהדות.

חיים ילין: מאיפה?

חיים ילין: על סמך מה?

חיים ילין: האמונה שלנו בצדקת הדרך, האמונה שלנו שאנחנו כולנו נותנים למען מדינת ישראל היא אותה אמונה שצריכה להביא את החוק – לא דרך חוק, אלא מוסרית – את השוויון; לסגור מוסרית את השוויון הזה כך שכולנו ניקח את המדינה הזאת על הכתפיים.

חיים ילין: תראו, כל פעם שאני צריך לדבר על הנושא הזה אני מאוד מאוד מאוד נרגש.

חיים ילין: כי הבן שלי, שנפצע – תסלחו לי, הוא לא גולגולת.

חיים ילין: הוא בן-אדם.

חיים ילין: הוא בן-אדם שבא ונלחם למען זה שאנחנו נוכל להמשיך לחיות במדינת ישראל, בדיוק כמו כל החיילים.

חיים ילין: ו-67 חיילים שהלכו לעולמם ב"צוק איתן" הם לא גולגולות.

חיים ילין: המושגים האלה של לבוא ולשים מספרים נגמרו מזמן.

חיים ילין: לא רוצה לשמוע מספרים.

חיים ילין: המספרים האלה הם אות קין לאנושות כולה.

חיים ילין: ולכן אנחנו חייבים להתעלות מעל זה.

חיים ילין: גרעיני "צבר" – 250 חיילים בודדים מגיעים למועצה אזורית אשכול כל שנה כמעט.

חיים ילין: חיילים שהשאירו את ההורים שלהם במדינות שלהם ובאו לתרום למען מדינת ישראל, באו לעשות צבא.

חיים ילין: אתם יודעים מהם גרעיני "צבר", שמתיישבים בנגב, בקיבוצים, ותורמים?

חיים ילין: זה לא שוויון בנטל.

חיים ילין: זה סופר-שוויון בנטל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חיים ילין: וכבוד חבר הכנסת יואב קיש, אני זוכר אותך נלחם, נלחם בחירוף נפש על שהשוויון הזה יהיה שוויון אמיתי, שכולנו נסחף את המדינה.

חיים ילין: אל תמכור לי לוקשים.

חיים ילין: אל תמכור לוקשים פה לאף אחד.

חיים ילין: דחייה של החוק הזה כמו שהוא, as is, בשש שנים, זה בעצם – – –

יואב קיש: אתה רוצה מלחמת אחים פה?

יואב קיש: זה מה שאתה רוצה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

חיים ילין: לא, לא.

חיים ילין: שנייה, לא.

חיים ילין: אני רוצה משהו אחר.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא, לא.

חיים ילין: לא, סליחה, אני לא רוצה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני מוזמן לשבת ליד חבר הכנסת קיש ולסיים אתו את השיחה.

חיים ילין: חבר הכנסת קיש, סלח לי.

חיים ילין: אם שמעת אותי אתה יודע שאני לא רוצה מלחמת אחים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ילין, אני ביקשתי ממך לסיים לפני שפנית לחבר הכנסת קיש.

חיים ילין: אני מציע לך, בוא נדחה את הממשלה הזאת בשש שנים.

חיים ילין: בוא נדחה.

חיים ילין: תבואו עוד שש שנים, אנחנו בינתיים ניקח פיקוד על המדינה.

חיים ילין: איך זה נשמע?

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

חיים ילין: זה נשמע גם טוב?

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, חבר הכנסת ילין.

חיים ילין: המדינה הזאת שייכת לכולם.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפר שלח – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

עפר שלח: כמה עלוב הכול.

עפר שלח: לפני שנתיים עסקנו בחוק הזה יותר משנה.

עפר שלח: ועדת פרי ישבה תוך כדי דיוני הממשלה יותר מחצי שנה.

עפר שלח: ועדת שקד, בראשות שרת המשפטים הנוכחית, דנה פה שמונה חודשים.

עפר שלח: עכשיו מעבירים בכנסת ריקה, בדיון של שלוש שעות, בקומבינה עלובה שאין לה דבר וחצי דבר עם החוקתיות – – –

דב חנין: גם אז זה עבר בקומבינה.

עפר שלח: זה לא עבר בקומבינה, חבר הכנסת דב חנין, זה עבר בדיון ציבורי ודיון פרלמנטרי.

דב חנין: שלוש הצעות חוק ביחד.

עפר שלח: זה היה בהצבעה האחרונה.

עפר שלח: למעלה משנה דנו הממשלה והכנסת בחוק הזה.

עפר שלח: שמונה חודשים היית יכול לבוא כל יום לדיונים של ועדת שקד, אם היית רוצה.

עפר שלח: חבר הכנסת פרוש היה שם כל יום.

עפר שלח: זה נקרא דיון ציבורי, לא מה שאנחנו רואים פה היום.

עפר שלח: אבל כמה זה עלוב, ובראש ובראשונה מפני שאתם עצמכם, השר לוין, יודעים שזה לא יעבור.

עפר שלח: אני רוצה לצטט שני ציטוטים מתוך בג"ץ, פברואר 2012, שפסל את חוק טל.

עפר שלח: נשיאת בית-המשפט דאז השופטת בייניש: "על הכנסת ליתן דעתה לפגמים עליהם הצבענו, הנובעים, בין היתר, מכך שהחוק אינו כולל כל אמות מידה, קריטריונים ויעדים לביצועו, וכן מכך שהחוק איננו כולל מרכיב כלשהו של חובת שירות".

עפר שלח: השופט רובינשטיין: "על הפתרון להיות רדיקלי בהרבה הפעם.

עפר שלח: מובן כי אחת האפשרויות היא שלאחר גיל מסוים, נאמר 21 או 22 – – – יתגייסו הכול למעט מספר שיוסכם על-פי מדדים שייקבעו, ואשר יביאו בחשבון את צורכי עולם התורה והמשכיותו – – – ההסדר צריך להיות מותאם ומכוון למציאות ולהתבסס פחות על ציפיות ותקוות לשינויים עתידיים".

עפר שלח: בג"ץ אומר לכם איזה חוק הוא רוצה, וזה החוק שחוקקנו פה לפני שנתיים.

עפר שלח: ובג"ץ לא ייתן גם לדבר הזה לעבור, אבל הרי אתכם זה לא מעניין.

עפר שלח: שרת משפטים שעמדה פה בראש הוועדה, ומה שהיא חושבת על החוק הזה אני יודע יותר מכל אדם אחר – הייתי שותף לה בחקיקת החוק הזה – מעבירה פה חוק או תיקון שלא יעבור בבג"ץ.

עפר שלח: ראש ממשלה, שאצלו משילות זה להפוך את מה שהיה ויכוח, לפארסה, שכל פעם מיילל שהקואליציה שלו היא זו שאונסת אותו לעשות דברים, מעביר את הדבר הזה בשלוש שעות.

עפר שלח: ומעל כולם – מעל כולם – שר ביטחון שאמון על צבא העם; שמכוח מילתו אנשים מתגייסים לצבא; שמכוח החלטתו אנשים עומדים אל מול פני הסכנה; שהיה שותף בוועדת פרי – והיום הוא שותף לתהליך המבזה שיש כאן, ומאבד בו את סמכותו המוסרית להיות שר ביטחון במדינת ישראל ולגייס אנשים לצבא מדינת ישראל.

עפר שלח: מכאן הגענו, מהוויכוח העצום של לפני שנתיים, לפארסה העלובה של היום.

עפר שלח: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דניאל עטר.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא נזכה לראותו – אז חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין לי שום טענה אליך, חבר הכנסת מוזס; אין לי שום טענה אליך, חבר הכנסת אייכלר, חבר הכנסת פרוש.

יואל חסון: איזו טענה יש לנו אליכם?

יואל חסון: שלום לך.

יואל חסון: אין לנו טענה אליכם.

יואל חסון: אתם כבר שנים עוסקים ועושים כל מה שאתם יכולים כדי לתקוע ולהשאיר את הציבור שלכם במקום.

יואל חסון: הציבור שלכם רוצה להשתלב; הציבור שלכם רוצה לעבוד; הציבור שלכם רוצה לשרת.

יואל חסון: אפשר – ואתם יודעים שאפשר – למצוא את האיזון הנכון בין ללמוד לבין לשרת, בין ללמוד לבין לעבוד.

יואל חסון: מה לעשות, יש מספיק מקומות בעולם שאפשר לראות בהם את המגזר החרדי משתלב יפה מאוד בשוק העבודה, אבל גם שומר על אמונתו ועל לימודיו ועל המצוות.

יואל חסון: אפשר לעשות את זה.

יואל חסון: אבל אין לי טענה אליכם, באמת, אתם עושים את העבודה שלכם.

יואל חסון: הטענה היחידה שיש לי כלפיכם – דיברת, חבר הכנסת מוזס, על הצאר.

יואל חסון: מי זה ניקולאי?

יואל חסון: מי זה הצאר?

יואל חסון: זה אותו צאר שחתם על החוק הזה לפני שנתיים, שאתם באתם, דיברתם עליו – על ראש הממשלה נתניהו; הוא הרי הביא עליכם את הגזירה הזאת.

יואל חסון: הרי אם הוא לא היה רוצה זה לא היה קורה.

יואל חסון: הוא הביא עליכם את הגזירה הזאת.

יואל חסון: ואותו "צאר", "ניקולאי", שאתם נלחמתם נגדו, באפלה, במחשכים, עוד בקדנציה הקודמת – סגרתם אתו קואליציה.

יואל חסון: וככה מחלתם וסלחתם ואמרתם: יאללה, נתקן את זה בהמשך.

יואל חסון: אתו אתם שיתפתם פעולה.

יואל חסון: הוא שהביא את זה עליכם, ועכשיו אתם משתפים אתו שוב פעולה, ואתם סומכים על זה שהוא שוב יעשה משהו אחר.

יואל חסון: אז כן, זה יקרה, כנראה, אבל זה לא יקרה בשטח, כי כמו שאמר חבר הכנסת שלח, לצערי את ההחלטות החשובות באמת ייאלץ בג"ץ לקבל.

יואל חסון: ושוב בג"ץ יראה מסר – לצערי; אני לא בעד זה, אני לא אוהב את זה.

יואל חסון: פה יושב הריבון, פה נציגי הריבון יושבים ופה צריכות להתקבל ההחלטות.

יואל חסון: אבל אתם שוב משתפים פעולה עם נתניהו, ושוב סולחים ומקבלים.

יואל חסון: נענשים וסולחים, ומקווים לקבל, ועושים דחייה לשש שנים, ועושים את השת"פ הזה עם ראש הממשלה, אותו זה שדיברנו עליו.

יואל חסון: ולסיכום, חברי חברי הכנסת, אתם לא תהפכו אותנו לשונאי חרדים.

יואל חסון: אני אוהב את הציבור החרדי; אני מכיר את הציבור החרדי.

יואל חסון: אני יושב שם ומסתובב שם, ויש לי חברים רבים בציבור החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא אמרתי עליך את הדברים האלה.

יואל חסון: ואני אומר לכם – –

מנחם אליעזר מוזס: למה אתה – – –

יואל חסון: – – תעשו.

יואל חסון: תעשו.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

קריאה: אתה דיברת על שנאה.

יואל חסון: חבר הכנסת מוזס, אני אומר לך, אני אוהב אותך.

יואל חסון: אני אוהב את הציבור שלך.

יואל חסון: אתם אחים שלי, ואני אומר לכם שהאחים שלי צריכים לשאת חלק מהנטל – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

יואל חסון: – – והאחים שלי צריכים לעבוד בכלכלה הישראלית, להיות חלק ממנה, להשתלב וללמוד – זו הדרך היחידה – ולא לתקוע את הציבור החרדי במקום.

יואל חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עטר – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אביגדור ליברמן – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

אביגדור ליברמן: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, כנסת נכבדה, הדיון הזה הוא לא רק מיותר, אלא דווקא בעיתוי הזה, כשאנחנו רואים אתגרים ביטחוניים, איומי טרור יום-יום בכל העולם, גם במזרח התיכון אבל גם מחוצה לו, דווקא עכשיו למצוא את העיתוי לדון בביטול חוק השוויון בנטל – אין דבר ציני יותר.

אביגדור ליברמן: ואני שואל: למה דווקא עכשיו?

אביגדור ליברמן: דווקא עכשיו?

אביגדור ליברמן: כי ברור שמרכיבי הקואליציה לא מאמינים זה לזה, לא סומכים זה על זה.

אביגדור ליברמן: הרי החבר'ה ביהדות התורה ובש"ס יודעים בדיוק עם מי יש להם עסק.

אביגדור ליברמן: הרי הם לא במקרה דורשים לפני התקציב: אנחנו רוצים דיון לפני התקציב.

אביגדור ליברמן: אנחנו רוצים התחייבות בכתב מראשי הקואליציה, כי אנחנו לא מאמינים.

אביגדור ליברמן: אתה, ראש הממשלה, אתה, שר הביטחון – אנחנו לא מאמינים לכם.

אביגדור ליברמן: אנחנו יודעים עם מי יש לנו עסק.

אביגדור ליברמן: אנחנו דורשים עכשיו דיון על זה, לפני שאנחנו נצביע ונעביר את התקציב.

אביגדור ליברמן: אני חושב שגם בנושא התקציב – אנחנו עוד נדבר על התקציב.

אביגדור ליברמן: מ-1996 התעסקתי הרבה שנים בתקציבים והעברתי לא מעט.

אביגדור ליברמן: תקציב כמו שהבאתם עכשיו – דבר כזה עוד לא ראיתי.

אביגדור ליברמן: אבל גם מעבר לזה, אמרתי – ואמרו לפני, ואני מסכים לכל מילה: אי-אפשר להציג את הדבר הזה כמשהו אנטי-חרדי, אנטי-דתי, אנטי-יהודי.

אביגדור ליברמן: להפך.

אביגדור ליברמן: כל גדולי ישראל, כולם היו לוחמים.

אביגדור ליברמן: יהושע בן נון – מה, הוא לא היה לוחם?

אביגדור ליברמן: דוד המלך – הוא לא לחם?

אביגדור ליברמן: יהודה המכבי – לא לחם?

אביגדור ליברמן: אבנר בן נר – הם לא היו לוחמים?

אביגדור ליברמן: הם היו פחות טובים בתורה מפרוש או ממוזס?

אביגדור ליברמן: אני חושב שהם היו יהודים מכובדים, ואף אחד לא מפקפק ביהדות שלהם, בנאמנות ליהדות.

אביגדור ליברמן: הם לחמו לא פחות טוב.

אביגדור ליברמן: אבל מציגים את זה בצורה כזאת, וזה באמת דבר מקומם.

אביגדור ליברמן: אני אומר, אין לי טענות לחרדים.

אביגדור ליברמן: לי יש, כבוד השר לוין, הרבה טענות לתנועה הלאומית.

אביגדור ליברמן: מבחינת התנועה הלאומית, מבחינת הליכוד, מדובר בבגידה בכל הערכים של הציונות, לא פחות מזה.

אביגדור ליברמן: אני רוצה להזכיר לך שהתנועה הציונית הוקמה על-ידי אנשים חילונים כחלק מהמהפכה החילונית בעם היהודי.

אביגדור ליברמן: ז'בוטינסקי והרצל היו אנשים חילוניים לגמרי; גם מקס נורדאו, גם פינסקר.

אביגדור ליברמן: הם לא היו חרדים.

אביגדור ליברמן: ומה שאתם עושים היום – אתם בוגדים בכל הערכים של הציונות, ואתם מנסים להחליף את הציונות בקלריקליות, בכניעה מוחלטת לקלריקליות.

אביגדור ליברמן: זאת לא הציונות, זו לא המדינה שאנחנו באמת רוצים לראות.

אביגדור ליברמן: אני מצטער על התפנית הזאת ומקווה שבסופו של דבר היוזמה הזאת תיכשל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אביגדור ליברמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי וחברי חברי הכנסת, ממשלת ישראל, שרי הממשלה, אתם גוררים אותנו אחורה.

עליזה לביא: אתם לוקחים אותנו לאחור.

עליזה לביא: הייתם שותפים לתהליך, ואתם מבינים בדיוק מה הובלנו ולאן אנחנו צריכים להמשיך.

עליזה לביא: אתם רואים את השינוי מתחולל מול העיניים שלכם – גם נתונים על אחוז המתגייסים לצבא, גם כניסה לתוך עולם העבודה.

עליזה לביא: אבל אתם התקפלתם.

עליזה לביא: התקפלתם, לצערי הרב, מהרגע הראשון לישיבה שלכם בממשלה.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: הרי רק לפני כמה חודשים עמד פה שר הכלכלה לשעבר, השר דרעי, והעביר פה חוק – חוק שגם האופוזיציה וגם הקואליציה, כולם סומכים את ידיהם על החוק הזה:

עליזה לביא: העדפה מתקנת לציבור החרדי בשירות הציבורי.

עליזה לביא: למה צריך את ההעדפה המתקנת הזאת כשאנחנו יכולים לחיות יחד, לשרת יחד בתוך נשמת אפה של החברה בישראל?

עליזה לביא: אתם גוררים אותנו עכשיו אחורה.

עליזה לביא: הבן שלי והחברים שלו היו בשבועיים האחרונים פה בירושלים.

עליזה לביא: הם שמרו ברחובות שלכם על האוכלוסייה – ברחובות החרדיים – על האוטובוסים, על הרכבת הקלה.

עליזה לביא: אי-אפשר להמשיך כשרק ילדים של קבוצות מסוימות בחברה בישראל משרתים, שומרים, מתגייסים, הולכים ליחידות הכי קרביות, נותנים מהחיים שלהם, בעוד אחרים לא.

עליזה לביא: אז מי שלומד באוהלה של תורה, שימשיך ללמוד באוהלה של תורה.

עליזה לביא: אבל אי-אפשר להמשיך כשאוהלה של תורה הוא אצטלה עלובה לבריחה מאחריות.

עליזה לביא: אתם מנציחים את הבערות, את תפקידי השרתות בתוך החברה שלכם.

עליזה לביא: ואתם יודעים מה, הדור הצעיר שלכם כבר מזמן, אבל מזמן, לא אתכם.

עליזה לביא: והפחד הזה, שירת הברבור הזאת – ואתם, שרי ממשלת ישראל, מאפשרים למפלגות החרדיות לבוא ולהמשיך ולסחוט, להמשיך להיות בפריפריה החברתית.

עליזה לביא: הרי הצמיחה כבר קורית מאליה.

עליזה לביא: אנחנו רואים איך החוק בעצם אפשר לרבים מהצעירים החרדים כן לבוא וכן להתגייס וכן לבחור את היחידות.

עליזה לביא: וכן, גם לבוא ולקחת את הצעד הבא קדימה ולהיכנס אל תוך עולם העבודה.

עליזה לביא: אנחנו רואים את העלייה הגדולה בתוך עולם העבודה, גם של נשים חרדיות, שמובילות את התהליך, אבל גם של גברים חרדים, שמבינים את אופק ההזדמנות.

עליזה לביא: אז מה אתם?

עליזה לביא: אתם לוקחים אותנו, את כולנו, וגוררים אותנו אחורה.

עליזה לביא: יש פה התבוננות צינית ונוראית שלכם אל החברה בישראל.

עליזה לביא: חוסר אחריות, חוסר הבנה, חוסר ראייה של מה שנכון וטוב לכולנו.

עליזה לביא: הילדים של כולנו בחברה בישראל ראויים לטוב ביותר.

עליזה לביא: זה לא מה שראינו בוועדת הכספים אתמול.

עליזה לביא: ואתם, באופן עקבי, בדפוסים הללו של ההעדפות שלכם, שכחתם מה זה להיות ממלכתיים; שכחתם מה זה לקחת אחריות ולגלות הבנה ורגישות לכל ילדי מדינת ישראל.

עליזה לביא: זה מתחיל בתקציבים, זה ממשיך בגיוס לצבא, ואחרי זה אתם באים בסוף תהליך ואומרים: כן, אנחנו רוצים העדפה מתקנת לציבור החרדי.

יואל חסון: נא לסיים.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: על מה מלמדת הצביעות האומללה הזאת?

עליזה לביא: ואחרי זה, כשלא מקבלים, באים חברים חרדים ואומרים: לא מקבלים אותנו לעבודה, ורכשנו השכלה.

עליזה לביא: זה לא יכול להיות בסוף תהליך, חברים.

עליזה לביא: ואתם, שרי ממשלת ישראל, אני לא יודעת איך הצלחתם לישון אתמול בלילה אחרי שהצבעתם נגד החוק הזה של שוויון בנטל, ואתם גוררים כולכם את מדינת ישראל אחורה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות עומדות לרשותך.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי חברי הכנסת, זה לא חוק נגד חרדים, אבל נורא קל לעשות אותו כזה, כי אז מייד כולם מתקבצים האחד ליד האחר, נעשים קהילה מלוכדת, והודפים כל התקפה חיצונית – יש אויב, מצאנו את האויב.

נחמן שי: אז אני רוצה לקלקל את זה, לקלקל את זה לציבור החרדים, למאות-אלפי חרדים שחיים במדינת ישראל, אזרחים שווים, ולומר להם: אף אחד לא רוצה את רעתכם.

נחמן שי: אף אחד לא מבקש לפגוע בכם.

נחמן שי: אף אחד לא מבקש להדיר אתכם.

נחמן שי: אף אחד לא מבקש להעניש אתכם.

נחמן שי: מה שאנחנו רוצים זה לראות שוויון בין כל הישראלים שנולדים וגדלים במדינת ישראל.

נחמן שי: כל אחד רשאי ליהנות מהזכויות שהארץ הנפלאה הזאת מציעה, אבל גם למלא את החובות של אזרחים ואזרחיות במדינת ישראל.

נחמן שי: אין פה אפליה לרעה.

נחמן שי: עוד הפעם, זה נורא נוח.

נחמן שי: יש פה דרישה חזקה שבאה מציבור של מיליוני אזרחים במדינת ישראל, מיליונים, שאומרים: אתם ואנחנו שווים.

נחמן שי: אתם ואנחנו נישא ביחד במטלות שמדינת ישראל דורשת מאתנו, כי אחרת אנחנו לא יכולים לחיות פה ביחד.

נחמן שי: לא יכול להיות ישראלי וישראלית – אחד – שנותנים יותר, וישראלי וישראלית – אחר – שנותנים פחות; זה לא יכול להיות כך, והגיע הזמן להפסיק את זה.

נחמן שי: גם בממשלה הקודמת, שלא נמנינו, כידוע, עם חבריה, אנחנו תמכנו בחוק הזה.

נחמן שי: אנחנו רצינו בו, כי אנחנו חשבנו שיש פה סיכוי.

נחמן שי: אבל אמרנו: שימו לב, יהיה איזה טריק, יהיה איזה שמיק, משהו כזה שיחליק בין השורות, וזה בדיוק מה שקרה.

נחמן שי: לדחות ולדחות ולדחות, משהו יקרה בדרך – או שהכלב ימות, או שהפריץ ימות, או שיגרשו אותנו מהעיר, או שנאכל את הדג המסריח.

נחמן שי: הכול יקרה, אבל רק דבר אחד לא יקרה: שחרדים יתייצבו לשרת בצה"ל כמו כל אזרח אחר.

נחמן שי: זה לא יקרה במדינת ישראל.

נחמן שי: ואתם יודעים, כל הבית הזה יודע שהמצב הביטחוני הולך ומידרדר, לא צריך בשביל זה להיות פרשן גדול, כל אחד מבין את זה.

נחמן שי: רק עכשיו צה"ל הודיע שהוא מגייס גדודי מילואים מתחילת השנה הבאה כדי להתחיל לשאת במטלות החדשות של ביטחון ביהודה ושומרון – אתם ודאי בעד.

נחמן שי: מי יעשה את העבודה, מי יהיה שם?

נחמן שי: רק אלה ששירתו בסדיר ואחר כך הולכים למילואים.

נחמן שי: ואחרים מה?

נחמן שי: הם אזרחים מועדפים, יש להם איזה זכויות יתר במדינת ישראל?

נחמן שי: אז אי-אפשר, הנה לכם, לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה.

נחמן שי: אי-אפשר ליהנות מכל מה שהמדינה הזאת מציעה, ולא לשאת במינימום של ההתחייבויות שנדרשות מכם.

נחמן שי: את זה צריך להפסיק.

יואל חסון: תודה לך, חבר הכנסת שי.

יואל חסון: חבר הכנסת יעקב פרי, בבקשה.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אנחנו עומדים כאן היום לקראת ההצבעה הבאה לשנות את חוקי השוויון בנטל; לשנות אותם ולפגוע בערכי הערבות, בתנאי חיים שווים, במודל צבא העם, ואפשר לומר גם בעתיד הביטחוני של מדינת ישראל.

יעקב פרי: במילה אחת, הכוונה היא למוסס את החוק להופכו לבלתי רלוונטי.

יעקב פרי: רפורמת הגיוס, אדוני היושב-ראש, היא מהלך הכרחי לחברה הישראלית ולכלכלת ישראל.

יעקב פרי: כניסת בני הקהילה החרדית לשירות הצבאי והאזרחי היא מחולל צמיחה בפני עצמו.

יעקב פרי: ברור לנו כי כוחם נחוץ, כוחם הכרחי, לא רק לביטחון המדינה ושירותה אלא גם לכלכלת ישראל.

יעקב פרי: הנתונים שהוצגו לי בזמן חקיקת חוקי השוויון בנטל היו חד-משמעיים, והם לא השתנו:

יעקב פרי: כ-87% מהחרדים אשר שירתו בצבא ובשירות האזרחי השתלבו בשוק העבודה הישראלי.

יעקב פרי: פחות משנתיים לאחר חקיקת חוקי השוויון בנטל יש עלייה מהותית בהשתלבות של חרדים בשוק העבודה הישראלי.

יעקב פרי: אני סמוך ובטוח כי פריצת הדרכים לתוך החברה החרדית היא קריטית, מפני שהיא אפשרה, מאפשרת ותאפשר בעתיד תנועה דו-כיוונית.

יעקב פרי: היא מאפשרת התפתחות של החברה הישראלית כולה וצעידה קדימה אל עבר צמיחה, חדשנות ועשייה משותפת.

יעקב פרי: ועכשיו, שינויי החוק הולכים לעצור הכול ולהחזיר את ישראל כולה לאחור.

יעקב פרי: נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מלמדים אותנו כי בעוד פחות מ-50 שנה, בשנת 2059, יהווה המגזר החרדי יותר מ-30% מהאוכלוסייה במדינת ישראל.

יעקב פרי: ולכן אין צורך בדמיון מפותח על מנת להבין את הצורך של נשיאה משותפת בנטל במציאות זו.

יעקב פרי: זוהי נשיאה משותפת בנטל האזרחי, הלאומי.

יעקב פרי: לתת כתף מתחת לאלונקה האזרחית, לעבוד, לשלם מסים ולכלכל את ישראל, לטובת כלל האוכלוסייה, לטובת הדורות הבאים, לטובת הנעת המשק קדימה – בנטל הצמיחה.

יעקב פרי: זהו מאבק משותף, שהייתי סבור שהוא של כולנו.

יעקב פרי: זה איננו מאבק של קבוצה אחת כנגד קבוצה אחרת.

יעקב פרי: זהו איננו מאבק רק על מי שישרת בצבא העם והאחר לא.

יעקב פרי: זהו מאבק על עתידה של מדינת ישראל.

יעקב פרי: זהו מאבק בעד היחד, ההתכנסות אל המשותף, לעומת ההיפרדות וההסתגרות; ציבור כל כך גדול לא יכול לעמוד מן הצד ולהגיד לעצמו שהמדינה אינה הבעיה שלו.

יעקב פרי: המשמעות היא ברורה: אם נמשיך לעצום עיניים, כולנו כאן, ולהתכחש לנתונים, אנו נמצא עצמנו עדים לקריסת מודל צבא העם, לכלכלה תקועה ללא צמיחה, לעוני ולאבטלה מחפירים.

יעקב פרי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת פרי.

יואל חסון: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, החוק הקיים הוא לא חוק אידיאלי.

עמר בר-לב: בעצם, במשך החודשים שישבנו, ניסינו ליישב את המחלוקת או את ההתנגשות בין שני עקרונות.

עמר בר-לב: עיקרון ראשון, חוק שירות ביטחון; הוא נקבע ב-1948–1949, חוק שירות ביטחון לכול, שהוא הבסיס לתפיסה שלנו, לתפיסה של בן-גוריון בזמנו, שכל אזרח במדינת ישראל חייב לשאת בנטל הביטחוני.

עמר בר-לב: זה עיקרון אחד.

עמר בר-לב: העיקרון השני, ההכרה שלימוד תורה הוא ערך עליון, ואי-אפשר לתת לכך משמעות מספרית.

עמר בר-לב: ולכן, בפועל, אין שום בעיה כמותית בחוק הזה.

עמר בר-לב: הבעיה היא ההתנגשות בין העקרונות האלה.

עמר בר-לב: לכן בזמני ישבתי – חבר הכנסת פרוש נמצא כאן – עם חבר הכנסת פרוש ועם חבר הכנסת גפני שלא נמצא כאן, ויחד גיבשנו הצעה איך מגשרים בין שני העקרונות האלה; איך מגשרים בין העיקרון של חובת שירות ביטחון לכול, ומצד שני, שמדינת ישראל מכירה בערך לימוד התורה.

עמר בר-לב: לצערי, ההצעה שגיבשנו יחד – בהסכמתם, כולל השר אטיאס מש"ס – לא התקבלה, ולכן חשבתי שכשבאים עכשיו לעשות תיקון בחוק הזה, ייקחו את ההצעה שהגענו, אז בזמנו, להסכמה לגביה, ואותה יכניסו לחוק הקיים.

עמר בר-לב: אבל, לצערי, זה לא נעשה.

עמר בר-לב: אבל הדבר החמור ביותר – וכאן אני פונה אליך, השר לוין – בעצם אתם ויתרתם על העיקרון של שירות ביטחון לכול.

עמר בר-לב: כי גם אז, ב-2023, השר לוין, כשתיגמר התקופה של ההסתגלות, לא ברור, לפי החוק הזה, מה קורה.

עמר בר-לב: לכן, אתם ויתרתם על עיקרון של הנושאים בנטל שאומר: שירות ביטחון לכול.

עמר בר-לב: הנקודה השנייה היא המכסות.

עמר בר-לב: ברגע שאת המכסות, באמת המכסות הצנועות, של 5,200, שמתוכם 3,200 לשירות צבאי והיתר לשירות לאומי – אותן דוחים ל-2023, זה אומר שממשלת ישראל הנוכחית לא רוצה שהחרדים יישאו בנטל הביטחוני ולא רוצה שהחרדים באמת ישתלבו בשירות בצה"ל.

עמר בר-לב: ומילה אחרונה על הצביעות המתמשכת של הבית היהודי.

עמר בר-לב: בכל הקשור לישיבות ההסדר הייתה להם הזדמנות, חברי הכנסת פרוש, וגפני, וחברי הכנסת מש"ס, לפחות את העיוות הזה לתקן ולפחות שהעיוות שבני הישיבות האלה משרתים רק 17 חודשים בצה"ל – לפחות שהם ישרתו אם לא 32 חודש לפחות 24 חודש, כמו ששר הביטחון והרמטכ"ל דרשו בדיונים של ועדת שקד.

עמר בר-לב: וכל זה לא נעשה; לצערי, לא נעשה, והצביעות ממשיכה לשלוט בבניין הזה ובממשלת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מיקי לוי: זה לא מקרה שאף אחד מהבית היהודי אינו במליאה.

מיקי לוי: לא מקרה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת יקרים, אני רוצה לפנות אליך, אדוני חבר הכנסת שעמד כאן – – –

קריאה: מוזס.

מאיר כהן: חבר הכנסת מוזס – –

יואל חסון: כן, כן.

יואל חסון: הוא עוד זוכר.

מאיר כהן: אתמול מלאו לי 60, אבל אני עדיין זוכר קצת.

מאיר כהן: – – עמד כאן ובאמת בהשתלחות חסרת תקדים קרא לממשלה ממשלת זדון – "כי תעביר ממשלת זדון מן הארץ".

מאיר כהן: אתה יודע שיש הבדל, וכדאי להזכיר לך: את זה אומרים בתפילה, ולא על ממשלת ישראל, וצר לי שאמרת את זה.

מאיר כהן: הדבר השני – החיילים שלנו הם גולגולות, הא?

מאיר כהן: אתה יכול ללכת עכשיו, לצאת מכאן ולשתות כוס קפה ולהרגיש שזהו, שמותר להגיד הכול בבית הזה.

מאיר כהן: אני לא נוהג לכעוס ולא נוהג להפריע, אבל דע לך שאני חוזר על דבריו של חבר הכנסת אלעזר שטרן: מן הראוי שתמצא זמן אם לא להתנצל, לפחות לחזור בך מדבריך האיומים והנוראים, כי בלהט הוויכוח כנראה מותר להגיד הכול אצלכם.

מאיר כהן: אני קצת לא מבין את השיח הזה כאן.

מאיר כהן: עולה חבר הכנסת בר-לב ומדבר על הצביעות של הבית היהודי, והוא רק שוכח שהם לא הצביעו על השוויון בנטל.

מאיר כהן: אבל מה הבעיה?

מאיר כהן: זיכרון קצר.

עמר בר-לב: בחייך.

עמר בר-לב: העסקה שלכם עם הבית היהודי בכנסת הקודמת – – –

מאיר כהן: עמר, עמר, עמר, חבר הכנסת בר-לב, לא הפרעתי לך.

מאיר כהן: אתה תצטרך לשמוע את הדברים.

מאיר כהן: תתגרד באי-נוחות כמה שאתה רוצה, אבל תשמע את הדברים.

עמר בר-לב: אני ממש לא מתגרד ולא באי-נוחות.

מאיר כהן: אני חושב – זה כואב לי שאתה לא מתגרד באי-נוחות, כי אתה צריך להתגרד באי-נוחות, עם העבר שלך, ועם זה שאני באמת מאמין שאתה באת מהמקום הטוב ביותר.

עמר בר-לב: אם אתה מאמין, אז אני רגוע.

מאיר כהן: אוקיי, תהיה רגוע, אבל כן, תתגרדו כולכם באי-נוחות, כי כשהיינו צריכים אתכם לידנו, העדפתם ללטף את השותפים שאולי יהיו לידכם.

עמר בר-לב: לא נכון.

עמר בר-לב: זה ממש לא נכון.

מאיר כהן: כל הסיפור הזה של היום: אין לנו שום דבר נגד החרדים ואין לנו – ודאי שאין לנו דבר וחצי דבר נגד החרדים.

עמר בר-לב: ההתעקשות שלכם על סעיף הפילה את החוק עכשיו.

מאיר כהן: אתה ממשיך להפריע לי, עמר.

מאיר כהן: ודאי שאין לנו דבר וחצי דבר כנגד חרדים, ובאמת, מה יש לי כנגד חבר הכנסת מרגי, ששירת בצבא, וקנין ועוד?

מאיר כהן: חלילה וחס.

מאיר כהן: יש לי כנגד – – –

מנחם אליעזר מוזס: אני לא שירתי?

מאיר כהן: תבורך.

מאיר כהן: להבדיל ביני לבינך, אני לא אקרא לך "גולגולת".

מאיר כהן: אם שירתָּ, אני מברך אותך.

מאיר כהן: אני מקווה ששירתָּ בצבא.

יצחק וקנין: בסיירת.

מאיר כהן: בסדר גמור.

יואל חסון: בסיירת – – –

מאיר כהן: חברים, אתם ממשיכים להפריע.

יואל חסון: חברי הכנסת, אני מבקש.

יואב בן צור: הוא שירת בצבא.

יואל חסון: בסדר גמור.

יואל חסון: אני שמח.

מנחם אליעזר מוזס: אני אביא לך את התעודה.

יואל חסון: זה אמור להיות מובן מאליו, לא?

מנחם אליעזר מוזס: אני אביא לך את התעודה.

יואל חסון: שירות בצבא אמור להיות מובן מאליו.

יואל חסון: זה לא אמור להיות איזה פרס גדול.

מאיר כהן: אני מבקש להוסיף לי את הדקות שבהן קיבלנו את הרזומה של חבר הכנסת מוזס.

יואל חסון: קיבלת עוד דקה, אדוני.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד לכם דבר אחד ברור, חברי בצד שמאל שלי עכשיו: אתם כל כך מנותקים מהאנשים שלכם.

מאיר כהן: כשאני פוגש יהודים חרדים שמספרים לי כמה הם כן רוצים להתגייס וכמה הם כן רוצים לצאת למעגל העבודה – – –

מנחם אליעזר מוזס: מי מפריע להם?

מאיר כהן: אתה.

מנחם אליעזר מוזס: למה?

מאיר כהן: אתה ושכמותך.

מנחם אליעזר מוזס: למה אתה – – –?

מאיר כהן: כי אתם נוהגים במנהגם של אנשים שמובילים ציבור שלם, ונוח כל הזמן למצוא איזו ססמה שמלכדת אותו.

מאיר כהן: אלוהים אדירים, עד כמה שאתם טועים.

מאיר כהן: אני מטייל בירושלים, בדימונה ובבאר-שבע ופוגש אנשים שחזותם חרדית.

מאיר כהן: הם מסתכלים ואומרים לי: אין דבר יותר טוב ממה שעשיתם אתם, מפלגת יש עתיד.

מאיר כהן: אתם באתם והוצאת את תפוח האדמה הלוהט הזה ושמתם אותו על השולחן – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: נא לסיים.

מאיר כהן: – – וכן, למרות המנהיגות שלנו, הלוואי שהיינו מתגייסים.

יואל חסון: תם זמנך.

מאיר כהן: כי הם חוזרים הביתה לבית דל, הם חוזרים לבית שבו חסר להם יותר ממה שיש; הם רואים את הילדים שלהם גדלים בישיבות; הם רואים את הילדים שלהם שנגזר עליהם מראש לא להיות במעגל העבודה.

יואל חסון: תודה.

מאיר כהן: אז טלו קורה מבין עיניכם.

יואל חסון: אדוני, נא לסיים.

יואל חסון: תודה.

מאיר כהן: זה לא נגד החרדים – זה נגדכם, המנהיגות שכל כך, כל כך הופכת את הסיפור הזה לא לתורה שכל נתיבותיה שלום.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

יואל חסון: אדוני, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההסדר של דחיית השירות הצבאי לבני ישיבות הוא כימי שנות קיומה של המדינה.

מאיר פרוש: להסדר זה היו עליות וירידות.

מאיר פרוש: אני לא בא לתת היום דיאגנוזה מה הן הסיבות שחברי הכנסת מהציבור החילוני חלקם בעד ההסדר וחלקם נגד ההסדר.

מאיר פרוש: האמת היא ששתי קבוצות חברי הכנסת האלו – –

קארין אלהרר: – – – לא נגד.

קארין אלהרר: הם פשוט מפחדים מכם.

מאיר פרוש: – – רוצים לראות יותר ויותר מהמגזר החרדי שבאים לשרת בשירות צבאי, אלא שיש קבוצה של חברי כנסת שמבקשת לגייס חרדים גם במחיר של כפייה, עם סנקציות, ויש קבוצה של חברי כנסת אשר למרות רצונה בגיוס של חרדים מבקשת להימנע מכפייה ומסנקציות.

מאיר פרוש: במקרה שלנו הפעם, הגוש הזה, הליכוד, קיבל 30 מנדטים, הרכיב קואליציה, והקואליציה הזאת – החילונים האלה שנמצאים שם רוצים בגיוס של חרדים, אבל לא רוצים את זה עם סנקציות וכפייה.

מיקי לוי: אין מושג – – –

מאיר פרוש: תלמד לשמוע גם מה שאתה לא אוהב.

מאיר פרוש: עכשיו תשמע עוד משהו: הייתה משמרת קצרצרה, קצרצרה, כאשר לפיד שלט בממשלה, ואנחנו אומרים שדרכו התבלטה בהשנאת החרדים – –

יאיר לפיד: חס וחלילה.

מאיר פרוש: – – אבל ברוב שנות קיומה של המדינה שולטת ממשלה שמבקשת להמשיך את ההסדר ולא לפגוע בסמכות שר הביטחון לתת דחיית שירות למי שתורתו אומנותו.

מאיר פרוש: בתווך יש הקבוצה החרדית.

מאיר פרוש: היא חיה עם המסורת מאז מעמד הר-סיני.

מאיר פרוש: אצל הקבוצה החרדית לימוד התורה הוא ערך עליון, עליון מעל הכול.

מאיר פרוש: הוא עליון עד כדי כך שכאשר במשמרת הקצרצרה של לפיד הממשלה החליטה על גיוס חרדים בכפייה עם סנקציות, הרבנים אמרו שנלך כולנו לבית-הסוהר.

מאיר פרוש: אני, כחבר כנסת מהקבוצה החרדית, מבקש לצטט את הגמרא בדף היומי שלומדים היום מאות אלפים של יהודים, והגמרא היא במסכת סוטה דף כא.

מאיר פרוש: הגמרא אומרת: "זכות דמאי" – איזו זכות – "אילימא" – אם נאמר – "זכות דתורה הא אינה מצווה ועושה היא" – אישה אין לה מצווה ללמוד תורה – "אלא זכות דמצווה".

מאיר פרוש: והגמרא שואלת: "כות דמצווה מי מגנא כולי האי" – זכות של מצווה יכולה להגן?

מאיר פרוש: – "והתניא" – למדנו – "את זו דרש רבי מנחם בר יוסי 'כי נר מצוה ותורה אור'.

מאיר פרוש: תלה הכתוב את המצווה בנר ואת התורה באור.

מאיר פרוש: את המצווה בנר לומר לך מה נר אינה מגינה אלא לפי שעה אף מצווה אינה מגינה אלא לפי שעה, ואת התורה באור לומר לך מה אור מגין לעולם אף תורה מגינה לעולם".

מאיר פרוש: וכך הוא מביא את הפסוק ומסביר משל: "משל לאדם שהיה מהלך באישון לילה ואפלה ומתיירא מן הקוצים ומן הפחתים ומן הברקנים ומחיה רעה ומן הליסטין" – – –

יואל חסון: תודה.

מאיר פרוש: עוד לא הסתיים.

מיקי לוי: אחלה נאום.

מיקי לוי: אחלה.

מאיר פרוש: ואז – – –

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: ואז – – –

יואל חסון: נא לסכם.

מאיר פרוש: ואז אני בא ואומר: אלה שהם בקבוצה החרדית – – –

אלעזר שטרן: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת שטרן.

מאיר פרוש: אלה שבקבוצה החרדית הם אלה שמאמינים בלימוד התורה, שהיא מגינה ומצילה – –

עליזה לביא: – – –

יואל חסון: תודה רבה.

מאיר פרוש: – – ולכן אתם היום נמצאים בקבוצה הזאת – – –

מיקי לוי: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת לוי, אתה מפריע לו.

מאיר פרוש: – – – בקבוצה הזאת שרוצה לגייס בכפייה עם סנקציות – – – לתקופה קצרצרה – – –

מיקי לוי: אין מושג כזה סנקציות – – –

יואל חסון: תודה רבה.

מאיר פרוש: סיפור למליאה.

מאיר פרוש: אתם כולכם תאהבו את הסיפור.

עליזה לביא: כשאתה רואה את החיילים ברחובות שלכם בשבועיים האחרונים, אתה לא מתבייש?

מאיר פרוש: סיפור למליאה.

יואל חסון: חברת הכנסת לביא, אתם לא נותנים לסיים.

מאיר פרוש: סיפור למליאה: כאשר בגין נבחר להיות ראש ממשלה ב-1977 – –

אלעזר שטרן: מה, אתה נותן זמן לסיפורים?

מאיר פרוש: – – חנה זמר כתבה אז – עורכת "דבר" כתבה מאמר ראשי בעיתון "דבר", והכותרת הייתה: וכי תעביר ממשלת זדון מן הארץ.

מאיר פרוש: עמד פה בגין ואמר: חנה זמר, איך העזת?

מאיר פרוש: תקוצץ ידך על מה שכתבת.

יואל חסון: אתה רואה שהיה שווה – – –

עליזה לביא: – – –

מאיר פרוש: גם אם מוזס אמר:

מאיר פרוש: כי תעביר ממשלת זדון – באים לרגעים – – –

מיקי לוי: אבל – – –

מאיר פרוש: חנה זמר אמרה "ממשלת זדון" על בגין, הוא אומר "ממשלת זדון" על לפיד.

מיקי לוי: חבר הכנסת פרוש, אתה חבר באותה ממשלה.

מאיר פרוש: אנחנו נמצאים פה – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה.

מיקי לוי: זה אותם אנשים.

מאיר פרוש: – – והתפקיד שלנו למצוא את הדרך – –

יואל חסון: תודה.

מאיר פרוש: – – איך אנחנו בכל אופן – – –

יואל חסון: היה שווה, אדוני, לתת לך – – –

מיקי לוי: זו אותה ממשלה, זה אותם אנשים.

יואל חסון: חבר הכנסת לוי, אני מבקש.

יואל חסון: מה זה הצעקות האלה?

מאיר פרוש: מיקי, אתה מבייש את הקבוצה שלך.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: תם זמנך.

מאיר פרוש: עם הצעקות שלך אתה מבייש את הקבוצה.

יואל חסון: חבר הכנסת פרוש, תם זמנך.

מאיר פרוש: לא מתאים לך.

מיקי לוי: אני מודיע לך: זה אותם אנשים.

מאיר פרוש: אתה נראה לי כמו אחד – – –

יואל חסון: חבר הכנסת פרוש.

יואל חסון: חבר הכנסת פרוש, תרד מהדוכן.

מאיר פרוש: אתה נראה לך כמו אחד אוהד כדורגל, יושב באצטדיון וצועק.

יואל חסון: אני אבקש להוריד אותך.

יואל חסון: תרד מהדוכן.

מאיר פרוש: זה לא יפה.

מאיר פרוש: אתה מבייש את הקבוצה.

יואל חסון: תרד מהדוכן.

יואל חסון: מספיק כבר.

עפר שלח: לא הייתה אף מילה על הנשים הדרוזיות.

עפר שלח: אף מילה.

עפר שלח: אתה לא יכול לחקות עוד קצת?

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת נהרי, סגן השר נהרי – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

יואל חסון: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

מאיר פרוש: מי ממשלת זדון?

מאיר פרוש: תקוצץ ידה.

יואל חסון: הרב פרוש, רק בשביל החיקוי של בגין היה שווה לתת לך דקה נוספת.

מאיר פרוש: תן לי, נו.

יואל חסון: די, קיבלת מספיק.

יואל חסון: אתה לא שבע אף פעם.

יואל חסון: אדוני, אתם לא שבעים אף פעם.

אלעזר שטרן: בן צור, אתם יודעים שלא צריך לשנות את החוק, תגיד את האמת.

אלעזר שטרן: תגיד מה חושבים בסיעה שלך, את האמת.

יואל חסון: חבר הכנסת שטרן, התקדמת כמה כיסאות כדי לצעוק מהיציע, אני מבין.

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: כן.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: טוב, אני אהיה ערני אליך.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש – –

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות.

יואב בן צור: – – חברי חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש סיעת יש עתיד מר יאיר לפיד, אני רוצה לומר לך תודה רבה.

יואב בן צור: עם חקיקת חוק הגיוס בממשלה הקודמת הצליחה סיעת יש עתיד ואתה בראשה לחולל דבר נדיר – להוציא את כל הציבור החרדי, על כל גווניו וקהילותיו, חרדים ודתיים, כיפות סרוגות וכיפות שחורות – –

יאיר לפיד: איחוד העם.

יואב בן צור: – – כלום, כולם בלי יוצא מן הכלל, לעצרת אדירה, עצרת תפילה אדירה של מאות-אלפי אנשים בירושלים.

יואב בן צור: אחדות השורות שכמותה לא נראתה זה שנים רבות.

יואב בן צור: באמת תודה.

יואב בן צור: אף שכל המתפללים היו חרדים ודתיים, זה עוד לא אומר שכולם יכולים לצאת לעצרת תפילה אחת, בקריאה אחת, במקום אחד, בזמן אחד, עם מסר אחד.

יואב בן צור: את זה יכלו לעשות רק על דבר אחד.

יואב בן צור: עוד לא היה דבר כזה בהיסטוריה, בוודאי של מדינת ישראל, בטח לא כשהציבור גדל על כל פלגיו ועל כל זרמיו.

יואב בן צור: אמרו שיש דבר אחד: פגיעה בתורה ופגיעה בלומדי התורה – אף אחד לא ייתן.

יואב בן צור: כולם נמצאים כאחד, כאיש אחד קיבלו תורה, וכאיש אחד יילחמו נגד אלה שרוצים לפגוע בלומדי התורה, כקולקטיב אחד גדול, נמצאים בעניין הזה.

יואב בן צור: ולכן, אני כאן עומד ואומר: כל הכבוד לכם.

יואב בן צור: בזכות גזירת הגיוס איחדתם היטב את כל שורות המחנה.

יואב בן צור: רבות אנחנו מדברים על שלמות העם.

יואב בן צור: יש מישהו שהיום חושב שתהליך חקיקת החוק המבקש להטיל סנקציות פליליות על לומד בישיבה – מה שלא היה על-ידי ריבונות יהודית, על-ידי אחים יהודים, שלא היה עוד אף פעם שהטילו משהו, שלא נתנו ללמוד תורה; לא נתנו, אבל גם הפכו אותו לאדם פלילי, סנקציות פליליות?

יואב בן צור: על-ידי איזה משטר או על-ידי איזו ריבונות שהייתה, יהודית?

מיקי לוי: מליאת הכנסת.

יואב בן צור: זו פעם ראשונה שקורה דבר כזה.

יואב בן צור: מדינה יהודית לא יכולה להיות יהודית אם מונעים בה את לימוד התורה ממי שלומד תורה.

יואב בן צור: כמו שהדברים האלה ברורים, גם זה צריך להיות ברור.

יואב בן צור: לומדי התורה לא הגיעו ב-65 השנה האחרונות; לומדי התורה הגיעו הרבה קודם – למדו תורה בארץ-ישראל וימשיכו ללמוד תורה בארץ-ישראל.

יואב בן צור: בפסק-הדין שביטל את חוק טל ציירו שופטי בית-המשפט העליון את קלסתרו של הפתרון המיטבי מבחינתם.

יואב בן צור: את קווי המתאר שלו סרטטה הנשיאה דאז, השופטת דורית בייניש, המתארים את מה שלא היה בחוק טל וצריך לדעתה להיות בהסדר החדש: "חוק דחיית השירות אינו כולל אמות מידה למתן פטור משירות צבאי ואין בו יעדים לגיוס לצבא או להצטרפות לשירות אזרחי.

יואב בן צור: אין בחוק מסגרות ביניים לבחינת התקדמות היישום של החוק ואין בו כל אמצעי פיקוח על יישומו.

יואב בן צור: אף אין בחוק קביעה המחייבת שירות משמעותי – מכל סוג שהוא – לכול".

יואב בן צור: ובהמשך: "על הכנסת יהא לגבש הסדר חדש, שיכול ויתבסס על המסגרת שהוקמה כחלק מחוק דחיית השירות, אך מתחשב בקביעותינו בפסק-דין זה.

יואב בן צור: בכלל זה על הכנסת ליתן דעתה לפגמים עליהם הצבענו, הנובעים, בין היתר, מכך שהחוק אינו כולל כל אמות מידה, קריטריונים ויעדים לביצועו, וכן מכך שהחוק אינו כולל מרכיב כלשהו של חובת שירות".

יואב בן צור: אני מסיים.

יואל חסון: נא לסיים.

יואב בן צור: אני מסיים.

יואב בן צור: כל אלה ועוד תוקנו בחוק המובא לפניכם היום: יש יעדים, יש תמריצים חיוביים ושליליים, המשכה של מערכת פיקוח חסרת תקדים, הכוללת אחריות אישית להצהרות שקר וחובת דיווח בפני הממשלה והכנסת.

יואב בן צור: אך מעל הכול, אדוני היושב-ראש, היום הזה תוסר החרפה מספר החוקים של מדינת ישראל – חרפה, לא פחות מכך.

יואל חסון: עדיין החוק לא עבר בקריאה שנייה ושלישית.

יואב בן צור: ספר חוקים של מדינת היהודים אשר משית סנקציות פליליות אינו אלא חרפה.

יואל חסון: תודה.

יואב בן צור: לומדי התורה אשר תורתם אומנותם אינם עבריינים פליליים בשום פנים ואופן.

יואב בן צור: אילו לא באנו לתקן אלא דבר זה בלבד – דיינו.

יואל חסון: חבר הכנסת בן צור, תודה רבה לך.

יואב בן צור: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת יצחק וקנין – לא נמצא; השר דוד אזולאי – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

עודד פורר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, תראו, החוק הזה, גם כשחוקק, הוא באמת לא היה החוק הטוב ביותר שמסדיר את סוגיית השירות בצה"ל, אני חושב.

עודד פורר: הוא לא היה החוק הטוב ביותר.

עודד פורר: אני חייב לומר שאני חושב, וציינתי את זה כבר לא פעם, שהחוק היה צריך לעסוק בשירות לכולם, שירות לכולם – גם לאזרחים הלא-יהודים, והוא לא עסק בזה.

עודד פורר: ולמשל, החוק שהגיש בזמנו חבר הכנסת דוד רותם, שרבים מיושבי הבית הזה התנגדו אז גם לו, לא כלל סנקציות פליליות, אבל גם אז הסיעות החרדיות התנגדו לו.

עודד פורר: אבל בסופו של דבר, בכנסת הקודמת חוקק חוק שבא להסדיר ולתקן עוול.

עודד פורר: הוא בא להסדיר ולתקן עוול של 67 שנים שהדיר חלק מהעם הזה מהשירות, שאפשר לחלק מהעם הזה לא לקחת חלק בעשייה ובשמירה על ביטחונה של ישראל.

עודד פורר: ודווקא כאן, הציבור היהודי, לפני שהוא בא לדבר על השירות לכולם, הוא צריך לבדוק שכל הציבור היהודי משרת, כולו.

עודד פורר: ובואו נדבר על העוול הזה.

עודד פורר: חברי חברי הכנסת, זה עוול שפוגע בראש ובראשונה באוכלוסייה החרדית, וזה עוול שמציג את האוכלוסייה החרדית באור לא טוב.

עודד פורר: וכדי להבין מי התייחס לזה, אז עוד התייחס לזה משה רבנו.

עודד פורר: ובפרשת מטות, לפני הכניסה לארץ, באים בני גד ובני ראובן ומבקשים ממשה רבנו: "ויאמרו אם מצאנו" – אני מדבר דברי תורה, הרב מוזס – "אם מצאנו חן בעיניך יֻתן את הארץ הזאת לעבדיך לאחֻזה אל תעבִרנו את הירדן".

עודד פורר: ומה עונה משה רבנו לבני גד ולבני ראובן?

עודד פורר: "האחיכם יבאו למלחמה ואתם תשבו פה?

עודד פורר: " והוא אומר: למה?

עודד פורר: "ולמה תניאון את לב בני ישראל מעבֹר את הארץ אשר נתן להם ה'" אלוקים.

עודד פורר: ורש"י מפרש "למה תניאון": תסירו ותמנעו לבם מלעבור, שיהיו סבורים שאתם יראים לעבור מפני המלחמה.

עודד פורר: חברי הכנסת החרדים, אל תיתנו לנו לחשוב שאתם חוששים מפני המלחמה או מפני שמירה על צדקת דרכנו.

עודד פורר: אני חושב שהסיכום הזה שהגיעו אליו סיעות הקואליציה, שאומר שהואיל ובשל טעמים טכניים לא יעלה בידי הקואליציה להעביר את התיקון לחוק שירות הביטחון בעניין דחיית שירותם, כפי שנקבע בהסכמים הקואליציוניים, וכולם מתחייבים שהתיקון יעבור עד ליום 25 בנובמבר, הוא סיכום לא ראוי, הוא סיכום לא צודק.

עודד פורר: הוא לא יכול לעמוד בפני הציבור הישראלי, ולכן בסופו של דבר זה גם לא יקרה.

עודד פורר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: ממש חבר כנסת מצטיין, הראשון שסיים בזמן, אפילו שמונה שניות לפני.

יואל חסון: כל הכבוד, אדוני.

רויטל סויד: תן לי אותן.

יואל חסון: חבר כנסת חדש וחבר כנסת מצטיין.

יואל חסון: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

רויטל סויד: אני רוצה את השניות שהוא – – –

יואל חסון: לא, הן כבר עברו.

יואל חסון: הן עפו מהעולם.

רויטל סויד: כבר עפו.

רויטל סויד: כבר התפוגגו.

יואל חסון: פרחו להן, השניות הללו.

יואל חסון: בבקשה, גברתי חברת הכנסת סויד, שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, לפני כחודש הייתה לי הזכות להשתתף, ביחד עם חברי חבר הכנסת דודי אמסלם, חבר הכנסת אברהם נגוסה וחבר הכנסת דוד ביטן, במשלחת – לבקר את קהילת הממתינים באתיופיה, שארית הקהילה שנותרה מאחור.

רויטל סויד: כולנו פה בארץ יודעים פחות או יותר את הסיפור, שנשארו שם בני פלאשמורה, עם טענות שהסיפור הזה לעולם לא ייגמר, ובואו נעלה את האנשים או לא נעלה אותם.

רויטל סויד: המדינה היחידה שמדינת ישראל סגרה את שעריה מפני עלייה ממנה זו אתיופיה.

עודד פורר: לא נכון.

רויטל סויד: הגענו לשם – –

עודד פורר: לא נכון.

עודד פורר: זה לא נכון.

רויטל סויד: – – ומה שראינו זה דבר מטלטל, חוויה קשה של אנשים שממתינים במחנות ובקהילות במשך 18 שנה, עם כיסופים לארץ – –

עודד פורר: לא נכון.

רויטל סויד: – – עם אחים פה, אחיות פה, הורים פה, סבים וסבתות.

רויטל סויד: פגשתי סב שהבן שלו, לוחם בצנחנים, ביקר אותי פה בכנסת.

רויטל סויד: יש לו שמונה ילדים כאן, 42 נכדים, אבל הוא יושב 18 שנים וממתין לעלות לארץ.

רויטל סויד: פגשתי אישה שארבע בנותיה כאן, נישאו, היא לא השתתפה בחתונה של הבת שלה.

רויטל סויד: פגשנו אנשים שמתפללים, רוצים לעלות ורק מייחלים.

רויטל סויד: הגענו לפה לארץ עם החלטה ברורה: אי-אפשר להשאיר את הקהילה הזאת, 9,146 אנשים, משפחות שנקרעו ונגזרו, אי-אפשר להשאיר אותם מאחור.

רויטל סויד: הגשנו לשר הפנים סילבן שלום נוסח של הצעת מחליטים, ואני מברכת את כבוד שר הפנים סילבן שלום, שהגיש את ההצעה הזו בשבוע שעבר לישיבת הממשלה, ואתמול קיבלה הממשלה החלטה פה-אחד להעלות את האנשים האלה לארץ.

רויטל סויד: ואני רוצה לומר לכם: זה רגע היסטורי, זה רגע היסטורי לקהילה האתיופית בארץ, זה רגע היסטורי למשפחות, וזה רגע היסטורי מכיוון שלא יכול להיות שחיילים – ו-87 חיילים כאלה יש לנו, רובם חיילים קרביים, וחיילות, לוחמות מג"ב – ישרתו ויילחמו פה במדינת ישראל, יסכנו את חייהם, אבל האחים שלהם, סבא שלהם, סבתא שלהם, יישארו מאחור.

רויטל סויד: זה רגע היסטורי, כי יכול להיות שאחרי המחאה שהייתה לנו כאן בקיץ האחרון, מחאת יהודי אתיופיה, יכול להיות שזה יהיה אחד הצעדים הראשונים – –

יואל חסון: תודה.

רויטל סויד: – – מול הקהילה, כדי להראות לכם: תם הסיפור הזה, מתחילים פרק חדש בחיי קהילת יהודי אתיופיה בארץ.

רויטל סויד: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת סויד.

יואל חסון: חבר הכנסת לפיד, בבקשה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע מה אני אגיד לבן שלי.

יאיר לפיד: ביום שישי הוא אמור לבוא הביתה מהצבא, הוא עכשיו ברמת-הגולן, ואני לא יודע מה אני אמור להגיד לו.

יאיר לפיד: זאת אומרת, אני אמרתי לו, תשמע, אנחנו פה, אתה חייב ללכת לצבא ואני רוצה שתהיה לוחם, והוא הלך לצבא והוא לוחם.

יאיר לפיד: והוא היה מאוד מעורב בשוויון בנטל כי זה היה לפני הגיוס שלו.

יאיר לפיד: ופעם ראשונה מהיום שהוא התגייס, במקום לחכות בכיליון עיניים לרגע שהוא יבוא ביום שישי הביתה, אני טיפה פוחד מהרגע הזה, כי אין לי מה להגיד לו.

יאיר לפיד: מה אני אגיד לו? ששר הביטחון, המפקד העליון שלו, מכר אותו בגלל כל מיני משחקים קואליציוניים?

יאיר לפיד: ושבנט ואיילת שקד, כל הציונים שמדברים על מדינת ישראל וצבא ההגנה לישראל, וראש הממשלה – בסוף, הוא יודע שאבא שלו ממפלגה אחרת מזו של ראש הממשלה, אבל אני חינכתי אותו שראש ממשלת ישראל הוא אדם שאמור לטפל ולדאוג לכל אזרח ולכל אדם, ובטח לכל חייל, ועכשיו אני אצטרך להסביר לו שלא; שיש פוליטיקה, ובפוליטיקה מותר למכור כל אחד, והכול ציני ואין שום בעיה לרמות.

יאיר לפיד: ואני אגיד לו, תראה, כן, הם משקרים.

יאיר לפיד: נכון שלא אמרתי לך את זה כשהיית ילד, אבל הם כולם כל הזמן משקרים, ועכשיו הם משקרים על חשבון חיילי ולוחמי צה"ל.

יאיר לפיד: והם אומרים לך ולחברים שלך שאתם צריכים לשרת, ואנשים שיש להם מפלגה שתייצג אותם, הם לא צריכים לשרת.

יאיר לפיד: וכל הדבר הזה שדיברו על זה שכל צעיר ישראלי צריך ללכת לשרת בצבא, זו לא הייתה אמת, ראש הממשלה לא התכוון לזה, ושר הביטחון, הוא לא באמת חושב ככה.

יאיר לפיד: זאת אומרת, הם אולי כן חושבים ככה אבל אין להם שום בעיה למכור את זה בשביל איזה בעיה קואליציונית קטנה או בשביל להעביר תקציב, או בשביל כל קוניונקטורה אחרת.

יאיר לפיד: וזה מסובך עוד יותר מפני שהחברים שלו בצבא מצפים ממנו לחזור ביום ראשון עם תשובות.

יאיר לפיד: הם יודעים שאבא שלו חבר כנסת, והם חושבים שהוא יבוא הביתה ביום שישי ואני אסביר לו איך זה קורה ואצוק איזה היגיון לתוך זה.

יאיר לפיד: אבל אני לא יכול, אין שום היגיון בתוך זה.

יאיר לפיד: יש רק שחיתות פוליטית, מכוערת, קטנה, עלובה, שבה ראש ממשלה יכול ארבע פעמים להצביע בעד חוק ולהסביר לציבור כולו שהחוק הוא מצוין, ואז התברר שהוא שיקר.

יאיר לפיד: ושר הביטחון יכול לשבת בוועדת פרי ולנסח את החוק ולהגיד שהוא טוב לחיילי צה"ל, ואז התברר שהוא שיקר.

יאיר לפיד: ואיילת שקד, שרת המשפטים, יכולה לעמוד בראש ועדת שקד ולהגיד שהכול בשביל חיילי ולוחמי צה"ל, והשוויון, והתחושה הזאת שכולנו מגינים על המדינה ואנחנו חברה אחת ויש לנו חיים משותפים, ואז מתברר שגם היא שיקרה.

יאיר לפיד: אז – –

יואל חסון: תודה, נא לסיים.

יאיר לפיד: – – בפעם הראשונה מהיום שהתגייס – ליאור יהיה שנה בצבא בסוף החודש הזה – אני לא יודע מה אני הולך להגיד לו ביום שהוא יחזור מהצבא.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת לפיד.

יואל חסון: חברת הכנסת לבני – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת פרץ – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, השוויון בנטל ושילוב החרדים בצה"ל ובשוק העבודה הם אחד מרכיבי הבסיס החשובים ביותר של החברה הישראלית, והחברה הישראלית עדיין הולכת ומתפתחת.

איל בן ראובן: בפתח דברי אני תוהה כיצד חברי ממשלה מצביעים בעד חוק, מדברים, עושים, ושנה וחצי אחרי מצביעים הפוך.

איל בן ראובן: אבל כנראה זוהי דרכה של הממשלה הזו מאז הקמתה, וחבל.

איל בן ראובן: ההישרדות מובילה, לפני צורכי החברה הישראלית.

איל בן ראובן: הייתי מאלו שהתחילו בתהליך גיוס החרדים, כמפקד אוגדה של גדוד "נצח יהודה".

איל בן ראובן: ראיתי את הקשיים ביציאה לדרך, והם היו גדולים.

איל בן ראובן: עזרנו לבחורים הצעירים האלה, וזכינו גם לשיתוף פעולה בקרב אנשים בחברה החרדית.

איל בן ראובן: היום חיילים חרדים משרתים בגדודי חי"ר מבצעיים, הם משרתים בחיל האוויר, הם משרתים בחיל הים, והיום נבנה בסיס לחיילים חרדים בפיקוד הצפון, לחרדים שמתגוררים בפיקוד הצפון.

איל בן ראובן: ואני שואל אתכם, מנהיגי החברה החרדית: מדוע אתם בולמים את התהליך?

איל בן ראובן: מדוע לקחת ולמסמס ולהאריך את תקופת ההסתגלות?

איל בן ראובן: מדוע?

איל בן ראובן: החוק שהתקבל היה גמיש, יצר דרך פעולה שאין בה – כמעט אין בה – שום איום.

איל בן ראובן: יש בו מרכיבים שאולי הייתי כותב קצת אחרת, אבל בסך הכול ההפך הוא הנכון: החוק הזה יצר חובה נכונה, חובה נכונה וטובה, שבאה לעזור לצעירים החרדים ופותחת להם אופציות נכונות לחיים.

איל בן ראובן: אגלה לכם שגם בקרב הציבור החילוני ישנם בחורים שהיו מעדיפים שלא להתגייס.

איל בן ראובן: החובה בחוק להתגייס עוזרת להם, ובסופו של שירות הם מודים לנו על כך שלא ויתרנו להם.

יואל חסון: אדוני, נא לסיים.

איל בן ראובן: אני מייד מסיים.

איל בן ראובן: אומר לכם, לחברי בקואליציה, ובעיקר לכם, מנהיגי החברה החרדית: הפכתם את נושא הגיוס לעניין שבמחלוקת, במקום גורם מאחד ותורם לחברינו בחברה החרדית ולחברה הישראלית בכלל.

איל בן ראובן: אני אצביע נגד החוק, אבל אמשיך לעשות הכול כדי שצעירים חרדים יתגייסו לצה"ל ויגיעו לשוק העבודה, בדיוק כמו שהחוק הכווין – החוק שהתקבל לפני שנה הכווין לכך.

איל בן ראובן: בסופו של דבר צה"ל צריך אתכם לביטחוננו, נערי וצעירי החברה החרדית, ולא פחות מכך, אולי יותר, אתם צריכים את צה"ל כמפתח לשילובכם הנכון בחברה הישראלית.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, גברתי, שלוש דקות עומדות לרשותך.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, היה מבצע "צוק איתן" לפני זמן לא רב, ואנחנו כולנו, אזרחי מדינת ישראל, ליד קברים טריים של חיילים שהלכו לשרת את מדינת ישראל, להגן על מדינת ישראל, להגן על אזרחי מדינת ישראל – מה איחד אותם, את כולם?

סופה לנדבר: החובה מול המדינה הזאת.

סופה לנדבר: הם גדלו במשפחות שגידלו אותם: לפני הכול אתה מחויב למדינת ישראל, אתה מחויב לאזרחים של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אנחנו נמצאים בזמן כל כך לא פשוט, כל כך קשה למדינת ישראל, כאשר כל כוחות הביטחון מסכנים את עצמם, אזרחים חיים מול סכנות.

סופה לנדבר: אסור לממשלת ישראל לבגוד באזרחים ואסור לממשלת ישראל לבגוד בחיילים.

סופה לנדבר: ביטול החוק זה צעד אחורה; ביטול החוק זה בריחה מאחריות, כניעה לסחטנות.

סופה לנדבר: על מה הוויכוח, רבותי, כאן?

סופה לנדבר: על מה אנחנו מתווכחים?

סופה לנדבר: הרי אנחנו מגדלים ילדים במדינת ישראל, וחלק כבר נכדים, ומדינת ישראל היא מדינה לשני עמים – לחילונים ולחרדים, לאלו שחווים את חוויית מדינת ישראל ומחויבים למדינת ישראל ואלו שרק מקבלים.

סופה לנדבר: על מה הוויכוח כאן?

סופה לנדבר: רבותי, אנחנו 120 חברי כנסת, ואנחנו כולנו נבחרנו לשרת ציבור אחד, הציבור של מדינת ישראל, ואסור לנו לחלק את הציבור הזה.

סופה לנדבר: אנחנו כולנו מחויבים למדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני חושבת שכל אחד בוחר את הדרך לאלוהים בדרך שלו, אבל זה לא מחסל את החובה של אלו שצריכים לקבל הגנה מאותם חיילים.

סופה לנדבר: מה שקורה היום כאן, ביום הזה, זו הישרדות של ממשלת ישראל.

סופה לנדבר: בכל מחיר להישאר בשלטון, ולא משנה במי הם בוגדים – באותם חיילים שנמצאים היום בשירות, באותם חיילים שבעתיד יהיו חיילים.

סופה לנדבר: זו בגידה בחיילים, בגידה בצעירים.

סופה לנדבר: ואני חושבת שכאן אנחנו כולנו פונים לראש הממשלה – חבל שהשולחנות האלו והכיסאות האלו היום ריקים, מפני שאני חושבת, אדוני, שזה לא ויכוח, זו חובה מוסרית של ממשלת ישראל; אנחנו כולנו מחויבים לעם הזה, ולא יכול להיות שכאשר אנחנו נמצאים מול אותם קברים, לצערי, אנחנו אומרים: האחד מקבל והשני משרת.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת לנדבר.

יואל חסון: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות.

ציפי לבני: העניין שלפנינו עוסק – הוא הרבה מעבר לשאלה של סעיף כזה או אחר בחוק שנחקק.

ציפי לבני: העניין שלפנינו עוסק גם בביטחון ישראל, ולא רק; הוא עוסק בחברה הישראלית, איך תיראה ומה תהיה מערכת היחסים בין חבריה, ובעיקר עד כמה המחירים הפוליטיים הם כאלה – התשלום הפוליטי הוא כזה שהוא עולה הרבה יותר מכסף, ואת זה גם נראה בהצבעות על התקציב, אלא עולה בתפיסה של החברה הישראלית את עצמה.

ציפי לבני: אז אפשר לומר קודם כול בציניות שמדהים עד כמה ממשלה שמדברת ביטחון מוכנה לשחרר עוד ועוד חלקים מהציבור הישראלי מנשיאה בנטל הביטחון.

ציפי לבני: אבל ברור שלא מדובר רק בזה.

ציפי לבני: לכן, מבחינתי עמדתי מאוד ברורה: כל אזרח בגיל 18 צריך לתרום למדינה ולחברה שבה הוא חי.

ציפי לבני: שירות צבאי הוא לא נטל, הוא חובה שבצדה גם, נכון להיום, שער הכניסה אחר כך לחברה הישראלית.

ציפי לבני: והרבה יבואו ויאמרו: אבל עזבי, אז הם לא יכולים, הכי חשוב שנכניס אותם לתוך שוק העבודה.

ציפי לבני: אני שומעת את הדברים האלה מזה הרבה שנים, ועסקתי בחוק טל עוד בהיותי שרה בממשלת שרון, ויש בזה הרבה מן ההיגיון – אז נשחרר מהצבא, העיקר שיהפכו להיות אחר כך אזרחים מועילים ויוכלו להיות חלק משוק העבודה.

ציפי לבני: אבל האמת, אני לא יכולה.

ציפי לבני: אני כל-כולי מתקוממת על האי-צדק שבדבר.

ציפי לבני: עמדתי כאן על הבמה, אני זוכרת, כבר לפני שנים וסיפרתי את התחושה של אם עברייה, של הורה עברי שלוקח את הילד לבקו"ם, ושם האותיות מתחלפות על הקיר כמו שפעם היה בשדות תעופה.

ציפי לבני: ופתאום מופיע השם של הילד שלך על הקיר הזה, ואתה מוסר אותו, ומה שנשאר לך זה להתפלל, וכל אחד מתפלל בדרכו: רק שיחזור הביתה בשלום.

ציפי לבני: והתחושה הזאת מלווה אותך כל יום ראשון כשהוא חוזר ובשבתות כשהוא לא בא, וגם עכשיו, השבוע, כשהבן שלי יצא למילואים.

ציפי לבני: ואת התחושה הזאת, את החוויה הזאת אי-אפשר להחליף באמירה כללית של: אז אין דבר, אחר כך ישתלבו בעבודה.

ציפי לבני: מצטערת, יש בזה דבר מקומם, חוסר צדק בסיסי.

ציפי לבני: זה יותר מאי-שוויון, זה חוסר צדק בסיסי.

ציפי לבני: עכשיו, אני יכולה להבין שיש מגזרים, שיש קבוצות בציבור הישראלי שאורח חייהן ואופיין מאפשר או מחייב התייחסות מיוחדת.

ציפי לבני: וקודם כול, שנעשה סדר: שוויון בנטל זה לא הריסת עולם הישיבות, ואני חושבת שבמדינת העם היהודי צריך לשמר גם, בוודאי באופן סמלי, חלקים מאותה קבוצה שבאמת עסוקים בלימוד תורה, וזה בסדר גמור – –

יואל חסון: נא לסיים.

ציפי לבני: – – אבל אי-אפשר לא להסכים למכסה, ולא להסכים לשום דבר שמקדם לקראת שוויון כלשהו.

ציפי לבני: ולצערי הרב, כבר בעת שחוקק החוק נתניהו ידע שהוא ישנה אותו.

ציפי לבני: ואיך אני יודעת את זה?

ציפי לבני: כי כשדיברנו על הגיור, עוד חוק שהשתנה, אמר לי כבר אז נתניהו: אני צריך לחשוב גם על הקואליציה העתידית שלי.

ציפי לבני: ולצערי הרב – מילה אחרונה על עוד קבוצה שנמצאת כאן, וזאת קבוצה שבאמת תורמת למדינה, אבל כבר אז לא יכולתי לקבל את העובדה שבישיבות ההסדר משרתים רק חלק מהתקופה.

ציפי לבני: הדבר הזה הוא עוד חלק מהעיוות הזה.

ציפי לבני: וגם אם הם הולכים ליחידות קרביות, אי-אפשר לנצל אותם במסגרת היחידות האלה, וזה חלק מאותו עיוות מתמשך שבו בממשלה הזאת כל אחד לוקח את ליטרת הבשר שלו – –

יואל חסון: תודה.

ציפי לבני: – – ובסופו של יום נשארת אותה קבוצה שהיא הקבוצה ששולחת את בניה לצבא.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת לבני.

יואל חסון: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, עמיר פרץ.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אני מאוד שמח שחבר הכנסת יעקב פרי נמצא כאן.

עמיר פרץ: הוא עמד בראש ועדת השרים שהתוותה את המנגנון הכמעט-בלתי-אפשרי שהצלחנו לבנות שם, ואני ביליתי אתו לילות ארוכים.

עמיר פרץ: ובלילה האחרון, לפני שכמעט כל הסיפור התפוצץ לנו, הצעתי את הנוסחה הזו, הנוסחה שאומרת שאנחנו בעצם קובעים תאריך מאוחר, ורק אם החרדים לא יעמדו במכסות שייקבעו להם, אז ייכנס לתוקף חוק שירות ביטחון, שלמעשה קובע שאכן כולם כפופים לאותו חוק, ויכולים גם להפעיל נגדם סנקציות.

עמיר פרץ: עכשיו, למה עשינו זאת, חברי חברי הכנסת מהמפלגות החרדיות?

עמיר פרץ: הרי לא עשינו זאת כי באמת מישהו רצה לרדוף מישהו.

עמיר פרץ: עשינו זאת במצוות בג"ץ, עשינו זאת כדי ליצור איזה מכנה משותף שוויוני, שנותן סיכוי לשפר את התחושה של כל המשרתים בצה"ל.

עמיר פרץ: אבל יותר מזה, אני אומר לחברי החרדים: החוק הזה בין היתר היווה עבור הקהילות החרדיות איזה הפלת חומות ביניכם לבין האוכלוסייה החילונית.

עמיר פרץ: וכמה חבל שבן-רגע מישהו מרים את החומות האלה.

עמיר פרץ: הרי סופו של דבר, החומות האלה, לא יהיה אפשר להחזיק אותן עד אין-סוף.

עמיר פרץ: ואני מאוד מקווה שחברי מהסיעות החרדיות מבינים שהיום, חלילה, הם תוקעים לעצמם כדור ברגל, כי בסוף-בסוף משהו השתנה בהוויה, בסוף-בסוף אנשים כן רוצים להשתלב, כן רוצים לעבוד.

עמיר פרץ: ואנחנו רואים את העלייה הגדולה במספרים.

עמיר פרץ: אבל אני בהחלט חושב שהניסיון להתעלם מקבוצה נוספת – וחבל, כי אם הנושא הזה לא היה עולה היום, חברי חברי הכנסת החרדים, היום היינו עוסקים רק בישיבות ההסדר.

עמיר פרץ: זה מה שקיוויתי.

עמיר פרץ: אסור להתעלם מהעובדה שלצערי הרב, תחת הוויכוח הפוליטי, הציבורי הזה, עדיין תלמידי ישיבות ההסדר משרתים רק 17 חודשים.

עמיר פרץ: עכשיו, תבינו, כל חודש נוסף שישיבות ההסדר יקבלו כדי לשרת בצה"ל שווה ערך – ושר הביטחון נמצא כאן – לכשבעה גדודי מילואים.

עמיר פרץ: זה מספר מדהים.

עמיר פרץ: עכשיו, מה ביקשנו בסך הכול?

עמיר פרץ: ביקשנו שתלמידי ישיבות ההסדר ישרתו 24 חודשים, אפילו לא שלוש שנים, כמו שהילדים שלנו משרתים.

עמיר פרץ: וכל הניסיון הזה לומר שיש להם מסלול מיוחד והתרומה שלהם – מאה אחוז, גם הילדים שלנו שהולכים לאוניברסיטאות תורמים לא פחות למדינה, לתשתית הכלכלית.

עמיר פרץ: ולכן אני פונה לחברי החרדים: אל תיתנו שיהפכו אתכם לכתובת.

עמיר פרץ: תהיו מספיק אמיצים היום לומר: אנחנו מוותרים על החקיקה החדשה – –

יואל חסון: תודה.

עמיר פרץ: – – ותנו לנו לבוא ולנסות ללכת למדרגה נוספת של שוויון גם מול ישיבות ההסדר.

עמיר פרץ: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני חבר הכנסת פרץ.

יואל חסון: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, חברת הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: חברי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שר הביטחון, תודה שהצטרפתם לדיון החשוב, החיוני הזה, שבעצם עוסק במהות שלנו, בערכים שעליהם נבנתה המדינה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: וזה לאו דווקא עניין הגיוס.

איילת נחמיאס ורבין: בחברה כמו החברה הישראלית, שהיא חברה מרובת רבדים, מרובת מגזרים, אנחנו הרבה פעמים נדרשים לפשרות, והרבה פעמים נדרשים לפשרות קשות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני חושבת שכשאנחנו מדברים על השוויון בנטל, כשאנחנו מדברים על חוק הגיוס, זה לא משנה איך אנחנו קוראים לדבר הזה, בסופו של דבר אנחנו מדברים על משהו שדווקא בעיני בציבור החרדי לא נעלם בכלל – הרבה פעמים דווקא בחברה החילונית אני מרגישה שאנחנו חסרים אותו – וזה הסולידריות, והרעות, ועמידה כקהילה האחד לצד השני.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו כחברה ישראלית שחותרת להיות יותר חזקה, להיות עמידה לא ל-100 השנים הקרובות – חבר'ה, בואו נתעורר, אנחנו בני 67, אנחנו צריכים לחשוב על המילניום, אנחנו צריכים לחשוב על 1,000 השנים הבאות.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לראות איך אנחנו, מתוך ההבדלים שבינינו, מתוך ההבדלים שלפעמים הם קשים, איך אנחנו מצליחים באמת להושיט זרועות.

איילת נחמיאס ורבין: ואמר כאן יפה חברי חבר הכנסת עמיר פרץ, אמר יפה: שבירת החומות – כן, לעתים אנחנו צריכים לשבור חומות, לבנה אחר לבנה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מאשימה את הציבור החרדי.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני, כמו שאמרת קודם, חברי יואל חסון, גם אני, יש בי הרבה הערכה ואהבה לציבור החרדי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הרבה פעמים אני מבקשת מכם, חברי חברי הכנסת החרדים: בואו לא נאבד את ההבנה שגם יש רצון חופשי, ויש צורך חופשי של אנשים בציבור שאתם מובילים, שמסתכל עליכם ומבקש מכם:

איילת נחמיאס ורבין: תנו לנו גם את האפשרות לבחור ולהיות חלק מהצבא ולהיות חלק מהשירות האזרחי ולהיות חלק משוק העבודה.

איילת נחמיאס ורבין: כל מי שראה חרדי שהצטרף לשוק העבודה – והרבה פעמים, אני מודה, אני חושבת שההתגייסות לשוק העבודה יותר חשובה לאורך זמן עבור החברה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אתם חייבים להיות אלה שנותנים את הטון.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים לדעת איך לתת לכם, יחד, איך לייצר את הכלים הנכונים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בואו לא נסתכל בהתנשאות האחד כלפי השני, ובואו לא נחשוב כל הזמן שאנחנו מבינים האחד את השני יותר טוב.

איילת נחמיאס ורבין: ובעיקר, כמו שאנחנו קוראים הרבה פעמים מעל הדוכן הזה, בואו נפסיק להאשים האחד את השני בשנאה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו זקוקים האחד לשני, אנחנו זקוקים לסולידריות הזאת, אנחנו זקוקים לכם ואתם זקוקים לנו באותה המידה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יואל חסון: גם את חברת כנסת מצטיינת – עמדה בזמנים, יפה מאוד.

יואל חסון: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

יואל חסון: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רשם פרלמנטרי, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני לא רואה כאן – חוץ ממעטים מאוד – את חברי הכנסת החרדים, אבל לי יש תמונה, חבר הכנסת אייכלר, שלא אשכח אותה לעולם, ולו רק בשל העובדה שהרקע שלי הוא דתי עד חרדי: זה שלפני לא הרבה שנים עמדתם שם ועשיתם קריעה, שזו אחת הפעולות היותר דרמטיות, לי לפחות.

איתן כבל: אני לא יודע מה רוב האנשים הרגישו כאן, אני יודע מה אני הרגשתי כשנעשתה הקריעה הזאת.

איתן כבל: והאמנתי לכל מילה.

איתן כבל: וחבר הכנסת פרי, ראה זה פלא, עברנו את התהליך הזה, והם חלק מהממשלה, שאני לא רוצה להגיד – אני בחיים שלי לא חושב איך לכנות ראש ממשלה, בשום מקום, בוודאי לא בישראל, בשמות שראש הממשלה כונה.

איתן כבל: ואתם חלק מממשלתו, והכול נראה סוג של איזו קומבינה, ואני אומר לכם את זה כך, את מה שאתם עדיין לא מבינים: מה שמקומם את החברה הישראלית זאת לא השאלה אם תגויסו או לא.

איתן כבל: יושב פה שר הביטחון ומדבר עם שר התיירות, ואומַר לך כך: על-פי התוכנית, אפילו, של הרמטכ"ל החדש, הצורך בכל החיילים האלה הולך ונהיה הרבה יותר קטן.

איתן כבל: גם אם תרצו להתגייס, בשלב מסוים יגידו לכם לא להתגייס.

איתן כבל: השאלה היא מה היא נקודת המוצא של כל אזרחי מדינת ישראל כשהם יוצאים לדרך.

איתן כבל: הרי ברור כבר היום שלא מעט מהאזרחים, חבר הכנסת עמיר פרץ, שמבקשים להתגייס, והם חילונים לעילא ולעילא, צה"ל אומר:

איתן כבל: אנחנו לא צריכים אתכם.

איתן כבל: אבל מה?

איתן כבל: הם מגיעים לבקו"ם, הם מתייצבים, עוברים את כל התהליכים.

איתן כבל: חלקם אפילו אומרים: אנחנו מתעקשים, למרות שצה"ל לא רוצה אותנו, לא רוצה במובן, מבחינת הצרכים של צה"ל.

איתן כבל: אז במקום להעמיד את עצמכם בצורה הזו, כשהיום צה"ל יוצא מגדרו לתת את כל ההכשרים; היום לבוא, להגיע למטבח בצה"ל – אני לא מכיר דבר כזה.

איתן כבל: הכשר א' – אתה יודע מה זה להיות רס"פ היום, בפלוגה?

איתן כבל: אדוני שר הביטחון, רק על ההכשרים רס"פ צריך להיות מומחה לפחות שנה א' בישיבה קטנה.

איתן כבל: רק על ההכשרים.

איתן כבל: באמת, צה"ל יוצא מגדרו, אמיתי.

איתן כבל: וראה איך אתם, לצערי, אני אומר את זה בכאב גדול; אינני חשוד, לא בשנאה, נהפוך הוא, אני מרגיש את עצמי חלק בלתי נפרד מהחברה עד היום.

איתן כבל: ולא כי אני זקוק לאיזה ליטוף מהחברה החרדית, אין לי ציפיות.

איתן כבל: ברוך השם, היהדות, כוחה הוא בזה שאתה יכול לשאת את כפיך לבורא עולם ולהגיד את מה שאתה רוצה, לא משנה איפה אתה, מי אתה, מתי אתה, ולא צריך לקבל הכשר משום רב לעניין הזה.

איתן כבל: אבל במקום – ונפלה לידיכם הזדמנות פז, כי זה בדיוק בא מאותו מקום של חייל מילואים.

איתן כבל: הרי ממה נפשך?

איתן כבל: זה שהוא חלק ממערך המילואים, אם הוא לא מגיע, הוא נכנס לכלא.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: הוא נכנס לכלא על זה שהוא לא מגיע, כשיש עשרות אם לא מאות אלפים שאפילו לא נקראים לשירות.

איתן כבל: אבל זה – אלה החיים.

איתן כבל: לאלה ביקש צה"ל לומר, אני לא זקוק לכם, אבל אלה שהוא זקוק להם, הוא יעשה את הכול כדי שיגיעו.

איתן כבל: ואתם מפספסים בגדול.

איתן כבל: אתם רק מרחיבים את הקרע, במקום שתהיה הזדמנות לאחות אותו.

איתן כבל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת כבל.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת רוברט אילטוב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אראל מרגלית – אחריו.

יחיאל חיליק בר: אחריו – שני הדוברים האחרונים: חבר הכנסת ברושי וחבר הכנסת יצחק הרצוג, יו"ר האופוזיציה, ונשמע את סיכום השר לפני ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, תודה לחבר הכנסת איתן כבל שחלק גדול מהנאום שלי הוא כבר אמר, והוא גילה את אחד הסודות הביטחוניים הגדולים ביותר, שיש היום עודפים גדולים מאוד, יש הרבה אנשים שהצבא לא זקוק להם, יש הרבה אנשים שהצבא כן זקוק להם, והצבא, אין לו ברירה, בגלל חוק גיוס החובה, אלא לגייס את כולם, גם אנשים שלא מתאימים לצבא והצבא לא מתאים להם.

ישראל אייכלר: ולכן אני לא אפתיע אתכם אם אומר – –

קארין אלהרר: – – –

ישראל אייכלר: – – שגיוס החובה הפך לגורם מפלג, והוא צריך להפוך לגיוס מרצון.

ישראל אייכלר: זו דעתי.

ישראל אייכלר: זכותכם לא לקבל אותה, כי יש איזה אתוס שכולם עם אחד – –

קארין אלהרר: מה, אתה רוצה – – –

ישראל אייכלר: – – על-ידי הצבא – – אני מבקש מאדוני היושב-ראש שלא יפריעו לי.

יחיאל חיליק בר: נא לאפשר לחבר הכנסת אייכלר לדבר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ישראל אייכלר: – – שרוצים ליצור סוג אחר של עם, כור היתוך של עם חדש.

ישראל אייכלר: ואנחנו יש לנו עם עתיק יומין, והתורה אומרת לנו איך אנחנו עם אחד: "הסכת ושמע ישראל, היום הזה נהיית לעם לה' אלוקיך".

ישראל אייכלר: אז נהיינו לעם.

ישראל אייכלר: אנחנו אסופים ואספסופים מכל העולם כולו, והקדוש-ברוך-הוא עשה אותנו עם אחד, כולל אנשים שאינם מזרע ישראל.

ישראל אייכלר: גר צדק הוא חלק מעם ישראל.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: אומרת התורה, לא אני: "ושמעת בקול ה' אלוקיך ועשית את מצותו ואת חקיו אשר אנכי מצוך היום".

ישראל אייכלר: זה מה שעושה אותנו לעם.

ישראל אייכלר: לכן, כל הסיפור הזה של גיוס החובה, לדעתי הוא אנכרוניסטי, ומותר לי לומר זאת, ולכן גם החוק הזה הוא לא חוק טוב, כי כמו שצעקתם פה: למה ילד אחד צריך ללכת – הוא לא חייב.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לציין פה, הרבה דוברים דיברו פה על ההשתלבות של הציבור החרדי, שרוצה, ורואים איך שהוא משתלב, ורק המנהיגים לא נותנים לו.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, האמת היא כזאת: בכל אירוע, בכל פיגוע, בכל אסון, בכל מקרה, החרדים המתנדבים עומדים בראש.

ישראל אייכלר: לא מהיום, אלא מלפני קום המדינה.

ישראל אייכלר: ואנחנו יודעים ששר הביטחון כבר שנים רבות, בשקט האופייני לו, עושה יותר ויותר, כמו שציינו כבר, אפשרויות, כדי שיוכלו אנשים שאינם לומדים תורה והם רוצים להתגייס לצבא ולא לרדת מדרך התורה וכן לשמור על אורח החיים – כדי שיוכלו לעשות את זה.

ישראל אייכלר: וזה עדיין לא מספיק.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר פה משהו שעלול להקפיץ את כולם: כל זמן שיש גיוס נשים חובה בצה"ל – אנחנו המדינה השנייה בעולם, חוץ מצפון-קוריאה, שיש חובה לנשים להתגייס, גם אם הן לא רוצות.

ישראל אייכלר: גם את זה צריך לתקן.

ישראל אייכלר: ולכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, שהחוק הזה – הוא לא חוק טוב, אגב.

ישראל אייכלר: הציבור החרדי לא מאושר ממנו.

ישראל אייכלר: בסך הכול מדובר פה בדחייה של שש שנים בכל הדבר הזה.

ישראל אייכלר: אבל יש שיקול לשר הביטחון, ולא כמו שהיה החוק הקודם – שהוא חייב לגייס את כולם וביחד, ובכוח, וסנקציות פליליות, וכל הדברים שדובר בהם.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר שהתיקון הזה הוא רע במיעוטו, ואנחנו נהיה חברה אחת ותרבות אחת רק אם אנחנו נעשה את דבר ה'.

ישראל אייכלר: ואני רוצה להעיר לחברת הכנסת סופה לנדבר, שאני מאוד מעריך את מה שהיא עשתה למען העלייה הרוסית, במשך הרבה שנים.

ישראל אייכלר: אם אני הייתי מעז לעמוד פה ולומר שזה סחטנות וסחטנות וסחטנות, מה שאת עושה בשביל הציבור הרוסי, היית מאוד נעלבת.

ישראל אייכלר: אני מבקש ממך שלא תתייחסי לציבור החרדי אחרת מאשר לציבור שאותו את מייצגת.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מרגלית.

יחיאל חיליק בר: אחרוני הדוברים – חבר הכנסת ברושי וחבר הכנסת יצחק הרצוג, ולאחר מכן סיכום של השר.

יחיאל חיליק בר: לרשותך שלוש דקות, אדוני.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, שר הביטחון, שר התיירות שהיה יושב-ראש הקואליציה הקודמת, ובעצם הוביל, ביחד עם ראש הממשלה ושרים אחרים, את חוק השוויון בנטל – שגם אז אנחנו לא כל כך הסכמנו לו, כי הוא לא בדיוק שוויון ולא בדיוק בנטל, מכיוון שהיו שם מדרגים שונים לקבוצות שונות של אוכלוסייה.

רוברט אילטוב: חברת הכנסת ציפי לבני אמרה היום שהיא תתמוך בחוק שאומר שמגיל 18 גיוס חובה לכולם, אם גיוס אלטרנטיבי או גיוס צבאי.

רוברט אילטוב: אנחנו באמת נשמח מאוד, כי בקדנציה הקודמת נציגך אלעזר שטרן לא תמך בתיקון שלנו בוועדת שקד לגיוס חובה מגיל 18, לצערנו.

רוברט אילטוב: אני היחיד שהצבעתי על התיקון הזה בוועדת שקד.

אראל מרגלית: איזה תיקון?

רוברט אילטוב: תיקון שכולם יתגייסו בגיל 18 לשירות צבאי או שירות אלטרנטיבי.

רוברט אילטוב: אנחנו היחידים, סיעת ישראל ביתנו היא היחידה שתמכה בתיקון הזה.

רוברט אילטוב: לצערנו, אף אחת מסיעות הבית לא תמכה בזה.

רוברט אילטוב: אני חושב ששוויון בנטל חייב להיות שוויון בנטל, ולא מדרג כזה או אחר לקבוצות כאלה ואחרות, וכל האוכלוסיות צריכות להיות שותפות לשוויון בנטל, כולל אוכלוסיות ערביות, כולל כל האוכלוסיות שהיום פשוט לא נכנסות לאותה מסגרת, כולל החרדים.

רוברט אילטוב: כי השירות הוא לא רק חובה, הוא גם ההזדמנות של ציבורים שלמים להיכנס למעגל, להיות ישראלי.

רוברט אילטוב: לכן, כבוד שר התיירות – אני ראיתי אותך פה ואני רואה שהברזת לנו – צר לי שאתה, כיושב-ראש הקואליציה הקודמת, תמכת בהצעת החוק יחד עם חבריך לסיעה, עם אותו ראש ממשלה שהצביע בעד החוק.

רוברט אילטוב: החוק הקודם, שאנחנו בעצם העברנו אותו, היה הפשרה של הפשרה של הפשרה כדי לבוא ולהכניס את החרדים למעגל העבודה, למעגל ההתנדבות, למעגל השירות וגם למעגל ההזדמנות.

רוברט אילטוב: וצר לי שהיום הקואליציה הזאת, אחרי קצת יותר משנה, משנה את החקיקה הזאת, הולכת הרבה מאוד צעדים אחורה.

רוברט אילטוב: בעצם אנחנו חוזרים לאותה תקופה חשוכה שציבור אחד נושא את כל הקושי על הגב שלו והציבור האחר פשוט לא משתתף בזה.

רוברט אילטוב: ואני רוצה להדגיש לחברי החרדים: זו לא רק החובה, זו גם ההזדמנות של אותם הצעירים שיבואו וייכנסו למעגל העבודה הישראלי.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אילטוב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ברושי – אחריו.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת הרצוג.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אחת הדרמות הגדולות ביותר שמתרחשות בחברה הישראלית בעשר השנים האחרונות היא השותפות האסטרטגית החדשה בין הקהל החרדי לקהל החילוני והציוני-דתי.

אראל מרגלית: והמילה המרכזית שעומדת במרכז הברית הזאת – ואתם זוכרים איך היו פעם בעיני כל חילוני במדינת ישראל החרדים בירושלים: הסמל שלהם היה ההפגנות בכביש בר-אילן.

אראל מרגלית: היום זה לא המצב.

אראל מרגלית: היום יש שותפות.

אראל מרגלית: המילה המרכזית שמובילה את השותפות הזאת זו המילה פרנסה, "פרנוסה", ומי שמובילות את התמורה הגדולה ביותר במשק החרדי הן נשים.

אראל מרגלית: והיום גם הגברים מצטרפים למהפכה.

אראל מרגלית: מי שמבין את המהות, מי שמכיר את העיר ירושלים ויודע מה זה אומר עיר משוסעת או עיר שעובדת ביחד, מי שמסתכל חמש, עשר, 15 שנים קדימה ומבין לאן אנחנו הולכים, מבין את הדבר הבא: האופן שבו אנחנו חייבים לעבוד ביחד, עם החברה החרדית, זה אופן של שותפות.

אראל מרגלית: נכון, יש לי שלוש בנות ששירתו בצבא.

אראל מרגלית: לכל אחד מאתנו יש האנשים.

אראל מרגלית: אני שירתי בצבא, ואנחנו רוצים לראות שוויון בפני החוק בקרב אזרחי ישראל, גם בקרב האוכלוסייה החרדית.

אראל מרגלית: אבל מה שאני אומר, בואו נעשה את זה בצעדים, אחד-אחד, ולא במכה אחת; בואו נפתח את אותה דרך של פרקטיקה לפני שאנחנו הופכים חלק גדול מהדברים לפליליים.

אראל מרגלית: בואו נאמר שחלק גדול מהחרדים שרוצים ומשרתים עושים את זה על-פי בחירתם, ובואו נגיד שחלק גדול נוסף יכול להיכנס לשירות לאומי, כמו שהוא יכול להיכנס לצבא ההגנה לישראל, כצעד ראשון.

אראל מרגלית: ואני אומר לכם שבשנים הקרובות, אם – והממשלה הזאת, אני מצטער שדווקא החרדים יושבים בתוכה.

אראל מרגלית: זו אחת הממשלות שהביאו את התוכניות הקטנות ביותר, והיא ביטלה תקצוב של שילוב חרדים במעגל העבודה, לצערי.

אראל מרגלית: אני מצטער על כך, כי אני הייתי בין אלה שדחפו לזה, ובממשלה הקודמת קוננו על כך שזה לא קורה.

אראל מרגלית: אז אני אומר את הדבר הבא: אנחנו עומדים בפני המשך השותפות.

אראל מרגלית: עיקר המילה זה שותפות סביב פרנסה, כי הרבה מאוד מהציבור החרדי רוצה היום לבוא ליצור, להתפרנס, לעשות ולהיות חלק מהחברה היוצרת במדינת ישראל – –

יואל חסון: תודה.

אראל מרגלית: – – גם אם על חלק מהדברים אנחנו חלוקים.

יואל חסון: נא לסיים.

אראל מרגלית: כן לשרת – לא לדין פלילי; כן לפתוח לשירות לאומי; לא להפוך את כולם לחיילי סיירת מטכ"ל, כי זה לא יהיה.

יואל חסון: תודה.

אראל מרגלית: אז לעשות את זה בעיניים פקוחות.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת ברושי, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדיון הזה הוא לא קל, והוא ארוך, אבל על הדיון הזה אפשר לומר, לצערי – על הממשלה, שיש לנו ממשלה ימנית עם שתי ידיים שמאליות.

איתן ברושי: אין ספק שלהפוך את הדיון הזה כאן למהלך שיוצר איזו תחושה שהקואליציה הזאת יכולה לייצר מוטציות – ההרכב הזה, הלא-מובן, שמוביל להחלטה לביטולה – לפי דעתי זו טעות גדולה במובן החינוכי והערכי.

איתן ברושי: אנחנו נמצאים בממשלה שלא פעם אומרת שנחיה על החרב, ממשלה שלא מובילה לפשרות, אבל היא מוכנה להתפשר עם חוסר הנכונות לשרת, להגן על המדינה.

איתן ברושי: לפי דעתי, אנחנו יודעים לציין לא מעט מבחני בגרות.

איתן ברושי: בעיני, יש מבחן בגרות אחד משמעותי באמת בגיל 18, אחד – זו הזכות להשתתף בבחירות ולקבוע את דמותה ואופייה של החברה בקלפי, והחובה לשרת, הזכות לשרת בצה"ל.

איתן ברושי: אנחנו לא יכולים לנתק את הזכויות האלה – גם להצביע ולקבוע את דמותה של המדינה ואת קווי המדיניות שלה, וגם לא לשרת את מה שמתחייב מהחלטות ממשלה ריבונית.

איתן ברושי: החיבור הזה הוא לא אפשרי, ולכן המציאו גם את השירות הלאומי ואת השירות האזרחי, ואת הנכונות להתפשר על יותר מאפשרות אחת לשרת את המדינה.

איתן ברושי: תראו, דיברו פה כל היום וכל השעות על אלה שלא משרתים.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שר הביטחון – שהוא סמל ומופת לשירות – כדאי להגיד מילה גם על מי שכן משרת.

איתן ברושי: רוב הציבור משרת.

איתן ברושי: אני בא מהמרחב הכפרי, מההתיישבות, מהקיבוצים והמושבים והיישובים הקהילתיים והמועצות האזוריות.

איתן ברושי: שם כמעט 100% משרתים, והבודדים שלא – מתנדבים, גם בשירות משמעותי וגם בשירות של קבע.

איתן ברושי: אני בא ממשפחה – אבא שלי ז"ל היה המפקד הראשון של גדוד ברק של גולני; אני סגן-אלוף במילואים; שלושה מילדי הם קצינים ואחד בקבע.

איתן ברושי: זו באמת לא חלוקה צודקת.

איתן ברושי: אנחנו נעשה את זה בכל מקרה.

איתן ברושי: אנחנו משרתים בשירות לאומי ובשנת שירות לפני השירות הצבאי, ורבים מאלה שעושים שנת שירות – 1,000 במחזור – הולכים גם לקבע ולקצונה.

איתן ברושי: אנחנו נמשיך לשרת, אבל החלוקה הזאת של החברה – מי שמתחת לאלונקה ומי שנמצא מהצד – זאת לא חלוקה נכונה.

איתן ברושי: היא לא טובה לחרדים, היא לא נכונה לממשלה, היא טעות שאנחנו הופכים אותה כתוצאה מהרכב קואליציוני.

איתן ברושי: תראו, עוד מעט ידברו על התקציב.

איתן ברושי: אדוני שר האוצר לא נמצא פה, אבל יושבים פה שרי ממשלה.

איתן ברושי: תראו איזה חוסר פרופורציה יהיה בין התקציבים הקואליציוניים, בין ההסכמים הקואליציוניים, ובין חלקי החברה שמשרתים.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: נא לסיים.

איתן ברושי: לאן הולכים המשאבים?

איתן ברושי: בסוף, חברי, צדיק ורע לו, רשע וטוב לו.

יואל חסון: תודה.

איתן ברושי: זה לא דבר נכון.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: אדוני יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת הרצוג, בבקשה.

צחי הנגבי: יש עוד מישהו אחריו?

יואל חסון: השר יסכם.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אם תסתכלו ב"דברי הכנסת" תמצאו דיונים אין-ספור בסוגיה המורכבת והקשה של גיוס הציבור החרדי לצה"ל.

יצחק הרצוג: אני יכול להזכיר לכם – ויש פה מעטים שהיו – שכאשר הובא חוק טל המפורסם בתקופת ממשלת ברק למליאת הכנסת לאישור, קם הליכוד במחאה נוראית ונשא נאומים חוצבי להבות על האפליה, ועל השוויון בנטל, ועל אפליה בין דם לדם, ומה לא.

יצחק הרצוג: שנתיים לאחר מכן מנהיג הליכוד דאז אריאל שרון – אותו אחד שהוביל את ההתנגדות – כמובן האריך את תוקף חוק טל.

יצחק הרצוג: אני חושב שחוק טל היה נקודת המפנה, ואין בכלל מה להשוות בין שילוב וגיוס של בני הציבור החרדי לצה"ל ולשירות לאומי היום למה שהיה בשנת 2000.

יצחק הרצוג: ולכן מוכח לכולנו שמדובר בתהליכים חברתיים עמוקים.

יצחק הרצוג: והגם שיש המצב הרצוי, בסופו של דבר אנחנו צריכים לקבל את המצב המצוי, והמצב המצוי נובע מן העובדה שהציבור החרדי עובר תמורות ושינויים מפליגים, ואנחנו רואים היום תוכניות מתוכניות שונות, רבות ומגוונות, המאפשרות השתלבות במעגלי שירות רבים, ואני חושב שזה יוביל לשינוי גדול הרבה יותר בדור הבא.

יצחק הרצוג: לכן, אני מעולם לא האמנתי בהטחת האשמות, בהשפלה, בהדרה של קבוצות אחרות בחברה הישראלית, אלא רק בדיאלוג, בהשתלבות, בתהליכים חברתיים שמבינים לעומק מה עוברות קבוצות שונות בחברה הישראלית.

יצחק הרצוג: אני קראתי בזמנו מכתבים שהוחלפו בין דוד בן-גוריון לבין הרב הרצוג, סבי, ונפשי יצאה לשניהם.

יצחק הרצוג: הבנתי לחלוטין, מעומק הלב, את מה שכתב דוד בן-גוריון, ואני עומד על דבריו של דוד בן-גוריון, ואנחנו הצענו כאן לפני שלוש שנים את חוק דוד בן-גוריון, שתמכה בו אז גם חברתי שלי יחימוביץ, כיושבת-ראש מפלגת העבודה דאז, ואנוכי, וכמובן שהקואליציה והליכוד הפילו את החוק.

יצחק הרצוג: לפני כשנה וחצי, שנתיים, כאשר הובא החוק במין קומבינה פוליטית של הממשלה הקודמת שהייתה מעורבבת בחוק משאל עם ובחוק המשילות, החרמנו את ההצבעה מן הטעם הפשוט, שנושא כל כך משמעותי ורציני כמו השירות בצה"ל והנשיאה בנטל, מן הראוי לו שייוחד לו דיון נפרד ולא יקשרו אותו בתקציב המדינה, ולא יקשרו אותו בחטיבה להתיישבות.

יצחק הרצוג: והנה, היום הקואליציה חוזרת על אותו חטא, אותו חטא על פשע, חוזרת באותה קומבינה פוליטית ובעסקה קטנונית, כאשר הנושא עצמו הוא נושא גדול, בעל משמעות חברתית מרחיקת לכת.

יצחק הרצוג: אשר על כן, אנחנו סבורים, בסופו של דבר, שהתהליך הנכון הוא תהליך חברתי.

יצחק הרצוג: אנחנו מאמינים שערך השירות בצה"ל הוא ערך נעלה ביותר; אנחנו מאמינים שנשיאה בנטל – הנטל הוא ערך נעלה ביותר, ואנחנו לא צריכים לקרוא לו נטל אלא לבוא ולומר: זו זכות גדולה לשרת בצה"ל, זו זכות גדולה לשרת את העם ואת המדינה.

יצחק הרצוג: אבל יש לעשות זאת כמובן בתהליכים חברתיים נבונים וחכמים, שלא מחזירים קהלים וציבורים לגטו אלא להפך – פותחים אותם לתהליך ארוך ומשמעותי.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יואל חסון: תודה ליושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת הרצוג.

יואל חסון: יסכם את הדיון שר הביטחון, השר יעלון.

יואל חסון: בבקשה.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, הנושא שאנחנו עוסקים בו היום הוא נושא חשוב ביותר לחברה הישראלית בראייה היסטורית, והוא איננו רק שאלת השירות בצה"ל או בשירות הלאומי-האזרחי.

משה יעלון: הנושא הוא כפצע פתוח בחברה הישראלית – שאלת המשרתים, הלא-משרתים, מי משרת.

משה יעלון: אני אף פעם לא קראתי לזה "השוויון בנטל", משום שראיתי בשירות זכות ולא נטל.

משה יעלון: בחברה הישראלית, שהיא רבגונית, יש לנו אוכלוסיות שאנחנו מתייחסים אליהן באופן מיוחד: נשים דתיות למשל, נשים דרוזיות – כשהגברים הדרוזים משרתים באופן בולט לחיוב, ערבים, וגם המגזר החרדי.

משה יעלון: היו ימים שבהם, דווקא כתוצאה מהתביעה מהציבור החרדי לשרת, יצרנו מעגל קסמים שבו הציבור החרדי גם לא שירת וגם לא עבד.

משה יעלון: כי מדינת ישראל, על-פי חוקיה, לא אפשרה למי ששוחרר משירות תחת הכותרת תורתו-אומנותו לצאת לשוק העבודה אלא אם כן קיבל פטור מהשירות, וגיל הפטור היה בכלל 36.

משה יעלון: בתהליך שהחברה הישראלית עברה, מהבחינה הזאת חוק טל היה נקודת ציון מאוד חיובית, חוק נכון גם בתקופתו.

משה יעלון: לצערי, הבעיה לא הייתה בחוק אלא ביישום שלו.

משה יעלון: הוא הביא לשבירת מעגל הקסמים הזה באופן שהייתה הורדה בגיל הפטור והחלה חשיבה על עידוד הגיוס, ולאו דווקא כפייתו.

משה יעלון: שמעתי בדיון כאן היום אנשים שאומרים – אחרי שהצגתי את החוק – שאני בוודאי, כמי ששירת, לא מאמין בו.

משה יעלון: אני מאמין בו מאוד, וכמי שעסק בנושא גיוס חרדים גם בהיותי במדים וגם בשנים האחרונות כשר, דרכי היא לאפשר את השירות, ולא לכפות אותו.

משה יעלון: משום שהתחלנו באמת באותו מעגל קסמים שבו המגזר החרדי גם לא שירת וגם לא עבד עד גיל 36, הגענו למצב שבשנת 1999 גייסנו את פלוגת הנח"ל החרדי הראשונה – הייתי אז אלוף פיקוד המרכז, כשקלטנו אותם, 89 בחורים חרדים, לשירות קרבי – משום שהבנו שהדרך הנכונה היא לאפשר לשרת.

משה יעלון: לאפשר זה אומר לאפשר אורח חיים חרדי גם בצבא ההגנה לישראל; להתאים את היחידה, את האופי שלה – כן נשים, לא נשים בתוך היחידה, ואני מכיר את ההשגות בעניין – במציאת שביל זהב שלא פוגע בשירות נשים ובזכותן לשרת; לאפשר למגזר החרדי לשרת ביחידות סגורות יחסית; אוכל כשר למהדרין ועוד ועוד; מתן אפשרות ללימודי תורה במהלך היממה תוך כדי השירות.

משה יעלון: כל זה החל עם 89 בחורים.

משה יעלון: השנה, כשאנחנו סופרים שנות גיוס מיולי עד יולי, לשנה שהחלה ביולי 2014 והסתיימה ביולי האחרון, היעד שקבענו היה 2,400 משרתים, והגענו ל-2,380 משרתים – לא בגלל המגזר החרדי; גם בגלל צורכי הצבא והאפשרות לגייס.

משה יעלון: והנה, אנחנו רואים ברכה: היום משרתים בצה"ל למעלה מ-5,000 חרדים ברגע זה, במסלולים שונים, קרביים ולא קרביים: נח"ל חרדי זה הגדוד הידוע; נפתח מסלול בגבעתי, מסלול קרבי; מסלולים טכנולוגיים בחיל האוויר, בחיל הים, בחיל המודיעין, בלוגיסטיקה – מסלולים שלוקחים בחשבון לא רק את השירות הצבאי שמאפשר לחרדים לשרת על-פי אורח חייהם, אלא גם על-פי נקודת התחלה לחייהם האזרחיים.

משה יעלון: חיילים חרדים קרביים, כמו חיילים אחרים שאנחנו משקיעים בהם – בדואים ואחרים או חיילים עם קשיים כאלה ואחרים – מאפשרים להם בחודשי השנה האחרונים לשירותם רכישת מקצוע כנקודת פתיחה לדרך.

יואל חסון: חברת הכנסת מועלם, אני מבקש שלא להפנות גב.

יואל חסון: חברת הכנסת מועלם.

יואל חסון: חבר הכנסת יוגב, אני מבקש שלא לעמוד בצורה הזאת.

יואל חסון: חברי הכנסת, נא לשבת.

יואל חסון: השר ליצמן, נא לשבת.

יואל חסון: חברת הכנסת זנדברג.

יואל חסון: השרה שקד, נא לשבת.

יואל חסון: בבקשה לא לעמוד.

יואל חסון: חברת הכנסת גרמן.

יואל חסון: חברת הכנסת גרמן, תודה.

יואל חסון: חבר הכנסת אלקין וחברת הכנסת בוקר, נא לא לעמוד בצורה הזאת.

יואל חסון: זה פשוט בלתי אפשרי.

יואל חסון: אתם לא מבינים איזה רעש יש פה.

משה יעלון: וכמובן, אלה שמשרתים שירות מקצועי טכנולוגי רוכשים את מקצועם תוך כדי השירות הצבאי, וכשהם משתחררים – אלא אם כן הם נשארים לשירות קבע, ויש לא מעטים חרדים שממשיכים בשירות קבע בצה"ל – הם מבוקשים בשוק העבודה.

משה יעלון: משוחררי השירות הצבאי באשר הם מהמגזר החרדי מוצאים את מקומם בשוק התעסוקה.

משה יעלון: למעלה מ-90% מהם, הרבה מעל הממוצע במשק, מוצאים את מקומם בשוק התעסוקה.

משה יעלון: ובזה יש תרומה גם לכלכלה, גם לחברה, משום שהיום, כתוצאה מזה, חרדי אינו שווה עני; איננו שווה מי שתלוי בקצבה; איננו עוד מי שנאמר בעבר: איננו משרת, איננו עובד, איננו משלם מס.

משה יעלון: ולכן אנחנו רואים בזה ברכה – לא רק בשירות הצבאי-ביטחוני, גם בתרומה הכלכלית, ובוודאי בהשתלבות החברתית.

משה יעלון: אני חושב שמהבחינה הזאת יש לעשות עוד במה שקשור לשירות הלאומי האזרחי.

משה יעלון: היו עיכובים בזה בשנתיים האחרונות, אבל מה שברור זה שניסיון לכפות תמיד גרם לנזק, ואני מזכיר את ההיסטוריה: לאחר שחוק טל לא יושם כמו שצריך, הוקם צוות, עוד בתקופת הממשלה הראשונה שלנו, לאחר 2009, בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה, גבאי, שהמליץ בעצם לחזק את מה שקשור לאפשור השירות בצה"ל עם קביעת יעדים.

משה יעלון: על הבסיס הזה אחר כך הגענו למשבר פוליטי עם ועדת פלסנר, שחיפשה את הכפייה, את הסנקציות, מהר מאוד להביא את כולם לגיוס.

משה יעלון: אחר כך, בממשלה הקודמת, חוקקנו חוק שלכל אורך הדרך העברתי ביקורת על ההתעקשות להכניס סנקציה פלילית – –

יעל גרמן: – – –

משה יעלון: – – באופן שמאיים – – –

מיקי לוי: – – –

משה יעלון: – – – באופן שמאיים – –

מיקי לוי: אתה אומר דבר כזה?

יעל גרמן: – – –

משה יעלון: – – על המתגייסים.

יעל גרמן: אבל זה – – –

מיקי לוי: שר ביטחון אומר דבר כזה?

משה יעלון: ואני יכול להגיד לכם – – –

יעל גרמן: – – –

משה יעלון: ואני יכול להגיד לכם – – –

מיקי לוי: איך אתה אומר דבר כזה?

משה יעלון: אני יכול להגיד לכם שעצם הדיון המתלהם שהיה אז, אז, הביא לירידה משמעותית מאוד בהתייצבות החרדים בלשכות הגיוס.

איציק שמולי: אז תבטל את – – –

משה יעלון: לכן, הדרך – –

איציק שמולי: אז תבטל את – – –

משה יעלון: – – מהמצב שבו התחלנו באפס – –

קריאות: – – –

קריאה: – – – למה אתם מפחדים?

משה יעלון: – – היא הדרך לאפשר.

איציק שמולי: – – –

קריאה: – – –

משה יעלון: לא תמיד צריכים להיות צודקים.

קריאה: – – –

משה יעלון: צריכים להיות חכמים.

יעל גרמן: – – –

משה יעלון: וזו הדרך הנכונה.

משה יעלון: אני יכול להגיד לכם גם – –

קריאות: – – –

משה יעלון: – – שכאשר עסקנו אז בחוק הגיוס ונכנס העניין של סנקציה פלילית, באופן לא מפתיע גם ירד מספר החרדים המצטרפים ללימודים האקדמיים, דבר שגם הוא תופעה טבעית מקבילה של השתלבות.

משה יעלון: יש למעלה מ-10,000, כבר 12,000 סטודנטים, אקדמאים, בשעה זו, בשנת הלימודים הזאת, מהמגזר החרדי.

משה יעלון: שוב – איך?

משה יעלון: על-ידי אפשור; מכללות שמאפשרות גם לחרדים גברים, גם לנשים חרדיות, ללמוד במסגרת שניתן לשמור בה על אורח חיים חרדי.

משה יעלון: וראה זה פלא, גם נשים חרדיות משתלבות יותר ויותר בשוק התעסוקה.

משה יעלון: רק בשבוע שעבר ביקרתי במפעל כזה, "מטריקס", במודיעין-עילית.

משה יעלון: לפניו היה עוד מפעל, של האחים רייך, של עבודות תוכנה, מחשבים, שירותים שניתנים למשרדי הממשלה, למערכת הביטחון.

משה יעלון: נשים חרדיות, בסביבה שמאפשרת להן לעבוד, עובדות שם ומתפרנסות בכבוד; בכבוד רב.

יעל גרמן: – – – אדוני שר הביטחון, אתה אומר שהחוק הוא טוב, שהחוק הצליח, אז למה לשנות אותו?

משה יעלון: איך זה מתאפשר?

משה יעלון: זה מתאפשר כי כשמתייחסים לאוכלוסייה בהתאם ומאפשרים – דרך אגב, זה נכון גם לנשים דרוזיות, שנהגו בעבר לשבת במתפרות ולתפור.

משה יעלון: אני מקווה שאותו מפעל, "מטריקס" – ואני אעזור להם כשר הביטחון – ידעו להקים בית-תוכנה כזה בגליל לטובת נשים דרוזיות; שוב, בתנאים שמתאימים לנשים דרוזיות.

משה יעלון: יש לנו כבר חלוצות, 20 נשים דרוזיות שעושות את זה, משולבות בעבודה ביטחונית, אפילו בחברה ביטחונית – בתנאים מתאימים, לפי דרישותיהן.

משה יעלון: ואני מקווה שאם נפעל פה בחוכמה נדע לשלב גם נשים דרוזיות, גם נשים חרדיות, גם גברים חרדים, יותר ויותר בשוק התעסוקה.

משה יעלון: אני גם, דרך אגב, דוגל בשירות לאומי-אזרחי לערבים, מעודד אותם גם להתגייס לצה"ל, אם זה אפשרי, אם אין להם דילמה עם זה; להגביר את ההתנדבות לשירות בצה"ל של ערבים.

משה יעלון: נוצרים מתגייסים יותר; מוסלמים מתגייסים במספרים נמוכים; בדואים – עם עליות וירידות.

משה יעלון: ואם לא, אז שירות לאומי-אזרחי.

משה יעלון: דרך אגב, מאז שעלה נושא החוק, עלה השירות הלאומי-אזרחי.

משה יעלון: מ-2007, גם השירות הלאומי-אזרחי של ערבים הלך וגדל.

משה יעלון: אני יכול להגיד לכם שהיום יש פי-שלושה ביקוש לשירות לאומי-אזרחי, בעיקר אצל נשים ערביות, ביחס למשרות שפנויות, פתוחות.

משה יעלון: גם פה עלינו לעשות עוד עבודה.

אלעזר שטרן: – – –

משה יעלון: אני אומר את כל זה משום שאני יכול להגיד, ויש פה כאלה שעוד זוכרים את זה: עד כמה החברה החרדית הסתייגה מהמדינה הציונית.

משה יעלון: אני יכול להגיד לכם שאחד הרגעים המרגשים בשנים האחרונות היה כשראיתי חרדי שהכרתי מהפגנות בכיכר-השבת או בבר-אילן – עמד והדליק משואה ביום העצמאות שלנו.

משה יעלון: ולכן, ככל שנרבה בפעילות הזאת – באופן הזה, שמאפשר ולא כופה – אנחנו נראה ברכה, כפי שאנחנו רואים במספרים ההולכים ועולים של המשרתים החרדים בצה"ל.

קריאה: – – –

משה יעלון: השנה, שנת הגיוס האחרונה, היו 2,400.

משה יעלון: היעד לשנה הקרובה – 2,700, ואני משוכנע שאנחנו נעמוד בו.

משה יעלון: לכן אני מתנגד באופן קטגורי, כשעוסקים בנושא הזה, כמו בנושאים רגישים אחרים, לשיח פוליטי מתלהם שגורם להתקפדות של מגזרים – זה חרדים, זה ערבים, זה נשים, זה לא משנה מה, זה בעלי נטיות מיניות.

יעל גרמן: – – –

משה יעלון: שיח פוליטי מתלהם.

משה יעלון: אני בעד, אני דוגל בשיח שמאפשר השתלבות.

משה יעלון: ואני חושב שהוכחנו בשנים האחרונות – –

יעל גרמן: – – –

משה יעלון: – – בשאלת גיוס החרדים, שבחרנו בדרך הנכונה.

משה יעלון: המספרים מדברים בעד עצמם: מאפס בשנת 1998 – –

יעל גרמן: – – –

משה יעלון: – – 1989 עד 1999 – –

יעל גרמן: – – –

משה יעלון: – – 2,380 בשנת הגיוס 2015 – –

יעל גרמן: – – –

משה יעלון: – – 2,700 בשנה הבאה.

משה יעלון: ואנחנו נלך ונוכיח שבחרנו בדרך הנכונה.

משה יעלון: לכן, כשאני מביא את החוק הנה היום – –

יעל גרמן: אתה משנה את – – –

משה יעלון: – – החוק הזה יאפשר לנו – ללא איום, אלא להפך.

משה יעלון: מה יהיה בקצה, בעוד שנים?

משה יעלון: אפשר לדבר על זה אחר כך.

משה יעלון: הייתי מאוד רוצה לראות יותר ויותר, והכול, וכו', משרתים, אבל הדרך להגיע לשם איננה בכפייה, איננה בחוק שמייד מאיים בשוטרי משטרה צבאית שנשלחו לעקור תלמידי ישיבה – –

יעל גרמן: – – –

משה יעלון: – – מספסלי הלימוד או באופן אחר, ולכן, אני חושב שהדרך של לאפשר היא הדרך הנכונה.

משה יעלון: בשנה הקרובה אנחנו נפתח מסלולים נוספים, כולל מסלול קרבי נוסף – אנחנו מתלבטים בין חיל ההנדסה לצנחנים – מה שמוכיח שההשתלבות הזאת משתלמת.

משה יעלון: לכן, אני ממליץ להצביע בעד החוק.

משה יעלון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני שר הביטחון.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21).

יואל חסון: ההצבעה היא שמית, על-פי בקשת הממשלה והאופוזיציה.

יואל חסון: גברתי מזכירת הכנסת, נא להתחיל בהקראת שמות חברי הכנסת.

יואל חסון: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד אלי בן-דהן – בעד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – נגד יעקב ליצמן – בעד מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח יואל חסון – נגד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד משה יעלון – בעד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד משה כחלון – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – נגד ז'קי לוי – בעד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – נגד ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד שולי מועלם-רפאלי – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – בעד דניאל עטר – אינו נוכח חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – בעד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – בעד יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח עמיר פרץ – נגד נורית קורן – בעד יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד אלעזר שטרן – נגד נחמן שי – נגד סילבן שלום – בעד עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יואל חסון: נא לקרוא שוב בשמותיהם של אלה שלא ענו בפעם הראשונה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח אורי אריאל – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח מסעוד גנאים – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח דניאל עטר – אינו נוכח עיסאווי פריג' – אינו נוכח יואב קיש – בעד מיכל רוזין – נגד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יואל חסון: האם יש מישהו באולם שלא קראו את שמו או לא הצביע?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דניאל עטר – נגד

יואל חסון: ההצבעה נעולה.

יואל חסון: גברתי המזכירה, נא לספור את הקולות.

יואל חסון: תוצאת ההצבעה היא: בעד הצעת החוק – 60 חברי כנסת; נגד הצעת החוק – 45 חברי כנסת.

יואל חסון: לכן אני קובע שהצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21), התשע"ו–2015, אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת החוץ והביטחון – – –

מיקי לוי: לא לא, אדוני, ביקורת המדינה.

יואל חסון: – – להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: אדוני, ביקורת המדינה.

יואל חסון: ביקורת המדינה, אוקיי.

יואל חסון: אנחנו נעביר את זה לוועדת הכנסת, וועדת הכנסת תכריע היכן לדון בהצעת החוק המדוברת.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/602); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל (תיקון מס' 2) (מעמד החטיבה להתיישבות), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – לקריאה ראשונה.

יואל חסון: יעלה ויציג את ההצעה חבר הכנסת סמוטריץ.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, עשר דקות עומדות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': אשתדל לסיים בהרבה פחות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אנחנו נעביר היום, בעזרת השם, בקריאה ראשונה, את הצעת החוק להסדרת מעמדה, תפקידה וסמכויותיה של החטיבה להתיישבות.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שאנחנו מתקנים בזה עוול שנעשה בשנים האחרונות לחטיבה, שהיו מי שניסו להציג אותה כאיזה מין ארגון צללים כזה – אז אנחנו שמים עכשיו את הדברים על השולחן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מסדירים את הסמכויות בחוק.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, בעזרת השם, גם נכפיף את החטיבה לחוק חופש המידע ולחוק חובת המכרזים ונחיל על עובדיה את הדין המשמעתי כפי שהוא חל על עובדי המדינה.

בצלאל סמוטריץ': נאפשר לה לרתום את כל הידע והניסיון המוכח וארוך השנים שלה בפיתוח ההתיישבות בכל מרחבי ארץ-ישראל, בנגב, בגליל – וכן, גם ביהודה ושומרון, גם זה חלק מארץ-ישראל וגם זה חלק מהמפעל הציוני הגדול, שהחטיבה להתיישבות עושה בהרבה מאוד שנות פעילותה, עוד לפני קום המדינה ועד ימינו אלה.

בצלאל סמוטריץ': התזמון, אדוני היושב-ראש, של העברת החוק הזה הוא מתאים מאוד, אחרי שאישרנו אתמול בוועדת הכספים, אחרי חודשיים של דיונים עמוקים מאוד, יסודיים מאוד, את תקציב המדינה.

בצלאל סמוטריץ': וברוך השם, השנה, בתקציב המדינה הנוכחי, עשינו תיקון גדול של שקיפות, והתקציב כולו גלוי וידוע ומפורסם, וכל ההסכמים וההתחייבויות הקואליציוניות הונחו על שולחנה של הוועדה ומוכרים לכל אחד מחברי וחברות הכנסת ולציבור הרחב.

בצלאל סמוטריץ': ואתם יודעים מה טוב בזה?

בצלאל סמוטריץ': סוף-סוף האופוזיציה צריכה להסתכל לנו בעיניים ולהתווכח אתנו לגופם של דברים.

בצלאל סמוטריץ': שנים שלאופוזיציה הייתה פריבילגיה שלא לדבר לגופו של עניין, להפריח לאוויר כל מיני ססמאות על שקיפות ושחיתות והסתרה וקומבינות, וסוף-סוף זה נגמר.

בצלאל סמוטריץ': אין יותר תירוצים.

מיכל רוזין: – – –

בצלאל סמוטריץ': אז הנה, תוקפים אותי על זה שאני דאגתי בתקציב המדינה השנה לתקציב לקרן שמירת שטחים ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': אני שומע את זה, ככה, בתקשורת.

בצלאל סמוטריץ': אני שומע את יושב-ראש האופוזיציה – אפילו הכתיר אותי לראש ממשלה.

בצלאל סמוטריץ': בוז'י, אולי אתה רוצה לנהל מגעים לממשלת אחדות?

ינון מגל: – – –

בצלאל סמוטריץ': אז אני רוצה לספר לכם:

בצלאל סמוטריץ': לפני כמה שנים מדינת ישראל הקימה בחוק – אגב, צעד חשוב ומבורך מאוד – הקימה בחוק את הקרן לשמירה על שטחים פתוחים, והיא קבעה שהיא תתוקצב ב-1% מסך הכנסות רשות מקרקעי ישראל – קרוב, נדמה לי, ל-100 מיליון שקל בשנה.

בצלאל סמוטריץ': והתקציב החשוב הזה מועבר לרשויות מקומיות בתחומי מדינת ישראל, לפרויקטים חשובים של שמירה ופיתוח שטחים פתוחים: לשבילי אופניים, לאתרי תיירות ולמיזמי שימור חינוכיים.

בצלאל סמוטריץ': אבל מה?

בצלאל סמוטריץ': איכשהו 400,000 אזרחי מדינת ישראל, תושבי יהודה ושומרון, לא נהנים מהקרן הזאת.

בצלאל סמוטריץ': הקרן לא מאשרת באופן קטגורי בקשות שמוגשות אליה מרשויות מקומיות ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': שם אין סביבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מגל, אין סביבה; לא צריך לטפח את הסביבה ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': הביוב שם לא מפריע לנו, והעשן שמזהם את האוויר לא מפריע לנו, והמפחמות ואתרי שפיכת הפסולת – עזוב, זה לא מגיע אלינו בכלל, הקו הירוק עוצר את כל המפגעים – – –

ינון מגל: אנחנו ירוקים עד הקו הירוק.

בצלאל סמוטריץ': ירוקים עד הקו הירוק.

בצלאל סמוטריץ': אז כל מה שעשינו, חברים, זה שתיקנו עוול והפסקנו אפליה שקיימת כבר כמה שנים, מאז הוקמה הקרן החשובה הזאת, ויצרנו תקנה במשרד הפנים – חלף אותה קרן שמירת שטחים פתוחים – שתעביר תקציבים לרשויות מקומיות על בסיס בקשות פרטניות לפרויקטים חשובים של שימור שטחים פתוחים.

בצלאל סמוטריץ': חברים, אני רוצה לספר לכם: גם ביהודה ושומרון יש שטחים פתוחים.

בצלאל סמוטריץ': ואתם יודעים מה?

בצלאל סמוטריץ': לצערי הרב, הם סובלים מנזקים הרבה יותר גדולים מאחיהם או חבריהם בתוככי הקו הירוק, מכיוון שיש אתנו עוד שותפים שחיים על פיסת הקרקע הזאת, שכנראה פחות מודעים לצורך לשמור על איכות הסביבה, ואנחנו צריכים להתמודד עם זה ולתת לזה מענה.

בצלאל סמוטריץ': אז במקום שתבקשו שנכפיל את התקציב כדי שנוכל לשמור על השטחים הפתוחים ולקדם את הגנת הסביבה חוצת-הגבולות גם מעבר לקו הירוק, אתם צועקים – – –

יואל חסון: אדוני, אולי תסביר לציבור על מה החוק בכלל.

יואל חסון: אתה מדבר פה – על מה החוק?

בצלאל סמוטריץ': אני מתקדם – – –

יואל חסון: תתקדם.

יואל חסון: הזמן שלך עובר.

בצלאל סמוטריץ': אז גם על החטיבה להתיישבות, אמרתי קודם – גוף סופר-חשוב, ציוני, ואני פונה עכשיו, כן, אליכם, חברי מפלגת העבודה: הייתם – ואני רוצה להאמין שאתם עדיין – מפלגה ציונית שדוגלת בערכי הציונות וההתיישבות, ואתם יודעים מצוין, וראשי המועצות שלכם בעוטף-עזה ובעמק-יזרעאל וברמת-הגולן, לא אלה שמצביעים לי, דורשים מכם שתאפשרו את המשך פעילותה של החטיבה להתיישבות, כי הגוף קריטי, והוא היחיד במדינת ישראל שיודע היום להתמודד ולתת מענה הוליסטי, כולל, מקיף, ליישובים הקטנים – לשתולה ולזרעית וליישובים בעוטף-עזה; גוף שיודע להסתכל על יישוב ולתת לו מענה כולל – חברתי, כלכלי, תשתיתי, של קליטה, של עוגנים, של תעסוקה.

בצלאל סמוטריץ': להגיד שהכול היה מושלם בחטיבה?

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל להפוך את החטיבה לגוף שעליו עושים את קמפיין הפריימריז, הופכים אותו לשעיר לעזאזל – הוא האויב?

בצלאל סמוטריץ': לאן הגענו?

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו מסדירים את זה היום בחוק, בעזרת השם, ויסתתמו כל הטענות, והכול יהיה שקוף, והכול יהיה גלוי, וכל שקל שיגיע לחטיבה, ידעו בדיוק לאן הוא הולך.

בצלאל סמוטריץ': ואז לא תוכלו יותר להתחבא מאחורי ססמאות של מינהל תקין, ססמאות נבובות, ונראה אתכם יוצאים נגד ההתיישבות בנגב ובגליל.

בצלאל סמוטריץ': תתווכחו אתנו לגופם של דברים על ההתיישבות ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': תהיו גברים.

בצלאל סמוטריץ': כן, אנחנו אנשים פוליטיים, יש לנו אג'נדה.

בצלאל סמוטריץ': ההתיישבות ביהודה ושומרון חשובה לנו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רואים בה ערך כלל-ישראלי שמשרת את טובתה של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': וככל שאנחנו בשלטון – וגם את זה, אגב, תפנימו: שהימין גם יודע לשלוט – מרגיעים אותי.

בצלאל סמוטריץ': סליחה על הלהט.

בצלאל סמוטריץ': כל זמן שאנחנו בשלטון, אנחנו נמשיך, בעזרת השם, לבנות ביהודה ושומרון, בדיוק כמו שאנחנו בונים ונמשיך לבנות בנגב ובגליל ובעמק-יזרעאל ובעוטף-עזה וברמת-הגולן; ונעשה את זה גם, בין היתר, באמצעות הכלי הכל-כך חשוב והכל-כך יעיל והכל-כך הכרחי הזה שנקרא החטיבה להתיישבות.

בצלאל סמוטריץ': ועוד מילה אחת, אדוני היושב-ראש, ואני מסיים: אני חושב שאנחנו עושים היום צדק עם 80 עובדים מסורים ויקרים, שעובדים עשרות בשנים בחטיבה להתיישבות, והיו שם ב"צוק איתן", והיו שם במלחמת לבנון השנייה, והיו שם בפיגועים הקשים בגב-ההר ובדרום הר-חברון, ומגיעים לכל יישוב, לילות כימים, הרבה מעבר לשעה שבה אמורים לסיים את העבודה לפי תלוש המשכורת שמקבלים בשירות הציבורי.

בצלאל סמוטריץ': ונעשה להם עוול בשנים האחרונות.

בצלאל סמוטריץ': כי אותם חברים כאן, בבית הזה, שניסו להיבנות על גבה של החטיבה להתיישבות, רמסו את העובדים, השאירו אותם פצועים בשטח.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו מתקנים היום את העוול הזה, ואנחנו אומרים תודה לעובדים המסורים והיקרים והחלוצים והציונים האלה; ואנחנו מרימים אותם על נס, ואנחנו מוקירים את העבודה החשובה שהם עושים; ואנחנו מסדירים אותם ואת הגוף היקר שהם עובדים בו ואת הפעולות ואת הסמכויות, וכמובן – את החובות שלהם היום בחוק, כדי שהם יקבלו את המעמד המכובד והראוי להם במדינת ישראל היהודית והציונית.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, סמוטריץ.

יואל חסון: רציתי לתת לך משהו, אבל עברת כבר.

יואל חסון: חבר הכנסת שמולי – אתה הראשון, בבקשה.

איציק שמולי: אני מוותר.

יואל חסון: מוותר.

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא; חבר הכנסת אראל מרגלית – לא נמצא; חבר הכנסת עמר בר-לב – לא נמצא; חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי.

ינון מגל: אנחנו ירוקים עד הקו הירוק.

זהבה גלאון: אנחנו קונים כחול-לבן.

ינון מגל: – – – צרפת.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך, בבקשה.

חיים ילין: אתה רוצה לעמוד?

יואל חסון: מה קרה?

חיים ילין: עכשיו עומדים בכל העולם דקה דומייה.

יואל חסון: על מה?

חיים ילין: על האסון בפריז.

חיים ילין: אם אתה רוצה, בשעה 13:00.

יואל חסון: אני לא יודע אם אני יכול לעשות את זה.

חיים ילין: איך שאתה רוצה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: אנחנו רק נציין, חברי חברי הכנסת, שעכשיו, בשעה 13:00, בכל מיני מקומות בעולם עומדים דקה דומייה לזכר קורבנות פיגוע הטרור בפריז.

יואל חסון: אני מאמין שכל חברי הכנסת כאן גם הם משתתפים בצערו של העם הצרפתי ובצערן של המשפחות.

יואל חסון: נמשיך את הדיון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני מצטרפת לדברים שלך.

זהבה גלאון: אני רוצה לדבר על הצעת החוק של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ על החטיבה להתיישבות.

זהבה גלאון: לא מקרי שיושב כאן במליאה השר אורי אריאל – אל תקום – – –

אורי אריאל: מקרי, לגמרי מקרי.

אורי אריאל: אין שר תורן.

אורי אריאל: אני חייב ללכת.

זהבה גלאון: אז זה די מתקשר, כי גם אתה קשור לעניין הזה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – – –

יואל חסון: אם תצא, אדוני השר, זהבה גלאון תדבר כל היום.

זהבה גלאון: נכון.

אורי אריאל: עד שבת היא יכולה לדבר.

זהבה גלאון: תודה.

יואל חסון: מאה אחוז.

אורי אריאל: – – – שתעצור את זה.

יואל חסון: לנו יש זמן, אדוני השר.

יואל חסון: נראה לי שלממשלה קצת פחות.

יואל חסון: אבל, גברתי – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, החטיבה להתיישבות היא הזרוע הביצועית של הממשלה לבנייה בשטחים.

זהבה גלאון: כולם יודעים את זה.

זהבה גלאון: התקציב שלה גדל כל שנה במאות אחוזים.

זהבה גלאון: רוב התקציב הזה זורם להתנחלויות, לבנייה.

זהבה גלאון: חלק גדול ממנו עובר לפעילות של גרעינים תורניים וישיבות בכל מיני יישובים ברחבי הארץ.

זהבה גלאון: לפני כמה חודשים היועץ המשפטי לממשלה, בעצם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה דינה זילבר, הודיעה שהגיע הזמן לסגור את החטיבה להתיישבות.

זהבה גלאון: מה זאת אומרת לסגור את החטיבה להתיישבות?

זהבה גלאון: שני דברים: דבר ראשון זה להפסיק לתקצב את החטיבה; דבר שני זה לגזול ממנה את כל הסמכויות כגוף שמתכנן מדיניות.

זהבה גלאון: אם הממשלה מעוניינת להמשיך ולהפעיל אותה, אמרה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, זה יכול להיות רק אחרי שוועדה מיוחדת שתקום תסדיר את כל הבלגן והשחיתות, ורק אם תוחל עליה בסופו של דבר שקיפות, ורק אם היא תפעל כגוף שמבצע מדיניות, אבל בוודאי לא כגוף שקובע ומתכנן אותה.

זהבה גלאון: ואז בא חבר הכנסת סמוטריץ לממשלה או לוועדת השרים לחקיקה ומגיש הצעת חוק, והממשלה מאשרת לחבר הכנסת סמוטריץ לעגן בחקיקה ראשית את ההתקשרות בין המדינה לחטיבה להתיישבות, שעליה אמרתי את כל מה שאמרה קודם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.

זהבה גלאון: אם זה לא ביזיון של החלטת הממשלה, אני לא יודעת מה המשמעות של ביזיון.

זהבה גלאון: בא חבר הכנסת סמוטריץ ומבקש לעגן בחקיקה את מערכת היחסים המושחתת בין המדינה לחטיבה להתיישבות.

זהבה גלאון: זה חוק, חברי חברי הכנסת, שנקרא חוק עוקף-יועץ-משפטי-לממשלה, חוק ששולח מסר גם למשרד המשפטים וגם לבית-המשפט העליון שהמערב הפרוע של ההתנחלויות הוא מחוץ לאזור השיפוט שלהם.

זהבה גלאון: יש דין ואין דיין; למה שקשור לחטיבה להתיישבות אין דיין, כי השליחים שלה בכנסת מהבית היהודי דואגים לאינטרסים שלה.

זהבה גלאון: ולמה פניתי קודם לחבר הכנסת – סליחה, לשר אורי אריאל?

זהבה גלאון: כי אם לא מספיקה לנו היוזמה הזאת שבאה לכאן למליאה, בא אתמול חבר הכנסת אורי אריאל לממשלה וביקש מהממשלה להצביע על הרחבת הסמכויות של החטיבה להתיישבות, ולהעביר אותן – לא פחות ולא יותר, אחרי שהיועץ אמר שצריך לסגור אותה – להעביר אותן לאחריות של שר החקלאות אורי אריאל.

ינון מגל: – – – אמר?

ינון מגל: הרבנית דינה זילבר.

זהבה גלאון: התקציב ההתחלתי, חברי חברי הכנסת, שהציע אורי אריאל, יגדל פי-שלושה, ובמסגרת הסמכויות החדשות של אורי אריאל, הסמכויות המורחבות, החטיבה להתיישבות בכלל תהפוך לגוף מתכנן, שיוכל לתכנן הקמת יישובים חדשים.

זהבה גלאון: אני בכלל לא מבינה למה יש בממשלת ישראל משרד הבינוי והשיכון.

זהבה גלאון: בשביל מה יש השר גלנט, שהוא שר הבינוי והשיכון, אם עושים לו דרך עוקפת לשר אורי אריאל?

זהבה גלאון: במסגרת תפקידו כשר החקלאות, אחרי שהוא כבר לא מסרס חתולים, הוא עכשיו מגדיל את תקציב החטיבה להתיישבות והולך לבנות בכלל; תהיה לו אפשרות להיות זרוע ביצועית.

זהבה גלאון: אני לא מבינה את זה.

זהבה גלאון: איזו סיבה יש להעביר את הסמכויות של החטיבה להתיישבות דווקא לאורי אריאל?

זהבה גלאון: ממש ניחשתם נכון, חברי חברי הכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': יודע לעשות התיישבות.

זהבה גלאון: – – אין כמו אורי אריאל שיודע לנצל את כספי הציבור – – –

בצלאל סמוטריץ': שיודע לעשות התיישבות, זה הכול.

זהבה גלאון: אין כמו אורי אריאל – חבר הכנסת סמוטריץ, אתה אומנם מתחיל, אבל עוד לא הגעת לדרגת אורי אריאל, אני חייבת לומר – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

זהבה גלאון: – – שיודע לנצל את כספי הציבור כדי לרפד את ההתנחלויות, את העמותות התורניות של המתנחלים.

זהבה גלאון: ומי באמת מתאים יותר ממנו לנצל לרעה גוף פרוץ כמו החטיבה להתיישבות – גוף פרוץ שאין עליו חובת מכרזים, וחוק חופש המידע לא חל עליו, למרות הניסיונות שלנו להחיל עליו את חוק חופש המידע?

זהבה גלאון: אז לאן הגענו, חברי חברי הכנסת?

ינון מגל: – – – "בצלם" עם "שוברים שתיקה".

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, לאן הגענו?

יואל חסון: – – – לסיים, אני מוציא להפסקה.

זהבה גלאון: לא, אין לי שר.

יואל חסון: אני מוציא להפסקה.

זהבה גלאון: לא, אי-אפשר.

זהבה גלאון: אז תן לי עד שאסיים.

יואל חסון: – – –

זהבה גלאון: תן לי באמצע – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – – טקסטים של עצמך.

ינון מגל: – – – פה טקסטים של "שוברים שתיקה".

מיכל רוזין: היא מדברת דברים לעניין, ואתה, במקום להתווכח עם טיעונים לעניין, אתה עושה דמגוגיה ופופוליזם – – –

ינון מגל: יש לי מחלוקת אתה.

מיכל רוזין: תחשוב על האינטליגנציה של כולנו ושל הציבור כולו, גם שלך.

ינון מגל: יש לי מחלוקת אתה – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – – –

מיכל רוזין: מחלוקת זה בסדר – – –

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין, תודה.

יואל חסון: חבר הכנסת מגל, תודה גם לך.

יואל חסון: אתם יכולים לשבת האחד ליד השני, זה יהיה נחמד.

יואל חסון: חברת הכנסת גלאון ממשיכה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני קוראת לכם לדחות את ההצעה – –

יואל חסון: תודה.

זהבה גלאון: – – של חבר הכנסת סמוטריץ ולפנות לממשלה לדחות את היוזמה להעביר את הסמכויות של החטיבה להתיישבות לשר אורי אריאל.

יואל חסון: תודה.

זהבה גלאון: אתם עושים כבתוך שלכם.

זהבה גלאון: אתם עושים מה שאתם רוצים.

זהבה גלאון: אין לכם אלוהים; אולי יש לכם אלוהים – במקרה הזה הוא שלכם.

זהבה גלאון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, הזלזול הזה של הממשלה בדיוני הכנסת לא מקובל עלי.

יואל חסון: לפיכך, אני מודיע על הפסקה בדיון.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אנחנו מחדשים את הישיבה, ובאמת מודים לשר ישראל כץ שהציל את כבודה של הממשלה.

יואל חסון: יש כרגע נציג של הממשלה במליאת הכנסת, ולכן אנחנו מחדשים את הדיון.

יואל חסון: הדובר הבא הוא חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, שלא נמצא; חבר הכנסת איתן ברושי – לא נמצא; חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת; חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת – –

יואל חסון: בבקשה, גברתי, שלוש דקות.

עליזה לביא: – – החטיבה להתיישבות – הלהט והעניין הרב שמגלים חברי מהבית היהודי לא ברורים לי מספיק.

עליזה לביא: הלוואי שהייתי רואה אתכם עם אותו להט ואותה התארגנות גם בנושאים נוספים.

עליזה לביא: באנו כולנו מבית-המדרש היוצר של הציונות הדתית: עם, תורה, ארץ, ודווקא בממשלה שאתם חברים בה שכחתם עם, שכחתם תורה.

עליזה לביא: הרי מה אתם עושים עכשיו, אחרי הביטול של חוק השוויון בנטל?

עליזה לביא: אתם מחזירים לכאן את תרבות 12 השבטים, אותה תרבות שליוותה את עם ישראל במשך אלפיים שנות גלות, שכל קבוצה דואגת לעצמה, כל קהילה שורדת בעזרת הכוחות של עצמה.

עליזה לביא: והנה, אנחנו חוזרים לכאן, ואתם באים ומתעדפים.

עליזה לביא: היהודי הנודד – זה מה שמעניין ומאפיין את החטיבה להתיישבות.

עליזה לביא: כל פעם החטיבה להתיישבות ממוקמת במשרד אחר, על-פי היושבים בבית היהודי: פעם היא במשרד החקלאות, ולפני זה היא הייתה במשרד הבינוי, ואחרי זה – במשרד ראש הממשלה, וחוזרת למשרד החקלאות.

בצלאל סמוטריץ': – – –

עליזה לביא: הנדנדה הזאת – הנדודים הללו מספרים את הסיפור של החטיבה להתיישבות.

עליזה לביא: ואל תשימו אותנו בצד שכנגד; אנחנו לא נגד.

עליזה לביא: כולנו רוצים התיישבות; כולנו בעד חיזוק היישובים כולם.

עליזה לביא: כולם.

עליזה לביא: אבל צריכים לחול פה כללים.

עליזה לביא: צריכים לחול פה כללים ברורים, וחברי בבית היהודי, אתם נרדמים במשמרת שלכם.

עליזה לביא: במשמרת שלכם בוטל חוק הגיור, במשמרת שלכם אי-אפשר לקדם שום דבר בנושאים של דת ומדינה.

עליזה לביא: הכול עומד במקום.

עליזה לביא: אז אולי מעט, אבל מעט, מהלהט שלכם ומהדבקות במטרה שלכם לגבי ארץ-ישראל תגלו גם כלפי עם ישראל, אבל עם ישראל כולו.

עליזה לביא: בשבת תהיה "שבת ארגון" של "בני עקיבא", ורבים, כמעט כולם בבית היהודי הם בוגרי "בני עקיבא", אז בואו נחזור למשולש הזה, שכולנו גדלנו עליו: עם, תורה, ארץ.

עליזה לביא: לפחות שהמשולש הזה יהיה שווה צלעות.

עליזה לביא: אי-אפשר, בשם השבט שלכם, לבוא ולמחוק את כל מה שצריך להיות בצורה מאוזנת.

עליזה לביא: זה לא מה שלימד אותנו רבי עקיבא.

עליזה לביא: אז כדאי מאוד שתתעוררו, ואל תעשו פה את המעשים הציניים, העלובים הללו.

עליזה לביא: ואם – אז בואו ניקח את אותם כללים שאתם מבקשים, של שקיפות; כמו בגליל, בגולן, בנגב, אז גם כל מה שקשור לכל היישובים שאתם מבקשים לחזק.

עליזה לביא: הכללים צריכים לחול על כולם, כי אם לא, לאחר מכן לא תהיה לכם שום זכות דיבור.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה לך, גברתי.

יואל חסון: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, על הצעת החוק הזאת בעצם צריך לומר רק ארבע מילים: אין גבול ואין בושה.

דב חנין: אבל בואו ניתן הסבר קצר על המילים האלה.

דב חנין: אין גבול – אין גבול כי המהלך הזה הוא מהלך כוחני, שנועד לשריין בחוק מנגנון פוליטי, אפשר להגיד אפילו מנגנון מפלגתי, שמקדם, מטפח, מחזק את הבית היהודי בשטחים – כמובן בהתנחלויות, אבל לא רק בהתנחלויות.

דב חנין: זה אחד המנגנונים היותר-בעייתיים, היותר-מסואבים, היותר-לקויים שקיימים במדינה הזו.

דב חנין: ואת זה רוצים לעגן בחקיקה ראשית?

דב חנין: כמה מתאים לכם.

דב חנין: כמה ראוי.

דב חנין: וכיוון שאתם מבינים שהמהלך הזה הוא מהלך בעייתי, כיוון שאתם מבינים שהמהלך הזה מנוגד להמלצות של היועץ המשפטי לממשלה, אתם כופים את זה במסגרת של דיל שבו אתם, כמו בחבורה רגילה של עבריינים, מציעים לשותפיכם אקדח לרקה ואומרים להם: אם זה לא יעבור בקריאה ראשונה, לא יהיה תקציב.

דב חנין: כך מתנהלת באמת חבורה בריונית, חבורה של עבריינים, ולא אנשים שאמורים לנהל מדינה.

דב חנין: אמרתי "אין גבול", כי באמת למנגנון הזה שאתם מייצרים אין גבולות.

דב חנין: הוא חי לו באופן אקסטריטוריאלי; לא חל בגבולות מדינת ישראל.

דב חנין: להפך, מטרתו העיקרית היא לטשטש ולהרוס ולחבל באפשרות של גבולות, באפשרות של מדינה שחיה בשלום, באפשרות של הסדר באזור הזה.

דב חנין: כי אותה חטיבה להתיישבות שאתם מקדמים, מטרתה העיקרית היא מתחת לשולחן, בדרכי עורמה, בצורה בלתי ישרה ובלתי אמיתית – –

בצלאל סמוטריץ': דב, הכול מעל השולחן.

דב חנין: – – להעביר כספים לפרויקט ההתנחלות שיקר ללבכם.

בצלאל סמוטריץ': נכון, נכון.

בצלאל סמוטריץ': תתווכח על זה.

דב חנין: אמרתי "אין גבול", אבל גם אין בושה.

דב חנין: כי להביא את הדברים האלה לכנסת בצורה כזאת, להביא לכנסת בצורה כזאת את החוק שמחייב את הממשלה להטיל על החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית ביצוע של משימות לאומיות בתחום ההתיישבות, אחרי שאנחנו יודעים את מה שאנחנו יודעים על החטיבה להתיישבות, על האופן הלוקה, הלא-הוגן, הלא-שקוף, הלא-ישר, הבלתי-חוקי של ההתנהלות שלה – להביא את זה בחוק היום לכנסת זה מהלך שאין בו בושה, ואין בו גם מצפון.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו את הדיל הזה חייבים לעצור; אנחנו את הדיל הזה גם נעצור, כי החוק הזה עובר היום בקריאה ראשונה, אבל אנחנו חייבים לעשות את הכול כדי להיאבק בו, כדי להילחם בו בדרך אל הקריאה השנייה והשלישית – –

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: – – ולמנוע כתם שחור בספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת טלב אבו עראר – לא נמצא; חברת הכנסת רויטל סויד – לא נמצאת; חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: רגע, צריך פה התחשבות במאותגרים.

מיכל רוזין: בצלאל סמוטריץ – – –

יואל חסון: צריך גם את סדר הנואמים לפי סדר הגבהים.

מיכל רוזין: ברור.

מיכל רוזין: ולפעמים להתחיל את ההצבעות מתי"ו ולא מאל"ף.

מיכל רוזין: צריך פה איזה שוויון בדברים האלה.

מיכל רוזין: בוא נגיד את האמת, מה שאתה לא אומר לציבור כשאתה עומד פה ותוקף את האופוזיציה – בעצם מהות העניין היא שאתה צריך לתקוף את הקואליציה, את ראש הממשלה, את הממשלה.

מיכל רוזין: כי הרי אתה יודע שהחוק שלך הוא בעצם סוג של עיוות.

מיכל רוזין: שקיפות מה-שקיפות – בסוף זה עיוות; בסוף יש ממשלה, יש רשות מבצעת, יש לה כוונות, יש לה מדיניות.

מיכל רוזין: ואם היא רוצה לבנות התנחלויות, ואם היא רוצה להקים מאחזים, ואם היא רוצה לבנות במה שאני קוראת לו השטחים הכבושים, ולא מדינת ישראל, אז מן הראוי שאתה תדרוש את זה מהממשלה שלך.

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיכל רוזין: תפסיק להגיד לאופוזיציה.

מיכל רוזין: לנו יש עמדה, העמדה שלנו מאוד ברורה – שהשטחים האלה הם אינם מדינת ישראל.

מיכל רוזין: אנחנו אומרים אותה בצורה ברורה.

מיכל רוזין: מי שלא אומר את האמת לציבור בצורה ברורה זה הממשלה שלך והקואליציה שלך.

מיכל רוזין: וזה שאתה חריג שם – אתה צריך לדפוק על השולחן ולהגיד להם: אנחנו בשלטון; לא מרצ, לא אחרים.

מיכל רוזין: לא אני בשלטון, אתה בשלטון.

מיכל רוזין: ובמקום למצוא כל מיני מעקפים שנוצרו ב-1967, כשלוי אשכול פנה להסתדרות הציונית כדי שההסתדרות הציונית תיישב בשטחים הכבושים מכיוון שהם לא רצו ליישב שם – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיכל רוזין: אתה ממשיך לשמר את זה.

מיכל רוזין: אתה ממשיך להטעות את הציבור, לסמא את עיני הציבור, לזלזל באינטליגנציה של הציבור.

מיכל רוזין: להאשים את האופוזיציה אפשר בכול.

מיכל רוזין: אתם בשלטון, בשביל מה אתם יושבים שם?

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיכל רוזין: לחלק ג'ובים?

מיכל רוזין: לחלק כספים?

מיכל רוזין: זה מה שעשיתם בשבוע האחרון – חילקתם כספים לעצמכם.

מיכל רוזין: שקיפות–לא-שקיפות – מה זה מעניין את הציבור?

מיכל רוזין: אז הוא רואה את מה שאנחנו מחלקים, אז מה?

מיכל רוזין: אז הוא חושב שזה בסדר, כי עכשיו הוא יודע למה הלכו הכספים?

מיכל רוזין: הוא עדיין חושב שזה לא תקין.

מיכל רוזין: זה לא תקין, כי יש רשות מבצעת.

מיכל רוזין: רוצים להוסיף תקציב לרווחה, רוצים להוסיף תקציב לחינוך, רוצים לבנות בהתנחלויות – תגידו את זה, על השולחן; תוסיפו תקציב שהרשות המבצעת תחלק ותארגן.

מיכל רוזין: זה מי שנבחר, זה מי שהעם בחר.

מיכל רוזין: במקום זה עושים כל מיני משיכות שמיכה ולוקחים פה מיליון ושם 100 מיליון ופה מיליארד.

מיכל רוזין: מה זה השטויות האלה?

מיכל רוזין: אז השקיפות, זה מה שיפתור בעיני הציבור?

מיכל רוזין: השקיפות זה רק שלב ראשון; זה תנאי הכרחי, אבל הוא לא מספיק.

מיכל רוזין: במדינה מתוקנת, מודרנית, דמוקרטית, צריך להיות סדר.

מיכל רוזין: זה השלטון – זה מה שהוא רוצה?

מיכל רוזין: שיגיד את הדברים, שיבנה איפה שהוא רוצה, אבל שיעשה את זה באופן כשיר וישר, ולא במעקפים על היועץ המשפטי – –

בצלאל סמוטריץ': זה מה שאנחנו – – –

מיכל רוזין: – – על החקיקה, על המוסדות של המדינה; כל הישראבלוף הזה שאתה נותן לו יד ומוביל, במקום להגיד: המלך הוא עירום.

מיכל רוזין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה לחברת הכנסת רוזין.

מאיר כהן: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

אחמד טיבי: מיכל, נתנו לי דקה תוספת זמן להגבהת הדוכן אחרייך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, חברי דיברו על החטיבה להתיישבות.

אחמד טיבי: אני רוצה לדבר על ידיעה ו"עליהום" שהיה על "הסהר האדום" הפלסטיני לפני יומיים, כאשר היה פיגוע בחברון.

אחמד טיבי: חלק מהעיתונאים עזבו את הדיווח על הפיגוע והתלבשו על "הסהר האדום" – על אמבולנס שהגיע למקום – ואמרו שהוא לא הגיש עזרה.

אחמד טיבי: אין הדבר כך.

אחמד טיבי: מדובר באמבולנס פלסטיני שהגיע למקום וראה נשקים שלופים.

אחמד טיבי: ומה לעשות, לאחרונה החוויות שעוברים אנשי "הסהר האדום" וצוותים רפואיים מול חיילים, מול שוטרי מג"ב, הן חוויות עצובות וברוטליות לפעמים, כמו התזת פלפל בפנים שלהם או התקפה פיזית והכאה – – –

בצלאל סמוטריץ': איפה יש דבר כזה?

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מתבייש, אחמד?

אחמד טיבי: איך?

בצלאל סמוטריץ': במקום להגיד: אני מוקיע את ההתנהגות שלהם, כרופא אומר דבר כזה, אתה מתחיל לספר סיפורים פה?

אחמד טיבי: יכול להיות שאתה רגיל לשקר, כי אתה בנוי על שקר, ההוויה שלך היא הוויה של שקר.

בצלאל סמוטריץ': נכון – – –

אחמד טיבי: פה אני מספר עובדות.

אחמד טיבי: זה מפריע לך.

אחמד טיבי: אני מספר עובדות שמנתצות את הסיפור השקרי.

אחמד טיבי: ואז אני בא לומר – גם לך, אבל גם לאלה שדיווחו, עיתונאים שאני מכבד – איזו חוצפה ויהירות ישראלית טיפוסית היא זאת, שדווקא בשבוע שבו חיילים מסתערבים פרצו לבית-חולים פלסטיני ורצחו מבקר – בן-דוד של הפצוע שנחטף, רצחו אותו.

אחמד טיבי: יצא מהשירותים – ירו בו כדור ורצחו אותו; הוצאה להורג בתוך בית-חולים.

אחמד טיבי: אז אתם אומרים: הוא הגיש או לא הגיש?

אחמד טיבי: אני מחזיק בתמונות ששלח לי צוות "הסהר האדום" הבוקר בחברון – שהוא מגיש לאורך השבועות האחרונים סיוע רפואי למתנחלים ולחיילים.

אחמד טיבי: הוא אומר: אני רופא בכל מצב, גם אם מי שפצוע הוא האויב שלי.

אחמד טיבי: כל צוות רפואי שנתקל בפצוע, לא חשוב מי הפצוע, חייב להגיש לו עזרה.

אחמד טיבי: ואסור לפרוץ לבתי-חולים.

אחמד טיבי: לא שמעתי אף אחד מאלה שמותחים ביקורת.

אחמד טיבי: הרי עצם העובדה שהוא הגיע לשטח – הוא יודע שהנפגעים הם מתנחלים – אומרת הרבה.

אחמד טיבי: לא שמעתי אתכם מותחים ביקורת על הפריצות ועל הכניסות הברוטליות של חיילים לתוך בית-חולים, שהן עבירה על החוק הבין-לאומי.

אחמד טיבי: דווקא סיפרתם שמדובר בסיפור הירואי – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

אחמד טיבי: – – של אנשים עם נשק בתוך בית-חולים.

אחמד טיבי: איזה הירואי ואיזה בטיח?

אחמד טיבי: אלה סיפורי הגבורה שלכם?

אחמד טיבי: לפרוץ לתוך בית-חולים?

אחמד טיבי: לרצוח מבקר בתוך חדרו של חולה?

אחמד טיבי: קצת בושה לא תזיק.

אחמד טיבי: גם עוזר לחטיבה מושחתת של מה שקרוי "התיישבות" וגם תובע שחיתות מוסרית.

אחמד טיבי: אשריך.

מאיר כהן: תודה רבה לחבר הכנסת טיבי.

בצלאל סמוטריץ': – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הפילוסוף ז'אן ז'אק רוסו אמר שהבושה היא בת לווייתה של היכולת להבחין בין טוב לרע; וכאשר לאנשים אין בושה, חבר הכנסת סמוטריץ, הם לא יודעים להבחין בין טוב לרע.

אילן גילאון: עומד חבר הכנסת סמוטריץ על הדוכן – בעיני ברל'ה, ציגל'ה, פרפר נחמד כזה, עלם חמודות, כל כך צעיר וכל כך תכמן; כל כך צעיר וכל כך עסקן.

אילן גילאון: הרי אותך, חבר הכנסת סמוטריץ, מעניין אותך הנגב והגליל בערך כמו שמעניין אותי לרקוד על הגג של הבניין הזה ברגע הזה – –

בצלאל סמוטריץ': עוד התעסקתי בזה – – –

אילן גילאון: – – וזה שיהיה ברור – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, לא – – –

אילן גילאון: – – ומשום שהמדיניות שלך, כמו של הקבוצה שלך בתוך הבית היהודי שלך, היא אנטי-ממלכתית ואנטי-ציונית – היא כל הזמן מחפשת "קניפלים", גמ"חים באיזה מקום.

אילן גילאון: והרי אתה יודע שהגמ"ח הזה הניב לכם תשואה גבוהה מאוד: בשנת 2014 75% מהכסף הזה של הגוף האנכרוניסטי הזה הלך להתיישבות בשטחים, לא להתיישבות.

אילן גילאון: עכשיו אני שואל אתכם: ב-1948 הוקמה מדינת ישראל, והמוסדות של המדינה שבדרך הלכו ונעלמו לאט-לאט מן העולם משום שהם מוסדות אנכרוניסטיים לא שקופים; צינורות להוביל את החוק למקומות שלא יאה להם.

אילן גילאון: הצינורות האלה מובילים לדבר אחד.

אילן גילאון: אז אני מציע לך, חבר הכנסת סמוטריץ: תיזהרו שלא תיחנקו מרוב אתנן שאתם לוקחים בכל תחום.

אילן גילאון: אתה התגאית קודם על ההישגים שלך.

אילן גילאון: אני יודע שבציבור שלך אתה זוכה לתשואות גם על כך שאתה מביא את גופשטיין המתועב הזה לפה, גם על כך שאתה עושה מעשים שבציבור המצומצם שלך הם מועילים לך.

בצלאל סמוטריץ': – – –

אילן גילאון: אני אגיד לך משהו:

אילן גילאון: ההצעה שלך היא הצעה שמסכמת שאזובי הקיר שלפני 20 שנה הגיעו לתוך הבית הזה, חלקם מפעילים ציוד מכני כבד כלפי בית-המשפט, חלקם בוני גמ"חים, כמוך, שיהיה למגזר שלנו, וחלקם, לא עלינו, אפילו שרי משפטים ואחרים.

אילן גילאון: זעקי ארץ אהובה, אדוני.

אילן גילאון: צריך לשים לאל את הארגון הזה ואת החטיבה הזאת ואת כל החטיבות האנכרוניסטיות ולחזור ללאומיות ולממלכתיות.

אילן גילאון: יש למדינת ישראל, ברוך השם, ממשלה.

אילן גילאון: אומנם זאת – אין מה לברך עליה, אבל יכולה להיות ממשלה מתפקדת שיש לה גם משרדים שמטפלים בהתיישבות בתוככי הקו הירוק.

אילן גילאון: כן, בקו הירוק מסתיים הכול, אדון סמוטריץ.

אילן גילאון: אתה כל כך צעיר, והספקת ללמוד כל כך הרבה.

אילן גילאון: תאמין לי, פנחס רפאל היה גאה בך.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת גילאון.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יחד עם כמה חברי כנסת ביקרנו לפני כמה דקות בכיכר התחתונה בואך הכנסת, בין האוצר לבין הכנסת, ופגשנו שם את תושבי הפריפריה, אותם תושבים שממתינים עד בוש להחלטת ראש הממשלה ושר האוצר בנושא הטבות המס.

מיקי לוי: שר האוצר, שברח כבר מכמה וכמה מוקדים, כמו מוקד הגז, כמו מוקד החשמל ועוד כהנה וכהנה, בברכתו של ראש הממשלה ועם ראש הממשלה, ברח גם מהנושא הזה, והפיל את הנושא לפתחה של ועדת הכספים בכנסת.

מיקי לוי: ועדת הכספים עמלה על הנושא הזה, והבסיס היה הטבות המס שגובשו בשנת 2015 והובאו בפני הוועדה.

מיקי לוי: הגענו לוועדה ללא-מעט שעות, כדי לעבד את הנושא הזה מחדש, ואכן גיבשנו, יחד עם יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת גפני, וחברים אחרים בוועדה, הצעה להטבות מס, שזכתה בקרב כל חלקי הוועדה – דהיינו כל חברי ועדת הכספים, מכיוון שהם היו שותפים לגיבוש התוכנית, התחייבו להצביע בעד התוכנית.

מיקי לוי: כשהתוכנית יצאה אפויה מתחת ידיה של הוועדה, לפתחם של שר האוצר וראש הממשלה, ראה זה פלא, יום למחרת קיבל יושב-ראש הוועדה הוראה לא לעסוק בה, ולא לעסוק בה כי באו דרישות כאלה ואחרות לשיפורים כאלה או אחרים, ומתוך פחדנות פשוט ברחו מקבלת החלטה, כמו שקורה תמיד.

מיקי לוי: ירדתי למטה ופגשתי את אנשי הפריפריה שמגיעים לכנסת היום בדרישה צודקת: גיבשתם את מפת הטבות המס, תוציאו אותה החוצה.

אריה מכלוף דרעי: קודם כול, אני מברך על – – –

מיקי לוי: בבקשה, אדוני השר?

אריה מכלוף דרעי: – – –

מיקי לוי: אני אמרתי; אתה פספסת אותי.

מיקי לוי: אמרתי, לא זאת ועוד: לקחו את המתווה של השנה שעברה, הרחיבו אותו, והוא זכה להתחייבות מכל חברי ועדת הכספים: קואליציה ואופוזיציה, כיד אחת להרמה, בעד המתווה הזה.

אריה מכלוף דרעי: בשבוע הבא זה יהיה, בעזרת השם.

מיקי לוי: מה לעשות, השבוע זה עוד לא גובש.

מיקי לוי: פגשתי את אנשי הפריפריה למטה – ואתה, אדוני, שר הפריפריה.

אריה מכלוף דרעי: – – –

מיקי לוי: אני שמח לשמוע.

מיקי לוי: אני מאוד מקווה שהפעם לא יברחו מהחלטה, אדוני השר, כי אם זה יבוא לפתחו של בג"ץ ובג"ץ יבטל את זה – אף אחד לא יקבל, חברים.

מיקי לוי: הסיפור הזה נגמר, ולכן יפה שעה אחת קודם.

מיקי לוי: נא אשרו את מפת הטבות המס כפי שהובאה על-ידי יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני וחברי ועדת הכספים.

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מאיר כהן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; חברת הכנסת קארין אלהרר – לא נמצאת; חבר הכנסת דב חנין – לא נמצא.

מאיר כהן: דב?

מיכל רוזין: דיבר.

מאיר כהן: חבר הכנסת חנין דיבר.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסף ג'בארין?

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל גרמן?

מאיר כהן: חבר הכנסת עודד פורר?

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

עודד פורר: אשתדל לעמוד בזמן.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברים, מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית לארץ-ישראל הוא מעמד שנגזר משנים ארוכות של עבודה בהקמה ובבניין של העם והארץ.

עודד פורר: צריך להבין שהחטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית, שלצערי הצליחו איכשהו להפוך אותה לאיזה שם גנאי בצורה מסוימת, היא החטיבה שבנתה והקימה עשרות יישובים לאורך השנים.

עודד פורר: ממשלת ישראל, באמצעות החטיבה הזו, יישבה את הנגב ואת הגליל, וכן, גם ביהודה ושומרון.

עודד פורר: אני חושב שמצד אחד צריך לשמור על האיזון.

עודד פורר: מי שמכיר יודע גם שהחטיבה להתיישבות מקיימת מכרזים.

עודד פורר: בחטיבה להתיישבות יושבים נציגים של הממשלה ושל החשב הכללי ושל היועץ המשפטי לממשלה, כדי לעקוב אחרי הביצוע של הדברים, והביצוע של הדברים באמת צריך להיות שקוף.

עודד פורר: אבל כן יש ייחוד לאותה חטיבה בפעילות שהממשלה רוצה לבצע.

עודד פורר: הרי בסופו של דבר יש מקומות שבהם ממשלה צריכה להיכנס כשיש כשל שוק; הנושא של תכנון והקמה של יישובים הוא אחד הדברים, ולצערי, לא עושים את זה מספיק ולא הקימו מספיק יישובים בתקופה האחרונה.

עודד פורר: אבל גם לא יוכלו להקים יישובים אם לא תהיה איזו זרוע שיכולה לעשות את התכנון, להוציא את זה לביצוע בצורה מהירה, טובה ויעילה.

עודד פורר: כמובן, זה לא אומר שצריך לוותר על כל ההגנות ועל כל הבדיקות ועל כל המעקב אחר ביצוע הדברים כמו שצריך – הליכים מכרזיים, בדיקה של החשבת הכללית, אבל בסופו של דבר – –

מאיר כהן: סמוטריץ – סליחה, אדוני – נא להירגע.

עודד פורר: – – הזרוע הזו היא זרוע שהממשלה יכולה להשתמש בה כדי לבצע אתגרים, ומהר.

עודד פורר: אני אומר לכם שהיום, לצערי, נוצרה סיטואציה שבה חוץ ממשרד הביטחון, שיש לו כל מיני הקלות, אף משרד לא יכול לבצע מהר ובקצב הרצוי את מה שהוא צריך.

עודד פורר: מרוב חסמים עצרו את זרם המים.

עודד פורר: אתה לא יכול לשים בצינור עוד חסם ועוד חסם ועוד חסם ולצפות שגם יצא זרם.

עודד פורר: זו אחת היכולות של ממשלת ישראל לבצע ולהגשים את המדיניות שלה.

עודד פורר: ובסופו של דבר, אני חושב שצריך לרדת מכל ההצהרות הבומבסטיות שמתנגדות לחטיבה ולהבין שיש פה איזה מקום שעוסק בבניין העם והארץ.

עודד פורר: אפשר לאפשר לו.

עודד פורר: צריך להחיל את כל השקיפות שצריכה להיות, אבל מצד שני, לא לשפוך את התינוק עם המים.

עודד פורר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: לפנים משורת הדין אני חוזר שוב: עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; חברת הכנסת קארין אלהרר – לא נמצאת; חבר הכנסת דב חנין – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – – –

מיכל רוזין: למה אתה חוזר אחורה?

מיכל רוזין: מי שלא היה – – –

מאיר כהן: אוקיי, בסדר גמור.

מאיר כהן: תודה על ההצעה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כששואלים אותי, תצביע על חקיקה ישראלית שמבדילה בין אזרח לאזרח על בסיס לאום, זאת אומרת, חקיקה מפלה בין האזרחים, אחת הדוגמאות המובילות שאני נותן זו הדוגמה של אותה חקיקה שנותנת מעמד מיוחד למוסדות הלאומיים הציוניים במדינת ישראל; מוסדות שבעצם מצהירים בריש גלי, בתקנון שלהם, בתוכניות העבודה, שהם משרתים רק את הציבור היהודי.

יוסף ג'בארין: לכן, אנחנו כאן מדברים על חקיקה שנועדה להעמיק את פערי האזרחות בין יהודים לערבים, וזאת עוד לפני שדיברנו על מה שחברי כבר התייחסו אליו, כל מה שקשור להעמקת ההתנחלויות הלא-חוקיות בשטחים.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להתייחס בדקות שלי למקרה מאוד חמור שאירע בעיר מושבי, באום-אלפחם, ביום חמישי, כאשר נורו יריות מנשק חם אל חצר בית-ספר יסודי בשעות הצהריים, כשהתלמידים בתוך בית-הספר.

יוסף ג'בארין: זה נושא שלא הגיע, לצערי, לתקשורת, במיוחד לתקשורת העברית, כי כנראה ירי בנשק חם בבית-ספר ערבי באום-אלפחם זה לא נושא שמעניין את התקשורת.

יוסף ג'בארין: ביקרתי באותו בית-ספר אתמול; עמדתי מקרוב על חומרת המעשה שהיה שם.

יוסף ג'בארין: באותו יום ביקרו עשרות, גם פסיכולוגים חינוכיים וגם עובדים ועובדות סוציאליים, אשר דאגו לספק שירותי תמיכה וליווי לתלמידים באותו בית-ספר.

יוסף ג'בארין: אני כמובן מאוד מעריך את העירייה וצוות המנהלים בעיר, ארגון הורי התלמידים, המורים בתוך בית-הספר, אבל מעל כל זה אני רוצה לפנות על הבימה הזו הן לשר לביטחון פנים והן לשר החינוך, פשוט להתייחס באופן מאוד חמור, בדיוק כמו שאני התרשמתי מהביקור שלי, למקרה הזה.

יוסף ג'בארין: אנחנו מודעים אולי לאלימות פנימית קשה ביישובים הערביים בכלל, אולי גם בארץ, ויש אצבע מאשימה כל הזמן אל המשטרה, על אוזלת יד ועל חוסר התעניינות ועל חוסר הקצאת משאבים לטיפול באלימות הפנימית בתוך החברה הערבית.

יוסף ג'בארין: אבל עם כל הביקורת הכללית הזו, אני רוצה לפנות לשני השרים האחראים לנושא הזה ולבקש מהם לקחת את המקרה הזה בחומרה הנדרשת כדי להקצות את כל המשאבים הנדרשים כדי למצות את החקירה, למצוא את המעורבים בפרשה, להעמיד אותם לדין.

יוסף ג'בארין: אין שום ספק שמוסדות חינוך, בתי-ספר יסודיים בעניין הזה, צריכים להישאר מחוץ למעגל האלימות.

יוסף ג'בארין: זו חצייה של קו אדום, ואסור לנו לחזור לשגרה אל מול המקרה הזה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

יעל גרמן: אדוני וחברי היושב-ראש, אדוני כבוד השר, חברותי וחברי חברות הכנסת וחברי הכנסת, להצעת החוק של בצלאל סמוטריץ יש מטרה אחת ויחידה, והיא לעקוף את חוות הדעת המלומדת והרצינית של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה עורכת-דין דינה זילבר.

יעל גרמן: בחוות הדעת שלה קובעת המשנה כי המדינה האצילה לחטיבה סמכויות באופן פסול; כי המדינה מתקצבת את החטיבה באופן פסול; כי המדינה מעבירה תקציבי עתק לחטיבה ללא שום שקיפות.

יעל גרמן: בחוות הדעת קובעת המשנה ליועץ המשפטי כי החטיבה להתיישבות מעבירה את כספי הציבור לארגונים שונים ללא שום פיקוח, ללא משטר של סבירות, ללא שקיפות, ללא שוויון.

יעל גרמן: למעשה, חוות הדעת באה ומנחה את הממשלה להעביר לאלתר את אופן ההתקשרות עם החטיבה: להחזיר לידי הממשלה את כל ההחלטות הנוגעות לחטיבה ולהשיב לידיה את הסמכויות שניתנו לחטיבה באופן לא תקין, וכמו כן, קובעת חוות הדעת, להפסיק לאלתר כמובן את התקציב ואת התקצוב הבלתי-ראוי.

יעל גרמן: למעשה, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה עורכת-דין דינה זילבר באה ואומרת: בואו נחזיר לממשלה את עקרון המשילות, שאנחנו מדברים עליו כל כך הרבה, ובואו נחזיר לממשלה גם את הממשל התקין, את המינהל התקין.

יעל גרמן: ומה באה הצעת החוק של בצלאל סמוטריץ לעשות?

יעל גרמן: היא לא מבקשת להחיל שקיפות על החטיבה להתיישבות, היא לא מבקשת לקבוע כללי מינהל תקין על החטיבה להתיישבות, והיא גם לא מסדירה את הסמכויות בין החטיבה למדינה.

יעל גרמן: כל מה שההצעה באה לעשות זה לקבע את המצב הקיים ולאפשר להתנהלות הלא-תקינה להמשיך כאילו באופן כשר.

יעל גרמן: ואם לא די בכך, הרי שהחטיבה ניתנה בידי הבית היהודי כדי שהחתול יוכל ללקק את השמנת באופן חופשי.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת גרמן.

יואל חסון: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני קמתי לומר כמה משפטים במגבלות הזמן – שלא יתקיים פה הרושם שההתיישבות היא רק חלק של הצד הימני של המפה או דבר פרטי – – –

אילן גילאון: בטח שלא, אבל הכסף שם – – –

איתן ברושי: אתה יודע שאני לא מתקשה בדיבור.

איתן ברושי: אני רוצה שהתמונה פה תהיה יותר מאוזנת.

איתן ברושי: ההתיישבות ברובה היא התיישבות בנגב ובגליל, ובשנים האחרונות החטיבה להתיישבות מסייעת גם באזורי הנגב והגליל, ויעידו על כך עשרות ראשי מועצות אזוריות שעובדים עם החטיבה ורואים בה ברכה.

איתן ברושי: מה שקרה, ואינני חושב שזה היה צריך לקרות, זה שכתוצאה משאלות שאין אפשרות להרחיב עליהן את הדיבור – ולצערי, הביקורת מתייחסת לזה גם בהקשרים של גופים אחרים – הייתה התנהלות שאיננה נכונה, והיא הביאה גם לחוות דעת מחמירות, אולי מדי, באשר לעתיד החטיבה.

איתן ברושי: אני לא חושב שצריך לסגור אותה, אני חושב שצריך לנהל אותה יותר נכון, ונדמה לי שגם נעשים צעדים – נבחר יושב-ראש חדש, והוא עכשיו גם מחפש מנכ"ל חדש.

איתן ברושי: אני חושב שצריך לומר שנעשו שגיאות שאינן מחויבות המציאות, בטח לא בעת הזאת, אבל מצד שני יש לחטיבה כלים ייחודיים שהם חיוניים לפיתוח ההתיישבות, וגמישות שאני לא מציע לקחת, כי לא לכל גוף יש יכולת לענות על הצרכים של המרחב הכפרי, שהם יותר מגוונים מאשר לרוב חברי הכנסת ידוע.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שצריך שיהיה פה ברור: ההתיישבות היא לא חלק בלתי נפרד מהבית היהודי.

איתן ברושי: אנחנו, כמי שמייצגים את התנועה ההתיישבותית, נושאים בעול של ההתיישבות ומקיימים אותה בכבוד גדול למעלה מ-100 שנות ציונות.

איתן ברושי: אנחנו לא התחלנו את ההיסטוריה מאז מלחמת ששת הימים; בטרם מלחמת השחרור כבר קבענו את גבולות המדינה.

איתן ברושי: ואנחנו גם יושבים ביהודה ושומרון, אני לא מתבייש בזה.

איתן ברושי: רמת-הגולן זה התיישבות, בקעת-הירדן זה התיישבות, צפון ים-המלח זה התיישבות, גוש-עציון זה התיישבות.

איתן ברושי: אותנו לא ילמדו מה זה התיישבות.

איתן ברושי: אבל מהצד השני, אנחנו לא מוכנים לאמץ כללים שאינם מקובלים ואינם נחוצים.

איתן ברושי: כדי לחזק את ההתיישבות לא צריך לעשות דברים שאינם נכונים.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שההצבעה הזאת בעייתית.

איתן ברושי: כי מה שקרה זה שהפכו את זה להצבעה בעד ונגד בצלאל או בעד ונגד הבית היהודי, כאשר בעצם עומדת פה על סדר-היום שאלת ההתיישבות כולה, והמשאבים הם משאבים ממשלתיים והם נועדו למטרות שהן נכונות.

איתן ברושי: אבל ביצוע לא תקין לא הופך את המשימה לפסולה.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שצריך למצוא את החיבור בין ועדת מנכ"לים, שמשום מה לוקח לה הרבה זמן להתכנס, לבין הצעת החוק, שכנראה איננה לגמרי מושלמת, וצריך למצוא את הדרך בקריאות הנוספות למצוא את האיזון בין דאגה להתיישבות לשמירה על הכללים.

איתן ברושי: אני מאמין שעל ניסיון שהצטבר ועל לקחים יכולים ליצור מנגנון נכון למשימות לאומיות חשובות תוך כדי הפיכת החטיבה לגורם סטטוטורי-משפטי שיכולים להחיל עליו את כל הכללים שאנחנו רוצים, בדיוק כמו שהתחייב דני עטר בקרן קיימת לישראל, ואני מקווה שהוא יעמוד בכך; כמו כן – לשמור על החטיבה ככלי ייחודי בהתיישבות בנגב ובגליל – –

יואל חסון: תודה, נא לסיים.

איתן ברושי: – – שאותה אנחנו מייצגים גם כאן, ולא להפוך את החטיבה להתיישבות לכלי פרטי, ולא להפוך את ההתיישבות לנחלת הימין.

איתן ברושי: אנחנו מתיישבים לא פחות, אנחנו אחראים אולי יותר ליישובה של הארץ ולביטחונה, ולא באנו לכאן לקבל שיעורי מולדת.

איתן ברושי: באנו לומר שאנחנו חושבים שהתיישבות היא חשובה וצריך לעשות אותה בדרכים הנכונות, ואם צריך לתקן – לתקן.

איתן ברושי: אבל לא לשפוך את המים עם התינוק ולא לסגור אלא לנהל את זה כמו שצריך.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת ברושי.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, נכנסת בזמן – מוותר; חבר הכנסת אלעזר שטרן – לא נמצא; חברת הכנסת מרב מיכאלי – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת מאיר פרוש – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני, ולא יותר.

יואל חסון: אתה קיבלת מספיק בדיון הקודם, תרתי משמע.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בדברי בדיון אמרתי קודם שאני חבר כנסת מהקבוצה החרדית ואצלנו התורה היא ערך עליון, עליון מעל הכול.

מאיר פרוש: ואני מבקש להוסיף ולספר שלפני שלושה חודשים, כאשר הייתי בדיון במשרד הביטחון על תיקון חוק הגיוס, שדנו עליו קודם והצבענו, אמרתי להם שבשעתו שמעתי את מסרו של מרן הרב שך, זכר צדיק וקדוש לברכה, לפתיחת "ירחי כלה".

מאיר פרוש: וכאשר הוא דיבר על חשיבות לימוד התורה ונגד הניסיון לפגוע במעמד בני הישיבות מול שלטונות הגיוס, הוא אמר: מהי השאיפה שלנו?

מאיר פרוש: אני אומר זאת ביידיש ואתרגם זאת (אומר דברים ביידיש ומתרגמם).

מאיר כהן: ברשותך, אני רוצה תרגום.

מאיר פרוש: מהי השאיפה שלנו, שאל הרב שך.

מאיר פרוש: כל אימא, כשהייתה מנענעת את העגלה של הילד, של התינוק שלה, מה היא ביקשה?

מאיר פרוש: ילד שלי, תהיה תלמיד חכם, תהיה יהודי ירא שמים.

מאיר פרוש: ובעצם, זו השאיפה של כל אימא חרדית.

מאיר פרוש: כאשר היא מדליקה נרות בערב שבת, על מה היא מזילה דמעות?

מאיר פרוש: מה היא מבקשת?

מאיר פרוש: מהי התפילה?

מאיר פרוש: אני אקריא לכם: יהי רצון מלפניך – – –

יואל חסון: שהוא יהיה דוקטור או עורך-דין, לא?

מאיר פרוש: יהי רצון מלפניך, ה' אלוקי ואלוקי ישראל, שתחונן אותי ואת אישי ואת כל קרובי, ותיתן לנו לכל ישראל חיים טובים וארוכים.

מאיר פרוש: והיא ממשיכה: וזַכֵּנוּ לגדל בנים ובני-בנים חכמים ונבונים, אוהבי ה', יראי אלוקים, אנשי אמת, זרע קודש, בה' דבקים ומאירים את העולם בתורה ובמעשים טובים ובכל עבודת הבורא.

מאיר פרוש: אנא – וככה היא ממשיכה את התפילה.

מאיר פרוש: אני אומר שוב כאן:

מאיר פרוש: אני חבר כנסת מהקבוצה החרדית.

מאיר פרוש: אנחנו נעשה כל מה שביכולתנו עד כדי כלות הנפש שכל מי שיושב ולומד, מי שתורתו אומנותו, יקבל את הדיחוי.

מאיר פרוש: ובכלל כל הוויכוח: אנחנו מבקשים שיהיה כמו שתמיד, ששר הביטחון תהיה לו הסמכות לתת דיחוי למי שיושב ולומד, למי שתורתו אומנותו.

מאיר פרוש: בכול אנחנו סומכים על שר הביטחון: המבצעים הכי נועזים, פעולות יום-יום שהוא אחראי להן, על כך אנחנו סומכים על שר הביטחון.

מאיר פרוש: רק אנחנו לא סומכים על שר הביטחון בשיקול הדעת שלו לתת דחייה לבן ישיבה?

מאיר פרוש: זו בושה לחברי הכנסת האלו.

מאיר פרוש: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: אני אגיד שוב, אני מכיר אימהות שרוצות שהילד שלהם יהיה עורך-דין ודוקטור – אימא יהודייה ממוצעת.

מאיר פרוש: אני מהקבוצה הזו, אני מהאוכלוסייה החרדית.

רויטל סויד: עורך-דין כבר לא.

יואל חסון: עורך-דין פחות, את אומרת.

יעל גרמן: – – – שקצת התבלבלו בנושא.

יואל חסון: לזה כבר שמנו לב מזמן, חברת הכנסת גרמן.

יואל חסון: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, שלוש דקות.

סתיו שפיר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, זה ייקח קצת יותר משלוש דקות לספר לחברי הכנסת המכובדים איך נראית קומבינה לפרטי פרטים, כולל שימוש במספרים – מה שלא טרח לעשות מגיש ההצעה, חבר הכנסת סמוטריץ, אבל אני אשתדל בכל זאת.

סתיו שפיר: החטיבה להתיישבות – ככה נראית קומבינה: לוקחים גוף שיש לו מטרות חשובות מאוד, עקרונות חשובים מאוד, וגם יכולות ביצוע לא רעות בכלל; שמים אותו בידיים של פוליטיקאים שיש להם מטרה אחת בלבד, וזה לחזק את כוחם הפוליטי, ומתחילים להזרים לתוכו כסף מתוך הקופה הציבורית.

סתיו שפיר: אז מה קרה לחטיבה להתיישבות שככה עורר את הסערה הגדולה שאנחנו רואים פה בשנה האחרונה?

סתיו שפיר: החטיבה מתוקצבת בתחילת השנה ב-58 מיליון שקלים בתקציב – זה לפני ההמלצות החדשות של היועמ"ש, שכמובן דרשו להפסיק ולתקצב אותה.

סתיו שפיר: עד אמצע 2014 התקציב של החטיבה כבר נופח במאות אחוזים באמצעות ועדת הכספים.

סתיו שפיר: המחוז שתקציבו נופח בהכי הרבה אחוזים הוא מחוז מרכז, שאחראי לבנייה ביהודה ושומרון.

סתיו שפיר: ואני רוצה לחלוק אתכם כמה מהסכומים.

סתיו שפיר: ב-2014 ההשקעה פר-אזרח בהר-חברון עמדה על 1,417 שקלים.

סתיו שפיר: בהר-חברון יש 6,400 תושבים במועצה.

סתיו שפיר: בשער-הנגב ההשקעה עמדה על 49 שקלים בלבד.

סתיו שפיר: כמה תושבים יש במועצת שער-הנגב?

סתיו שפיר: 6,900 – יותר מבהר-חברון.

סתיו שפיר: במועצת חוף-אשקלון ההשקעה מהחטיבה להתיישבות עמדה ב-2014 על 11.9 שקלים בלבד.

סתיו שפיר: כמה תושבים יש במועצת חוף-אשקלון?

סתיו שפיר: 14,700 תושבים.

סתיו שפיר: כשמדברים פה על אזרחים ששווים פחות ואזרחים ששווים יותר, אז ברור למי שווים האזרחים יותר.

סתיו שפיר: בבית היהודי, שמנהלים את החטיבה להתיישבות ביחד עם ישראל ביתנו, רק האזרחים ביהודה ושומרון שווים.

סתיו שפיר: בנגב, בגליל, בגולן, שווים הרבה הרבה פחות.

סתיו שפיר: אבל לא סיימתי כאן.

סתיו שפיר: השקעה בתשתיות – כל הזמן אומרים לנו: אבל החטיבה משקיעה בתשתיות.

סתיו שפיר: אז בהר-חברון החטיבה השקיעה בתשתיות ב-2014 – 8 מיליון שקלים; בשער-הנגב – ניחוש – 338,000 שקלים; בחוף-אשקלון – 135,000 שקלים.

סתיו שפיר: גרעינים עירוניים – גם אנחנו בעד גרעינים עירוניים, אנחנו בעד פעילות התנדבותית של אנשים צעירים שיוצאים לשטח, חיים בפריפריה, מחזקים את השכונות.

סתיו שפיר: אבל איך יכול להיות שהחטיבה להתיישבות מטפחת בעיקר את הגרעינים העירוניים של הבית היהודי?

סתיו שפיר: 81% מהגרעינים העירוניים שקיבלו תקציב מהחטיבה להתיישבות, ורובם מוקמים בכלל, הפלא ופלא, במרכז הארץ, לא בפריפריה – בתל-אביב, ברמת-השרון, בהוד-השרון, ברעננה.

סתיו שפיר: 81% גרעינים תורניים.

סתיו שפיר: אבל אני עוד לא סיימתי.

סתיו שפיר: פה אני אבקש ממך, אדוני, עוד דקה, מאחר שמעבר להעדפה הכל-כך מפלה הזו שעושים בבית היהודי באמצעות הקופה הציבורית – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

סתיו שפיר: – – יש פה גם ממש, ממש אבל, סימנים לשחיתות, ומכאן הגיעו ההנחיות של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה דינה זילבר.

סתיו שפיר: ואני רוצה לפרט בפניכם: אברהם דובדבני, יושב-ראש ההסתדרות הציונית, שלו כפופה החטיבה להתיישבות, ובמקרה יושב גם בוועד המנהל של שני גופים שנתמכים על-ידי החטיבה, ישיבת ההסדר ברמת-גן וישיבת ההסדר בירוחם; הראשונה – 195,000 שקלים מהחטיבה, השנייה – 900,000 שקלים מהחטיבה.

סתיו שפיר: העמותה שבראשה עומד דניאל טרופר, יו"ר ועדת החוקה בבית היהודי, גם היא מקבלת חצי מיליון שקלים בשנה מהחטיבה להתיישבות.

סתיו שפיר: תחתיה יש 15 גרעינים תורניים, גם הם מחוברים לבית היהודי, גם הם מקבלים תמיכה מהחטיבה להתיישבות.

סתיו שפיר: העמותה שמנהל אריאל דורפמן, ראש מינהלת הגרעינים התורניים, פעיל בבית היהודי, שאותו מינה אורי אריאל – גם עומד בראש המינהלת, גם הגרעינים שלו מקבלים כסף מהמינהלת.

סתיו שפיר: מימון מוסדות שהקים סגן שר החינוך לשעבר אבי וורצמן, שתי עמותות של אבי וורצמן מקבלות תקציב מהבית היהודי דרך החטיבה להתיישבות, מהכסף שלנו: 180,000 שקל האחת ו-65,000 שקל השנייה.

יואל חסון: נא לסיים.

סתיו שפיר: ממש עוד שנייה.

בצלאל סמוטריץ': – – –

סתיו שפיר: ואיך זה מתחבר פוליטית?

סתיו שפיר: כשראש ישיבת ההסדר בחולון אלעזר אהרנסון מורה לתלמידים שלו להצביע בנט, הוא מקבל מהחטיבה תמיכה של 210,000 שקלים ב-2014.

סתיו שפיר: כשמנהל הגרעין התורני בקריית-גת לשעבר רץ בבחירות המקומיות מטעם הבית היהודי, הוא מקבל יותר ממיליון שקלים מהחטיבה להתיישבות בתמיכה – – –

בצלאל סמוטריץ': כל האמנים שקוראים להצביע למפלגת העבודה – – –

ינון מגל: – – –

סתיו שפיר: מנהל הגרעין התורני בחולון מתמודד בבחירות המקומיות מטעם הבית היהודי, גם הוא – 148,000 שקלים מהחטיבה.

סתיו שפיר: יוסי הירש, חבר הגרעין התורני בלוד, הוצב בראש הרשימה של הבית היהודי בבחירות המקומיות – הופה, חצי מיליון שקלים מהחטיבה.

סתיו שפיר: ועכשיו תדברו אתי על זה שאתם נגד שחיתות.

סתיו שפיר: זאת שחיתות וזאת הקומבינה, וכל הדבר הזה ממומן מכספי ציבור.

בצלאל סמוטריץ': – – –

סתיו שפיר: ורק דבר אחרון, כי אני באמת – זה פשוט בושה.

סתיו שפיר: אני מחזיקה פה מסמך, מכתב ששלחו בצלאל סמוטריץ ואורי אריאל, שר השיכון לשעבר, שמונה ימים לפני הבחירות, והמכתב הזה נשלח אל הגרעינים התורניים, אל המוסדות התורניים, ונכתב בו מפורשות: אנחנו טיפחנו את הגרעינים התורניים – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: אל תפריע.

יואל חסון: אני יכול לעשות אם אני רוצה.

סתיו שפיר: – – ועכשיו כולנו חייבים לשנס מותניים ולפעול למען בית יהודי חזק.

סתיו שפיר: ומה מבקשים פה?

סתיו שפיר: אומרים בבית היהודי: אנחנו הרי העברנו כסף – זה מה שקורה כאן – –

יואל חסון: תודה, תודה.

סתיו שפיר: – – ועכשיו אנחנו מבקשים ארבעה אנשים מכל ארגון ומכל מוסד שיבואו לעזור לנו בבחירות.

סתיו שפיר: ככה נראית קומבינה פוליטית.

יואל חסון: תודה רבה.

סתיו שפיר: החטיבה להתיישבות צריכה לדאוג באמת לפריפריה, לא לקומבינות של הבית היהודי.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת שפיר.

יואל חסון: רויטל סויד – בבקשה.

קריאה: – – –

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ימים ארוכים אנחנו יושבים פה, וחברינו בוועדות השונות – ועדת הכספים, ועדת הכלכלה, ועדת הכנסת, ובעצם בכל הוועדות – דנים בתקציב.

רויטל סויד: דנים בתקציב כדי שבסופו של דבר מדינת ישראל תוכל לבוא ולקבל תקציב, תקציב לשנתיים, תקציב שיהיה באמת מה שיממן את הצרכים החשובים למדינת ישראל.

רויטל סויד: והנה, ממש כאן, פחות מכמה מאות מטרים בחוץ, עומדים רוב תושבי מדינת ישראל ומפגינים.

רויטל סויד: הפריפריה – צפון, דרום, נגב, גליל – מפגינים.

רויטל סויד: מפגינים כי הוציאו אותם; מפגינים כי שכחו אותם; מפגינים כי לא הכניסו את הטבות המס לתקציב שאנחנו אמורים להצביע עליו בימים הקרובים.

רויטל סויד: איך יכול להיות שהפריפריה טובה אך ורק בבחירות?

רויטל סויד: איך יכול להיות שהפריפריה לא קיימת?

רויטל סויד: איך יכול להיות שהפריפריה, רוב המצביעים בה הצביעו לקואליציה, ויש כאן עכשיו שלושה חברי כנסת בלבד שמכבדים את הדיון הזה, וכשיצאנו החוצה לא היה שם אף נציג?

רויטל סויד: איך יכול להיות שנמצאים אנשי פריפריה, זועקים להטבות המס, התקציב אמור לעבור, והם לא נמצאים בהטבות מס?

רויטל סויד: ואני אגיד לכם דבר מאוד מאוד פשוט: כאשר יש 61 חברי קואליציה ו-59 חברי אופוזיציה, מספיק ששני חברי כנסת שהפריפריה חשובה להם והפריפריה היא בדמם והם אפילו אולי מתגוררים בפריפריה, מספיק שהם יבואו ויגידו: לא, עד שהטבות המס לא נכנסות לתקציב עכשיו ועד שכל היישובים יהיו בתקציב עכשיו, כולל נהריה, כולל מעלות, כולל עכו, כולל כפר-ורדים.

רויטל סויד: כולם, כולם ייהנו מהטבות המס באופן מלא.

רויטל סויד: לא לדחות את זה לאחר מכן ולא להעביר חלק מהיישובים.

רויטל סויד: זה רק מראה דבר אחד, שבעצם לא בכדי האולם הזה פה ריק ולא נמצאים פה חברי קואליציה.

רויטל סויד: לא בכדי זועקים אנשי הפריפריה בחוץ.

רויטל סויד: הפריפריה מתנהלת – יותר נכון, הקואליציה מתנהלת והממשלה מתנהלת כמי שהפריפריה לא חשובה לה אלא בזמן בחירות.

רויטל סויד: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, בין שתי ההפגנות שהתרחשו או מתרחשות היום מחוץ לכנסת, אני רוצה לדבר על ההפגנה של ירושלים.

נחמן שי: מה שאנחנו מוצאים, חברות וחברים, זה שממשלת ישראל החליטה להזניח את ירושלים.

נחמן שי: אני לא אומר לחלק את ירושלים, את זה כבר מיצינו.

נחמן שי: גם זה היה איזה רעיון שעלה לאחרונה בתוך ההיסטריה הביטחונית שתקפה את ממשלת ישראל.

נחמן שי: שמו איזה בטונדות, עכשיו הוציאו אותן, אני מניח, אולי לא.

נחמן שי: בכל אופן, אני לא אומר שהם רוצים לחלק את ירושלים פיזית, אבל הם רוצים אולי להרחיק את ירושלים מכלל המדינה.

נחמן שי: יהיו לנו אולי שתי מדינות, מדינה של השפלה ומדינה של ההרים.

נחמן שי: בהרים כנראה חיים אנשים אחרים, שמגיע להם פחות, שנותנים להם פחות ושיהיה להם פחות, וזאת המציאות.

נחמן שי: העובדה היא שהאנשים שפגשנו היום, חברי אראל ואחרים, מחוץ לכנסת – עובדי עירייה, בעלי עסקים קטנים בעירייה – תושבי ירושלים משלמים מחיר מאוד כבד על ההזנחה של העיר, ואף אחד לא יודע להסביר למה.

נחמן שי: הלוא כל אחד מבין, איפה שאנחנו נמצאים, בשורות של האופוזיציה או בשורות של הקואליציה, כל אחד מבין שלבה הפועם של מדינת ישראל הוא ירושלים, ירושלים.

נחמן שי: השר כץ, אני יודע שאתה משקיע הרבה בירושלים, ואני מכבד אותך על כך, גם בדרכים לירושלים וגם בירושלים.

נחמן שי: אני מוציא אותך לצורך העניין מהכלל.

נחמן שי: אני יודע גם שלבך עם ירושלים.

נחמן שי: אבל זה לא עוזר לי.

נחמן שי: איפה נמצא שר האוצר?

ישראל כץ: נחמן שי, גם במבשרת.

נחמן שי: וגם מבשרת, אמת ויציב.

נחמן שי: זה בסדר.

נחמן שי: היו לנו ימים יותר קשים, הכול בסדר.

יואל חסון: אדוני, תם זמנך.

נחמן שי: לכן אני קורא מפה, מהדוכן הזה, לממשלת ישראל, לראש הממשלה ולשר האוצר להתגייס במהירות למען ירושלים, במיוחד במיוחד בימים האלה.

נחמן שי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני רק רוצה לומר מילה אחת על הסאגה שמתרחשת בחוץ עם ראשי הרשויות מהפריפריה.

מאיר כהן: אני רוצה לשאול שתי שאלות: האחת, איפה שר האוצר?

מאיר כהן: אני שואל באמת, מה קורה?

מאיר כהן: לפני שנתיים, כשנדרשנו לסוגיה הזאת, הייתה כתובת מאוד ברורה, לא יושב-ראש ועדת הכספים ולא שר זה או אחר; באנו לשר האוצר, אמרנו שזאת הבעיה, התקבלה החלטה והמשכנו קדימה.

מאיר כהן: לצערי הרב, חברת הכנסת מרב מיכאלי – סליחה, מירב בן ארי – לצערי הגדול שר האוצר בוחר לו כל מיני שטחים שכנראה הם קצת מסובכים אז הוא זז הצדה.

מאיר כהן: מה הבעיה לקרוא לראשי הרשויות ולפתור את העניין?

מאיר כהן: למה למשוך אותם עד השבוע הבא?

מאיר כהן: למה?

מאיר כהן: למה צריכים ראשי הרשויות מערד, שלומי ומעלות, במקום לנהל את היישובים שלהם, להיות כאן?

מאיר כהן: עומדים בגשם ומתחננים, פושטים יד בפני הממשלה.

מאיר כהן: ושר האוצר, אותו זה לא מעניין.

מאיר כהן: הוא שלח את גפני להוציא לו את הערמונים מהאש.

מאיר כהן: אני קורא לשר האוצר לא לחכות לא למחר ולא למחרתיים – היום.

מאיר כהן: תפנה את סדר-היום שלך, תקרא לאותם ראשי רשויות, תוסיף את מה שצריך להוסיף.

מאיר כהן: ידעת להוסיף ולהעלים עין מהסכמים קואליציוניים איומים ונוראים.

מאיר כהן: אז לתת רווחה לתושבי ערד, שלומי, מעלות ונהריה, אתה לא מוצא?

מאיר כהן: קחו את זה לתשומת לבכם, אנשי כולנו.

מאיר כהן: לכו עכשיו, תעזבו את המושבים שלכם, תביאו את שר האוצר, שיזמן אותם ויסגור היום את הסיפור הזה.

מאיר כהן: זה מביש, לא מגיע לאנשים האלה.

מאיר כהן: אנחנו בוודאי נראה אותו ואת ראש ממשלתנו, ירום הודו, בכנסים בבחירות הבאות מדברים על כמה הם חברתיים וכמה הם עזרו לפריפריה.

מאיר כהן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

נורית קורן: אחריו – השר אורי אריאל.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר ישראל כץ, הכותרת של החוק המוצע, מעמדן של הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית, היא לא במקומה בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: מה אכפת לכנסת ישראל מעמדה של הסוכנות היהודית?

עבדאללה אבו מערוף: הצעת החקיקה הזאת היא לא כבוד לכנסת, היא ביזיון לכנסת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: ההצעה היא סחיטה פוליטית בזויה, שנוגדת את כל יסודות הדמוקרטיה.

עבדאללה אבו מערוף: ההצעה הזאת אונסת את הממשלה, וכנראה הממשלה נהנית מזה, וגם אונסת את כנסת ישראל, וכמובן הכנסת, לא כולה, נהנית מהאונס הזה.

עבדאללה אבו מערוף: הדיל הזה, יש לעצור אותו כדי שלא נבזה את הכנסת.

עבדאללה אבו מערוף: החקיקה הזאת, אם תאושר, תהיה כתם שחור שאי-אפשר למחוק, וכל מי האוקיינוס לא ימחקו את הכתם השחור הזה.

עבדאללה אבו מערוף: הרי ההתנחלויות הן מכשול לשלום, וזו עובדה, ימצא חן בעיני המציעים או לא.

עבדאללה אבו מערוף: מי שמציע מבין בתובנה שהוא לא צודק.

עבדאללה אבו מערוף: הרי הממשלה בונה התנחלויות בלי חוק, ממשיכה את הכיבוש הנתעב, שהוא נטל כלכלי, ולא רק על כל אזרחי מדינת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: רק עכשיו, לפני שעה, היינו בחוץ בהפגנה של כל יישובי הפריפריה, ערים וכפרים, ערבים ויהודים, שמבקשים את מה שמגיע להם, את הטבות המס, שבאופן מאוד מאוד פזיז ראש הממשלה מחק.

עבדאללה אבו מערוף: הוא לא מאשר את המתווה של גפני, שמגיע לתושבים שהמצב האקונומי שלהם שהוא באמת קשה, ולכן הכסף צריך להיות שם ולא בהתנחלויות.

עבדאללה אבו מערוף: בהפגנה הזאת, לצערי הרב, לא ראינו אף אחד ממי שמבקשים, מי שאומרים שצריך לתת כסף להתנחלויות.

עבדאללה אבו מערוף: היו כמה חברי כנסת וכשעה הייתי לבד שם.

עבדאללה אבו מערוף: אף אחד מהקואליציה לא העז להראות את הפנים שלו לאנשים שמבקשים את מה שמגיע להם.

עבדאללה אבו מערוף: הגיעו מכל הכפרים, מצפת, מטבריה, מירכא, מיאנוח, ממרום-גולן, מכל מקום, לבקש את מה שמגיע להם.

עבדאללה אבו מערוף: החקיקה הזאת נוגדת את החוק הבין-לאומי.

עבדאללה אבו מערוף: יש כיבוש, ואי-אפשר לשנות מה שיש במקומות הכבושים.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, יש לדחות את ההצעה הזאת על הסף.

עבדאללה אבו מערוף: ההצעה לא מתאימה לכנסת ישראל.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת השר אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, ברצוני לברך את גאל גרינוולד, שנבחר להיות יושב-ראש החטיבה להתיישבות; אני בטוח שהוא יעשה עבודה מצוינת, יחד עם כל עובדי החטיבה, שאפשר לומר עליהם, לפי דעתי, בהסכמה של רוב חברי הכנסת, שהם עובדים מצוינים, מסורים, יצירתיים, ואני, שמכיר אותם כ-40 שנה, יכול לומר דברים רבים בשבחם – אם היה לי זמן.

אורי אריאל: אני רוצה להודות להם על עבודתם המסורה, יומם וליל.

אורי אריאל: אלה האנשים היחידים כמעט בארץ שמופיעים ביישובים בשעות הלילה המאוחרות כדי לעשות עבודה חברתית, קהילתית, והם עושים זאת באמונה.

אורי אריאל: שנית, אני מבקש להודות לחברי חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ על החוק החשוב הזה, שמסדיר את העניין, לאחר שבמשך 47 שנים המדינה היא זו שעשתה את התקלה, ולא סידרה את הדברים, ואכן, הגיע הזמן.

אורי אריאל: אני מברך את חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ על החוק הזה, שיעבור במהירות – אני מקווה כך – יעבור במהירות לקריאה שנייה ושלישית – –

מיכל רוזין: – – –

אורי אריאל: – – ובזה העניין הזה יוסדר באופן חוקי ומלא, ללא שום בעיות וללא שום פרצות.

מיכל רוזין: – – –

אורי אריאל: אני כתבתי לחטיבה להתיישבות לפני כמה שבועות, שהחטיבה תעמוד בכל כללי השקיפות, מה שנעשה בין כה וכה, אבל למען הסר ספק הוצאתי את זה בכתובים, וכך יהיה ככל שהחטיבה להתיישבות תהיה תחת אחריותי כשר החקלאות ופיתוח הכפר.

אורי אריאל: אני אומר לחברתי חברת הכנסת זהבה גלאון, יש לנו אלוהים; אומר את זה בפסוק אחד שאתו הולכים היהודים במשך אלפי שנים: "שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד".

אורי אריאל: כן, יש אלוהים, ואנחנו מאמינים בו, ואנחנו נמשיך כך.

אורי אריאל: חטיבה להתיישבות שעוסקת בפריפריה, עם הנתונים המטעים – שיש פה חברי כנסת שמנסים להוליך אתכם שולל – –

סתיו שפיר: תגיד מה הנתונים.

אורי אריאל: – – לא תעמוד לחברי הכנסת כאשר הם טועים ומטעים.

סתיו שפיר: אם יש משהו לומר תגיד בדיוק.

אורי אריאל: החלוקה היא – שליש לנגב, שליש לגליל ושליש ליהודה ושומרון.

מיכל רוזין: – – – ממשלה – – –

סתיו שפיר: זה שקר.

אורי אריאל: אנחנו נמשיך עם החלוקה הזאת, ונפעל – –

סתיו שפיר: – – –

אורי אריאל: – – כדי לחזק את כל האזורים הללו ולהביא אותם לפריחה הרבה יותר גדולה ממה שיש עד עכשיו.

אורי אריאל: ביום רביעי יהיה יום הזיכרון לראש הממשלה ושר הביטחון הראשון בן-גוריון.

מיכל רוזין: – – –

אורי אריאל: לצערי הרב, חלק מחברי שפעם היו מפא"י, לימים מפלגת העבודה – חלק מהם שכחו את תורתו של "הזקן".

אורי אריאל: למדנו ממנו – מי שהקים מאות יישובים בשנים בודדות – להמשיך במלאכה, ואני הכינותי עוד במשרד הבינוי כמה החלטות על יישובים חדשים בנגב וגם בגליל.

אורי אריאל: אני מקווה מאוד שהן יאושרו בשבועות הקרובים, אולי אפילו בשבוע הבא.

אורי אריאל: העבודה של החטיבה, שמשתלבת יחד עם משרדי הממשלה, היא דבר שהוא במקומו והוא צורך אמיתי, עוד הפעם, לפי דעת רוב מוחלט של האנשים שעוסקים בעניין הזה, והלוואי שמפלגת העבודה תחזור לשורשיה ובמקומי יעמוד פה מישהו אחר ויהלל את החטיבה להתיישבות.

אורי אריאל: מי שרוצה להיאחז בכמה דברים שכנראה לא היו בסדר, ובגלל זה להרוג את החטיבה להתיישבות – אני אומר לכם פה ועכשיו: זה לא יהיה.

אורי אריאל: אם יש דבר שהוא לא בסדר, צריך לעקור אותו מהשורש, אין על זה ויכוח.

אורי אריאל: אין אף אחד שיצדיק פעולות שהן לא לפי החוק ולפי התקנות ולפי הצורך שנקבע על-ידי הכנסת והממשלה.

אורי אריאל: הייתי לפני שבועיים אצל גדי, ראש המועצה של אשכול; פשוט תענוג – ציונים, ציונות 2015, מעבדים עד המטר האחרון.

אורי אריאל: הם ראויים לכל עזרה.

אורי אריאל: והחטיבה, אכן, קיבלה מהממשלה משימה בהיקף כספי מאוד גדול להביא את זה לידי פיתוח, מיגון ויצירת מקומות עבודה.

אורי אריאל: הייתי במרום-הגליל, אנשים שיושבים על הגבול, יחד עם ראש המועצה, מר סופר, ואכן, חקלאים מסורים, שהחטיבה להתיישבות תעזור להם יחד עם משרדי ומשרדים אחרים, ונפתח גם את הגליל, גם את הנגב וגם את יהודה ושומרון.

אורי אריאל: מי שרוצה להפוך את זה לפוליטיקה ולא רוצה שיפתחו את יהודה ושומרון – זה בסדר, זה זכותו.

אורי אריאל: אבל כשיש ממשלה כמו זו הנוכחית, ברור שנפתח את כל האזורים בד בבד, מתוך ראייה כוללת ואחראית.

אורי אריאל: אנחנו לא נעשה קיפוח של שום אזור, אלא להפך, נדאג להעצים את האזורים האלה ולהביא אותם למקומות הרבה יותר טובים.

אורי אריאל: אני מקווה מאוד שבזמן הקרוב, כפי שסוכם בהסכם הקואליציוני, תוקם ועדת שרים להתיישבות, יחד עם הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית, כפי שהיה במשך עשרות שנים, ונוכל לקדם את ההתיישבות בכל חלקי ארץ-ישראל.

אורי אריאל: טוב עשתה המדינה שהכירה בגרעינים המשימתיים בכל רחבי הארץ, לאחר ששנים רבות זה היה דבר וולונטרי.

אורי אריאל: יש קרנות רבות שמסייעות, כמו קרן שח"ף ואחרים, ואנחנו עושים את זה מתוך דו-שיח, או רב-שיח, עם התנועות, עם הגרעינים המשימתיים ועם הקרנות, שרוצות לעזור יותר ויותר בגלל הערך המוסף של צעירים שבאים לאזורים האלה, עושים עבודתם נאמנה ומביאים אותנו למקומות הרבה יותר טובים ממה שהיינו עד עכשיו.

אורי אריאל: סך הכול, לסיום ולסיכום, אני חושב שהצעת החוק הזאת היא טובה.

אורי אריאל: היא תעבור היום בקריאה ראשונה, והיא תגיע לקריאה שנייה ושלישית, למרות כל מיני אנשים בבית הזה שטועים ומטעים.

אורי אריאל: לפי דעתי חלקם עושים זאת בכוונה, אבל אני מוכן לשמוע.

סתיו שפיר: – – –

אורי אריאל: אני סובל את השטויות שהם מדברים פה בלי הפסק, צורחים וצווחים ללא הרף, לא מאפשרים לאף אחד לדבר, ואני לא חושב שזה ישפיע על החלטת הבית.

אורי אריאל: החוק יעבור בקריאה ראשונה עכשיו, יחד עם ישראל ביתנו ואחרים, ברוב גדול, משמעותי, ונמשיך לבנות את ארץ-ישראל, על אפכם ועל חמתכם.

אורי אריאל: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ יסכם את הדיון.

נורית קורן: השר דיבר כדובר.

נורית קורן: השר עלה כדובר, ובצלאל, זו ההצעה שלו, והוא מסכם.

בצלאל סמוטריץ': אני מבין שנורא לא רוצים לשמוע אותי בספסלי האופוזיציה מדבר שוב; זה כמובן מובן.

בצלאל סמוטריץ': נכון, אדוני, השר לוין?

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר גמור.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שהחברים בספסלי מפלגת העבודה, שהולכים ומתמלאים פה לקראת ההצבעה, בוודאי לא היו רוצים לשמוע אותי חוזר לדבר, כי אני בעיקר רוצה לתהות כאן מעל הדוכן בקול רם – אדוני שר החקלאות, אם החטיבה להתיישבות היא כזה גוף בעייתי, איך אתה מסביר לי את זה שבהסכמים הקואליציוניים שהיו רק לאחרונה סביב איוש התפקידים במוסדות הלאומיים, הגישה, אדוני יושב-ראש מפלגת העבודה – חבר הכנסת הרצוג, אני רוצה לשאול – אם החטיבה היא כזה דבר בעייתי, איך אתה מסביר את זה שבהובלתך מפלגת העבודה הגישה את החטיבה להתיישבות על מגש של כסף לבית היהודי במסגרת הדילים האחרונים שהיו במוסדות הלאומיים?

אורי אריאל: זה לא מדויק.

בצלאל סמוטריץ': זה לא מדויק?

בצלאל סמוטריץ': טוב, אני ככה חשבתי.

אורי אריאל: בגלל שהיושב-ראש של מפלגת העבודה מאוד מעריך את החטיבה ורוצה אותה, הוא דרש – – –

בצלאל סמוטריץ': היא הנותנת.

בצלאל סמוטריץ': היא הנותנת, אדוני שר החקלאות.

בצלאל סמוטריץ': האמן לי שלשם רציתי להגיע.

אורי אריאל: הגעת.

בצלאל סמוטריץ': הרי מפלגת העבודה כל כך רצתה את החטיבה להתיישבות אצלה במסגרת העסקאות האלה, את הגוף הכל-כך בעייתי הזה.

בצלאל סמוטריץ': אז ברוך השם, החטיבה להתיישבות הגיעה לידיים הנכונות שלה.

בצלאל סמוטריץ': היא הגיעה למקום שחרת על דגלו להמשיך – אגב, את המפעל שאכן אתם התחלתם אותו בקום המדינה – את המפעל הציוני, את ההתיישבות הזאת בנגב ובגליל, ואני חוזר ואומר שוב: כן, גם בחבלי המולדת ששחררנו בחסדי שמים ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': שמעתי פה את חברת הכנסת שפיר מדברת על הפער בין בסיס התקציב לבין התוספות.

בצלאל סמוטריץ': אז גם זאת חוכמה מאוד מאוד גדולה.

בצלאל סמוטריץ': החברים של חברת הכנסת שפיר הולכים לבג"ץ ומבקשים להרוס את מגרון ועוד יישובים אחרים, ומה לעשות, אנחנו רוצים לבנות את ההתיישבות ביהודה ושומרון, אז כשהורסים את מגרון צריך לייצר אלטרנטיבה.

סתיו שפיר: – – –

בצלאל סמוטריץ': אגב, כידוע, אני התנגדתי.

בצלאל סמוטריץ': אבל אחרי שהורסים את מגרון צריך להקים יישוב חדש.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא נפנה, חלילה, יישובים בארץ-ישראל, ואם, חס וחלילה, חס וחלילה, אנחנו אנוסים על-פי הדיבור, חבר הכנסת כץ, לעשות את זה בצו בג"ץ, ודאי שנבנה יישוב אחר, נכון?

בצלאל סמוטריץ': אז לוקחים את החטיבה להתיישבות בהחלטת ממשלה מוסמכת – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': ביישוב אחר ומורחב – מתקן אותי השר כץ – בוודאי.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו לוקחים החלטת ממשלה גלויה, פומבית, על השולחן, בלי להתנצל, ומקצים את התקציב הדרוש כדי להקים יישוב חלופי.

בצלאל סמוטריץ': וכך זה היה בגבעת-האולפנה, וכך זה יהיה – חיליק, אתה כל כך סובל לשמוע אותי?

בצלאל סמוטריץ': כמה אני מדבר פה כבר?

נורית קורן: חברים, הוא לא מוגבל.

נורית קורן: הוא מסכם.

בצלאל סמוטריץ': יש לי קושי לדבר.

בצלאל סמוטריץ': אז אני אומר לכם: חס וחלילה, חס וחלילה, כל בית או כל יישוב שחלילה, חלילה, חלילה ייפול עליו הכורת, אנחנו נבנה פי-עשרה ממנו; ואם צריך בשביל זה את החטיבה להתיישבות, אז בעזרת השם היא תעשה את זה בסמכות וברשות ובגלוי על השולחן.

בצלאל סמוטריץ': שיהיה ברור לכולם.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אני אומר לחברת הכנסת סתיו שפיר: תראי, זה שבנית את הקמפיין שלך על החטיבה להתיישבות, זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אבל אל תבני אותו – – –

סתיו שפיר: לא אני – – –

בצלאל סמוטריץ': אל תבני אותו על הנבזות של לסכסך בין החלקים השונים בחברה הישראלית.

סתיו שפיר: – – –

בצלאל סמוטריץ': את יודעת יפה מאוד שמתיישבי יהודה ושומרון לא מקבלים שקל אחד יותר מאחרים במקומות אחרים.

בצלאל סמוטריץ': וזה כל כך פופוליסטי להשוות רק את התקציב של החטיבה להתיישבות.

בצלאל סמוטריץ': איפה שאר התקציבים שמקבלים אותם אנשים – וטוב שמקבלים – בשדרות ובעוטף-עזה?

איילת נחמיאס ורבין: באמת.

סתיו שפיר: בתקציבי – – –

בצלאל סמוטריץ': אז בתקציבי החטיבה להתיישבות הייתה השקעה מסוימת לתקופה מסוימת במועצה מסוימת יותר, אבל צריך להסתכל על זה בתוך המכלול הכולל.

סתיו שפיר: זה המכלול הכולל.

בצלאל סמוטריץ': אז אתם משחקים עם המספרים, ואתם בפופוליזם זול זורעים מריבות – –

סתיו שפיר: אל תתחמק, תענה.

בצלאל סמוטריץ': – – ומסכסכים את החברה הישראלית.

סתיו שפיר: פעם אחת תגיד את האמת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סתיו שפיר, אתם תישארו באופוזיציה, כי העם הזה רוצה להיות מאוחד, והעם הזה אוהב אחד את השני, גם כשהוא מתווכח.

סתיו שפיר: – – –

בצלאל סמוטריץ': והעם הזה לא מוכן למריבות ולסכסוכים, למדון שאתם מתעקשים לזרוע בין חלק אחד לשני.

בצלאל סמוטריץ': אז עשיתם את זה – גם אתם וגם יש עתיד, אגב, כל האגף השמאלי פה.

בצלאל סמוטריץ': עשיתם את זה בכנסת הקודמת למהדרין כשסכסכתם בין חרדים וחילונים, ועכשיו אתם מסכסכים בין מתנחלים ופריפריה.

יחיאל חיליק בר: אתה מסכסך.

יחיאל חיליק בר: אתה מנסה להבעיר.

בצלאל סמוטריץ': העם הזה הוא אחד, והעם הזה לא קונה את הלוקשים האלה שלכם.

בצלאל סמוטריץ': אל תעשו הון פוליטי מלזרוע ריב ומדון בחברה הישראלית.

בצלאל סמוטריץ': נורא מדהים לראות את התגובות פה, חברי לקואליציה, בספסלי האופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': אני, כשהייתי ילד לימדו אותי שמי שמתעצבן, סימן שנגעו לו בנקודה כואבת.

יחיאל חיליק בר: אתה עדיין ילד.

בצלאל סמוטריץ': ככה אמרו לי.

בצלאל סמוטריץ': שאם איזה חבר אומר לי משהו – יש רוב?

בצלאל סמוטריץ': אפשר לרדת?

בצלאל סמוטריץ': יש רוב, אפשר לרדת.

בצלאל סמוטריץ': אז רק אגיד מילה אחת.

איילת נחמיאס ורבין: לא סחטת בוועדת כספים?

בצלאל סמוטריץ': רק אגיד מילה אחת באמת על הגרעינים המשימתיים, כי גם כאן – דיברנו על הנגב, על הגליל, על יהודה ושומרון, וגם כאן יש מי שנהנים לתקוף את זה.

בצלאל סמוטריץ': תראו, אנחנו אומרים את זה בלי לגמגם: מפעל הגרעינים המשימתיים, שאכן מוביל בשנים האחרונות חברי השר אורי אריאל, הוא אחד המפעלים החברתיים הגדולים ביותר שקורים כאן בשנים האחרונות.

בצלאל סמוטריץ': קבוצות אוכלוסייה חזקות שעוזבות את החיים הטובים ביישובים החזקים והמבוססים ובקהילות המחבקות שלהן, והולכות בשליחות חברתית ציונית לפריפריה, לשכונות מצוקה, למקומות שבהם צריך אותן; מוותרים על החיים הטובים.

בצלאל סמוטריץ': ואתם מכירים את זה, חברי הכנסת, מפלגת העבודה; חבר הכנסת שמולי, אתה מכיר את זה מצוין.

בצלאל סמוטריץ': ויש קבוצות משימתיות כאלה של "השומר הצעיר" ושל "בני עקיבא" ושל "קרן קהילות", וכולם-כולם במועצת הקהילות המשימתיות, כולם-כולם במועצת הקהילות המשימתיות עובדים ביחד כדי להביא בשורה לחברה הישראלית, להביא בשורה לפריפריה.

בצלאל סמוטריץ': ולחטיבה להתיישבות הייתה הזכות, בעזרת השם עוד תהיה, לתמוך במפעלים החשובים האלה.

מרב מיכאלי: – – –

מיקי לוי: – – –

בצלאל סמוטריץ': כמו שאמרתי בראשית דברי, נגמרה לכם האפשרות להפריח ססמאות.

נורית קורן: חברים, הוא הציע את ההצעה, והוא המסכם, והוא לא מוגבל.

יחיאל חיליק בר: לא נכון.

יחיאל חיליק בר: יש לו עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': אתם צריכים היום – עוד לא עברו עשר דקות, חבר הכנסת בר.

בצלאל סמוטריץ': תנוח דעתך.

יואל חסון: לך תנוח.

בצלאל סמוטריץ': אתם צריכים היום להישיר מבט אל החברה הישראלית ולהתמודד עם הטענות לגופן.

בצלאל סמוטריץ': אין לכם יותר אפשרות לדבר על ססמאות של שקיפות ושל הסתרה ושל שחיתות.

בצלאל סמוטריץ': נגמר.

בצלאל סמוטריץ': הכול גלוי, הכול ידוע.

בצלאל סמוטריץ': החוק הזה, שאתם אמורים לתמוך בו, רק הופך את זה לעוד יותר גלוי, לעוד יותר מוסמך, לעוד יותר רשמי.

בצלאל סמוטריץ': זה נכנס לספר החוקים של מדינת ישראל עם חופש המידע ועם חובת המכרזים ועם הדין המשמעתי.

בצלאל סמוטריץ': זה הופך להיות מסודר.

בצלאל סמוטריץ': ועכשיו תצטרכו להסביר לחברה הישראלית למה אתם נגד – חבר הכנסת מאיר כהן – למה אתם נגד אותן הקהילות המשימתיות בדימונה, בעיר שלך, שעושות עבודה כל כך חשובה; למה אתם נגד פיתוח ההתיישבות בעוטף-עזה ובקו העימות בגבול הצפון.

בצלאל סמוטריץ': תתווכחו על זה.

בצלאל סמוטריץ': תסבירו לחברה הישראלית למה אתם רוצים לדפוק את זה.

בצלאל סמוטריץ': תתווכחו גם על יהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': תפסיקו לברוח לססמאות; תפסיקו לברוח למעטפת שמכסה על הוויכוח האמיתי.

בצלאל סמוטריץ': רוב העם הזה הוא לאומי וציוני וימני, ורוב העם הזה תומך גם בהתיישבות ביהודה ושומרון, תפנימו את זה.

בצלאל סמוטריץ': אתם פעם אחר פעם נמצאים באופוזיציה, ואתם כנראה תישארו שם, ואנחנו בקואליציה כדי לשלוט; למדנו לשלוט.

בצלאל סמוטריץ': מה, להגיד דבר תורה, מנהלי הקואליציה פה?

בצלאל סמוטריץ': אני מקבל פה הנחיות מהנהלת הקואליציה, השר אריאל.

איילת נחמיאס ורבין: עדיף, אגב, אולי להגיד דבר תורה.

מיכל רוזין: ממש תקדימי, מה שקורה פה.

בצלאל סמוטריץ': אני גמרתי.

בצלאל סמוטריץ': אני קורא לכל חברי, גם בקואליציה וגם באופוזיציה, לתמוך בהצעת החוק החשובה הזאת ולעזור למפעל הציוני שלנו במדינת ישראל להמשיך ולהתקדם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

נורית קורן: חברים, סיכמנו את הדיון, ואנחנו נעבור להצבעה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה שמית, לבקשת הממשלה.

נורית קורן: הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל (תיקון מס' 2) (מעמד החטיבה להתיישבות), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, קריאה ראשונה – אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת, חברים, חברי הכנסת, בבקשה יותר שקט, כדי שיקל עלינו לעשות את ההצבעה השמית.

נורית קורן: בבקשה, מזכירת הכנסת.

נורית קורן: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – נגד טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – נגד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – נגד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – נגד משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – נגד ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד שולי מועלם-רפאלי – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – נגד איימן עודה – נגד רחל עזריה – בעד דניאל עטר – אינו נוכח חמד עמאר – בעד רועי פולקמן – בעד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – בעד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד עמיר פרץ – נגד נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד אלעזר שטרן – נגד נחמן שי – נגד סילבן שלום – בעד עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

נורית קורן: יש מישהו שלא קראו בשמו?

נורית קורן: נא לחזור שנית על שמות אלה שלא נכחו בפעם הקודמת.

נורית קורן: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) גלעד ארדן – אינו נוכח זאב בנימין בגין – בעד איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח ציפי לבני – אינה נוכחת דניאל עטר – אינו נוכח יעקב פרי – נגד

נורית קורן: יש מישהו שנמצא באולם ולא הצביע עדיין?

נורית קורן: אני מבקשת לסגור את ההצבעה.

נורית קורן: תמה ההצבעה.

נורית קורן: נא לספור את הקולות.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: התוצאות הן: בעד – 61, נגד – 46.

נורית קורן: הצעת החוק התקבלה: הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל (תיקון מס' 2) (מעמד החטיבה להתיישבות), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, התקבלה בקריאה ראשונה.

נורית קורן: הצעת החוק תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: אנחנו עוברים הלאה בסדר-היום.

נורית קורן: חברת הכנסת שפיר, את ביקשת לדבר לפי סעיף 94.

סתיו שפיר: 34.

נורית קורן: 94.

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: כתוב 94.

נורית קורן: זאת הודעה אישית.

נורית קורן: היושב-ראש ביקש להמעיט בהודעות אישיות.

נורית קורן: הוא אזכר אותך ואת ענית לו.

סתיו שפיר: – – – מותר לי להגן על עצמי.

סתיו שפיר: זאת לא הודעה אישית.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

נורית קורן: אני קוראת – בבקשה – ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

נורית קורן: הודעה לכנסת, בבקשה.

): גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת החוץ והביטחון תדון בהצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21), התשע"ו–2015, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): תודה רבה.

אלעזר שטרן: למה לא בדיון פתוח?

אלעזר שטרן: יושב-ראש הוועדה, ועדת חוץ וביטחון, בדיון, הצהיר שהדיון יהיה פתוח.

אלעזר שטרן: זה לא צריך להיות חלק מהחלטת הוועדה.

אלעזר שטרן: תודה.

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מבקשת ממזכירת הכנסת – יש לה הכרזה.

נורית קורן: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מאיר כהן, מירב בן ארי, יחיאל חיליק בר ואורן אסף חזן בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: קידום אידיאולוגיית "דאעש" במערכת החינוך.

ירדנה מלר-הורוביץ: תשובות שר החינוך נפתלי בנט על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעתם של חברי הכנסת דב חנין, נחמן שי, מיקי לוי, יואב בן צור, זהבה גלאון, ענת ברקו ומירב בן ארי בנושא: ציון מאה שנים לרצח העם הארמני; בעקבות דיון בהצעתו של חבר הכנסת יוסף ג'בארין בנושא: סכנת סגירת בתי-הספר הכנסייתיים הנוצריים; בעקבות דיון בהצעתם של חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, יוסי יונה, מיכל רוזין, מירב בן ארי ומסעוד גנאים בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: הכרזת סכסוך עבודה של מורי תוכנית היל"ה מול מעסיקם רשת "עתיד"; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת חנין זועבי, סופה לנדבר, מיכל רוזין, ישראל אייכלר ויוסי יונה בנושא: הצפיפות בכיתות הלימוד – "מחאת הסרדינים".

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכנסת בדבר המלצה של הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא: איחוד תקציבי הפעילות הפרלמנטרית והפחתת סכומי ההוצאה המקסימליים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: [מס' מ/950; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ח, עמ' 3786; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015; [מס' מ/951; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ח, עמ' 3786; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015; [מס' מ/951; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ח, עמ' 3786; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 207), התשע"ו–2015 [מס' מ/951; "דברי הכנסת", חוב' ג', עמ' ; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016, התשע"ו–2015, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

נורית קורן: כפי שקבעה ועדת הכנסת, יהיה דיון משולב בכל הצעות החוק.

נורית קורן: ההצעות הנוספות הן:

נורית קורן: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015, קריאה שנייה וקריאה שלישית; הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015, קריאה שנייה וקריאה שלישית; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 207), התשע"ו–2015, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

נורית קורן: ושוב, כפי שהכרזתי קודם, ועדת הכנסת קבעה שיהיה דיון משולב בכל ארבע ההצעות.

נורית קורן: אני מתכבדת להזמין את חבר הכנסת משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים.

נורית קורן: בבקשה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את שתי הצעות החוק שעניינן חוק ההסדרים.

משה גפני: הצעה אחת היא הצעת חוק ההתייעלות לשנים 2015 ו-2016, והצעת החוק השנייה היא הצעת חוק התוכנית הכלכלית לשנים 2015 ו-2016.

משה גפני: מהמועד שבו הועברו לוועדת הכספים לדיון הפרקים שבסמכותה של הוועדה, קיימנו דיונים ברצף מיום ראשון עד חמישי.

משה גפני: במהלך דיונים אלה פגשנו גם את שרי הממשלה השונים ולמדנו את צורכיהם ואת תקציבי המשרדים השונים.

משה גפני: אני רוצה לשבח את חברי הוועדה מהקואליציה ומהאופוזיציה, שלמרות העומס הגדול שהוטל על הוועדה נכחו בכל הדיונים, תרמו מידיעותיהם, וביחד ביצענו שינויים רבים המיטיבים לדעתנו עם הציבור לשנות הכספים 2015–2016.

משה גפני: להלן אסקור בפניכם את הנושאים המרכזיים שבהם קיימנו דיונים.

משה גפני: אציין שכבר במהלך הדיונים הבאנו בפני הכנסת ארבעה נושאים שונים שחוקקנו אותם כהצעות חוק נפרדות: שבח אינפלציוני, שבעקבותיו אנשים מקבלים החזר מס; ביטול השבח בעסקה בין אחים, שהייתה פטורה אלמלא הוראת השעה; חוק הפחתת הגירעון, וחקיקה שעניינה התאמות לתקציב דו-שנתי.

משה גפני: נושא נוסף שפיצלנו ותכננו להביא בנפרד אך לא הספקנו להביא, והוא כעת מובא בפניכם, הוא העברת מידע לרשויות מס זרות.

משה גפני: בחוק התוכנית הכלכלית (ייעוץ פנסיוני), הפרק שהגיע אלינו בנושא זה במקור היה שנוי במחלוקת בין כל הגורמים.

משה גפני: הוועדה קיימה ישיבה אחת שבה שהתברר שרבים מהנושאים שבפרק אינם מעובדים דיים.

משה גפני: ביקשנו מנשיאות הארגונים העסקיים, מההסתדרות ומסוכני הביטוח לשבת עם הממונה על שוק ההון ולנסות להגיע להסכמות.

משה גפני: אף שקלנו, חברי הוועדה ואנוכי, לפצל את הפרק האמור ולהמשיך לקיים בו דיון לאחר סיום חוק ההסדרים.

משה גפני: בינתיים, לשמחתי, שרגא ברוש ואבי ניסנקורן הרימו את הכפפה והגיעו להסכמות ביניהם ומול הממונה על שוק ההון.

משה גפני: כמו כן, שר האוצר הבהיר שמדובר בפרק שקרוב ללבו ושהוא מבקש שנעביר, אפילו שהתחלנו כבר בהצבעות.

משה גפני: עצרנו את ההצבעות וקיימנו דיון בפרק בנוסח חדש לחלוטין מהנוסח המקורי בנושא זה.

משה גפני: לפי הנוסח החדש נקבעה הפרדת התפעול מהשיווק הפנסיוני כדי לצמצם את ניגודי העניינים של המעסיק וסוכן הביטוח הפנסיוני, אלא אם כן המעסיק ישלם לסוכן דמי סליקה, שיהיו או 0.6% מהתשלומים שהופקדו על-ידי המעסיק לקופה עבור העובד או 10.5 שקלים חדשים, לפי הגבוה.

משה גפני: עמלות ההפצה מהגוף המוסדי לסוכן יופחתו בהתאמה, וכן יופחתו לעובד דמי הניהול בשיעור הפחתת עמלות ההפצה.

משה גפני: כן הוספו מקרים שבהם לא יידרש ייעוץ או שיווק פנסיוני; נקבע איסור על סוכן ביטוח פנסיוני לקבל טובת הנאה בקשר לשיווק, למעט שכר והחזר הוצאות המשולמים במישרין מהלקוח או עמלת הפצה.

משה גפני: כן נקבע שמעביד יוכל לתת לעובדיו את הסכומים ששילמו עבור שיווק פנסיוני או ייעוץ פנסיוני.

משה גפני: במקרים רבים טבעה ועדת הכספים את חותמה והיטיבה עם הציבור בנושאים חשובים שונים, שעמדתי עליהם.

משה גפני: שמעתי שיש אומרים שהדיון בוועדה או הדיונים בוועדה עלו כסף.

משה גפני: אבל הפרק הזה, למשל, מלמד על כך שאלמלא הוועדה, שהביאה את כל הגורמים לשבת יחד והשיגה נוסח אחר לחלוטין ממה שהובא על-ידי משרד האוצר, הפרק הזה היה עתיר התנגדות של כל הגורמים הנוגעים בדבר.

משה גפני: בסופו של דבר, הוועדה, בסיוע הגורמים עצמם, הצליחה להביא אותם להסכמה מלאה מבלי שתהיה עלות כלשהי.

משה גפני: פרק הבריאות בחוק ההסדרים שהובא בפנינו קבע איסור על חברות הביטוח ועל קופות-החולים במסגרת תוכניות שב"ן לתת למבוטח החזר על ביצוע ניתוח.

משה גפני: במקום זאת נקבע שהתשלומים של חברות הביטוח וקופות-החולים בשל ניתוח ישולמו במסגרת הסדר שבו מחיר הניתוח נקבע בהתקשרות בין הגורם המבטח לבין הרופא והתשלום עבור הניתוח משולם על-ידי הגורם המבטח ישירות לרופא.

משה גפני: לפי מה שהוסבר לוועדה על-ידי משרד האוצר, צעד זה אמור להפחית את הוצאות משקי הבית על ניתוחים פרטיים.

משה גפני: ההנחה של משרד האוצר היא כי הירידה בשכר הרופאים בעד הניתוחים הפרטיים בעקבות ההסדר המוצע תוביל להקטנת התמריץ של הרופאים לעבוד במערכת הפרטית ולחיזוק מערכת הרפואה הציבורית.

משה גפני: ועדת הכספים עמדה על כך שלצד האיסור על מתן החזרים על ניתוחים פרטיים תיקבע חובה ליצור הסדרי ניתוח בהיקף מספק ובפריסה גיאוגרפית ראויה, לרבות פריסה בפריפריה.

משה גפני: בדיונים על פרק זה התברר לוועדה כי אזל התקציב למימון מענקים לרופאים בפריפריה ולמקצועות במצוקה.

משה גפני: לכן הוועדה סיכמה – גם האופוזיציה, חבר הכנסת אראל מרגלית – גם האופוזיציה וגם הקואליציה – הוועדה סיכמה עם האוצר שהמענקים האמורים יימשכו בסך 75 מיליון ש"ח.

משה גפני: חיזוק הפריפריה: כפי שהתברר – מבחינת הרופאים שעברו בגלל ההטבות – הצעדים הללו היו צעדים מוצלחים.

משה גפני: אני הייתי אז שותף לעניין הזה, כשזה נעשה בפעם הראשונה, אבל התברר לנו שההסדר הזה עומד להסתיים בשנת 2016.

משה גפני: הוועדה עמדה על כך – עצרנו את הדיונים באמצע, ישבנו גם האופוזיציה וגם הקואליציה בוועדת הכספים, ובסופו של דבר סוכם כי סך 75 מיליון ש"ח יועברו לצורך העניין הזה במשרד הבריאות, כדי להמשיך לעודד רופאים שיעברו לפריפריה.

משה גפני: מיסוי רווחים ממשאבי טבע, מיסוי – מה שמכונה ששינסקי 2: הצעת החוק מעגנת את המלצותיה של הוועדה לבחינת המדיניות לגבי חלק המדינה המתקבל בעד השימוש של גורמים פרטיים במשאבי טבע לאומיים.

משה גפני: העמדה שלי בכלל הייתה – השר שטייניץ, גם כאשר הייתי בקדנציה הקודמת יושב-ראש ועדת הכספים, כשהבאת את ששינסקי 1, דיברנו על העניין הזה, גם על האומץ שלך בעניין וגם על זה שמשאבים שהקדוש-ברוך-הוא נתן לכל אזרחי המדינה, הם שייכים לכל אזרחי המדינה.

משה גפני: וברגע שיש את הגז הטבעי – אז הבאת את דוח ששינסקי, מינית אותו לעמוד בראש הוועדה, עכשיו הוא עמד בראש ועדה שנייה בעניין הזה, משאבי הטבע שנמצאים באזור ים-המלח.

משה גפני: אנחנו סברנו – וזאת הייתה המדיניות שלך – שמשאבים שהקדוש-ברוך-הוא נתן לאזרחי המדינה שייכים לאזרחי המדינה ולא לקבוצה קטנה, שאומנם היא מתעשרת מזה, אבל האזרחים לא מקבלים.

משה גפני: כך העברנו את ששינסקי א'.

משה גפני: אני עשיתי הרבה שינויים אז בחוק, אבל את מה שקבעת, שאלו יהיו האחוזים שמשלמים, שאת זה קבעה ועדת ששינסקי על-פי המדיניות שלך – לא סטינו מהאחוזים הללו כמלוא הנימה.

יובל שטייניץ: האמת, עלינו מ-20% ל-60% ו-65%.

משה גפני: נכון.

מיקי רוזנטל: מגיע לו הרבה מחמאות.

יובל שטייניץ: – – – 300 – – –

משה גפני: מה?

מיקי רוזנטל: הוא עמד בהרבה לחצים.

מיקי רוזנטל: מגיע לו הרבה מחמאות.

משה גפני: אני יודע.

יובל שטייניץ: 300–400 מיליארד שקל – –

משה גפני: נכון.

מיקי רוזנטל: מגיע לו הרבה מחמאות.

יובל שטייניץ: – – רווחי מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: עכשיו רק צריך לחכות שגם הגז יגיע, כי הגיע הגז ועוד לא הגיע הכסף.

מיקי רוזנטל: על זה מגיע לו קצת פחות מחמאות.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי רוזנטל אומר, השר שטייניץ, שעמדת בלחצים בלתי רגילים, ואני אומר לו שאני מעיד על כך.

משה גפני: הלחצים עליך היו ממש בלתי רגילים.

יובל שטייניץ: גם היום יש לחצים והשמצות.

משה גפני: היום זה כבר פחות.

משה גפני: אז זה היה נורא.

יובל שטייניץ: זה מצד אחר, אבל זה אותו סיפור.

מיקי רוזנטל: זה לא דומה, אתה לא יכול להשוות.

משה גפני: כן כן, בדיוק.

משה גפני: בהצעת החוק, מה שנקרא ששינסקי 2, כפי שאמרתי, מוצע להסדיר את המערכת הפיסקלית שתחול על כלל משאבי הטבע בישראל, למעט גז ונפט, שהסדרנו בעבר בששינסקי 1, שעבר בכנסת השמונה-עשרה – שהעברנו אותה אז בוועדת הכספים – ברום, חשמל המופק מפצלי שמן, כלוריד האשלג, כלוריד המגנזיום, נחושת המופקת מעופרת נחושת, נפט המופק מפצלי שמן ופוספט.

משה גפני: לפי המוצע, נוסף על התמלוגים ועל מס החברות הקיימים כיום ישלם בעל זכות לניצול משאב טבע היטל רווחי יתר על רווחים הנובעים מהפקת משאבי הטבע.

משה גפני: ההיטל ישקף את בעלות הציבור על המחצבים שהם הבסיס לרווח של בעל הזכות.

משה גפני: המס שיוטל על הרווחים כאמור יהיה בשתי מדרגות, 25% ו-42%, בהתאם לתשואה.

משה גפני: ההיטל ייגבה על בסיס שנתי, ובשנים שבהן המס יהיה שלילי יהיה אפשר להעביר את הסכום לשנה העוקבת.

משה גפני: נוסף על כך, בהצעת החוק מוצע להעלות את שיעור התמלוגים הקיים כיום לגבי חלק מהמחצבים מ-2% ל-5%.

משה גפני: לגבי שלושה סוגים של משאבים נקבעו בהצעת החוק הסדרים ייחודיים – ברום, פוספט וסילבניט – נכון?

מיקי רוזנטל: סילבניט.

משה גפני: סילבניט.

משה גפני: ההסדרים הייחודיים נועדו להבטיח שלא תהיה פגיעה בתעשיית ההמשך ולשמר קשרי גומלין בכל הקשור להליך הפקת המשאב.

משה גפני: אגב, אני לומד היום את הליבה בוועדה.

משה גפני: מה זה את הליבה?

משה גפני: אני לומד בכלל, כימיה – – –

נורית קורן: עכשיו אתה רואה כמה חוקים העברת.

משה גפני: לא, את זה אמרתי בהומור.

מיקי רוזנטל: ואנחנו לומדים משניות בוועדת הכספים.

משה גפני: כן, בדיוק, וגם אומרים תהילים לנוכח המצב.

משה גפני: לאחר ששמענו את עמדותיהם של הגופים השונים, ולאחר שבחנו את מכלול ההתייחסויות לעניין, החלטנו בוועדה לקבל כמה שינויים, בהם קביעת הוראת מעבר שלפיה יראו בהפסדים צבורים של בעל זכות לניצול משאב טבע שטרם החל בהפקה מסחרית רווחי יתר שליליים.

משה גפני: הוראה זו תשפיע לטובה בין היתר על חברה המפיקה נחושת שהופיעה בפנינו, אך היא נועדה לחול כמובן על כל חברה לניצול משאב טבע שיש לה הפסדים.

משה גפני: כמו כן, קבענו הפחתת הוצאות על פירוק ופינוי הרכוש הקבוע ושיקום האתר ותיקון השומות בהתאם ומתן הזדמנות לבעל זכות לניצול משאב טבע להשמיע טענותיו לפני שתיעשה שומה לפי מיטב השפיטה.

משה גפני: כמו כן, קבענו הקלה לעניין ייצור מוצרי המשך על-ידי בעל זכות לניצול משאב טבע מסוג ברום או מסוג פוספט, ביטול ההוראה המסמיכה את מנהל רשות המסים לקבוע מחיר נורמטיבי ביחס לברום אחת לחמש שנים, ותיקון חשוב מאוד, העברת הכספים שיתקבלו מההיטל על רווחי היתר לקרן לאזרחי ישראל בדגש על עידוד תעסוקה בנגב.

משה גפני: בהצעה המקורית, רווחי ששינסקי 2 היו אמורים להיות מוחרגים בכלל מהקרן שנקבעה בששינסקי 1.

משה גפני: אנחנו קבענו, אופוזיציה וקואליציה, שהכסף יועבר לקרן לרווחי הגז והנפט.

מיקי רוזנטל: לא סתם.

מיקי רוזנטל: לא סתם.

מיקי רוזנטל: לטובת ייצור תעסוקה בנגב.

מיקי רוזנטל: לייצור תעסוקה בנגב.

משה גפני: תעסוקה בנגב.

משה גפני: אמרתי.

משה גפני: לתעסוקה בנגב.

משה גפני: הוספנו את זה גם במטרות הקרן.

משה גפני: לקראת סיום דיוני הוועדה עודכנה הוועדה על סיום דיוניה של ועדת הארבעה בממשלה, שבחנה שינויים נוספים והדגשים נוספים להצעה שהונחה בפנינו.

משה גפני: מהעדכון שקיבלנו – הוחלט בוועדת הארבעה שלא להגיש תיקונים לנוסח ההצעה שהונח בפנינו.

משה גפני: אני מעריך שבהמשך יהיו דיונים נוספים, אבל מה שאנחנו עשינו בסופו של דבר, פחות או יותר – דוח ועדת ששינסקי 2 אושר כחוק עם התיקונים שאמרתי שעשינו.

משה גפני: יישובי המיעוטים – היה פרק שעסק בעניין הזה.

משה גפני: זו הטבה שמהווה השלמה לפרק שנחקק בוועדת הפנים בנושא זה.

משה גפני: פרק זה מקנה אפשרות למנהל ליתן אישור על תשלום המס בעסקת מקרקעין ביישוב מיעוטים גם אם לא שולם המס בעסקאות קודמות.

משה גפני: התיקון אינו מבטל את חבות המס בגין העסקאות הקודמות, אלא נועד לשחרר קרקעות לבנייה ביישובי המיעוטים.

משה גפני: הוספנו הבהרה לפרק, שאם המוכר מצהיר כי אינו יודע פרטים על עסקאות קודמות, יש לקבל את עמדתו.

משה גפני: המטרה היא להפחית את הביורוקרטיה ולאפשר שחרור קרקעות ביישובי המיעוטים.

משה גפני: הגדלת היצע הדירות – מדובר בהוראת שעה.

משה גפני: אגב, זו הוראה מיטיבה.

משה גפני: מדובר בהוראת שעה עד סוף שנת 2018, שקובעת מס בשיעור אחיד של 25% לקרקעות שיש לגביהן תוכנית המאפשרת בנייה של שמונה דירות או יותר.

משה גפני: הצעת החוק המקורית התייחסה לעשר דירות, והפחתנו לשמונה.

משה גפני: כמו כן אפשרנו להחיל גם על עסקאות קומבינציה.

משה גפני: הוראת שעה דומה הובאה על-ידי שר האוצר לשעבר יובל שטייניץ לתקופה של שלוש שנים בכנסת השמונה-עשרה.

משה גפני: זאת הוראה מיטיבה – כדי לאפשר לקבל את ההטבה הזאת.

משה גפני: אנחנו הוספנו בפרק הזה – תוספת לחוק הלוואות לדיור קובעת ששיעור הריבית על הלוואה שנותן משרד הבינוי והשיכון יהיה 3% או שיעור הריבית שנותן הבנק.

משה גפני: קבענו הוראה קבועה שמחליפה הוראה זו, ולפיה שיעור הריבית יהיה 2.5% מדצמבר 2015.

משה גפני: במשרד האוצר טענו שהעלות של זה עלולה להיות גבוהה מדי, ולכן קבענו מנגנון שלפיו שווי ההטבה של 0.5% יינתן עד לעלות של 170 מיליון ש"ח.

משה גפני: אני רוצה לומר, ממשלה שחרתה על דגלה את הנושא הזה של פתרון בעיית הדיור איננה יכולה להתעלם מהתיקון הזה, ובסופו של דבר, אחרי דיון ארוך – שוב אני אומר, אופוזיציה וקואליציה; הלוואי שהייתי יכול להגיד את המילים האלה, אופוזיציה וקואליציה, בקדנציה הקודמת, כשאני הייתי באופוזיציה, שאפילו קמצוץ לא קיבלתי שם.

משה גפני: כל הדיונים שהתקיימו – בסופו של דבר הממשלה נפלה.

משה גפני: ולכן אני למדתי מזה לקח.

משה גפני: גם בכנסת השמונה-עשרה, כשהייתי יושב-ראש, וגם היום: אני בעד שיתוף פעולה, כי רוב הדיונים הם דיונים מקצועיים אמיתיים.

משה גפני: כשיש דיון פוליטי אז יש דיון פוליטי – אז יש בכלל מחלוקת.

משה גפני: ב-80% מהדיונים לא היו ויכוחים, להפך; וההטבה הזאת היא הטבה שנזקפת לזכות כולם.

משה גפני: אגב, גם משרד האוצר הסכים בסופו של דבר.

משה גפני: עם קרעכץ כזה, אתה יודע, איך שאומרים בוועדת הכספים.

משה גפני: צמצום ההטבות במס בהפרשה לפנסיה – אני לא אוהב את זה, אבל אני חייב לומר את זה: קבענו שזה יהיה פי-2.5% מהשכר הממוצע במשק.

משה גפני: לא אהבתי את זה, אבל משרד האוצר טען שכדי לממן את ה-75 מיליון של הרופאים בפריפריה וכדי לממן את הפחתת הריבית, הוא צריך את זה.

משה גפני: זה סעיף לא טוב.

מיקי רוזנטל: עכשיו אנחנו יודעים שזה גם לא היה ממש מדויק.

משה גפני: זה לא משנה.

מיקי רוזנטל: לא, זה משנה, אדוני.

משה גפני: אבל, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אני עומד כאן, במליאה, ואומר: אני לא אוהב את זה.

משה גפני: מה לעשות, אם הייתי באופוזיציה, על הסעיף הזה אני הייתי מצביע נגד.

משה גפני: אתם הצבעתם נגד.

אראל מרגלית: לא רק שהם הביאו את זה, הם הביאו את זה אחר כך – –

משה גפני: בסדר.

אראל מרגלית: – – בתואנה שזה משהו חדש – –

משה גפני: בסדר.

אראל מרגלית: – – ואז, מה פשר ההישגים אם לוקחים את זה מכיס אחר?

משה גפני: בסדר.

אראל מרגלית: מה הפשר?

משה גפני: אבל זה היה עובר – – –

אראל מרגלית: – – –

משה גפני: מה שתגידו – אתם תהיו צודקים בעניין הזה.

משה גפני: אז למה צריך?

משה גפני: הרוב טוב, אז למה צריך לדבר על הרע?

משה גפני: שומה ושומה חלקית – שינוי התקופה שבה אפשר לפתוח דוח שהגיש נישום משלוש שנים פלוס שנה אחת באישור המנהל, לארבע שנים.

משה גפני: לגבי שומה חלקית, הוחלט שיהיה אפשר לעשות שומה חלקית על נושא אחד או יותר גם בפעולות שאינן חייבות בדיווח, אולם האפשרות לערוך שומה חלקית הוגבלה לפעם אחת בלבד לגבי אותה שנת מס.

משה גפני: כמו כן, המנהל יודיע לנישום על הנושא או הנושאים שבכוונתו לבחון בטרם יחליט אם לקבוע שומה חלקית.

משה גפני: אני מתנצל, גברתי היושבת-ראש, שזה כל כך זה, אבל – – –

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: זה לפחות, אולי, קצת משקף את השעות שישבנו בוועדת הכספים.

אלי אלאלוף: – – –

משה גפני: נקודות זיכוי לאקדמאים – הביאו את זה לחמש שנים וזה ירד לשלוש שנים, זה גם לא כל כך.

משה גפני: עוד נושאים במסים שטיפלנו בהם הם הדוחות המקוונים – המסמכים בכל סוגי המס בדיווח מקוון.

משה גפני: נושא אחרון במסים, שעניינו חובת דיווח על חוות דעת – פיצלנו ונקיים דיון בו בהקדם.

משה גפני: קצבאות ילדים וחיסכון ארוך טווח: בעקבות ההסכם הקואליציוני של יהדות התורה יוגדלו הקצבאות בחזרה לסכומיהן – אגב, כל ההסכם שלנו, של יהדות התורה, בקדנציה הזאת בעצם מבוסס על זה שאנחנו מבקשים לחזור ל-2012.

משה גפני: אין כמעט דברים חדשים, להוציא דברים שהם כורח המציאות.

משה גפני: המציאות השתנתה, אבל העיקר מבוסס על זה שאנחנו מבקשים לחזור ל-2012.

משה גפני: אחרי 2012 הכו בציבור החרדי ללא רחם, ואנחנו פשוט מבקשים להחזיר את הגלגל אחורנית.

קריאה: – – –

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: אני לא רוצה לחזור לתקופה ההיא, אבל היו מקרים, ואני יכול להצביע עליהם – רצו להכות בכולם, העיקר שגם החרדים ייפגעו.

אראל מרגלית: אבל אנחנו, שאנחנו לא חרדים, תמכנו במתווה החדש.

משה גפני: נכון, נכון לחלוטין.

משה גפני: אני מסכים.

משה גפני: זה באמת לא נוגע לציבור החרדי.

משה גפני: הדבר החרדי היחיד בעניין הזה הוא שיהדות התורה שמה את זה בהסכם הקואליציוני שלה, אבל הילדים החרדים בהסכם הזה הם בקושי 8%.

איתן ברושי: אתם רגילים.

איתן ברושי: גם בבריאות אתם דואגים לכולם.

משה גפני: נכון.

משה גפני: שיניים – פעם אמרו לי – – –

מיקי רוזנטל: מה זה כל המחמאות האלה?

מיקי רוזנטל: חכה, חכה.

מיקי רוזנטל: חכה שאני אעלה.

משה גפני: לא, אמרו לי – – –

מיקי רוזנטל: לא, לא, לא.

מיקי רוזנטל: עד כאן.

משה גפני: אמרו לי שליצמן סקטוריאלי – הייתי באיזושהי הרצאה ואמרו לי שליצמן הוא סקטוריאלי, אז אמרתי: לא ידעתי שלחילונים אין שיניים.

יובל שטייניץ: גפני, בקיצור, אתה רוצה לחזור למה שהיה – –

משה גפני: בכנסת השמונה-עשרה.

יובל שטייניץ: – – בתקופתנו.

משה גפני: האמת?

משה גפני: כן.

מיקי רוזנטל: סיעת גפני היא הסיעה הכי גדולה בכנסת, ואנחנו מריצים אותה לראשות הממשלה.

משה גפני: בעקבות ההסכם הקואליציוני של יהדות התורה יוגדלו הקצבאות חזרה לסכומיהן שהיו לפני חוק ההסדרים לשנים 2013–2014, כלומר ל-2012, של הממשלה הקודמת.

משה גפני: לפי הצעת החוק שהביאה הממשלה בפנינו נקבע חיסכון לילדים בסך 50 ש"ח מדי חודש החל בשנת 2017, שהוא חלק מההחזר של סכומי קצבאות הילדים, והחלק הרטרואקטיבי ממועד הקמת הממשלה החדשה, מאי 2015, עד היום יוחזר אף הוא לחיסכון, בתשלומים חודשיים שווים שייפרסו על שלוש שנים.

משה גפני: חברי הוועדה ואני הוספנו כמה שיפורים לתוכנית החיסכון שהובאה בפנינו: לפי הצעת החוק הממשלתית היה אפשר למשוך את הכסף רק לצרכים מאוד ספציפיים.

משה גפני: אנחנו קבענו שיהיה אפשר למשוך את הכסף כבר בגיל 18 עם אישור של אחד ההורים לכך.

משה גפני: כמו כן קבענו שני מענקי משיכה בסכום כולל של 1,000 ש"ח שיתחלקו כך – ובעצם זה תחליף למס שיש על הריבית של החיסכון הזה: 500 ש"ח בהגיע הילד לגיל 18 ו-500 ש"ח נוספים בגיל 21, אם הילד לא משך קודם לכן את סכום החיסכון הצבור הכולל, כולו או חלקו.

משה גפני: כמו כן קבענו אפשרות להורה להפקיד סכום חיסכון נוסף מקצבת הילדים ששר האוצר יקבע.

משה גפני: כמו כן קבענו שאת דמי הניהול של תוכנית החיסכון ישלם המוסד לביטוח לאומי ואוצר המדינה ישפה אותו על כך.

משה גפני: יתומים משני הורים: הופנתה תשומת לבי, לפני זמן מה, שיש יתומים משני הוריהם – אגב, זה דבר שקיים בספר החוקים בכמה דברים, ואמרתי את זה גם בוועדה – יש כמה חוקים שאני תיקנתי במשך כל השנים.

משה גפני: יש אפליה משום שלא היה כסף באוצר, וזה אחד המקרים שהופלו בחקיקה שנעשתה למתן קצבאות ומענקים בשנת 2000 ואילך.

משה גפני: בעזרתו הרבה של שר הרווחה חיים כץ ובעידודו של יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, וגם שר האוצר היה בסופו של דבר בעניין, הצלחנו, חברי הוועדה ואנוכי, לקבוע מענק מיוחד נוסף, של 200,000 ש"ח, לקבוצה של 80 יתומים – אגב, ההבדל ביניהם הוא השנה, ואין הבדל; הם באותו מעמד, והם יתומים מפיגועים, אבל הפלו אותם כי לא היה כסף.

משה גפני: מבחינת חקיקה, שלושה חוקים נעשו בעניין הזה, והחוקים הפלו אותם לרעה – שהוריהם נהרגו בפעולת איבה לפני אוקטובר 2000 או בין אוקטובר 2000 לתיקון משנת 2011.

משה גפני: אנחנו הכנסנו לחוק ההסדרים את החוק שמונע את האפליה הזאת, ואני יודע שיש עוד נושאים שאמורים להיות מטופלים בעניין, אבל זה כבר נמצא בחוק ההסדרים, והוא קיים, ואם החוק יאושר כאן זה עובר בקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: יש עוד כמה נושאים – אני לא חושב שאני צריך להקריא את כולם.

משה גפני: יש השיבוב שהעברנו, יש כמה דברים שהעברנו.

אראל מרגלית: על המשכנתאות זכרת להגיד?

משה גפני: אמרתי, אמרתי, אמרתי.

משה גפני: חבר הכנסת אלי אלאלוף, הייתה ועדה משותפת של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת הכספים, ואנחנו החלטנו להגדיל את גמלת הבטחת ההכנסה המשולמת למי שהגיע לגיל פרישה ומשולמת לו קצבת זיקנה, שאירים או תלויים לפי חוק הביטוח הלאומי בסכומים הנעים בין 135 ש"ח ל-511 ש"ח בהתאם לגיל ולהרכב המשפחתי של מקבל הגמלה, במטרה לשפר את מצבם הכלכלי של קשישים מקבלי גמלת הבטחת הכנסה.

משה גפני: תיקון זה מבוסס על מסקנות הוועדה למלחמה בעוני שבראשה עמד ידידי הטוב חבר הכנסת אלי אלאלוף.

משה גפני: נושא נוסף הוא: העברת נפגעי תאונות עבודה לטיפולן של קופות-החולים.

משה גפני: מעבירים אותם, זה היה ההסכם.

משה גפני: בעצם, לכאורה, זה היה צריך להיות הסכם טכני.

משה גפני: בדיונים בוועדה התברר שיכולה להיות פגיעה בנפגעי תאונות עבודה, ואז ניסחנו את זה באופן כזה שלא תהיה פגיעה בזכויות: לא באיכות ולא בכמות, כי יש כאלה שצריכים לקבל יותר טיפולים אם הם נפגעי תאונות עבודה.

משה גפני: נקבע בנוסח בחוק שלא יהיה בעניין הזה שום שוני.

משה גפני: יש את הנומרטור.

משה גפני: אני לא אוהב לדבר על זה.

משה גפני: אני לא יודע.

משה גפני: אני לא יודע מי בעד ומי נגד.

משה גפני: העברנו את זה.

משה גפני: זה היה חלק מחוק ההסדרים, שכאשר מעבירים תקציב צריך לעשות את החשבון אם עומדים בגירעון ואם זה חורג מהגירעון.

משה גפני: הממשלה לחצה – – –

אראל מרגלית: חוץ ממשרד הביטחון, שזה 4 מיליארד, שזה לא קשור – – –

משה גפני: כן כן, זה בסדר.

אראל מרגלית: זה 4 מיליארד.

אראל מרגלית: אלה כספים קטנים.

משה גפני: על כל פנים, אני לא הסכמתי, והחברים בוועדה היו שותפים אתי בעניין הזה, שזה יפגע בחקיקה של חברי הכנסת – החקיקה הפרטית.

משה גפני: החקיקה הפרטית מאוד מוגבלת בשנים האחרונות, באופן רחב מאוד.

משה גפני: למשל, אי-אפשר להעביר חוק פרטי אם הממשלה לא מסכימה, אלא אם כן מדובר בפחות מ-6 מיליוני ש"ח.

משה גפני: אם מדובר ב-6 מיליוני ש"ח, צריך 50 חברי כנסת.

משה גפני: בכלל, בוועדת השרים לחקיקה קשה מאוד להעביר היום הצעת חוק תקציבית.

משה גפני: לכן אמרתי: אי-אפשר לשים מגבלה נוספת, של הנומרטור.

משה גפני: הממשלה רוצה – רוצה, שהיא תתמודד עם זה.

משה גפני: אני לא בטוח שזה דבר נכון, אבל הממשלה, אני לא אומר לה מה לעשות.

משה גפני: אבל לא הסכמתי, בשום פנים ואופן, שתהיה הגבלה על חברי הכנסת, בוודאי לא עד 6 מיליוני ש"ח, ולכן, זה לא יחול על חקיקה פרטית של חברי הכנסת.

משה גפני: נוסף על כך, מוצע לקבוע כי תקנות שבביצוען כרוכה הפחתה של הכנסות המדינה שתגרום לחריגה ממגבלת הגירעון או הגדלה של ההוצאה הממשלתית שתגרום לחריגה מסכום ההוצאה הממשלתית המותרת – – – רשות שדות התעופה: קבענו שנוסף על התשלום השנתי הקבוע שרשות שדות התעופה משלמת למדינה, בסך 10 מיליון ש"ח בשנה, החל בשנת 2016 ולמשך שלוש שנים תשלם הרשות למדינה תמלוגים בשיעור 12.5% לשנה מהכנסותיה מפעילות מסחרית, כדי לשקף את הגידול החד בהכנסות הרשות, שנובע מהזיכיון שקיבלה.

משה גפני: חברי הוועדה ואנוכי הצענו למשרד האוצר להגדיל את התמלוגים החד-פעמיים כאמור או להופכם להוראת קבע, אבל משרד האוצר אמר: זה היה ההסכם.

משה גפני: בעצם התוצאה היא שהשארנו את זה כהוראת שעה לשלוש שנים.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי לוי, רצינו להביא יותר, אבל משרד האוצר אמר שזה ההסכם.

משה גפני: לא המשכנו.

משה גפני: מערכת פוטו-וולטאית: בכנסת השמונה-עשרה, עת שימשתי יושב-ראש ועדת הכספים, הובאו בפני תקנות לקביעת שיעורי ארנונה מופחתים ביחס למערכת הפוטו-וולטאית שמותקנת על הקרקע או על גג הנכס.

משה גפני: הוועדה דאז דרשה שייקבע פטור ביחס לצרכן פרטי המתקין מערכת כאמור.

אראל מרגלית: 200 מטרים פטור ותעריפים – – –

משה גפני: ואחרי זה התעריפים שהם הביאו לנו בתקנות – לא יכול להיות שמדינה שמתהדרת בעניין שהיא רוצה להיות ירוקה, והיא לא רוצה לזהם את האוויר, ואדם מתקין על גג ביתו – הוא מתקין את המערכת הזאת שמייצרת את החשמל, הוא עושה את זה לשימושו הביתי, וגבו ממנו ארנונה בשיעור גבוה.

משה גפני: זה נראה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

משה גפני: עמדנו על העניין הזה, ובסופו של דבר בחוק ההסדרים הכנסנו את התיקון לחוק, בהסכמה שעד 200 מטר יהיו פטורים לחלוטין מארנונה ומעל 200 מטר יהיו תקנות.

איתן כבל: אתה בסוף או שאתה עושה פיליבסטר לעצמך?

יעקב מרגי: גפני, הדיון מסתיים ב-20:00.

משה גפני: בסוף.

משה גפני: בסוף.

משה גפני: זה לא פיליבסטר.

איתן כבל: רק ענייני התנהלות.

משה גפני: עזוב, שיבחתי את האופוזיציה כל הזמן.

משה גפני: אני בסוף.

משה גפני: בסדר, אני מסיים.

משה גפני: איתן, רק חילופי מידע ותקציב הביטחון ואני יורד.

איתן כבל: בסדר גמור.

איתן כבל: לא, אתה יכול כמה שאתה רוצה, רציתי לדעת.

משה גפני: ענייני.

משה גפני: ענייני.

משה גפני: חילופי מידע – – –

מיקי רוזנטל: תגיד מילה טובה, גפני.

מיקי רוזנטל: גפני, קח את הזמן – –

איתן כבל: קם לך מתחרה.

מיקי רוזנטל: – – תשבח את צוות הוועדה.

יעקב מרגי: זו הצעת התקציב, נכון?

משה גפני: כן.

יעקב מרגי: אתה חייב להיות רציני, תמשיך.

משה גפני: לא, לא, אני כבר מסיים.

משה גפני: חילופי מידע בין רשויות מס זרות – זה החוק שאמרתי בתחילת דברי שפיצלנו אותו, אבל אנחנו מביאים אותו עכשיו יחד עם חוק ההסדרים.

אראל מרגלית: רגע, את המס פיצלת.

אראל מרגלית: מה אמרת שפיצלת?

משה גפני: לא.

משה גפני: אני פיצלתי את חוות הדעת, שזה יהיה אחרי התקציב.

משה גפני: זה פוצל מחוק ההסדרים.

משה גפני: פיצלתי את הנושא של חילופי מידע בין רשויות מס זרות בגלל שרציתי להביא את זה קודם.

מיקי רוזנטל: לא הייתה ברירה – – –

משה גפני: כן, היות שהיה תאריך עם ה-OECD – לא זוכר – זה בסוף לא עלה, זה עולה עכשיו יחד עם הכול, אבל זה מפוצל.

משה גפני: הדבר היחיד שפוצל זה חוות הדעת.

משה גפני: האחרים פוצלו, הובאו ואושרו במליאת הכנסת.

משה גפני: ארבעה חוקים כאלה.

משה גפני: נושא זה, שהיה חלק מהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית, פוצל על-ידי הוועדה ויוצבע בנפרד.

משה גפני: אני לא הולך להאריך בעניין הזה.

משה גפני: אני מבקש את תמיכת חברי הכנסת בהצעה הזאת.

משה גפני: צריך להעביר את המידע, אבל שנדע שהולך להגיע חוק ששם נצטרך לתת את דעתנו שלא ייפגעו אזרחים תושבי המדינה או אזרחים תושבי חו"ל, שהם אזרחי מדינות אחרות, שלא תהיה פגיעה בחופש הפרט.

משה גפני: זה לא בחוק הזה, בגלל ששינינו אותו באופן כזה שהחוק הזה עומד באמנות ובהסכמים, אבל אמור להגיע חוק נוסף שרשות המסים אמורה להביא, ושם הדיון יהיה יותר מורכב.

אראל מרגלית: צריך לפקוח עיניים עליכם.

מיקי רוזנטל: ולא בלחץ.

משה גפני: נכון, נכון.

משה גפני: אני מסכים.

אראל מרגלית: גם אם החוק רטרואקטיבי לארבע שנים.

משה גפני: כן, אני מסכים.

משה גפני: יש עוד דברים נוספים שוועדת הכספים עסקה בהם באופן אינטנסיבי, אני לא הולך להלאות את חברי הכנסת.

משה גפני: חברי הוועדה ודאי מכירים את זה.

משה גפני: את הרוב כבר אמרתי כאן.

משה גפני: אני רוצה להגיד משפט לגבי – – –

מיקי רוזנטל: תודה.

מיקי רוזנטל: תודה.

מיקי רוזנטל: תודה לצוות של הוועדה.

מיקי רוזנטל: חייבים.

מיקי רוזנטל: חייבים להגיד תודה לצוות של הוועדה.

מיקי רוזנטל: עבודה כזאת לא ראינו כבר הרבה שנים.

אראל מרגלית: שגית, טמיר.

משה גפני: שנייה.

משה גפני: אני רוצה להגיד מילה לגבי תקציב הביטחון – הרי אני לא יכול להיות פה כל הזמן נחמד וזה.

משה גפני: הייתה בעיה אמיתית עם תקציב הביטחון.

משה גפני: בעיה אמיתית, אני אגיד לכם את האמת.

משה גפני: אנחנו התכנסנו כדי לאשר את התקציב – – –

שלי יחימוביץ': והיא לא נפתרה.

משה גפני: היא לא נפתרה, אבל מבחינתי זה כבר הרע במיעוטו.

משה גפני: מדינת ישראל נמצאת במצב – מדינת ישראל היא מדינה שהיא מאוימת ביטחונית מהרבה מדינות, מהרבה מקומות; תקציב הביטחון הוא חלק מרכזי בתקציבה.

משה גפני: חלק מרכזי.

משה גפני: עד היום, כולל השנה הזאת, שאנחנו הולכים לאשר את תקציב המדינה, לא נקבע מהו תקציב הביטחון.

משה גפני: לא נקבע.

משה גפני: השנה זה הגיע לשיא מאוד קשה מבחינתי כיושב-ראש ועדת הכספים כאשר הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון הצביעה נגד תקציב הביטחון ל-2016.

משה גפני: היא הצביעה נגד; לא אמרה: בואו נעביר את זה לוועדת הכספים שיחליטו מה שיחליטו.

משה גפני: היא הצביעה נגד.

משה גפני: ישבו שם שר הביטחון, הרמטכ"ל, מנכ"ל משרד הביטחון ואמרו: התקציב הזה הוא תקציב לא ריאלי, הוא תקציב – אי-אפשר להגן על מדינת ישראל עם תקציב כזה, ולכן הם הצביעו נגד.

משה גפני: ואני הייתי בדילמה – כולם יודעים את זה – בדילמה מאוד קשה.

משה גפני: אני לא רציתי להיות הגוי של שבת.

עמר בר-לב: ביקשו גם שלא נאשר.

יובל שטייניץ: מה שאתה אומר לא יכול להיות, כי שר לא יכול להתנגד להחלטות הממשלה בכנסת.

משה גפני: השר שטייניץ, אני לא הייתי באותה עת – אני חבר בוועדה המשותפת, אבל לא הייתי באותה עת בוועדה המשותפת.

משה גפני: שר הביטחון, מנכ"ל משרדו, הרמטכ"ל, ביקשו להצביע נגד.

משה גפני: הם היו, תשאל אותם.

עמר בר-לב: נכון, אבל הם גם הסבירו שבלי תקציב מאושר הם לא יכולים לעבוד.

עמר בר-לב: מה השתנה?

משה גפני: נכון.

משה גפני: נכון.

משה גפני: ואז הייתי בדילמה, כיושב-ראש ועדת הכספים, בדילמה קשה מה לעשות, איך אני מעביר תקציב כזה.

יובל שטייניץ: – – – זה בלתי אפשרי.

משה גפני: מה?

משה גפני: מה?

יובל שטייניץ: בלתי אפשרי מה שאתה מתאר, כי זה מנוגד לתקנון הממשלה.

אראל מרגלית: השר שטייניץ, בלתי אפשרי זה לא בלתי אפשרי אנליטית, זה בלתי אפשרי ברצינות, ואתה ראית – – –

משה גפני: השר שטייניץ, מה שקרה זה שראש הממשלה היה בארצות-הברית, הוא חזר מארצות-הברית, הם ישבו במוצאי-שבת, ישב הקבינט וישבו גם שר הביטחון וגם שר האוצר, גם ראש הממשלה, והגיעו למסקנה כדלהלן, וזה מבחינתי – אני יודע מה – הרע במיעוטו, ולכן יכולתי לאשר.

יובל שטייניץ: עד איזו שעה הם ישבו?

משה גפני: עד 04:00.

יובל שטייניץ: לא, עד 03:45.

משה גפני: 03:45 – זה אתה יודע, בגלל שהיית שם – – –

מאיר כהן: אדוני, יש עוד הרבה ראשי ועדות – – –

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: אני קיבלתי את זה רבע שעה מאוחר יותר, אז אצלי כבר היה 04:00.

משה גפני: על כל פנים, ההחלטה הייתה שמאשרים את תקציב הביטחון כמות שהוא, 56.1 מיליארד שקל.

משה גפני: הוועדה המשותפת התכנסה מחדש, אישרה את התקציב הזה בשמונה נגד ארבעה – – –

עמר בר-לב: זה פורמליסטיקה – – –

משה גפני: כן, כן, בסדר.

איתן כבל: שזה אומר כמה?

משה גפני: אוה, זה אומר כנראה 60, 61, אבל זה לא נכלל בתוך התקציב.

משה גפני: בתוך התקציב מה שיהיה – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: זה ישראבלוף.

מיקי רוזנטל: יש 66 במבצע.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: בסופו של דבר, השר שטייניץ, אתה שר בכיר בממשלה, צריך – בעניין הזה, בסופו של דבר, צריך לעשות איזשהו סדר.

משה גפני: הרי בסופו של דבר יוגדל תקציב הביטחון.

משה גפני: הגיעו גם להסכם שלפי דעתנו, אני חושב גם בוועדה המשותפת, ההסדר הוא הסדר טוב.

משה גפני: אם הוא היה נעשה חודש קודם הוא היה מצוין.

משה גפני: הוא נעשה מאוחר מדי, ואני מקווה שיותר טוב מאוחר מלא כלום.

משה גפני: בכל מקרה, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש את אישורכם לשתי הצעות חוק ההתייעלות הכלכלית, שהן שתיהן חוק ההסדרים, לחוק של העברת מידע בין רשויות המס השונות ולתקציב המדינה לשנים 2015–2016.

משה גפני: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אתה לא פטור מתודות.

משה גפני: חשבתי שבסוף, חשבתי שביום רביעי.

משה גפני: אני רוצה להגיד לכם, לא היה דבר כזה בכנסת.

משה גפני: הלשכה המשפטית, שגית אפיק ושלומית, וטמיר מנהל הוועדה, והצוות של ועדת הכספים – אתם לא יכולים לתאר לעצמכם איזו עבודה הם עשו, באמת.

משה גפני: כל מה שאני עומד פה, משוויץ בחוק ההסדרים והתקציב – "שלי ושלכם, שלה הוא".

משה גפני: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אנחנו נאפשר לראשי הוועדות – תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

מאיר כהן: יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת – החליפו, כך הודיעו במזכירות.

איתן כבל: אין לי בעיה.

מאיר כהן: אין לך בעיה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – – –

איתן כבל: אמרתי שאין לי בעיה – – –

אלי אלאלוף: בוא נעלה שנינו, נעשה חידוש.

מאיר כהן: אדוני.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

מאיר כהן: חבר הכנסת כבל, ננסה להיות ענייניים.

מאיר כהן: לא תמציתיים, אבל ענייניים.

מאיר כהן: בבקשה.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר יובל שטייניץ, קשה להתחיל את הדברים שלי בלי להזכיר את האסון הנורא שקרה בליל שבת בפריז, ואני מקווה שהכנסת תדע להתייחד בימים הקרובים עם זכר הנפגעים באירוע הנוראי הזה, שלא פגע בדת אחת, אלא פגע בכל אזרחי צרפת, ללא הבדל דת ואמונה.

אלי אלאלוף: לכל אחד מאתנו, או רובנו, יש משפחה, אבל כל צרפת נפגעה, וזה היום מצב של אימה ופחד על כולם.

אלי אלאלוף: פעם ראשונה אני בכנסת, ופעם ראשונה אני לומד מה זה חוק ההסדרים, וציפו לי הפתעות לא קטנות.

אלי אלאלוף: קודם כול, חוק אחד בנושא המזון, הקורנפלקס, או בערבית המרוקאית שלי זה "זְמֵתָה".

אלי אלאלוף: זה פשוט נושא שקשה להאמין, זה 334 סעיפים עם כמה מאות תת-סעיפים, ואני פה חייב להתחיל בברכות ובמחמאות לחברי הכנסת, ובמיוחד למי שאינו פה, אבל בכל הישיבות היה שם, איציק שמולי.

אלי אלאלוף: באמת הייתה פה עבודה מאוד גדולה, אנחנו עבדנו גם בפגרה וגם לאחר מכן, וההתמודדות לא הייתה קטנה.

אלי אלאלוף: כל קבוצות בעלי אינטרס, וזה לא אומר שכולם אינטרסנטים – ומאיר, היית שם אתנו וראית שהיה פה שיתוף פעולה מדהים של כל הגורמים, כולל כל המשרדים הממשלתיים הרלוונטיים שהיו שם.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין שגם בנושא של תיקון הדוח המקוון של הביטוח הלאומי היה שינוי מאוד חשוב, שפעם ראשונה הביטוח הלאומי יקבל דוח מקוון על העובדים העצמאים ומקבלי הפנסיה מוקדם יחסית.

אלי אלאלוף: הדוח הזה יועבר למינהל המסים, ושם יוכלו להשתמש בו רק למטרות שנקבעו.

אלי אלאלוף: הדוח הזה, המקוון, מאפשר עוד דבר טוב, לדעתי, וזה צוין על-ידי נציגי רשות המסים: הנושא של האפשרות לחלק מס הכנסה שלילי או מענק עבודה יותר מפעם בשנה, ובמהירות יחסית טובה יותר ממה שקורה היום, למרות שכבר נעשו דברים מאוד מאוד חיוביים בנושא הזה.

אלי אלאלוף: הנושא השני הוא ההתמודדות מול הרפואה הפרטית במדינה.

אלי אלאלוף: לצערי, הנושא הזה נהיה מערכת – אני מת להשתמש במילים קשות, אבל מפאת כבודם של חלק גדול מהרופאים, אני אגיד שהיום זאת לא מכונה קטנה, הרפואה הפרטית; היא מכונה משומנת, מתוכננת, עשירה, חזקה, ללא שליטה של המדינה כמעט, ובסיוע המערכות הציבוריות.

אלי אלאלוף: אני חושב שהמערכת הזאת חייבת לקבל תיקון, תיקון מהותי יותר ממה שהתחלנו בו.

אלי אלאלוף: טיפלנו בשני דברים בשלב זה – אחד שהוצא מחוק ההסדרים, מסיבות שונות, ואחד שהיה בחוק ההסדרים.

אלי אלאלוף: לפי סעיף 350, תשלום עבור שירותי רפואה פרטית במוסד ציבורי – תקשיבו טוב למושגים – נאסר עכשיו לעשות את זה באופן פרטי, חולה מול רופא; זה יכול להיעשות אך ורק באמצעות המוסד שבו הרופא מקבל את החולה שלו, את המטופל שלו.

אלי אלאלוף: וזו נקודה מאוד מאוד מרכזית, כי זה משנה את היחס בין המטופל לבין הרופא ומחזיר יותר אנושיות, וגם שליטה אדמיניסטרטיבית טובה יותר, וגם, בלי בושה, ירידה בעלויות שהיום חלק מהרופאים מעזים לבקש על טיפול כזה או אחר.

אלי אלאלוף: דבר שני, חוק שלא מאפשר יותר לרופא שמקבל באופן ציבורי פציינט, לקוח, אחר כך להפנות אותו לרפואה פרטית שלו.

אלי אלאלוף: נאסר היום לעשות את זה, ומחויב פרק זמן של בין ארבעה לשמונה חודשים בין הפגישה הראשונה שנעשית במסגרת הציבורית לבין הפגישה השנייה או השלישית, וכן הלאה, שנעשית באופן פרטי.

אלי אלאלוף: לא ישתמשו יותר במערכת הציבורית כמערכת שמספקת לקוחות לשירות הפרטי.

אלי אלאלוף: חוק המזון, כפי שאמרתי, הוא חוק כבד מאוד, הוא אמור לעשות הרבה מאוד רפורמות, שיתחילו 90 יום אחרי אישור החוק, ויימשכו – וזה לא קצר וזה לא ארוך, למרות שניסינו בכל כוחנו לצמצם – עד שש שנים, כדי שנרגיש את המהפכה שיכולה להיות בזכות החוקים האלה.

אלי אלאלוף: חיפשנו שני דברים: קודם כול, את בריאות הציבור.

אלי אלאלוף: הכי חשוב זה לדאוג לבריאות הציבור – ויש פה חברה שתמיד קפצה על הנושא הזה, מיכל בירן היקרה, שבאמת דאגה כל הזמן לבריאות הציבור – ומצד שני גם הורדת מחירים של המוצרים.

אלי אלאלוף: היה פה תהליך בשנים האחרונות שהוא פשוט – לא גילדה, כמעט הייתי אומר מאפיה, של יבואנים בתחום המזון.

אלי אלאלוף: הסכומים שפורסמו על-ידי משרד האוצר מוכיחים שרווחים עצומים של מאות מיליארדי שקלים נעשו במשך שש-שבע שנים על הגב של האזרח, והתעשרו בהם מעט מאוד יבואנים, מעט מאוד, עד עשרה.

אלי אלאלוף: בכל תחום, לפי המסמך שהאוצר סיפק לנו, אפשר היה לראות שכל מוצר יכול להיות בשליטה של שניים, שלושה עד ארבעה יבואנים.

אלי אלאלוף: דבר שני, הוזלת המחירים תתאפשר בזכות זה שגם הביורוקרטיה השתנתה אבל גם האפשרות לייבא, לא במקביל אלא בנוסף ליבואנים הנוכחיים, את המערכת, וכך לאפשר תחרות אמיתית על המחירים, וניתנו שם דוגמאות מדהימות.

אלי אלאלוף: אני חייב גם לציין שמה שלקח הכי הרבה תשומת לב זה שני נושאים, הייתי אומר: אחד זה המזון הרגיש, שדורש פיקוח אדיר, והנושא של הבשר.

אלי אלאלוף: הפיקוח הווטרינרי חייב להשתנות, חלק ממנו היום הוא עוד מתקופת הטורקים, והחלק החדש הוא מתקופת המנדט הבריטי.

אלי אלאלוף: אנחנו ממש, בנושא זה – אני מבקש את סליחת

אלי אלאלוף: כם – – –

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: כולנו ישר בדקנו, שלא נפריע לך, חבר הכנסת – – –

אלי אלאלוף: לא, לא, אתם לא מפריעים, רק תתעניינו – –

איילת נחמיאס ורבין: מתעניינים.

אלי אלאלוף: – – אבל היו לכם נציגים טובים שוודאי יספרו לכם.

אלי אלאלוף: בנושא הזה של הטיפול הווטרינרי הולכת להיות רפורמה מאוד בסיסית.

אלי אלאלוף: הווטרינרים, שהיום עובדים במשרות מאוד חלקיות – לפעמים 10%, שליש משרה – בכמה רשויות או בכמה תפקידים שונים, יתחילו לעבוד באמצעות תאגיד ציבורי ממשלתי, שיפקח על הבשר מהמפעל ועד לשווקים.

אלי אלאלוף: הפיקוח הזה יאפשר קודם כול את טובת בריאות הציבור.

אלי אלאלוף: דבר שני, יתקן את כל הנושא של ההברחות שבאות מהאזור, כפי שזה נקרא בחוק, ויאפשר לנו לתקן עיוותים היסטוריים כמו כל בדיקות הביניים.

אלי אלאלוף: נכון שזה יעלה הרבה כסף לגופים שונים, כולל רשויות מקומיות ומרכז השלטון המקומי, אבל מצאנו נוסחה שתאפשר את זה: חלק גדול מהווטרינרים יהיו בתאגיד ויעבדו בעיקר במפעלים, ובשלב יותר מאוחר בפיקוח בשווקים, וחלק יישארו ברשויות.

אלי אלאלוף: חיפשנו לפי הנחיית שר האוצר את טובת העובד, ועשינו אתם משא-ומתן ארוך, מייגע, אבל חיובי, בעזרת ההסתדרות, והגענו למסקנה שאפשר למצוא פתרון בלי לפגוע בעובד, לשמור לו את כל הזכויות שלו היום, והן יישמרו לו גם בעתיד עד היציאה לפנסיה בצורה מסודרת.

אלי אלאלוף: הנושא הזה של הפיקוח הווטרינרי באמת יהיה בכל השלבים של התחום – אם זה בייצור, אם זה בהובלה – כל המשאיות שמובילות היום בשר יצטרכו להיות מפוקחות ומתוכננות מבחינה טכנולוגיות בצורה אופטימלית כדי שהאוכל, הבשר, לא יתקלקל בדרך.

אלי אלאלוף: שמעתם את כל המלחמות על סוגי הבשר.

אלי אלאלוף: אנחנו מדברים על בשר טרי, בשר קפוא, בשר קפוא מופשר, ובכל הדרכים להוביל אותו כך שהאזרח יקבל אותו בצורה האופטימלית ביותר.

אלי אלאלוף: כל הדברים האלה נעשו במשא-ומתן מתמיד וארוך, אני אומר לכם, אבל בלי שום רגע דל.

אלי אלאלוף: אני חושב שאנחנו הגענו בנושא הזה עם הצעת חוק מאוד מאוד מסודרת, ואני שמח על כך שזה נעשה בהסכמה מלאה.

אלי אלאלוף: אי-אפשר לגמור – וביקשת לסיכום גם תודות, נכון, אדוני יושב-ראש הישיבה שלנו?

אלי אלאלוף: אי-אפשר להאמין איזו עבודה אדירה נעשתה על-ידי נציגי המשרדים.

אלי אלאלוף: רפורמה רצינית לא תיעשה על-ידי משרד אחד, רפורמה רצינית לא תיעשה ללא שיתוף פעולה אדיר, ואני חושב שפה הייתה הדוגמה.

אלי אלאלוף: ראינו את משרד האוצר, ראינו את משרד המשפטים, ראינו את משרד החקלאות, משרד הבריאות כמובן, ובכל תחום המומחים של כל אחד מהתחומים שבמשרדים, וראינו את שיתוף הפעולה האדיר וההבנה בין הצדדים.

אלי אלאלוף: אם היה לי זמן ולא הייתי משעמם אתכם הייתי אומר לכם את השמות של כל אחד ואחד, שבסוף נעשינו מין משפחה, עם זכות לתמונת מחזור אפילו, מרוב זה שאנשים שמחו להיפגש.

אלי אלאלוף: שיתוף הפעולה היה אדיר, אני מקווה שיימשך.

אלי אלאלוף: כדי שיימשך אנחנו קבענו, כוועדה, שבכל כנס של הכנסת – ככה זה נקרא, כל מושב שלה – יהיה דיון על החוק הזה, יהיה מעקב על החוק הזה, כי מאוד חשוב שנבין שהתהליך לא נגמר בחקיקה; התהליך לא ייגמר לעולם, אבל הוא חייב להיות בליווי, כדי שהיישום יהיה רציני כפי שהחוק הוכן.

אלי אלאלוף: אנחנו טיפלנו גם בנושא של דמי אבטלה לעצמאים, אבל היות שלא הספקנו ביקשנו לפצל אותו בחלקו, ודיון ההמשך ייעשה אחרי אישור התקציב.

אלי אלאלוף: לא למרות – בזכות זה, גם, ששוריין סכום לא מבוטל, בסך 150 מיליון שקל, כהתחלה של קרן לאבטלת עצמאים.

אלי אלאלוף: התחום שלא ניגשנו אליו, במכוון וביודעין, זה הארכת תקופת ההכשרה של הצעירים בדמי אבטלה עד גיל 35.

אלי אלאלוף: לא הסכמתי, אני מודה באשמה, ושכנעתי גם את יושב-ראש הסיעה שלי, שבמקרה הוא שר האוצר, שאי-אפשר לעסוק בהארכת תקופת ההכשרה בלי ללוות את זה בתוכניות נלוות שמאפשרות לצעירים לקבל הכשרה מקצועית – ולצערנו, בחוק ההסדרים לא ראינו שום מהפכה בתחום של העבודה; לא הוכנו שום תוכניות מיוחדות ולא הוכנו גם תוכניות להכשרה מקצועית לאותם אנשים – שילובם בעבודה, והכשרה מקצועית.

אלי אלאלוף: תוכנית שנוגעת לדמי אבטלה חייבת להיות מלווה בשתי התוכניות האלה, הבסיסיות.

אלי אלאלוף: אנחנו ביקשנו לדחות את זה ולקיים דיון רק לאחר מכן, כשתוצג בפנינו תוכנית שלמה, שכוללת הכשרה מקצועית לאנשים צעירים עד גיל 35, וכמו כן דרכים להשמתם בעבודה.

אלי אלאלוף: הצוות שעשה את העבודה, כמו שאמר גם ידידי הרב גפני – אני חייב להוריד את הכובע קודם כול לייעוץ המשפטי, ובראשו לנועה בן-שבת, והסגנית שלה והעוזרות שלה; למנהלת הוועדה, שבאמצע התחלפה לנו – וילמה, וענת, החדשה; אני רוצה גם להודות לכל הצוות, ובמיוחד – אני חייב להזכיר אותם פה – לבית-הדפוס, כי כל הזמן הדוחות השתנו וקיבלנו עדכונים, וקיבלנו ניירות ממש חמים מבית-הדפוס; וליושב-ראש הכנסת, כבודו במקומו מונח, על זה שאפשר לנו דיונים חריגים, גם לתוך הלילה וגם בימים לא רגילים.

אלי אלאלוף: תודה רבה לכם.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלאלוף, האופוזיציה, לפחות, באה לכבד את ראשי הוועדות.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה – אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, רשמת פרלמנטרית, חברותי וחברי חברי הכנסת, ברשותכם, אני מתכבד להציג בפניכם את פרק ח': גז טבעי בהצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איתן כבל: הפרק האמור, שהועבר לדיון בוועדת הכלכלה, עוסק בעיקר בנושא חיבור מפעלי תעשייה ומוסדות אחרים לרשת הגז הטבעי.

איתן כבל: בשל קוצר היריעה לא אכביר מילים על חשיבותו של הגז הטבעי כמקור אנרגיה מועדף לתעשייה, הן מבחינת עלויותיו והן מבחינת תרומתו להפחתת הזיהום הסביבתי.

איתן כבל: לאור חשיבות הנושא, ועדת הכלכלה עסקה בכך בהרחבה עוד בטרם יזמה הממשלה את הצעת החוק, וקראה לממשלה להסדיר את הנושא בהקדם כדי לתת מענה למצוקתם של המפעלים המעוניינים לעבור לשימוש בגז טבעי.

איתן כבל: המציאות העגומה, שלפיה רק 25 מפעלי תעשייה חוברו עד כה לרשת הגז הטבעי ונהנים היום מיתרונותיו, נובעת מכמה כשלים שאפרט כעת.

איתן כבל: דרך אגב, מדובר ביותר מ-400 מפעלים שיכולים להתחבר – תיאורטית – מחר בבוקר, שיכולים להעביר אותם, אדוני השר, ממצב א' – חלקם ממש מפעל שנמצא במצב שעלול להימצא בסגירה, למצב של מפעל רווחי.

איתן כבל: לא אקריא את כל הדברים, זה ייכנס לפרוטוקול.

יובל שטייניץ: – – – פחות מזה.

איתן כבל: כן כן, אמרתי.

איתן כבל: חד-משמעית.

איתן כבל: הכשל הראשון נוגע לאישור מתקני הגז הטבעי שבמפעלים עצמם.

איתן כבל: לפי חוק הגז (בטיחות ורישוי), התשמ"ט–1989, הפעלת מתקן גז טבעי או הסבת מתקן לשימוש בגז טבעי מחייבת לקבל היתר מרשות הגז הטבעי במשרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים לגבי כל מתקן ומתקן.

איתן כבל: מיותר לציין כי חובה זו יצרה נטל רגולטורי כבד מאוד ולמעשה חסר תקדים במובן זה שרשות רגולטורית נדרשת לאשר כל מתקן לפי הנחיות ודרישות שהשתנו מזמן לזמן ויצרו אי-ודאות במשק בעניין זה.

איתן כבל: הכשל השני הוא במישור התכנוני: הנחת רשת החלוקה של הגז הטבעי, כלומר רשת הצינורות שאמורה להזרים את הגז אל המפעל, טעונה היום קבלת היתר לפי חוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965, וכן אישור של תוכנית עבודה לפי חוק משק הגז הטבעי, התשס"ב–2002, הכוללת בין היתר את סימון מקומם של צינורות החלוקה.

איתן כבל: ההליכים הסטטוטוריים לפי חוקים אלה, שחלקם יצרו כפל רגולציה, התמשכו זמן רב – אפשר לומר שנים רבות – והביאו לכך שמכ-1,000 ק"מ של רשת חלוקה מתוכננת, הונחו עד כה רק כ-100 ק"מ.

איתן כבל: נוסף על כך, בעלי רישיונות החלוקה, הנדרשים לתאם את הנחת קווי הצינורות של רשת החלוקה עם גורמי תשתית אחרים, כגון חברות ממשלתיות ורשויות מקומיות, נתקלים בקשיים רבים בעניין זה, המביאים לעיכובים נוספים בהשלמת הנחתה של רשת החלוקה, בעיקר בשל היעדר מנגנון ליישוב סכסוכים שיפסוק במחלוקות שהתגלעו בין גורמי התשתית לבין בעלי רישיונות החלוקה.

איתן כבל: הכשל השלישי נוגע למחלוקות בין משרדי הממשלה הנוגעים בדבר.

איתן כבל: בתמצית, כוונתי למחלוקת בין משרד התשתיות הלאומיות ומשרד הכלכלה על סמכויות הפיקוח על מתקני הגז הטבעי שבמפעלים, וכן למחלוקת בין משרד התשתיות הלאומיות ומשרד התחבורה בעניין כפל הרגולציה הקיים היום, למעשה, בנוגע להובלת גז טבעי במכליות.

איתן כבל: הצעת החוק נועדה לתת מענה לכשלים שציינתי, תוך שמירה מרבית על הבטיחות.

איתן כבל: מוצע לקבוע הסדר רגולטורי חדש לעניין הפעלת מתקני הגז הטבעי במפעלים או הסבתם לשימוש בגז טבעי.

איתן כבל: מוצע כי מתקני גז טבעי לצריכה, ובכלל זה תחנות לתדלוק כלי רכב בגז טבעי ומתקנים המשמשים לפריקת גז טבעי דחוס המגיע במְכוֹלות לשערי המפעלים, לא יחויבו עוד בהיתר מרשות הגז הטבעי, אלא בקבלת אישור תקינות מגופים בודקים – מכון התקנים וגופים הפועלים במגזר הפרטי שיוסמכו על-ידי הרשות הלאומית להסמכת מעבדות ויאושרו על-ידי הממונה על התקינה במשרד הכלכלה בהתאם לאמות מידה מקצועיות לפי החוקים המסדירים את פעילות הרשות והממונה כאמור.

איתן כבל: הרציונל שבבסיס ההסדר החדש הוא רמת הסיכון הנמוכה יחסית הנשקפת מהפעלת מתקנים אלה, המאפשרת להעביר את הפיקוח עליהם לידי גופים פרטיים מקצועיים, שיבדקו את אותם מתקנים בהתאם לאמות מידה בטיחותיות ברורות שיהיו כלולות בתקנים ישראליים לעניין זה וכפוף לבקרה של הרשות הלאומית להסמכת מעבדות.

איתן כבל: חשוב לציין כי לפי הצעת החוק, מפקחי העבודה הפועלים מטעם משרד הכלכלה לפי פקודת הבטיחות בעבודה יהיו מוסמכים לבדוק אם קיים אישור תקינות לגבי מתקן גז טבעי במפעל שעליו הם מפקחים.

איתן כבל: תקופת תוקפו של אישור התקינות מעוגנת בהצעת החוק, ולא בתקן או בתקנות שהציעה הממשלה, ותהיה חמש שנים מיום מתן האישור.

איתן כבל: זה שיפור של הצעת הממשלה.

איתן כבל: בהתאם לדרישת הוועדה נקבעו בחקיקה לוחות זמנים מחייבים לכל שלב ושלב בהליך האישור של המתקנים.

איתן כבל: נוסף על כך הוחלט להחיל על הגופים הבודקים חובות הדומות במהותן לחובות המוטלות על גופים ציבוריים, בין היתר מתוך תפיסה כי הגופים הבודקים ישמשו למעשה כזרועו הארוכה של הרגולטור לעניין הבטחת בטיחותם של המתקנים.

איתן כבל: מוצע כי מעורבותו של המנהל ברשות הגז הטבעי תהיה מצומצמת למדי בעניין זה, והוא יהיה מוסמך לתת הוראות למפעילי המתקנים, ובכלל זה להורות על הפסקת השימוש במתקן, אך ורק בהתאם לפניית גורם מוסמך, למשל גוף בודק או הממונה על התקינה, ובנסיבות שיש בהן משום חשש לסכנה לבטיחות הציבור.

איתן כבל: בדיונים בוועדה הצלחנו לשלב בהצעת החוק תיקון להגדרת "מתקן גז" הקיימת היום בחוק, כך שהגדרה זו לא תכלול עוד רכב מסחרי או מתקן אחר המשמש להובלת גז טבעי.

איתן כבל: תיקון זה פותר למעשה את הכשל שהזכרתי בראשית דברי לעניין כפל הרגולציה הקיים היום בתחום זה בין משרד התשתיות הלאומיות ומשרד התחבורה, שכן מוצע כי נושא הובלת הגז הטבעי יישאר בתחום סמכויותיו של משרד התחבורה בלבד, מכוח הוראות לפי פקודת התעבורה וחוק שירותי הובלה, התשנ"ז–1997, וללא מעורבות משרד התשתיות הלאומיות.

איתן כבל: נושא מורכב שנדון ארוכות בוועדה הוא הוראות המעבר לעניין המפעלים שצלחו את ההליך הארוך והמורכב של חיבור לרשת הגז הטבעי או קיבלו אישור להזרמת גז טבעי למתקניהם אך בפועל הגז טרם הוזרם אליהם.

איתן כבל: בעניין זה, עמדנו על כך שאותם מפעלים לא יידרשו לעבור שוב את כל ההליכים לפי החוק המוצע, אלא יוכלו להפעיל את המתקנים שנבדקו כאמור ללא אישור תקינות, בתקופות של שלוש או חמש שנים לפי סוג האישור שניתן להם.

איתן כבל: כמו כן, דרשנו שמתקנים אלה ייבדקו, כהסדר קבוע שיחול מעתה ואילך, לפי דרישות מיוחדות, פחות מחמירות, שייקבעו בתקן, וכן בהתחשב באישורים שקיבלו בעבר.

איתן כבל: בנוסף, עד להסמכתם ולאישורם של גופים בודקים לפי החוק המוצע, ישמש מכון התקנים כגוף בודק.

איתן כבל: כדי למנוע מצב שבו מכון התקנים יהיה הגורם היחיד שיוכל לבדוק את המתקנים בתקופה האמורה, החליטה הוועדה להסמיך את שר התשתיות הלאומיות, בהתייעצות עם מנכ"ל הרשות הלאומית להסמכת מעבדות, לאשר גופים הפועלים במדינות מפותחות וכשירים לבדוק מתקני גז טבעי לפי דרישות החוק, כדי שישמשו גופים בודקים, לצד מכון התקנים.

איתן כבל: עוד מוצע לקבוע כי מפעלים שהיו בעיצומו של הליך אישור מתקניהם נכון ליום 26 באוקטובר 2015 יוכלו לבחור אם להשלים את הבדיקה בידי הגוף שהחל לבדוק אותם או לפנות לגוף בודק אחר שיבצע את הבדיקה.

איתן כבל: לעניין הכשל הקיים במישור התכנוני, מוצע לקבוע כי הנחת רשת חלוקה תהיה פטורה מהחובה לקבל היתר בנייה לפי חוק התכנון והבנייה, בדומה לפטור הקיים היום לפי החוק לגבי קווי תשתית תת-קרקעיים אחרים, וכן לקבוע מועדים מחייבים הן לעניין אישור מפרט לרשת חלוקה על-ידי רשות הגז הטבעי והן לעניין אישור תוכנית העבודה לרשת החלוקה על-ידי רשות הרישוי למתקני גז טבעי, שהיא מוסד תכנון הפועל לפי חוק התכנון והבנייה.

איתן כבל: כדי להקל על הליכי אישורה של תוכנית העבודה, ובכלל זה להבטיח כי רשות הרישוי תעמוד במועדים הקצובים שנקבעו בחוק לעניין זה, מוצע להקים מוסד תכנון ייעודי – ועדת משנה לעניין תוכניות עבודה, שתורכב מחברי המועצה הארצית לתכנון ובנייה, ועדת משנה שתהיה מוסמכת לדון בתוכנית עבודה, לבקשת מגיש התוכנית, אם רשות הרישוי לא עמדה בלוחות הזמנים הקבועים בחוק לעניין אישורה, או אם החליטה לדחות את התוכנית עוד בטרם קיבלה החלטה סופית לגביה.

איתן כבל: ביחס לפטור מהיתר בנייה לפי חוק התכנון והבנייה, כפי שציינתי קודם לכן, מוצע להרחיב את הפטור הקיים היום לגבי מתקני תשתית תת-קרקעיים, כך שיחול גם על הקמת מערכת הולכה ורשת חלוקה של גז טבעי.

איתן כבל: הפטור האמור לא יחול על מערכת הולכה המוליכה גז בלתי-מעובד או על מערכת הולכה הפועלת בלחץ של מעל 80 בר, שכן לטענת גורמי המקצוע, הסיכון הטמון במערכות אלה גבוה יותר.

איתן כבל: הוועדה שוכנעה כי אין בהרחבת הפטור משום סכנה לבטיחות הציבור, ולעומת זאת, יהיה בכך כדי לקצר באופן משמעותי את ההליכים להנחת קווי החלוקה.

איתן כבל: במהלך הדיונים בוועדה טענו בעלי רישיונות החלוקה כי לשם האצת ההליכים לחיבור מפעלים לרשת הגז הטבעי אין די בהסדרים הכלולים בהצעת החוק, כל עוד לא ניתן מענה לסוגיית התיאום עם גורמי התשתית השונים.

איתן כבל: לשמחתי, הממשלה נענתה לקריאה זו והביאה בפני הוועדה הצעה להקמת ועדה לתיאום תשתיות.

איתן כבל: הוועדה לתיאום תשתיות, שתורכב בעיקר מעובדי המדינה, תהיה מוסמכת לפסוק בסכסוכים בין חברות תשתית ממשלתיות, תאגידי מים וביוב ורשויות מקומיות לבין בעלי רישיונות החלוקה.

איתן כבל: ההסדר המוצע לעניין הוועדה דומה במהותו לוועדה ליישוב סכסוכים לפי חוק החברות הממשלתיות, התשל"ה–1975, אך אני מקווה כי בניגוד לאותה ועדה, שעד היום טרם מונתה, הוועדה לתיאום תשתיות תוקם במהרה ותהווה נדבך נוסף להאצת ההליכים לשם הנחת קווי רשת החלוקה.

איתן כבל: נושא נוסף הכלול בפרק זה אינו נוגע לחיבור מפעלים לגז טבעי אלא להקמת צינור לייצוא גז טבעי, שיוליך את הגז מהמאגרים השונים שבתחומי המים הכלכליים של ישראל למדינת חוץ.

איתן כבל: הגורם המוסמך היום להקים ולהפעיל צינורות מסוג זה הוא מי שקיבל זכויות להפיק גז טבעי מהמאגר, דהיינו בעל חזקה לפי חוק הנפט, התשי"ב–1952.

איתן כבל: ההסדר המוצע, שיעוגן בחוק משק הגז הטבעי, נועד לאפשר הקמה של צינור לייצוא גז טבעי על-ידי גורם שאינו בעל חזקה כאמור.

איתן כבל: מדובר בצינור שאינו עובר כלל במימי החופין של ישראל, אלא ישירות מהמאגר אל המדינה שאליה מיוצא הגז הטבעי.

איתן כבל: מוצע לקבוע כי הקמה והפעלה של צינור לייצוא גז טבעי תחויב בקבלת רישיון לעניין זה מאת שר התשתיות הלאומיות, בהתקיים תנאים שונים לקבלת הרישיון, הכלולים בהצעת החוק, וכן בהתאם להוראות נוספות בחוק משק הגז הטבעי, החלות על סוגי רישיונות אחרים לפי אותו חוק.

איתן כבל: חברי הכנסת, אין לי ספק שפרק הגז הטבעי הוא אחד הפרקים המשמעותיים ביותר בהצעת החוק המונחת בפניכם, ואין להפריז בחשיבותו ובתרומתו לתעשייה הישראלית.

איתן כבל: על אף לוחות הזמנים הצפופים המתחייבים מהדיונים בהצעת חוק ההסדרים, ועדת הכלכלה קיימה סדרת דיונים בהצעת חוק מורכבת זו, תוך שמיעת כלל הגורמים הרלוונטיים וניסיון לתת מענה לסוגיות העקרוניות שהתעוררו תוך כדי הדיונים, ואני סבור כי ההסדר המובא השבוע לאישור הכנסת משופר לאין-ערוך מההצעה המקורית.

איתן כבל: אני מקווה, אדוני השר, שהנושא הוא בעצם בראש ובראשונה בתחום אחריותך, כי תדע לפעול במהירות המתחייבת להשלמת כל ההליכים הנדרשים ליישום הצעת החוק, ובכלל זה תוודא כי תושלם הכנתו של התקן הישראלי הרלוונטי לבדיקת המתקנים, והכול למען קידום התעשייה הישראלית ורווחיותה, ובסופו של דבר גם להוזלת התוצרת הנמכרת לצרכנים ולהפחתת יוקר המחיה.

איתן כבל: אני, קודם כול, אדוני השר, רוצה לומר שאני מקווה שהתהליכים יהיו יותר קצרים מהנאום שלי, כי באמת אני לא רוצה – – –

עמר בר-לב: קצב הדיבור הזה שלך, איתן – – –

יחיאל חיליק בר: התפעלנו עכשיו.

יחיאל חיליק בר: באמת, התפעלנו.

איתן כבל: מה שאני, ברשותכם, רוצה לומר, אדוני השר, שזו אחת מהצעות החוק היותר חשובות שהונחו בשנים האחרונות, לפחות שאני זוכר.

איתן כבל: אני לא רוצה להפריז בחשיבותה, כי היא יכולה – היא באמת, כשמדברים על שינוי יוקר המחיה, מפעלים, מעבר ממצב א' למצב ב', ממצב של חוסר רווחיות למצב של רווחיות, זו הצעת החוק הזו.

איתן כבל: ובעצם אני פונה אליך ואל הממשלה עצמה: אנחנו, חברי הכנסת, עשינו באמת את כל אשר לאל ידנו להוציא מתחת ידינו את העבודה הטובה ביותר, ואני חושב שכך עשינו.

איתן כבל: ובהזדמנות הזו, כשאני מדבר על הצעת חוק מהלא-פשוטות שהוגשו, אני רוצה להתחיל בתודה באמת ליועץ המשפטי של הוועדה – היועצת המשפטית היא המשנָה כמובן, אתי, אבל מי שליווה אותנו בדיון הזה זה עורך-דין איתי עצמון.

איתן כבל: אני אומר לך, אני מלא התפעלות ממך.

איתן כבל: אני אומר זאת ואמרתי זאת בכל מקום, היית לכבוד לייעוץ המשפטי של כנסת ישראל.

איתן כבל: הצעת חוק מהמורכבות והקשות ביותר שהונחו; ידעת לעמוד מול אנשי המקצוע מהמשרדים השונים בצורה – באמת אומר לך, אני פה הרבה שנים – מעוררת התפעלות.

איתן כבל: אתה ראוי להיות יום אחד אחד היועצים המשפטיים המובילים בכנסת, אני אומר את זה לך.

מאיר כהן: רק שנדע מי זה.

איתן כבל: זה איתי.

מאיר כהן: מי זה איתי?

איתן כבל: הבחור השמאלי.

איילת נחמיאס ורבין: איתי, תעמוד רגע.

מאיר כהן: טוב.

איתן כבל: אז אתה יכול ככה – – –

נורית קורן: כל הכבוד לו וכל הכבוד לפרגון.

איתן כבל: ואני אומר את זה במלוא ההערכה.

איתן כבל: וקשה להוציא ממני דברים כאלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עדים.

יחיאל חיליק בר: לנו הוא אף פעם לא אומר כלום, שום מילה טובה.

איתן כבל: זה קשה, זה באמת קשה.

איתן כבל: ולכן אני מרשה לעצמי לומר זאת, והבאתי את הדברים גם לידי היועצת המשפטית וגם לידי היועץ המשפטי של הכנסת.

איתן כבל: מי שמגיע לו – בוודאי.

איתן כבל: עכשיו ככה: למנהלת הוועדה המיתולוגית, שאני אסקופה נדרסת לעבודתה – – –

יעקב מרגי: אצלך כולם מיתולוגים.

איתן כבל: סליחה, אל תתערב, אתה.

איתן כבל: תעשה מה שאתה רוצה בוועדה שלך.

איתן כבל: באמת לומר לך תודה על שעות-לא-שעות, על ניהול מופתי.

איתן כבל: יישר כוח, את אלופה, אני אוהב אותך על כל אשר את עושה.

איתן כבל: באמת, לכבודה של הכנסת.

איתן כבל: ובהזדמנות זו גם אני רוצה לומר תודה לדקלה – נשארה עד "בחצי הלילה", ובאמת, בזמן אמת, לדעת להוציא לנו ולהדפיס, להפיק במקצועיות ובנועם הליכות סדרי-יום לדיון מחודש, רוויזיה, פנייה לוועדת הכנסת לעניין נושא חדש.

איתן כבל: וכמובן, לדובר ליאור רותם שעשה את עבודתו נאמנה.

איתן כבל: אני רוצה לומר תודה לאנשי האוצר: לשירה גרינברג, סגנית הממונה על התקציבים, אבל אי-אפשר בלי לומר תודה לרכז תעשייה ומסחר אמיר רשף, באמת שליח ציבור מן המדרגה העליונה, שלולא הוא, אני אומר, התוצאה הזו לא הייתה מובאת בפנינו במלוא עוצמתה ובמלוא כוחה, ויישר כוח על עשייתו; לעורכת-הדין מאיה לסר וייס; רכזת אנרגיה עדי חכמון; מנהלת מינהל התכנון בינת שוורץ.

איתן כבל: משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים: למנכ"ל הנכנס, שאני שוב מנצל את ההזדמנות לומר לו בהצלחה; לשר שיושב כאן, שכל הזמן דאג לבדוק מה קורה עם החוק; לצחי בר ציון, יועץ משפטי, רשות הגז; לאלכסנדר ורשבסקי, מנהל רשות הגז, וליאשה המיתולוגי – אי-אפשר בלי יאשה המיתולוגי – יאשה יורבורסקי, מהנדס ראשי, ממונה בטיחות.

איתן כבל: ולמשפטנים, לעורכת-הדין יערה למברגר; לחבר'ה מכלכלה, לינון אלרואי ויובל אביעד, ולכל מי שהגיע.

איתן כבל: ואני רוצה לומר תודה לחברותי ולחברי לוועדה: לך, איילת נחמיאס, חברתי, וראיתי כאן את נורית, ובאמת ליעקב פרי ולחבר הכנסת רועי פולקמן.

איתן כבל: אבל למרות כל העבודה שעשיתם צריך להגיד גם תודה מיוחדת לחבר הכנסת עיסאווי פריג', שהיה לאורך כל הדרך – שתה לי את הדם עם קשית, אבל אני חושב שביחד הוצאנו את התוצאה הטובה ביותר למען מדינת ישראל.

איתן כבל: וכל מילה שאוסיף איננה קלישאה, היא באמת רק תמעיט מערכו של החוק החשוב הזה.

איתן כבל: תודה, אדוני השר.

מאיר כהן: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

מאיר כהן: אדוני, סגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

מאיר כהן: הודעה.

נאזם בדר: תודה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעת חברי הכנסת מיכל בירן, ינון מגל, עליזה לביא ואורן אסף חזן בנושא: המדינה חוסמת תעסוקת ישראלים ופוגעת בספנות הישראלית פגיעה אנושה.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מאיר כהן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מאיר כהן: (קריאה שנייה ולקריאה שלישית)

מאיר כהן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מאיר כהן: אדוני השר, תגובתך.

מאיר כהן: התבקשת, קיבלנו אישור מוועדת הכנסת, רק אנא, קצר בדבריך.

יובל שטייניץ: תודה.

יובל שטייניץ: ראשית, איתן, אני עליתי כדי להתייחס קודם כול לדבריך, אבל כבר אני רואה שאני הולך ליצור פה שני תקדימים: אחד, אני הולך להיות יותר קצר ממך, וזה בהחלט תקדים – –

איתן כבל: לגמרי תקדים.

יובל שטייניץ: – – והשני, אני לא מבין איך, אבל כשאני הגעתי לכאן אחריך הייתי צריך להנמיך את הדוכן.

יובל שטייניץ: גם זה תקדים.

יובל שטייניץ: על כל פנים, כל מה שאמרת, איתן, אמת ויציב ונכון.

יובל שטייניץ: הרפורמה הזאת, בחיבור מפעלים לגז טבעי ברחבי הארץ, היא ברכה והצלה לתעשייה הישראלית.

יובל שטייניץ: זה לא רק לתעשייה של מפעלים, בעתיד זה גם לבתי-מלון, לבתי-חולים, אבל קודם כול, בראש ובראשונה, לתעשייה הישראלית, והיא זקוקה לחיזוק הזה.

יובל שטייניץ: היא תקבל אנרגיה יותר זולה, יותר נקייה, יותר טובה.

יובל שטייניץ: אני חושב שהוועדה שלך הוכיחה – ועבדה בצורה בלתי רגילה.

יובל שטייניץ: אני חושב שחלק גדול מהתיקונים הם אכן שיפור של מה שאנחנו הגשנו, ולכן אני רוצה להגיד – אתה אמרת פה תודה פחות או יותר לכולם, אבל לא היה מי שיגיד לך תודה, אז אני, כשר האחראי לנושא הזה – – –

עמיר פרץ: יובל – – – זה לא כל כך עוזר לו – – –

יובל שטייניץ: אז בסדר, אני מה שאני, ומה שעוזר לו או לא עוזר לו הוא יחליט.

יובל שטייניץ: על כל פנים, זה ענייני, זה נכון, וצריך להגיד לך תודה.

יובל שטייניץ: ניהלת את זה בצורה מעוררת כבוד, מקצועית ויעילה בצורה בלתי רגילה, בלי קשר לאופוזיציה–קואליציה, בצורה הכי עניינית לטובת מדינת ישראל, לטובת התעשייה בישראל, לטובת המרכז, ועוד יותר – הפריפריה.

יובל שטייניץ: הדבר המוזר באמת – שזה לא קרה בעשר השנים האחרונות.

יובל שטייניץ: אנחנו היינו בקצב חיבור מפעלים, כשאני נכנסתי לתפקידי, ושאלתי – מה הקצב, תכל'ס בשטח, שאפשר לחבר מפעלים לגז טבעי – ארבעה-חמישה מפעלים בשנה.

יובל שטייניץ: הרפורמה הזאת תוביל לכך שכבר ב-2016 נוכל לחבר קרוב ל-100 מפעלים, ומ-2017 הקצב יהיה 200 מפעלים בשנה.

יובל שטייניץ: מפעלים ומוסדות.

יובל שטייניץ: לכן – זו רפורמה נורא חשובה.

יובל שטייניץ: הדבר המוזר, שזה לא קרה לפני כמה שנים, אבל טוב מאוד שזה קורה היום, וזו עוד דרך להשתמש במאגרי הגז הטבעי שמצאנו, באוצר הטבע הזה, לטובת מדינת ישראל ולחיזוק התעשייה.

יובל שטייניץ: לכן אני מודה לך גם אישית, אתה הודית לכולם, אני מודה לך על הדבר הזה.

יובל שטייניץ: דרך אגב, בהתחלה, כשרצינו להגיש לכם את החוק ועיבדנו אותו, חלק מהאנשים, מהמומחים והיועצים המשפטיים, אמרו: עזבו, זה לא ילך, צריך להגיש חקיקה רגילה, אי-אפשר להספיק בחוק ההסדרים, אתם לא תספיקו, והוועדה בכנסת לא תספיק.

יובל שטייניץ: זה באמת חוק מאוד מורכב, עם ענייני בטיחות וכל הדברים האלה – אנחנו הספקנו, אבל מה שיותר חשוב – אתם הספקתם, בצורה מעוררת כבוד, ועל זה אני מודה לך, על העניין הזה, מקרב לב.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, זה כמובן מצטרף לצורך הדחוף, אחרי עיכובים של שנים, גם בפיתוח, המשך הפיתוח של מאגרי הגז האדירים שהתגלו בחופי הארץ, ובחידוש החיפושים, כדי שיתגלו עוד מאגרים.

יובל שטייניץ: ואני שומע – ויכוח הוא דבר לגיטימי, גם פה, בכנסת, מותר שיהיו דעות שונות, אני אומר לכם עם יד על הלב, כבן-אדם שמשת

יובל שטייניץ: דל להיות בן-אדם ישר, והגון וענייני: אני שלם לחלוטין עם מתווה הגז, למרות ההשמצות והדיסאינפורמציה, ואני משוכנע שהמתווה הזה הוא לא טוב – הוא טוב מאוד, לעם ישראל ומדינת ישראל, ואני גיבשתי אותו אחרי עיכוב של שנים ונזקים של עשרות מיליארדים רק מתוך ראייה אחת: איך דואגים לעם ישראל, למדינת ישראל, לאזרחי ישראל, לתעשייה הישראלית, להכנסות של מאות מיליארדי שקלים שאנחנו צריכים לקבל, ואת זה הזכיר גפני – לזה עוד דאגנו כשהייתי שר האוצר, בוועדת ששינסקי, שאת רוב ההכנסות מהגז יקבלו אזרחי המדינה, ורק את החלק הקטן יותר יקבלו חברות האנרגיה והמשקיעים.

עמיר פרץ: אז למה אדוני השר לא מצליח לשכנע את שר הכלכלה?

יובל שטייניץ: את מי?

עמיר פרץ: שר הכלכלה.

יובל שטייניץ: שר הכלכלה זה בנימין נתניהו, הוא תומך לחלוטין במתווה.

עמיר פרץ: כן, אבל למה הוא לא חותם?

יובל שטייניץ: הוא יחתום אחרי התייעצות מכובדת עם הוועדה של איתן, שאני בטוח שתהיה מהירה ועניינית ורצינית.

מיקי רוזנטל: – – – ומיותרת, אתה אומר.

מיקי רוזנטל: הוא יחתום בכל מקרה.

יובל שטייניץ: אני לא אמרתי בכל מקרה.

מיקי רוזנטל: לא, אמרת שהוא יחתום – – –

יובל שטייניץ: אני מעריך שהוא יחתום.

יובל שטייניץ: בהסתברות גבוהה מאוד.

מיקי רוזנטל: אולי הוא ישמע משהו אחד, יגיד – ואללה – – –

מיקי לוי: ראש הממשלה יכול – – – השר?

יובל שטייניץ: מאוד יכול להיות.

יובל שטייניץ: אני משאיר את זה לראש הממשלה וליו"ר הוועדה.

יובל שטייניץ: אני ודאי, אם יו"ר הוועדה הנכבד יזמין אותי, אני ודאי אגיע.

יובל שטייניץ: עכשיו, אבל – רגע, שנייה – אני רוצה גם לומר משהו בתוספת לדברים שאמר גם יו"ר ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני, לעניין תקציב הביטחון.

יובל שטייניץ: אני לא הולך להתייחס בהרחבה לתקציב הביטחון, אני רוצה רק לתת מחמאה אחת – קודם כול, לשר האוצר ולאנשי האוצר, ראש אגף תקציבים אמיר לוי, מנכ"ל האוצר שי באב"ד, וכל האנשים שעסקו במלאכה הזאת; שר האוצר, וגם שר הביטחון, אבל במידה רבה מאוד המחמאה מגיעה פה גם לרמטכ"ל, גדי איזנקוט.

יובל שטייניץ: הרפורמה, גם תהליכי ההתייעלות, אבל גם הרפורמה בפנסיה, היא טובה, ואם היא תמומש זו הצלחה גדולה, זו התקדמות.

יובל שטייניץ: אני זוכר שכשר אוצר, בזמנו – –

נורית קורן: אדוני השר, אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: בבקשה.

יובל שטייניץ: – – ירקתי דם כדי להעלות את גיל הפנסיה, וכאן הגיעו בהסכמה לשיפור ניכר, כולל תאריך יציאה עם – במקום פנסיית גישור – עם מענקים, בגיל 35.

יובל שטייניץ: אני חושב שמגיע יישר כוח גם לשר האוצר משה כחלון, גם לאנשי האוצר, גם לאנשי מערכת הביטחון וגם לרמטכ"ל, כי הגמישות שהוא גילה כאן, והענייניות, הן אפשרו את המהלך הזה.

יובל שטייניץ: תודה, גברתי.

מיקי לוי: אם זה יצא לפועל – אני מסכים אתך, אבל חשבתי שתדבר על טעות של – – – מיליארד שקל.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים.

נורית קורן: יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם, בבקשה.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שחשבתי שאני קיבלתי את הנאום הכי גדול, והסתבר לי שהאחרים נאמו נאומים באמת הרבה יותר ארוכים.

דוד אמסלם: ועדת הכנסת החליטה להעביר לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה את פרקים ב' וג' של הצעת חוק התוכנית הכלכלית, שעניינם דיור והסרת חסמים בתחום הביוב, ואת סעיפים 51-50 להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית, שעניינם העברת תשלומים מהמדינה לרשויות המקומיות.

דוד אמסלם: הוועדה קיימה דיונים בכל אחד מנושאים האלה.

דוד אמסלם: בדיונים הגיעה הוועדה למסקנה כי נושא אחד, שעניינו הטלת היטל ציפוף על מי שמקבל זכויות בניה עודפות, אינו ראוי לדיון בזק במסגרת חוק התוכנית הכלכלית ויש לפצלו מן החוק ולדון בו בנפרד בשל מורכבותו והשינויים המהותיים שהוא מיועד להחיל.

דוד אמסלם: מליאת הכנסת קיבלה את הצעת הוועדה והרשתה לפצל נושא זה מן החוק.

דוד אמסלם: נוסף על כך החליטה ועדת הפנים והגנת הסביבה שלא לקבל את הצעת הממשלה בעניין שינוי ההסדרים הקיימים בחוק התכנון והבנייה לעניין תוכניות איחוד וחלוקה.

דוד אמסלם: להלן פירוט הנושאים שלא פוצלו ומובאים היום כחלק מהחוקים האמורים לעיל: טיפול בסוגיות דיור ביישובי מיעוטים – מדובר בנושא כאוב שהוזנח שנים רבות, וכאן אנו עושים צעד חשוב לקראת הציבור הערבי במדינה, כדי לתקן עיוות של שנים, במתן אפשרות להכשיר בנייה שנעשתה שלא לפי החוק במסלולים מיוחדים ומהירים שנכללו בהצעת החוק.

דוד אמסלם: בהצעת החוק מוצע ליישם כמה המלצות של "צוות 120 הימים" שהוקם על-פי החלטת הממשלה הקודמת לטיפול בסוגיות דיור ביישובי מיעוטים שהרקע לעיקרן הוא שהיבט התכנון ורישום הקרקע ביישובים אלה לא הוסדר באופן מספק במשך שנים.

דוד אמסלם: ראשית, מוצע להפחית את מספר יחידות הדיור הכלולות בתוכניות שניתן להביאן לדיון בוועדה לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור, הוותמ"ל, כך שככל שמדובר ביישובי מיעוטים מספר יחידות הדיור המינימליות יהיה 200, ולא 500 כפי שהמצב היום, זאת על מנת להגדיל את פוטנציאל התוכניות שיוכלו ליהנות מהמסלול התכנוני המהיר.

דוד אמסלם: שנית, מוצע כי במחוזות הצפון, חיפה והמרכז, שבהם יש ריכוזים של יישובי מיעוטים, יוקמו ועדות משנה מצומצמות של הוועדות המחוזיות שיוקנו להן מלוא הסמכויות של מליאת הוועדה המחוזית ואשר יעסקו בתוכניות להסדרת הרישום ביישובי מיעוטים.

דוד אמסלם: ככלי נלווה לעידוד הרישום מוצע כי ועדות המשנה יוכלו לאשר תוכניות נקודתיות הכוללות הוראות מפורטות לבניית עד 50 יחידות דיור.

דוד אמסלם: לא ניתן יהיה לבקש דיון חוזר בהחלטות ועדות המשנה במליאת הוועדה המחוזית, וכך יואץ הדיון בתוכניות מסוג זה.

דוד אמסלם: הרכב ועדות אלה יכלול את יושב-ראש הוועדה המחוזית, נציגים של שרי המשפטים, הבינוי, הגנת הסביבה והפנים, שני חברי הוועדה המחוזית מבין נציגי הרשויות המקומיות ומתכנן המחוז.

דוד אמסלם: במהלך דיוני הוועדה הודיעו נציגי הממשלה כי הממשלה מתכוונת להקצות משאבים מיוחדים, לרבות כוח אדם ייעודי, לשם הבטחת פעולתן התקינה והיעילה של ועדות משנה אלה, וזה כמובן תנאי להצלחת המהלך.

דוד אמסלם: הסדר נוסף שמוצע לכלול במסגרת החוק נוגע לאחת הבעיות העיקריות העומדות בפני פיתוח יישובי מיעוטים, והיא היקף הבנייה הבלתי-חוקית.

דוד אמסלם: במקרים רבים בנייה מסוג זה נבעה מאילוץ ולא מחוסר כבוד לשלטון החוק.

דוד אמסלם: כיוון שלא היו תוכניות שאפשר לבנות לפיהן לא הייתה לתושבים ברירה והם בנו בנייה שלא כדין.

דוד אמסלם: כאן מוצע להקל בעניין זה, להבדיל ממצבים של פריעת חוק מכוונת ובנייה בלתי חוקית במקומות שהדבר אסור בהם, כגון שמורות טבע, או בנייה בלתי חוקית בהיקף ניכר, שלצערי גם היא תופעה לא נדירה שצריך להילחם בה.

דוד אמסלם: על מנת לאפשר המשך פיתוח יישובים אלה מוצע לקבוע הוראה ייחודית ליישובי המיעוטים, שלפיה אם חלה על מגרש מסוים תוכנית למגורים והבנייה שנבנתה בו חורגת מן המותר בתוכנית, תוסמך ועדה מקומית לתת הקלה בעניין היקף זכויות הבנייה, ובלבד שלא תעלה על 30% מהשטח הכולל המותר לבנייה לפי התוכנית.

דוד אמסלם: בהצעת החוק המקורית ביקשה הממשלה לקבוע כי תנאי לאישור התוספת כאמור יהיה כי נבנתה לפני 1 בינואר 2011, ואולם הוועדה החליטה כי ניתן יהיה לאשר תוספות שנבנו עד 1 בינואר 2014, על מנת להגדיל ככל הניתן את היקף הבנייה המוסדרת בתום תקופת הסדר ייחודי זה, כך שיתאפשר פיתוח מהיר וחוקי של יישובי המיעוטים.

דוד אמסלם: יחד עם זאת, כדי לא לתת פרס למפרי חוק בוטים, הוחלט כי מי שיש נגדו צו שיפוטי סופי להריסת התוספת והוא לא ביצע אותה, לא יוכל ליהנות מההסדר.

דוד אמסלם: אני מקווה ומאמין שהסדרים אלה, בליווי צעדים נוספים שנוקטת הממשלה בתחום זה, יקרבו עוד יותר את בני המיעוטים במדינה למצב של שוויון והיעדר קיפוח שהיה מנת חלקם בעבר.

דוד אמסלם: אני רוצה להדגיש את הנושא הזה.

דוד אמסלם: עד היום הייתה באמת בעיה של כל מיני תב"עות ותוכניות במגזר הערבי; כאן הם מקבלים מסלול מהיר שלא קיים במגזר היהודי.

דוד אמסלם: קרי, בעצם הערבים מופלים לטובה בעניין הזה, וכאן יש שכר ועונש, במובן הזה שמהיום אנחנו רוצים לפרמל את מה שלא חוקי, אבל מכאן ולהבא, מי שיבנה בנייה בלתי חוקית, אנחנו מבקשים – ביקשנו גם ממשרד הפנים – לנקוט יד קשה, בדיוק כמו לכל יהודי או לכל אזרח אחר שלא נמצא, לא גר ביישובי המיעוטים.

דוד אמסלם: פטור ממכרז להסכמי פיתוח – דרך אגב, זאת בשורה מאוד חשובה לכל הכפרים והיישובים שמתגוררים בהם בני המיעוטים.

דוד אמסלם: כאן אני רוצה גם לציין את חבר הכנסת זוהיר בהלול, שגם הוא פנה אלי בנושא, עשינו דיון, אנחנו ובינת שוורץ, לפני כשלושה חודשים, הוא הציף בפני את העניין ואנחנו גם הצפנו את זה בפניה.

דוד אמסלם: הוא באמת תרם גם לקידום הסוגיה הזו.

דוד אמסלם: פטור ממכרז להסכמי פיתוח: אחד הכלים המסייעים לרשויות מקומיות וליזמים בפיתוח מתחמי בנייה חדשים הוא כריתת הסכמי פיתוח שבהם נוטל על עצמו היזם עבודות פיתוח מסוימות הקשורות למתחם שהוא בונה כנגד קיזוז אגרות והיטלים החלים עליו לטובת הרשות המקומית.

דוד אמסלם: הסכמים כאלה היו נהוגים בעבר ברשויות מקומיות רבות, אך בשנים האחרונות נעשה השימוש בכלי זה בלתי אפשרי.

דוד אמסלם: לפני כמה שנים פסל בית-המשפט העליון, בפסק-דין שנקרא "דירות יוקרה", הסדרים שנערכו בין העירייה ליזמים אשר עניינם פטור ממכרז להתקשרויות לביצוע עבודות פיתוח, בשל היעדר בסיס חוקי להסדרים אלה, חוסר שוויון וקביעת סכומי הגבייה ויחסי כוחות הנוטים לטובת העירייה.

דוד אמסלם: הצעת החוק מבקשת ליצור הסדר חוקי, שוויוני ושקוף בנושא זה, וזאת כדי לאפשר לרשויות וליזמים לבחור להשתמש בכלי יעיל זה של הסכמי פיתוח, אך בתוך גבולות ברורים ובתנאים מוגדרים.

דוד אמסלם: מוצע לקבוע כי רשות מקומית תהיה רשאית להתקשר בחוזה בפטור ממכרז עם מי שמחזיק בזכויות לגבי מחצית או יותר משטח המגרשים בתוכנית לביצוע עבודות תשתית והקמת מוסדות ציבור בכפוף לכמה תנאים המפורטים בהצעת החוק.

דוד אמסלם: הוועדה החליטה כי פטור כאמור יתאפשר רק לאחר אישור מועצת הרשות המקומית, לאחר המלצת ועדה מקצועית שחבריה הם המנכ"ל, הגזבר, המהנדס והיועץ המשפטי של הרשות המקומית.

דוד אמסלם: בנוסף, מוצע לקבוע כי כנגד עבודות הפיתוח שיבצע היזם יהיה ניתן לקזז אך ורק אגרות, היטלים ודמי השתתפות שהיזם חב בהם לפי חוק העזר של העירייה וכן היטל השבחה.

דוד אמסלם: מעבר לכך, החליטה ועדת הפנים על כמה שינויים בהצעה, כך שתוכל לפתור באופן מיטבי את הבעיות המשפטיות שעליהן הצביע בית-המשפט העליון מצד אחד, ומצד שני תגדיר גבולות ברורים ומוגדרים לאפשרות השימוש בכלי זה.

דוד אמסלם: כך, למשל, הוחלט כי עבודות פיתוח שיהיה אפשר לכלול בהסכם כאמור יהיו מיועדות לשרת במישרין בעיקר את המגרשים בתוך התוכנית, לשם בנייה ואכלוס של יחידות הדיור החדשות, או שטחי המסחר או התעסוקה החדשים בתוכנית.

דוד אמסלם: קרי, כל העסק הזה בעצם קשור רק לנושא של התוכנית הספציפית ולא מחוץ לתוכנית.

דוד אמסלם: עוד הוחלט כי מחיר עבודות הפיתוח שייקבעו בהסכם לא יחרוג מהתמורה המקובלת לביצוע עבודות כאמור.

דוד אמסלם: בנוסף החליטה ועדת הפנים כי החלטות הוועדה המקצועית וחוות הדעת ינומקו ויפורסמו באתר האינטרנט של העירייה שבעה ימים לפחות לפני הבאת הנושא לאישור המועצה, וכי הסכם הפיתוח יפורסם באתר האינטרנט של העירייה לא יאוחר משבעה ימים מיום כריתתו.

דוד אמסלם: עיגון האפשרות לעריכת הסכמי פיתוח הנו חלק ממהלכים לעידוד הבנייה בקרקע הפרטית, אשר מהווה נתח חשוב בפוטנציאל הקרקעות במרכז הארץ ואשר בנייה בה תקל גם היא על מצוקת הדיור.

דוד אמסלם: במסגרת הדיונים בנושאים האלה החליטה הוועדה, ביוזמתי, על תיקון נוסף בפקודת העיריות, שעניינו הגברת הפיקוח על הקצאת מקרקעין על-ידי רשויות מקומיות.

דוד אמסלם: על-פי התיקון המוצע, הקצאת מקרקעין ששטחם עולה על 30 דונם לתקופה העולה על חמש שנים תהיה טעונה אישור של שר הפנים לאחר התייעצות עם ועדת הפנים והגנת הסביבה, אם ייעודם של המקרקעין לפי התוכנית החלה עליהם לא שונה בשלוש שנים קודמות למועד ההרשאה וההרשאה לא הותנתה בתנאי שלפיו ייעוד המקרקעין והשימוש המותר בהם לפי התוכנית החלה עליהם לא ישונו.

דוד אמסלם: כך יובטח פיקוח נאות על הקצאת מקרקעין בהיקף משמעותי על-ידי רשויות מקומיות.

דוד אמסלם: שימוש חורג ביחידות דיור: נוכח עליית מחירי הדיור בכל הארץ ונוכח תופעה של שימוש רחב-היקף בדירות מגורים במרכזי ערים כמשרדים, מוצע כהוראת שעה, לתקופה של עד 31 בדצמבר 2020, כי במחוזות תל-אביב, חיפה והמרכז – ששם בעיקר הבעיה – יהיה איסור על מתן היתר לשימוש חורג בדירות מגורים למטרות אחרות, זאת על מנת להביא להגדלת היצע דירות המגורים באזורי הביקוש בטווח הקצר וכן לתרום לבלימת העלייה במחירי הדיור.

דוד אמסלם: הצעת החוק מבקשת לקבוע כי ההוראה הזו לא תחול על גני-ילדים, לרבות פעוטונים ומעונות-יום, על מנת שלא לפגוע יתר על המידה באוכלוסייה המתגוררת באזורים אלה.

דוד אמסלם: על מנת לא לפגוע יתר על המידה באוכלוסייה המתגוררת באזורים אלה החליטה ועדת הפנים כי יינתן פטור כאמור גם לשימוש חורג המיועד למתן שירותים רפואיים הכלולים בסל שירותי הבריאות וממומנים במימון ציבורי, וכן לרפואת השן.

דוד אמסלם: זאת אומרת, כל מה שקשור – מה אתה אומר?

דוד אמסלם: להמשיך?

עמיר פרץ: זה עוד הרבה?

דוד אמסלם: לא, לא, אין עוד הרבה.

דוד אמסלם: אתה יכול לצאת לקפה ולחזור ואני גומר.

דוד אמסלם: אספרסו קצר וגמרתי.

דוד אמסלם: מוצע לקבוע תקופת מעבר שבה יהיה אפשר לחדש היתר שפקע לתקופה נוספת של שנה אחת, בהתחשב באינטרס ההסתמכות של בעלי הזכויות במקרקעין.

דוד אמסלם: דרך אגב, עמיר, גם את כבל שאלת אם יש לו הרבה או אין לו, או ששם אתה לא מסתבך?

עמיר פרץ: אני אוהב לשמוע אותך.

יחיאל חיליק בר: יש פה נסיבות מיוחדות.

עמיר פרץ: יש פה איזה נסיבות מיוחדות.

דוד אמסלם: אה, התכוונת אם הרבה – הכוונה להאריך אני מתכוון.

דוד אמסלם: אתה אוהב לשמוע אותי – להאריך.

עמיר פרץ: לא, לא.

דוד אמסלם: הסדרת חסמים בתחום הביוב: אחד החסמים המרכזיים לקידום הבנייה הוא היעדר פתרונות ביוב מתאימים לשכונות החדשות, ועד למציאת פתרונות כאלה נגרמים עיכובים רבים בקידום הבנייה.

דוד אמסלם: פתרונות ביוב דורשים במקרים רבים שילוב ידיים בין מספר רב של גורמים, ולפיכך נדרשת ראייה כוללת ורחבה של משק הביוב והתגברות על החסמים הנובעים ממצב הדברים הנוכחי.

דוד אמסלם: גם כאן מוצע בהצעת החוק ההסדר שיאפשר הסרת חסמים בתחום הביוב – שוב, כדי לקדם במהירות וביעילות בנייה חדשה של יחידות דיור רבות ככל האפשר.

דוד אמסלם: נכון להיום, תשתיות ביוב מסופקות על-ידי מספר רב של גורמים, בהם איגודי ערים למים וביוב, רשויות מקומיות ותאגידי מים וביוב.

דוד אמסלם: זאת אומרת, באותן רשויות, בעצם, הרבה פעמים רשויות מקבילות, יש כמה גופים שמטפלים באותו נושא, שהקו בעצם אמור לחצות את כל הרשויות, מישהו צריך להיות האינטגרטור ולעשות סדר בעניין.

דוד אמסלם: זה כל הרעיון פה.

דוד אמסלם: לאור האמור, מוצע לקבוע כי מנהל רשות המים, באישור מועצת הרשות, יהיה מוסמך להורות לספק שירותי ביוב אחד להתקין בתחומו מערכת ביוב, לשדרגה או להרחיבה לשם אספקת שירותי ביוב עבור ספקי שירותי ביוב אחרים, לספק בתחומו שירותי ביוב עבור ספק שירותי ביוב אחר וכן להעביר דרך מערכת הביוב שלו שפכים עבור ספק אחר כאמור.

דוד אמסלם: הוועדה החליטה כי הוראה כאמור יכול שתינתן לשם ניצול מיטבי של תשתיות מים וביוב, השגת יעילות כלכלית, מניעת פגיעה סביבתית או בריאותית או הסרת חסמי פיתוח.

דוד אמסלם: כמו כן הוחלט כי תחילה תינתן לשני הספקים המעורבים הזדמנות סבירה להגיע להסכמה באותו עניין, לרבות לעניין התנאים והתמורה לכך, ובלבד שהסכמה כאמור תובא לאישור מועצת רשות המים והביוב.

דוד אמסלם: נוסף על כך, בדיוני הוועדה בפרק זה הוחלט, על-פי הצעתי ובהסכמת הממשלה, לדחות בשנתיים נוספות את המועד האחרון שבו על הרשויות המקומיות שאינן מפעילות את משק המים והביוב שלהן באמצעות תאגידי מים וביוב להתאגד כאמור, כדי לאפשר לממשלה זמן נוסף לגבש את עמדתה בעניין זה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אנחנו ביקשנו לדחות עוד בשנתיים את חוק חובת ההתאגדות עד שהעסק יוסדר לכאן או לכאן.

דוד אמסלם: העברת תשלומים מהמדינה לרשויות המקומיות: חוק הרשויות המקומיות (העברת תשלומים מהמדינה), התשנ"ה–1995, קובע את המועדים שבהם נדרשת המדינה להעביר את התשלומים, לרבות מענקים שהיא מעבירה לרשות מקומית.

דוד אמסלם: מאז חוקק, נדחה יישומו של חוק זה שוב ושוב.

דוד אמסלם: מאז 1995 הוא כל הזמן נדחה, בטענה כי שלילת שיקול הדעת של המדינה לגבי המועדים עלולה במקרים מסוימים למנוע מהרשויות המקומיות את היכולת לעשות שימוש בכספים, כמו למשל במקרים שבהם קיימים עיקולים על חשבונות הרשות.

דוד אמסלם: בהצעת החוק המקורית הוצע לדחות את תחילתו של החוק בשנה וחצי נוספות, אך בשל הזמן הרב שעבר מאז חוקק החוק והעובדה שתחילתו נדחתה מספר רב של פעמים, החליטה ועדת הפנים והגנת הסביבה לדחות את תחילתו רק עד 31 ביולי 2016, ודרשה מהממשלה לגבש באופן סופי את עמדתה לעניין יישומו של חוק זה, בשיתוף פעולה עם השלטון המקומי, עד למועד האמור.

דוד אמסלם: זאת אומרת, בעצם החוק הזה נדחה כבר עשר שנים.

דוד אמסלם: החלטנו – – –

עמיר פרץ: יושב-ראש הוועדה, אכפת לך אם היושבת-ראש תברך איזו משלחת שנמצאת פה?

נורית קורן: חבר הכנסת עמיר פרץ, אתה רוצה שנעשה הפסקה?

דוד אמסלם: דרך אגב, עוד דקה – סיימתי.

נורית קורן: הנה, הוא מסיים.

נורית קורן: למען הסדר הטוב נמתין עוד רגע.

דוד אמסלם: עמדה זו צריכה להתגבש גם לאור הרצון להגביר את מוסר התשלומים של הרשויות המקומיות בכלל.

דוד אמסלם: לסיכום, למעט לעניין פרק הדיור, לא הוגשו הסתייגויות לנושאים אלה, והם התקבלו בוועדה בהסכמה רחבה.

דוד אמסלם: אבקש כי תדחו גם את ההסתייגויות – דרך אגב, על זה עשו עלי קטע באחת התוכניות – שהוגשו בפרק הדיור ותצביעו בעד סעיפים אלה בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אמסלם: לסיום, אני רוצה להודות – קודם כול לכל חברי הוועדה; היו פה הרבה דיונים טכניים, כל מה שהקראתי שעמם אתכם, אתם לא כל כך בקיאים בעניין, אבל ברמת הרזולוציה היומית זה מאוד חשוב, ולכן היו פה הרבה מאוד דיונים, שחברי הוועדה כאן השתתפו בהם, ואני רוצה להודות להם מקרב לב.

דוד אמסלם: אני גם רוצה להודות לחברי ורעי עורך-הדין תומר רוזנר, היועץ המשפטי של הוועדה שלנו, לגלעד וללירון, זה הצוות המשפטי שלנו – באמת, אני מת עליכם, אוהב אתכם, אתם אחלה, תותחי-על בלשון המעטה.

דוד אמסלם: אין אומרים שבחו של אדם בפניו, אבל אני אומר: תותח 105, קוטר 105, במינימום.

דוד אמסלם: אני רוצה להודות גם לצוות האוצר: ערן ניצן, אודי אדירי, עורך-הדין ארז קמיניץ מהמשרד המשפטי, בעיקר החבר'ה של האוצר, ישבו אתנו ימים כלילות, חבר'ה נהדרים, מסורים, אחלה אנשים, נהניתי מאוד לעבוד אתם.

דוד אמסלם: אני כמובן רוצה להודות גם לצוות המסור שלי, יפית, נמרוד ודודו עמר, אני אוהב את כולכם, חבר'ה, תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה, חבר הכנסת דודי אמסלם.

נורית קורן: אני מבקשת שיושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת יעקב מרגי ייגש.

נורית קורן: בינתיים אני רוצה לברך את האורחים שנמצאים פה ביציע, שהם מוזיקאים ומפיקים, בראשות סיימור שטיין וג'רמי הולש, שהגיעו מארצות-הברית ומבריטניה, תודה רבה לכם שאתם צופים בשיא הסבלנות.

נורית קורן: תודה רבה ובילוי נעים בארץ.

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי כבוד השר, דודי, אצלי אין דרמות, זה לא חיבור הגז, זה לא כל הרפורמות – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה לא נכון, אצלך הדרמות האמיתיות.

יעקב מרגי: ועדת החינוך, התרבות והספורט הכינה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את סעיפים 52–54 להצעת חוק התוכנית הכלכלית לשנים 2015 ו-2016, והנני מתכבד להביאם בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יעקב מרגי: את סעיף 52 הייתי מעדיף שלא להביא לכם, אבל מה לעשות, הכרח שלא יגונה, אתם מייד תשמעו מה זה.

יעקב מרגי: סעיף 52 להצעת חוק התוכנית הכלכלית בא לתקן את חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, התשנ"ז–1997, ולדחות את סיום ההחלה-בהדרגה שלו.

יעקב מרגי: כיום קובע סעיף 4(א) לחוק זה שהחוק יוחל בהדרגה, החל בשנת הלימודים התשנ"ח, ביישובים, בשכונות, במוסדות חינוך או בשכבות גיל שיקבע השר בצווים, במתן עדיפות לכאלה שלדעת השר זקוקים לסיוע נוסף בחינוך, ובלבד שהחלתו תושלם לא יאוחר מתחילת שנת הלימודים התשע"ו.

יעקב מרגי: עד היום הוצאו צווים המחילים את החוק באופן חלקי, וקיימת הארכה מסוימת של יום הלימודים גם במסגרת יישום רפורמת "אופק חדש" ובמסגרת הפעלת מסגרות הצהריים בעקבות יישום דוח הוועדה לשינוי כלכלי-חברתי, מה שנקרא בזמנו ועדת טרכטנברג.

יעקב מרגי: עקב העלות התקציבית הגבוהה של השלמת החלת החוק האמור, מוצע לדחות אותה בשנתיים נוספות, עד שנת הלימודים התשע"ח.

יעקב מרגי: מאחר ששנת הלימודים התשע"ו כבר החלה, מוצע בסעיף 53 להצעת החוק כי תחילתה של ההוראה המוצעת תהיה ב-1 בספטמבר 2015 – תחילתה של שנת הלימודים הנוכחית.

יעקב מרגי: אז כפי שהבנתם, חלק מאותן מסקנות של ועדת טרכטנברג, בסעיף 52 – צריך לומר ביושר, חלק גדול מהמסקנות יושמו, בצווים, על-ידי השר, אבל ההשלמה – הוועדה אישרה דחייה בשנתיים עקב עלויות תקציב גבוהות.

יעקב מרגי: סעיף 54 להצעת חוק התוכנית הכלכלית בא לתקן את סעיף 11א לחוק חינוך ממלכתי, התשי"ג–1953.

יעקב מרגי: סעיף זה נוסף לחוק בשנת 2007 וקבע בזמנו כי רשויות החינוך המקומיות חייבות להשתתף בתקציב של המוסדות המוכרים שאינם רשמיים הפועלים בתחומן, בשיעורים שקבע שר החינוך, לפי סעיף 11 לחוק חינוך ממלכתי, לעניין השתתפות המדינה בתקציבי שעות הלימוד של מוסדות אלה ביחס לתקציבם של מוסדות חינוך רשמיים.

יעקב מרגי: בחוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) תוקן הסעיף האמור באופן שבו הרשויות המקומיות אינן חייבות עוד לתקצב את מוסדות החינוך המוכרים שאינם רשמיים, אלא רק רשאיות, והשאירו זאת לרצונן הטוב של אותן רשויות.

יעקב מרגי: אני לא יודע איך אפשר לעשות שוויון בין ילדים במערכות חינוך כשזה רק "רשאיות", אם יחליטו על כך ובמידה שיחליטו.

יעקב מרגי: התיקון האמור, מה שאנו מתקנים היום, הוביל לכך שיש פערים בשיעורי ההשתתפות של רשויות מקומיות בתקציבי מוסדות חינוך אלה, שבהם לומדים תלמידים רבים, ואף יש רשויות מקומיות שאינן משתתפות בתקציביהם כלל.

יעקב מרגי: כעת מוצע להחזיר את ההוראה המקורית שנחקקה ב-2007 על כנה, ולקבוע כי רשות מקומית המשתתפת בתקציבי מוסדות חינוך רשמיים הפועלים בתחומה תהיה מחויבת להשתתף גם בתקציביהם של מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים הפועלים בתחומה, בשיעורים ובתנאים שבהם המדינה תומכת באותם מוסדות.

יעקב מרגי: אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הסעיפים בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יעקב מרגי: וזאת ההזדמנות להודות לצוות המסור של ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, מנהלת הוועדה, העוזרות, המזכירות, הרכזות, וליועצת המשפטית מירב ישראלי, שנמצאת אתנו כאן ומלווה אותנו בנבכי הסוגיות המשפטיות בכל הקשור לחינוך ילדי ישראל.

יעקב מרגי: שוב, התודה והברכה.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

נורית קורן: יושב-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובסעיפים מהצעת חוק התוכנית הכלכלית מוזמן – חבר הכנסת אלי כהן, בבקשה.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאני, ברשותכם, אבוא ואדבר על הסעיפים הספציפיים שנדונו בוועדה בראשותי, אני רוצה באמת לנצל את ההזדמנות לדבר גם על הנושאים התקציביים שאני חושב שעומדים, בעזרת השם, להיות מאושרים ביום רביעי הקרוב.

אלי כהן: אני חושב שהתקציב שמוגש הוא אחד התקציבים הכי חברתיים שהיו במהלך השנים האחרונות.

אלי כהן: לצד זה, הוא תקציב אחראי שישמור על רמת גירעון סבירה שתוכל להבטיח שהאיתנות הכלכלית של מדינת ישראל תוכל לבוא ולהישמר.

אלי כהן: התקציב הוא לא רק חלוקה של הכספים לסקטורים ולמגזרים השונים, אלא הוא כולל בתוכו גם לא מעט רפורמות ולא מעט השקעה במנועי צמיחה.

אלי כהן: אני חושב שאחד הדברים שאפשר לבוא ולהיות גאים בו – – –

מיקי לוי: כמו מה, אלי?

מיקי לוי: איזה מנוע צמיחה – – –?

אלי כהן: אני אגיד לך.

אלי כהן: אני אגיד לך בהחלט, חברי מיקי לוי.

מיקי לוי: – – –

אלי כהן: אני אגיד לך.

אלי כהן: אני אגיד לך, אדוני.

אלי כהן: כמו 2.5 מיליארד שקל השקעה בתשתיות הגז של הים; כמו רפורמות במערכת הבנקאית, שבין היתר – אני אדבר אצלי, לצורך העניין – גם הנושא של המזון, ידידי חבר הכנסת מיקי לוי – –

מיקי לוי: הרגשנו את 1% המע"מ על המדפים – – –

אלי כהן: – – שגם כאן, בוועדת העבודה והרווחה – –

מיקי לוי: הרגשנו את 1% המע"מ על המדפים.

אלי כהן: – – שזאת רפורמה משמעותית שתוכל לבוא ולהכניס שחקנים נוספים.

מיקי לוי: 1% הרגשנו כולנו – – – והנחה – – –

אלי כהן: אבל אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת מיקי לוי: הדבר המרכזי שאני גאה בו זה מעל 7 מיליארד שקל שהולכים לנושאים החברתיים, ואני חוזר, מיקי, וחבל שזה לא נעשה בעבר.

אלי כהן: ואני מדבר על הנושא של קצבאות קשישים, על הנושא של שכר חיילים, וכן, גם הנושא של תוכנית לחיסכון לכל ילד.

מיקי לוי: תבדוק את תקציב 2015.

מיקי לוי: תבדוק.

אלי כהן: למה לא עשיתם את זה בשנים הקודמות, ידידי הטוב מיקי לוי?

מיקי לוי: תבדוק את תקציב 2015.

אלי כהן: ואני מדבר על הנושא של הורדת – –

מיקי לוי: לקחתם את תקציב 2015 שאין לך – – –

אלי כהן: – – הריבית למשכנתאות, שהיא גם חשובה.

חיים ילין: תיזהר שביבי לא יעשה מה שעשה – – –

אלי כהן: ועם הסעיפים האלה אי-אפשר להתווכח.

אלי כהן: חברים, עכשיו אני אומר לכם דבר נוסף – –

חיים ילין: – – – 16 – – –

אלי כהן: – – ההשקעה של 7 מיליארד השקל בנושאים החברתיים לא רק תבוא ותוציא משפחות ממעגל העוני – היא תטפל בדבר מרכזי: היא תבוא ותניע את המשק.

אלי כהן: מכיוון שהשכבות החלשות, ברגע שאנחנו באים ונותנים להן למעשה יותר כלים, בסופו של דבר זה חוזר למשק.

אלי כהן: זה לא כמו מישהו שמרוויח 60,000 ו-70,000 שקל, שכשאתה נותן לו עוד 500 או 1,000 שקלים הוא חוסך את זה בבנק או מוציא את זה בחו"ל, ולכן זאת נקודה חשובה.

אלי כהן: ובהחלט, כפי שאני חושב שהיה דבר ראוי ומכובד מאוד בין ראש הממשלה לבין שר הביטחון לבין שר האוצר – זה לבוא ולקבוע תקציב חמש-שנתי למערכת הביטחון, ואני חושב שזה דבר שהוא חשוב לכולנו, מכיוון שהביטחון הוא דבר מרכזי.

אלי כהן: וכאן אני חושב שהדברים התנהלו בצורה יפה ומכובדת לטובת ביטחון המדינה.

אלי כהן: ובנוסף – –

מיקי לוי: – – –

אלי כהן: – – גם בנושא הנדל"ן – אנחנו אומנם צריכים לאשר את התקציב ביום רביעי, אבל גם בנושא הנדל"ן אנחנו רואים את ההשלכות של מחיר למשתכן.

אלי כהן: אני, אגב, לא מתבשם מהירידות של החודשיים האחרונים במדד הנדל"ן, אלא אני מחכה להשפעה שתהיה למחיר למשתכן, וזה יהיה רק עוד חצי שנה ושנה, ויש כאן אמירה ברורה: שאנחנו עוזרים לזוגות הצעירים לבוא ולרכוש דירה במחיר שפוי.

אלי כהן: ואם תכננו הנחות של 200,000 שקל לזוג צעיר, אנחנו מגיעים ל-300,000 שקל, ולהערכתי בראשון-לציון ובמקומות מרכזיים נגיע ל-400,000 שקל ויותר.

אלי כהן: אני, ברשותכם, רוצה לעבור לנושאים הספציפיים שהיו לפתח הוועדה, והנושא הראשון מתייחס לנושא של תיקון לחוק הבנקאות, וליתר דיוק לנושא של האשראי החוץ-בנקאי.

אלי כהן: אם דיברנו על מנועי צמיחה – הריכוזיות במערכת הפיננסית מובילה בסוף היום לריכוזיות במערכת הריאלית.

אלי כהן: בעוד רק גופים גדולים ומעטים זוכים לבוא ולקבל אשראי, אותם עסקים קטנים ובינוניים נשארים מאחור.

אלי כהן: ולכן, ברגע שהם נשארים מאחור, אז יש לנו גופים גדולים ויש לנו גופים קטנים – היעדר תחרות, ואנחנו רואים את זה גם ביוקר המחיה וגם בצמיחה.

אלי כהן: ואני חושב שהצמיחה של 2.5% היא צמיחה מאכזבת; היא צמיחה – ברגע שאנחנו מייחסים לה 1% מתגליות הגז, כלומר צמיחה של 1.5%, כאשר אוכלוסיית ישראל צומחת ב-1.8%, וזה – – –

מיקי רוזנטל: 1.9%.

אלי כהן: 1.9% – אומר ידידי חבר הכנסת רוזנטל.

אלי כהן: זו צמיחה ריאלית שלילית.

אלי כהן: ואם אנחנו רוצים להבטיח גידול, אני חושב שהסעיף הזה, המטרה שלו: 1.

אלי כהן: לבוא ולהגדיל את עוגת האשראי, שיותר גופים יזכו לבוא ולקבל, וגם להוריד את העמלות ולהוריד את הריביות.

אלי כהן: הסעיף הספציפי הזה, המטרה שלו היא לבוא ולהתייחס לעסקים קטנים ובינוניים, ובמהלך החודש הקרוב יביא לנו דרור שטרום המלצות שיתייחסו לעניין התחרות במערכת הקמעונאית.

אלי כהן: אנחנו כאן פעלנו על מנת להבטיח שהגופים שיוכלו לפעול באותו ענף יהיו גופים איתנים, כלומר רק גופים שמפוקחים על-ידי רשות ניירות ערך, כלומר חברות ציבוריות, ובנוסף לכך חברות שתהיינה חברות מדורגות בדירוג אשראי מינימלי – בהתייעצות עם בנק ישראל.

אלי כהן: מכיוון שרצינו להגיע להסכמה מלאה, קבענו שהיקף האשראי בשלב זה, כל עוד לא יתוקן אחרת בחוק, יעמוד על 2.5 מיליארד ש"ח, ובאישור שר האוצר הסעיף הזה יכול לבוא ולגדול ל-5 מיליארד ש"ח.

אלי כהן: מכיוון שאנחנו חושבים שאם אנחנו ניתן יותר מקורות מימון – יותר מקורות מימון בהחלט ייתנו לעסקים הקטנים והבינוניים יותר כלים לצמוח.

אלי כהן: לא בכדי אני אומר שגם "ישקר" וגם "רמי לוי" היו בעבר עסק קטן, ולכן אנחנו כאן צריכים לבוא ולפעול.

אלי כהן: בנוסף, אנחנו קבענו שהגופים שיוכלו לבוא ולזכות באותו אשראי הם גופים שהמחזור שלהם הוא מתחת ל-400 מיליון ש"ח, ושר האוצר יכול לקבוע בתקנות שאחוז מסוים ילך גם לגופים שהמחזור שלהם הוא מתחת ל-100 מיליון ש"ח.

אלי כהן: כלומר, אנחנו באים ורוצים לשים באופן ספציפי את אותם תחומים שאנחנו רוצים להגדיל בהם את התחרות, אם זה בעסקים הקטנים והבינוניים ואם זה במשקי-הבית.

אלי כהן: על מנת לשמור על משקי-הבית, קבענו שאנשים פרטיים לא יוכלו לבוא ולמשכן את ביתם, מכיוון ששוק המשכנתאות הוא יחסית תחרותי, ונרצה שכל אחד יוכל לשמור על ד' אמותיו בנושא הזה.

אלי כהן: ויש נושאים בעניין גובה הריבית, והם יידונו בחוק אחר, לא במסגרת החוק הזה.

אלי כהן: אני חושב שהחוק הזה הוא חוק מאוזן, הוא חוק שבהחלט יבוא ויקדם את הצמיחה; ההשפעה שלו תהיה מהירה – כבר בשנת 2016, ולכן אני מבקש מכם, כשזה יעלה לקריאה שנייה ושלישית, לבוא ולתמוך בחוק.

אלי כהן: החוק השני שאני רוצה להציג בפני החברים מתייחס לנושא של משק החשמל, שגם אותו הכנו לקריאה שנייה ושלישית.

אלי כהן: למעשה, כיום במשק באים ופועלים שני רגולטורים: הרשות לשירותים ציבוריים – חשמל, ומשרד התשתיות, האנרגיה והמים.

אלי כהן: פיצול סמכויות הרגולציה בין גורמים אלו הוביל לכפל רגולציה ואף לפגיעה בוודאות עבור שחקנים קיימים ופוטנציאליים.

אלי כהן: ודאות בכל תחום, גם בתחום הזה, היא חשובה, במיוחד על רקע היקפי ההשקעה העצומים שמאפיינים אותו.

אלי כהן: המטרה שלנו היא לבוא ולטפל בהסדרת משק החשמל, וכולנו ראינו עד כמה הנושא הזה חשוב; לבוא ולהסדיר גם את ההשקעה, גם את התשתיות, גם את העבודה מול אותם גופים.

אלי כהן: אנחנו, במסגרת החוק, פעלנו והדגשנו את העצמאות שתהיה לרשות החשמל בנושא התעריפים, ובנוסף, החוק מחדש, לעומת המצב כיום, בשני נושאים עיקריים: הראשון, האפשרות לבוא ולתת רישיונות ייצוא עד 100 מגה-ואט, מה שבמצב כיום נדרשת חתימת השר, ולכן זאת רשות נוספת שקיימת, שלא הייתה בעבר; ובנוסף, האפשרות לבוא ולתת גם רישיונות חלוקה.

אלי כהן: בעניין רישיונות החלוקה, סברנו גם אני וגם יתר חברי הוועדה שחשוב שתהיה להם העצמאות לבוא ולתת רישיונות חלוקה, אך יחד עם זאת הגבלנו, כל עוד לא יוחלט אחרת, בשיעור של עד 10%.

אלי כהן: משמע, אנחנו רוצים שהתשתיות הלאומיות של מדינת ישראל יישארו בידי מדינת ישראל.

אלי כהן: אין לנו שום כוונה – וזו רוח ברורה שעולה מהחוק לקראת הקריאה השנייה והשלישית, שאנחנו אומרים שאנחנו לא רוצים לקחת את אותו מונופול חשמל ולהעביר אותו לידיים של מונופולים מקומיים, וגם לא לידי מונופולים פרטיים כאלה ואחרים.

אלי כהן: לכן גם בסעיף הזה דאגנו לשמור על כך שבמקומות שיש לנו את אותו מונופול שאנחנו רוצים שיישמר לטובת כל אזרחי ישראל, הוא ימשיך להיות בידיים ממשלתיות.

אלי כהן: יכול להיות שצריך לייעל, יכול להיות שצריך לטפל בהוצאות, אבל בסעיף הזה דאגנו שזה יהיה.

אלי כהן: מבחינת הנושא של הרכב הרשות, ככלל, אנחנו חושבים – המבנה של חמישה חברים נותר ללא שינוי.

אלי כהן: עם זאת, המינויים יהיו בצורה קצת שונה, כך שנציגי ציבור ימונו בנפרד, הן על-ידי שר האוצר והן על-ידי שר התשתיות.

אלי כהן: עוד קבענו שהרשות, כמו כל רשות אחרת, תפעל לפי מדיניות השר.

אלי כהן: ברגע שיש ממשלה נבחרת, ברגע שיש חוקים שנבחרים, צריך לפעול ולעבוד על-פיהם וליישם אותם.

אלי כהן: וכאן, בסעיף הזה, וגם הוראות המעבר בכל הסעיפים, יחולו מתחילת שנה הבאה.

אלי כהן: אני חושב שקיימנו דיונים מקיפים ורבים בנושא, ונתנו באמת את ההזדמנות לכל הגורמים שרצו לבוא ולהביע את עמדותיהם – לשמוע אותם.

אלי כהן: כפי שאתם רואים, בהחלט נכנסו שינויים והתאמות, במטרה לראות איך אנחנו מסייעים גם למשק החשמל וגם לצרכנים.

אלי כהן: לעניין ההסתייגויות, אני מבקש שתדחו אותן ותקבלו את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית בנוסח שגיבשה הוועדה.

אלי כהן: ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להודות לכל מי שסייע בידי: לחברי הכנסת שהיו שותפים לוועדה; למנהלת הוועדה הגברת אריאלה מלכה; ליועצים המשפטיים, שבאמת נתנו עבודה טובה, ראויה ומשכילה, ובהחלט הם חיוניים לעבודה התקינה של הכנסת ובהחלט סייעו לנו, חברי הוועדה, להוציא מתחת ידינו חוק טוב – אז באמת לך, הגברת אתי בנדלר, תודה, וגם לצוות שלך, וכן למר אייל לב-ארי, וכמובן הערכה אישית ממני גם ליועצות שלי, הגברת יהל וולך-זילברברג ואושרת קובר.

אלי כהן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת אלי כהן.

נורית קורן: אנחנו פותחים עכשיו את הדיון המשולב.

נורית קורן: אני מבקשת מחברת הכנסת זהבה גלאון לפתוח.

נורית קורן: לרשותך עשר דקות.

נורית קורן: אני מבקשת לעמוד בזמנים.

נורית קורן: תודה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להודות לחברי באופוזיציה, בוועדת הכספים, שניהלו, הייתי אומרת, קרב, אין לי דרך אחרת להגדיר את זה, נגד התקציב שהממשלה מביאה.

זהבה גלאון: התקציב הזה בעצם הוא דמותה של הממשלה הזאת: ממשלת סחטנות ומקורביזם, ממשלה שמקדמת כאן אוליגרכיה של בעלי הון וטייקוני גז, ממשלה שמוכרת לציבור אשליות ריקות שגובלות בהונאה.

זהבה גלאון: הממשלה הזאת מנהלת את התקציב בדיוק כמו שהיא מנהלת כל דבר אחר:

זהבה גלאון: אפס אחריות כלפי הציבור בישראל ואפס כבוד להליך הדמוקרטי התקין.

זהבה גלאון: אני מודה שאני לא זוכרת פארסה כמו זאת שהיינו עדים לה בימים האחרונים.

זהבה גלאון: אתמול בבוקר נודע לנו במהלך הדיונים שהממשלה מוסיפה קיצוץ רוחבי בגובה של כ-600 מיליון שקלים, וזה נוסף לקיצוץ הרוחבי האדיר שכבר היה כלול בתקציב הזה – בחינוך, ברווחה, במשטרה, בהשכלה הגבוהה, בבריאות.

זהבה גלאון: ובשביל מה, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: בשביל להעביר עוד כסף לעמותות של מקורבים ולרפד עוד את המגזרים הכי מרופדים במדינה?

זהבה גלאון: אני שואלת, ועם כל ההערכה לחברי במפלגות החרדיות, לא הספיק למפלגות החרדיות ולבית היהודי שהתקציב המקורי כולל כמעט מיליארד שקלים של שוחד פוליטי שכל המטרה שלו זה לשמר את הקואליציה החלשה והמפוררת של נתניהו?

זהבה גלאון: אבל אם אפשר לסחוט עוד, אז למה לא?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, משרד האוצר וראש הממשלה מנהלים את תקציב המדינה כאילו שהיה מדובר בקופה הפרטית שלהם; הם נותנים ולוקחים לפי שיקולים פוליטיים ולא לפי הצרכים האמיתיים של אזרחי ישראל.

זהבה גלאון: וכל הקיצוצים וכל התוספות של הרגע האחרון בעצם מצביעים על זה שיש כאן היעדר מנהיגות, שעושים צחוק מעבודת הכנסת, שעושים צחוק בעיקר מהציבור.

זהבה גלאון: הטבות לשכבות החלשות, או תוספות למטרות חברתיות, בינן לבין ההטבות הפרועות האלה, שכל המטרה שלהם זה לעשות הון פוליטי על חשבון משלמי המסים, מה הקשר בכלל, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: ויש הבדל בין משא-ומתן ענייני על התקציב, משא-ומתן ענייני שיתקיים בוועדה, אופוזיציה וקואליציה גם יחד, לבין מתן שוחד פוליטי לקבוצות אינטרס.

זהבה גלאון: אני רוצה לשתף אתכם, חברי חברי הכנסת, ולתאר בפניכם כמה מהתופינים שהמפלגות האלה קיבלו רק אתמול, ברגע האחרון, במהלך שאי-אפשר להגדיר אותו בשום דרך אחרת חוץ מאשר סחיטה באיומים.

זהבה גלאון: למשל, שימו לב: מענקים למועצות בשטחים, תוספת למינהלת הזהות היהודית, תוספת למוסדות החרדיים וכל מיני סעיפים עלומים עם כל מיני שמות מעורפלים כמו: קשרים דתיים ורוחניים.

זהבה גלאון: מה זה אומר?

זהבה גלאון: כל מיני פרויקטים ייחודיים בנושא תרבות תורנית ומרכזים להעמקת התרבות היהודית, שכל המטרה שלהם, בואו נודה – להעביר כסף לכל מיני עמותות ספציפיות.

זהבה גלאון: וזה בזמן שבוועדת הכספים חברי לאופוזיציה – מרכז האופוזיציה חבר הכנסת אראל מרגלית, מיקי רוזנטל וחברים נוספים – התווכחנו על כל שקל, על כל שקל שילך לרופאים בפריפריה, לעידוד תעסוקת מבוגרים, להקמת קרן לתעסוקה בנגב, בעקבות הדרישה שלכם.

זהבה גלאון: התקציב שבעצם נרקם לנגד עינינו, אנחנו רואים, לעומת הדרישות שאנחנו באופוזיציה דרשנו, הוא אחד התקציבים הכי סקטוריאליים שהיו כאן בשנים האחרונות.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה עוד לפני כל התוספות האחרונות של כמיליארד שקלים מהתקציב שמיועדים למגזרים שכבר היום נהנים מתקצוב יתר; כל מיני תוספות לחינוך הממלכתי-דתי, להתנחלויות, לתמיכה בארגונים אורתודוקסיים וארגונים לאומניים ובעוד כל מיני תכנים ללימוד – תכנים יהודיים במערכת החינוך – על חשבון תכנים דמוקרטיים – לישיבות הסדר, למוסדות תורניים, לרבנות הרשמית.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, כל מי שירים היום יד בעד התקציב הזה מצביע בעד מכירת המדינה לאינטרסנטים, לסקטורים צרים שיש להם כוח בממשלה הזאת, והם סוחטים, והם סוחטים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, יושב פה שר האוצר, ואני חייבת להודות, הוא דיבר – סלח לי, אדוני שר האוצר, ככה שמעתי אותך – מדבר על זה שזה התקציב הכי חברתי; אולי לא אמרת "הכי" – – –

משה כחלון: את דיברת על סקטורים.

משה כחלון: חיילים באיזה סקטור?

משה כחלון: הקשישים באיזה סקטור?

משה כחלון: השוטרים באיזה סקטור?

זהבה גלאון: קשישים, חיילים ושוטרים זה בסדר.

זהבה גלאון: תרבות תורנית באיזה סקטור?

זהבה גלאון: תכנים יהודיים – – –

משה כחלון: – – –

זהבה גלאון: מיליונים, מיליארדים, מיליארד ש"ח.

משה כחלון: אימהות חד-הוריות באיזה סקטור?

זהבה גלאון: אני בעד אימהות חד-הוריות.

משה כחלון: נשים מוכות באיזה סקטור?

משה כחלון: הרווחה?

משה כחלון: תגידי באיזה סקטור.

זהבה גלאון: חכה, חכה, חכה.

זהבה גלאון: למה זאת הונאה?

זהבה גלאון: למה זאת הונאה?

זהבה גלאון: כי אם הכול היה מנותב לשם, אני הייתי אומרת מה שאומר השר, אכן זה תקציב חברתי.

זהבה גלאון: אבל כשאנחנו רואים שבאים חברי כנסת ובעצם מאיימים על כלכלת ישראל כשהם דורשים ברגע האחרון, והם לא באים לוועדה – סמוטריץ, איפה סמוטריץ?

זהבה גלאון: כבר אמרנו, הוא לא בא להצבעה.

זהבה גלאון: כן, אדוני השר, הוא לא בא להצבעה.

זהבה גלאון: העוזרים שלך מצלצלים אליך: סמוטריץ, כמה ניתן לסמוטריץ?

זהבה גלאון: כמה נקצה?

זהבה גלאון: 600 מיליון שקלים אתמול?

זהבה גלאון: או כמה?

זהבה גלאון: מיליארד שקלים קיצצנו.

זהבה גלאון: כמה סמוטריץ קיבל?

זהבה גלאון: כמה החברים של סמוטריץ קיבלו?

משה כחלון: במיליארדים מדברים רק בעיריית ירושלים.

משה כחלון: פה מדברים – – –

זהבה גלאון: עיריית ירושלים חסמו לנו היום את הכניסה, זה נכון, ואני מבינה שזה כואב, אבל מה שמקומם, אדוני השר – והלכת כמה מהלכים חשובים, ונקבת בכמה דברים מאוד מאוד חשובים – – –

משה כחלון: ששינסקי באיזה סקטור?

משה כחלון: – – – איזה סקטור?

זהבה גלאון: לא לא לא, תן לי להשיב לך.

זהבה גלאון: זה לא ככה, אתה תגיד לי ששינסקי, תנופף לנו בכמה ששינסקי – ואני לא מזלזלת – תנופף לנו בקצת פירורים לאימהות חד-הוריות, קצת לנשים מוכות, ואחר כך תפזר לחברים שלך בקואליציה, ביהדות התורה, בש"ס, בבית היהודי.

זהבה גלאון: דרך אגב, עיני לא צרה בהם – במה שמקובל במסגרת הסכמים קואליציוניים סבירים.

זהבה גלאון: מה שראינו אתמול היה מכירת חיסול.

זהבה גלאון: מכירת חיסול, אדוני השר.

זהבה גלאון: אפשר היה בכסף הזה שהעברתם עכשיו מעבר לקו הירוק לא לקבור את רפורמת יום לימודים ארוך; אפשר היה לשלב הורים רבים, ובעיקר אימהות, בשוק העבודה; אפשר היה להגדיל אתו הכנסות של משקי-הבית העניים יותר.

זהבה גלאון: אם הייתם, למשל, מכניסים את ההמלצות של אלאלוף לגבי דוח העוני לתוך התקציב, הייתם מתמודדים עם קבוצות הלחץ הסחטניות ששולטות במשק הישראלי, שממשיכות לזכות בפטורים וביחס מועדף מצד מערכות המיסוי.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני יודעת שהדבר שהכי הסתכלנו עליו – ואמרנו: מה יהיה עם תקציב הביטחון?

זהבה גלאון: היו כל מיני מניפולציות לנסות להגדיל את תקציב הביטחון באמצעות כל מיני הסתייגויות.

זהבה גלאון: בסוף, תקציב הביטחון הוא 56.1 מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: עכשיו, זה הסכם טוב.

זהבה גלאון: פעם ראשונה הוא כלל התחייבות של מערכת הביטחון לשקיפות, להגדלת שכר החיילים, לצמצום השיעור האדיר של ההוצאה הביטחונית ביחס להוצאות האזרחיות במדינה.

זהבה גלאון: אבל, חברי חברי הכנסת, השיטה רקובה, כי מה שיקרה עם תקציב הביטחון – יבואו גורמי מערכת הביטחון לוועדת הכספים ושוב יבקשו העברות תקציביות.

זהבה גלאון: אז אין בכלל חשיבות למספרים שאנחנו מאשרים כאן היום; אין חשיבות לעבודת ועדת הכספים של הכנסת; אין משמעות לכסף שהבטחנו לתוספת סייעת שנייה בגנים, להגדלת מלאי הדירות בדיור הציבורי, לתוספת רופאים ורופאות בפריפריה.

זהבה גלאון: את כל הדבר הזה אפשר לבטל מחר, כי מחר עוד פעם תבוא מערכת הביטחון לוועדת הכספים ותבקש העברות תקציביות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, כל שנה עולה תקציב הביטחון ב-20%, כ-10 מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: הסכמים זה יפה, אבל דיבורים זה לא מספיק, ולכן הגיע הזמן – – –

משה כחלון: – – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת כחלון, בוא תזמין אותי לשיחה, נדבר על זה.

משה כחלון: – – –

זהבה גלאון: אבל כרגע, לצערי, בקואליציה הזאת כנראה אין לי מה לחפש – – –

משה כחלון: מה רע בסמוטריץ, תגידי?

זהבה גלאון: סמוטריץ?

זהבה גלאון: מה אני אעשה עם סמוטריץ?

קריאה: – – –

זהבה גלאון: כן, אפילו לא בצחוק.

זהבה גלאון: לא לפרוטוקול.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לסיים ולקרוא לכם ולומר: אני יודעת שיעלו כמה חברים אחרים שבאמת פעלו בוועדה וחשים תסכול שאחרי שישבנו בוועדה על המדוכה, וכל הדיונים בוועדות, אנחנו הולכים להעביר כאן תקציב שנצביע עליו והוא יהיה בעצם אות מתה, כי מי שמצביע היום בעד התקציב הזה משתף פעולה עם הונאה ממוסדת ומשקר לציבור לגבי סדרי העדיפויות האמיתיים של הממשלה והכנסת.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם:

זהבה גלאון: אל תרימו יד בעד התקציב הזה, שמחלק את הכסף שהציבור עבד בשבילו כל כך קשה לקבוצות אינטרסים ולסקטורים צרים.

זהבה גלאון: אל תרימו יד בעד תקציב שפניו כפני הממשלה, תקציב חסר תקווה, שכולו סחטנות פוליטית והונאת הציבור.

זהבה גלאון: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: מזכירות הכנסת רוצה להכריז הכרזה.

נורית קורן: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון בהצעתם של חברי הכנסת איילת נחמיאס ורבין ומירב בן ארי, תמר זנדברג, עליזה לביא ואחמד טיבי בנושא: רצח נשים על-ידי בני-זוגן.

נאזם בדר: עדכון ההסתייגויות להצעת חוק התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016, התשע"ו–2015, בעקבות תיקוני הסעיפים, וכן תוספת להסתייגויות לסעיף 7, תוספת להסתייגויות לסעיף 15 ותוספת להסתייגויות לסעיף 16.

נאזם בדר: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

נורית קורן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

נורית קורן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

נורית קורן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

נורית קורן: אנחנו ממשיכים.

נורית קורן: חבר הכנסת אראל מרגלית – עשר דקות לרשותך.

אראל מרגלית: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, תקציב המדינה ל-2016, לצערי, הוא תקציב שאינו רלוונטי למצב הקשה שמדינת ישראל נמצאת בו; לא אקטואלי, לא אחראי ולא רציני.

אראל מרגלית: זה תקציב שלא נותן פתרון לבעיות הדחופות של המשק, והאזרחים לא מתמודדים עם מצב החירום הביטחוני והכלכלי.

אראל מרגלית: אתמול ראינו, באישון לילה, כשוועדת הכספים נגמרה, שבתקציב 2016 אזרחי מדינת ישראל נאלצים לשלם מכיסם מיליארדי שקלים כ"פרוטקשן" לראש הממשלה וממשלתו כדי שהם ימשיכו לשרוד.

אראל מרגלית: אני חוזר מההפגנות של אזרחי ישראל ותושבי הפריפריה, שהיו פה מחוץ לכנסת ובתוך הכנסת, ואני רואה אותם זועקים זעקת שבר.

אראל מרגלית: ישב פה שר האוצר, ואני שואל אותו: איפה אתה?

אראל מרגלית: איפה אתה כשהיה מתווה שהיה כל כך קרוב להטבות המס, והיה צריך איזושהי התערבות כדי לעשות סדר, והיה צריך לקחת איזשהו סכום ולפטור אותו, עם כל הזעקה שעלתה ממקומות שונים בדרום, וזה לא היה בשמים?

אראל מרגלית: ואז, ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר האוצר נתנו לאיזה סמוטריץ אחד, שיש לו קול בוועדה, לפוצץ את ההסכמות של האופוזיציה והקואליציה בצורה שלא תיאמן; כמה שאדם קיצוני יכול להשפיע על אג'נדה שלמה של מדינה, כשראש הממשלה נותן לו.

אראל מרגלית: הממשלה הזאת זונחת את הפריפריה ומזלזלת בה באופן דרמטי, כשהייתה אפשרות לתת להם בהוראת בג"ץ את אותו מתווה שהם ייחלו אליו.

אראל מרגלית: אבל לא רק את הפריפריה הממשלה הזאת מזניחה; העסקים הקטנים בירושלים היו פה היום בחוץ, ואני אומר לכם: נוכח המצב הביטחוני – אני ירושלמי, אנחנו בנינו פה את העיר הזאת אחרי האינתיפאדה השנייה בכוחות רבים ונתנו לה לעבור מעיר בצורה ומבוצרת לעיר פתוחה.

אראל מרגלית: ועכשיו, הפחד חזר לאנשים.

אראל מרגלית: וכשיש פחד, הם לא יוצאים לרחובות, הם לא קונים, והעסקים הקטנים נמצאים במצב קשה.

אראל מרגלית: אחרי "צוק איתן" נדרשנו כולנו לדרום והבאנו מתווה שנתן להם פתרון – לא מושלם, אבל נתן להם פתרון.

אראל מרגלית: מי שלא מבין שעכשיו החזית היא ירושלים ושמה שקורה ברחובות הוא לא פחות ממלחמה, מבחינת האפקט על העסקים הקטנים, חייב להתעורר ולהביא קרן חירום.

אראל מרגלית: כמו שהייתה לנו קרן של 1.5 מיליארד ב"צוק איתן", נשים 250 מיליון שקל בשביל ירושלים ובשביל המקומות האחרים שמודרים מכל מה שקורה, והמחזורים שלהם יורדים ב-90% או 80%.

אראל מרגלית: ואני אומר לכם שאחרי שמקומות נסגרים, אתם תיתנו יד להפוך את ירושלים לחברון שנייה ואת שוק מחנה-יהודה לרחוב השוהדא.

אראל מרגלית: ואנחנו אומרים לכם שבבטונדות בלבד לא פותרים ולא מנצחים.

אראל מרגלית: מנצחים בזה שהעסקים נשארים פתוחים ואנשים קונים.

אראל מרגלית: ואם לא תבינו את זה ותיתנו לעסקים להתמוטט, אתם תמוטטו הרבה מאוד מהחיוּת ומהפרנסה של אזרחי ירושלים.

אראל מרגלית: הקרב על ירושלים הוא הקרב על דמותה של מדינת ישראל, לא רק בהצהרות ריקות מתוכן אלא בעבודה אמיתית למען אזרחיה, שהיום זקוקים לכם.

אראל מרגלית: אל תטעו, מע"מ אפס פה ושם או הורדת 1% במע"מ – זה לא שאלה לא דברים טובים, אלה דברים חיוביים, אבל במדינת ישראל הם לא פותרים את הבעיות המרכזיות ולא נותנים שינוי אמיתי.

אראל מרגלית: ישבנו בוועדה, היו אתי, אני חייב לומר – חברי האופוזיציה עבדו כמו נמרים ביחד.

אראל מרגלית: אני רוצה לציין את חברי מיקי רוזנטל, שעשה עבודה נהדרת; את מנו טרכטנברג, את מיכל בירן, את שלי יחימוביץ, שהובילה את העניין של ששינסקי 2; את איתן ברושי, את סתיו שפיר; ממרצ אני רוצה לציין את חברתי הטובה זהבה גלאון, שאנשים פה – אני לא יודע מה כתבו בעיתון, שכאילו היא הביאה לזה ולזה?

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד לכם, שאם האופוזיציה לא הייתה נלחמת כאיש אחד על רופאים בפריפריה, שקיבלו 75 מיליון, ועל 170 מיליון שקל בשביל המסגרת – בשביל אנשים שיוכלו לקחת משכנתה לדירה הראשונה שלהם, וליתומים שמקבלים כל אחד 200,000 שקל, יתומים שאיבדו את שני ההורים שלהם, ולקרן תעסוקה בנגב, שמיקי רוזנטל כל כך נלחם עליה, ודאגנו שזה יהיה חלק מהתקנות, ועוד הרבה – ותנועות הנוער, שמיכל בירן נאבקה עליהן.

אראל מרגלית: אומרים לנו "תנועות הנוער" – כל מה שביקשנו זה שתנועות נוער מסוימות יושוו לתנועות הנוער של "בני עקיבא".

אראל מרגלית: זה מה שביקשנו, כדי שלא יפלו אותם לרעה, וגם על זה יש פה איזושהי צעקה.

אראל מרגלית: האופוזיציה כולה עבדה יחד, וגם אנשים מיש עתיד.

אראל מרגלית: אני חייב לציין את עפר שלח בנושא של תקציב הביטחון; ואת מיקי לוי, שנלחם כמו אריה בוועדת הכספים.

אראל מרגלית: אני חייב לציין את הרשימה המאוחדת – את באסל גטאס, שכל כך הרבה אנשים פה אוהבים להשמיץ ועשה עבודה חשובה, ואת אחמד טיבי, שעשה עבודה חשובה, ו-כן, הם עבדו יחד, שכם אל שכם, גם עם אורלי לוי וגם עם עודד פורר, שיושב פה, שגם הם עשו עבודה חשובה, וגם הם נאבקו על הדברים החשובים.

אראל מרגלית: וככה אפשר היה לעבוד – יחד, למען דברים חברתיים.

אראל מרגלית: אני רוצה גם לציין את חברי יושב-ראש הוועדה גפני, שחוץ מחלק מהכספים הקואליציוניים שהוא לקח, ועל זה יש לי ביקורת חמורה, נתן אפשרות לדבר על חלק מהחוקים ולהעלות אותם לדיון בצורה אמיתית.

אראל מרגלית: ופה אני מוריד בפניו את הכובע, כי חלק גדול מהחוקים היו הרבה יותר טובים, נכון, בתרומה מכרעת של חברים פה, באופוזיציה, אבל באופן כזה שיושב-ראש הוועדה נתן לדיון להתקדם, ועל זה אני אומר לו: כל הכבוד.

אראל מרגלית: ועכשיו, ראש הממשלה – תשימו לב באיזה מצב המשק נמצא – אדוני השר, תראו באיזה מצב המשק נמצא:

אראל מרגלית: הרי ברמה הפרטית יש ירידה של 50% בהשקעות הפרטיות; יש מינוס 4% – האטה במשק; העסקים הקטנים, 60,000 מהם נסגרו בשנה האחרונה; התעשייה במצב של קריסה – פתחו שלושה מפעלים חדשים בשנה האחרונה, והממוצע הוא 26 בדרך כלל; והמשק בהאטה.

אראל מרגלית: משק בהאטה זה כמו בן-אדם בדיכאון.

אראל מרגלית: הוא לא רוצה לקום בבוקר, הוא לא רוצה לפגוש חברים, והוא לא רוצה לעשות דברים חדשים.

אראל מרגלית: ככה נמצא המשק.

אראל מרגלית: ובמצב הזה של המשק, אין שר כלכלה.

אראל מרגלית: אין שר כלכלה.

אראל מרגלית: מי צריך לטפל במדען הראשי שצריך להשקיע בחממות בפריפריה?

אראל מרגלית: מי צריך לטפל ברשות ההגבלים העסקיים שצריכה לעשות סדר במונופולים, כשעדיין לוקחים על כל מוצר צריכה רגיל פי-שלושה או פי-ארבעה ממה שלוקחים באירופה ובארצות-הברית?

אראל מרגלית: מי צריך לטפל בתעשייה?

אראל מרגלית: מי צריך לטפל בכל אותם מנועי צמיחה שיכולים לתת תעסוקה ברמה?

אראל מרגלית: ואני שואל אתכם, עם יד על הלב, אדוני השר – הבת שלי גמרה את מכללת תל-חי עכשיו, אוניברסיטה – גומר סטודנט את המכללה בצפון, או גומרת סטודנטית את המכללה בדרום, אנחנו יכולים להציע להם מקום עבודה שמשקף את מה שהם למדו ונותן להם את האפשרות להישאר בצפון או בדרום?

אראל מרגלית: לא.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: כי המדינה הזאת מתייחסת לשעתיים נסיעה צפונה – פריפריה קוראים לזה פה.

אראל מרגלית: מה זה פריפריה?

אראל מרגלית: ברומא אני נוסע ב"אלפא רומיאו" עשר שעות צפונה, אני מגיע לפיימונטה, יש לי את ה"קיאנטי" שלי, את קבוצות הכדורסל, ולכולם הגאווה של הצפון.

אראל מרגלית: פה אני נוסע שעתיים צפונה – הגליל, שזה אחד המותגים החזקים של ישראל, קוראים לו פריפריה.

אראל מרגלית: פריפריה קוראים לו.

אראל מרגלית: זה לא שהאנשים שם מסכנים; אותו בחור שגומר את "אורט בראודה", הוא רוצה הזדמנות כמו מי שגומרת את הבין-תחומי בהרצליה, זה הכול.

אראל מרגלית: אבל אנשים לא יכולים לבד, הם צריכים עזרה, הם צריכים שהמדינה, יחד עם המנהיגות המקומית – והיום בכל מקום בארץ יש מנהיגים ברמה – תיתן להם יד ואפשרות להשקיע הרבה יותר, ובצורה הרבה יותר רצינית.

אראל מרגלית: אנחנו עומדים לאשר תקציב שהוא תקציב של כלום, ושר האוצר צריך להבין שהוא לא רק שר השיכון; אם הוא רוצה להיות שר השיכון – שפה הוא פועל, זאת דוגמה – אני לא יודע אם מה שהשר כחלון עושה בשיכון באמת יוריד את מחירי הדיור, אבל אני חייב לומר לכם, אני רואה אותו פועל, אני רואה אותו מקים קבינט דיור אמיתי, אני רואה אותו מטפל בבעיות.

אראל מרגלית: רבותי, את אותו הדבר צריך לעשות עם הכלכלה הישראלית, את אותו הדבר צריך לעשות עם הצמיחה, את אותו הדבר צריך לעשות עם מקומות תעסוקה, את אותו הדבר צריך לעשות עם צעירים, ומבוגרים, ובני 45 פלוס, ואנשים שרוצים לתרום.

אראל מרגלית: מעולם לא היה כישרון גדול יותר במדינת ישראל, ומעולם מצב העוני והפערים לא היה חמור יותר.

אראל מרגלית: לסיום אני אומר דבר אחד – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

אראל מרגלית: – – אני אומר משפט אחד.

אראל מרגלית: אנחנו מובילים את מדינות ה-OECD בחדשנות, ואנחנו מובילים את מדינות ה-OECD בעוני ילדים, של 30%, ובעוני מבוגרים, של 21%.

אראל מרגלית: ורוב העוני הזה, רוב הקושי הזה, נמצא בדרום הארץ, בצפון הארץ, באוכלוסייה הערבית, שהיום היא משכילה יותר מתמיד, ובאוכלוסייה החרדית, שבאמת רוצה להשתלב.

אראל מרגלית: אם לא ניקח את העניינים לידיים, עם יכולת של יצירת כלכלה ומקומות תעסוקה – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

אראל מרגלית: – – אנחנו נעשה תקציב לשקופים במקום תקציב לאנשים שרוצים לצמוח ולהצליח ולהיות חלק מהכלכלה היצירתית של מדינת ישראל.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – עשר דקות לרשותך.

נורית קורן: אני מאוד מבקשת לעמוד בזמנים.

אראל מרגלית: עמדתי.

נורית קורן: כמעט.

עיסאווי פריג': היה פרגון הדדי, זה בסדר.

נורית קורן: נכון, אבל גם לקואליציה אפשר לפרגן בוועדת הכספים, נכון?

עיסאווי פריג': משתדל.

נורית קורן: משתדל.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: בבקשה, לרשותך עשר דקות.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברים, למען האמת, זה תקציב שני שאני חווה בכנסת – –

נורית קורן: ששש.

עיסאווי פריג': – – פעם שעברה היה אותו תהליך, תקציב דו-שנתי.

עיסאווי פריג': ניהל את ועדת הכספים ניסן סלומינסקי, ועכשיו ניהל את ועדת הכספים גפני.

עיסאווי פריג': גפני אז היה בצד של האופוזיציה, ועכשיו היה בצד של הקואליציה.

עיסאווי פריג': ראיתי את יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני משני הכיוונים – מכיוון האופוזיציה ומכיוון הקואליציה.

עיסאווי פריג': עכשיו הוא עסוק בחלוקת דמי החנוכה שהם קיבלו, אני לא רואה אותו כאן, וחבל.

עיסאווי פריג': חברים, אתם זוכרים את הילד שצעק "המלך עירום"?

עיסאווי פריג': זוכרים את זה, נכון?

עיסאווי פריג': זה לא דבר – אז זה בדיוק מה שקורה בתקציב.

עיסאווי פריג': התקציב הזה הוא כמו הבגדים של אותו מלך, וזה עבודה בעיניים.

עיסאווי פריג': אני הסתכלתי בתחילת הדברים על הרפורמות בספר הרפורמות שחולק לנו.

עיסאווי פריג': לאורך כל הפרומו, לפני שדיברו על הרפורמות, שר האוצר וראש הממשלה ושות', היו מילות קסם שהשתמשו בהן כשדיברו על התקציב.

עיסאווי פריג': מה מילות הקסם האלה?

עיסאווי פריג': מנועי צמיחה, תחרותיות, מלחמה בעוני, יוקר המחיה – כולם פיזרו את המלל היפה הזה כדי לתת לגיטימציה למה שמחכה לנו.

עיסאווי פריג': וכל מלל יפה, שייכו לו רפורמה: אני רוצה להילחם ביוקר המחיה, אז אני צריך את רפורמת הקורנפלקס, המזון, שיהיה – נפתח, כי תחרות היא מילת המפתח.

עיסאווי פריג': מנועי צמיחה – מצאתי לה רפורמה.

עיסאווי פריג': אני אעבור אתכם על כמה מהרפורמות, ואנחנו נדבר על זה.

עיסאווי פריג': והדבר השני שקיבלנו – נפלאות חוק ההסדרים.

עיסאווי פריג': נפלאות חוק ההסדרים, חברים – חוק ההסדרים – היום זה יום ההולדת ה-30 של חוק ההסדרים.

עיסאווי פריג': אז ביום ההולדת הזה צריך לחלק יותר סופגניות, יותר דמי חנוכה.

עיסאווי פריג': אז לעמוד בתור – שרים, ח"כים, כל אחד יקבל את המנה שלו, זה 30 מיליון, זה 10 מיליון, זה איזה 15 מיליון – קיבלו.

עיסאווי פריג': יום הולדת 30, אז מגיע לכם.

עיסאווי פריג': קיבלנו רפורמה, קיבלנו נפלאות חוק ההסדרים, וקיבלנו טייס אוטומטי של נערי האוצר לחבר את התקציב.

עיסאווי פריג': הטייס האוטומטי הזה – גם בדרך הוא טעה.

עיסאווי פריג': טעה בטעות טכנית, נימקו לנו את זה, בטעות של 3 מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': נעלמו לנו איפשהו, לא שמנו לב.

עיסאווי פריג': אז הטייס הטכני לא הצליח למצוא את האיזון הזה.

עיסאווי פריג': זה מראה לנו שכשאני אומר לכם "עבודה בעיניים" – זה באמת עבודה בעיניים.

עיסאווי פריג': התקציב הוא עבודה בעיניים; זה מספרים שרצים כמו טייס אוטומטי, ועל הדרך, כדי שאני אעביר אותו, אני אחלק את דמי החנוכה שחילקתי ואני אביא כאילו כמה רפורמות, שנעבור בקצרה על הרפורמות, ובשם האידיאולוגיה.

עיסאווי פריג': זה המתכון.

עיסאווי פריג': ואני שואל את עצמי: האם המספרים – תראו איזה ערימות בצהוב, לא חבל על הנייר הזה?

עיסאווי פריג': לא, אני שואל, לא חבל?

עיסאווי פריג': תראה איזה ערימות.

עיסאווי פריג': כנסת ירוקה אנחנו רוצים.

נורית קורן: בסדר, אבל יש 32,000 הסתייגויות, שזה סיפור.

עיסאווי פריג': כן, אני רואה.

עיסאווי פריג': אני רואה.

נורית קורן: זה האופוזיציה.

אראל מרגלית: אפשר היה לשים אותן במחשב.

עיסאווי פריג': ובסוף מביאים לנו תקציב, ואני שואל: האם זה באמת מה שיהיה ב-2016?

עיסאווי פריג': אני אומר לכם שלא.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד שהניסיון אומר לא.

עיסאווי פריג': הניסיון אומר לא, כי יש מגבלות.

עיסאווי פריג': בוא ניתן להם, הנייר סובל את הכול.

עיסאווי פריג': אבל בזמן הביצוע נמצא להם את החסמים.

עיסאווי פריג': נמצא להם את החסמים.

עיסאווי פריג': הרי שם המשחק הוא חסמים: חסם תזרימי, חסם משפטי, חסם גירעוני; אין צמיחה, משק באי-ודאות.

עיסאווי פריג': נמצא את החסם.

עיסאווי פריג': אז בוא נשחק את המשחק הדמוקרטי, נרוץ עם זה, ובזמן הביצוע נמצא את הדרך.

עיסאווי פריג': מתאים לנו – נשחרר; לא מתאים – לא נשחרר.

עיסאווי פריג': והרי אנחנו, אחד המושגים שמשתמשים בהם כל הזמן, מושג הבריכה.

עיסאווי פריג': יש בריכה שכל הכסף מתנקז לשם, ומהבריכה הזו התקציב מתחלק.

עיסאווי פריג': חברים, כל דמי החנוכה שחילקתם לחברים, הרי זה יבוא מאיזשהו מקום.

עיסאווי פריג': אתה לא יכול לתת, לתת, ולא לקחת ממקום אחר.

עיסאווי פריג': אז המציאו לנו את ההמצאה, עושים קיצוץ רוחבי, יפה.

עיסאווי פריג': קיצוץ רוחבי, כדי לתת לזוהר ולתת לאמסלם ולתת לכל מיני, ראיתי בעיתון, כל מיני דמי חנוכה.

אראל מרגלית: תאמין לי, את הרוב לא ראית.

אראל מרגלית: בעיתון הם שמו רק קצת.

עיסאווי פריג': לא ראיתי, וזה המדאיג.

עיסאווי פריג': אז הראו לנו את העזים.

עיסאווי פריג': עושים קיצוץ רוחבי.

עיסאווי פריג': ואם לא יספיק נעשה שוב קיצוץ רוחבי.

עיסאווי פריג': בא גפני, עומד כאן, ומה אומר גפני?

עיסאווי פריג': אני מבקש את תמיכת בית-הנבחרים בחוק ההתייעלות הכלכלית ובחוק התוכנית הכלכלית.

עיסאווי פריג': על איזו תוכנית כלכלית אתה מדבר?

עיסאווי פריג': על איזו תוכנית כלכלית, מר גפני, אתה מדבר?

עיסאווי פריג': אתה מדבר על טייס אוטומטי ורפורמות, קומבינות ודמי חנוכה שמשלמים לחבר כנסת לפי מידת הלחץ שלו.

עיסאווי פריג': לזה אתה קורא תוכנית כלכלית?

עיסאווי פריג': איזו תוכנית כלכלית?

עיסאווי פריג': מה היעדים שלך?

עיסאווי פריג': וכשאתה עושה לי קיצוץ רוחבי בכל המשרדים, מי משלם את הקיצוץ הרוחבי?

עיסאווי פריג': מי שאין לו מרפקים?

עיסאווי פריג': מי שאין לו קבוצות לחץ?

עיסאווי פריג': ומי שיש לו קבוצות לחץ מקבל כסף שאני צריך להביא ממקום אחר?

עיסאווי פריג': שיום חינוך ארוך יחכה, אני צריך לרצות את סמוטריץ בכמה מיליונים.

עיסאווי פריג': שיחכה יום חינוך ארוך, מה בוער?

עיסאווי פריג': מה בוער?

עיסאווי פריג': החברה הערבית, שתחכה.

עיסאווי פריג': הרי נבטיח לה, אבל נמציא לה חסמים.

עיסאווי פריג': אז מכאן, חברים, תקציב זה "שמור לי ואשמור לך".

עיסאווי פריג': אני קורא לזה "תקציב לשמור על סטטוס קוו קואליציוני".

עיסאווי פריג': חברים, תנו לי לעבור את זה.

עיסאווי פריג': בזמן שנותר לי אני רוצה להתייחס לרפורמות.

עיסאווי פריג': לא הספקתי להשתתף בכל נפלאות חוק ההסדרים בוועדות, וחברי הוועדות כאן עלו ונתנו כל אחד את הזווית שלו – איך שהוא רואה את זה.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתייחס לרפורמה שלקחתי חלק בדיונים עליה בצורה מסיבית; אחד מהם מה שנקרא חוק הבנקאות.

עיסאווי פריג': חוק נאוי, אני קראתי לו.

עיסאווי פריג': תקשיבו, חברים.

עיסאווי פריג': חוק הבנקאות הזה זה שוד לאור היום – זה לאפשר גיוס כספים מהפנסיה של כל אחד ואחד מאתנו תחת המסווה של תחרות, כדי להגדיל תחרות כסף בשוק.

עיסאווי פריג': המציאו חוק כדי לאפשר לגייס 2.5 מיליארד שקל לשתיים-שלוש חברות בורסאיות, בטענה שזה יביא ליותר תחרות ויביא ליותר כסף בשוק.

עיסאווי פריג': לאן הכסף הזה הולך?

עיסאווי פריג': לכותרת "עסקים קטנים".

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, מה זה עסק קטן?

עיסאווי פריג': על-פי הצעת החוק הזו, עסק קטן – שיש לו מחזור 100 מיליון שקל.

עיסאווי פריג': מחזור של 100 מיליון שקל זה עסק קטן, ולשם כך אני משאיר לו את 2.5 מיליארד השקל.

עיסאווי פריג': זו גנבה לאור היום, זו גנבה לאור היום, זו גנבה לאור היום – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

עיסאווי פריג': – – וימים יגידו.

עיסאווי פריג': אמרו שההיסטוריה תשפוט?

עיסאווי פריג': גם ההיסטוריה תשפוט.

עיסאווי פריג': היו רפורמות?

עיסאווי פריג': היו רפורמות.

עיסאווי פריג': התוצאות יגיעו ונראה, ונמצא את הדרך.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

עיסאווי פריג': לשם כך, חברים, אני קורא לכם להתנגד לתקציב.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

נורית קורן: לרשותך עשר דקות.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, במשך חודשים רבים ניהלנו מגעים, משא-ומתן, מול האוצר, מול אגף התקציבים, מול שר האוצר, ראשי הציבור הערבי.

אחמד טיבי: הקמנו צוות מיוחד המורכב מכמה ראשי מועצות מקומיות מוכשרים, מקצועיים, מכירים את המאטריה היטב, יחד עם אנשי מקצוע, תקציבאים.

אחמד טיבי: מדי פעם חברי הכנסת של הרשימה המשותפת, לרבות חברי ועדת הכספים, חבר הכנסת באסל גטאס ואנוכי, ושאר חברי הכנסת של המשותפת, נטלו חלק במפגשים האלה מול האוצר, מול השרה גילה גמליאל, מול נשיא המדינה שמגלה מעורבות חיובית בנושא הזה.

אחמד טיבי: המפגש האחרון עם הנשיא התקיים היום בבוקר.

אחמד טיבי: נכחו בו חברי מאזן גנאים, ראש הוועד הארצי של הרשויות; מודר יונס, ראש מועצת ערערה, שנמצא כאן – אני מברך אותך; עאדל בדיר, ראש עיריית כפר-קאסם; עלי עאסלה אבו חסיין, עראבה; אדגר דקואר, פסוטה.

אחמד טיבי: לפני שעה קלה הייתה פגישה דומה עם שר הפנים סילבן שלום והמנכ"לית, כדי להציג בפניו את הדרישות.

אחמד טיבי: כבר בהתחלה הוצג למשרד האוצר, לשר, למר אמיר לוי, ראש אגף תקציבים, נייר עבודה עם הדרישות המקצועיות העדכניות לחמש השנים הקרובות, סך 32 מיליארד שקל לחמש שנים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: הם אמרו שזה הרבה, ונקבו במספרים מוקטנים, מצומקים.

אחמד טיבי: לפני כחודש הייתה כוונה להשבתה כללית של היישובים הערביים.

אחמד טיבי: היה טיפול במשככי כאבים, אקמול.

אחמד טיבי: הובטח שיהיה כסף תוספתי ל-2016, במקביל לתוכנית שמשרד האוצר הודיע לנו אז שהוא שוקד על פיתוחה, לרבות על-ידי מר אמיר לוי, ראש אגף תקציבים, שיש לו כוונות טובות.

אחמד טיבי: אנחנו מדברים על שני דברים מקבילים: גם מקשיבים, מנהלים משא-ומתן, מציעים, מסכימים, לא מסכימים, לתוכנית החומש הזאת, של משרד האוצר, שהובטח לנו כי היא תאושר בהצעת מחליטים בישיבת הממשלה כבר באוקטובר, ולא הוא – הדבר הזה לא יצא אל הפועל.

אחמד טיבי: עכשיו אומרים לנו: נעשה את זה אחרי התקציב, לפני סוף השנה.

אחמד טיבי: הוצעו שם דברים בכיוון הנכון; יש דברים שלא מספקים.

אחמד טיבי: אגב, נדמה לי, בחוק ההסדרים, לראשונה, גם עבר בוועדת הפנים פרק על תכנון ובנייה – רישום מקרקעין.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אתה משתתף בוועדה הזאת, הצבעת עבורה.

אחמד טיבי: צעד בכיוון הנכון, אבל זה לא מספיק.

אחמד טיבי: הפער הקיים בין יישובים יהודיים ליישובים ערביים הוא פער עשורים מבחינת תשתיות, מבחינת צרכים.

אחמד טיבי: יש התעלמות של משרד האוצר מהדרישות העיקריות של ראשי הרשויות, והן בעיקר מענקי איזון, כדי לצמצם את הפער הקיים.

אחמד טיבי: אז האוצר אומר: לא.

אחמד טיבי: גם משרד הפנים אומר: אתם צודקים, הנוסחה הקיימת של מענקי האיזון פוגעת בערבים, אבל לא נשנה אותה.

אחמד טיבי: אז מה הציעו ראשי הרשויות גם לאוצר?

אחמד טיבי: דרישות מינימום, עיסאווי, דרישות מינימום.

אחמד טיבי: מה הן דרישות המינימום?

אחמד טיבי: 1.4 מיליארד שקל, שמחולקים כדלקמן:

אחמד טיבי: מענקי איזון – 500 מיליון שקל לשנה; מענקי פיתוח – 200 מיליון שקל; סבסוד פיתוח קרקע מדינה – 400 מיליון שקל; מבני ציבור – 300 מיליון שקל לשנה – 1.4 מיליארד.

אחמד טיבי: זה הכול.

אחמד טיבי: לכן, הצעות שהן רחוקות מאוד מדרישות המינימום האלה יהיו אקמול ויחס לא רציני לדרישות הצודקות.

אחמד טיבי: אגב, כל מי שנפגשו אתו ראשי הרשויות ונציגי הרשימה המשותפת, אמרו: אתם צודקים.

אחמד טיבי: עפר, כולם אומרים: אתם צודקים.

אחמד טיבי: ההחלטה בסוף – כלום.

אחמד טיבי: בכל זאת לסמוטריץ יש יותר השפעה.

אחמד טיבי: אולי גם לאורן חזן.

אחמד טיבי: יכול להיות שהוא יודע להציג את זה בצורה יותר מושכלת, יותר משכנעת.

אחמד טיבי: חלק מחברי הקואליציה תמיד סובלים – –

תמר זנדברג: – – –

אחמד טיבי: – – אני מדבר בתור רופא, אני לא מקל ראש בתסמינים כאלה – ערב התקציב מתפרץ במליאת הכנסת וירוס מיוחד במינו שלא היה מוכר קודם – –

איילת נחמיאס ורבין: ושמו?

אחמד טיבי: – – שנבדק, והתברר שמדובר במוטציה של וירוס קודם – –

איילת נחמיאס ורבין: נו, ו-?

אחמד טיבי: – – הפוגע אך ורק בחברי קואליציה.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, ושמו?

איילת נחמיאס ורבין: שמו בישראל?

עפר שלח: בשיחה אחת של כסף הוא מסתדר.

איילת נחמיאס ורבין: ושמו?

אחמד טיבי: קוראים לו, עכשיו מצאתי את השם: "קואליויר".

אחמד טיבי: שום משחה לא יכולה לטפל – –

מיקי רוזנטל: יש לו מוטציה – "היעדריטיס".

מאיר כהן: יש לו גם תרופה גנרית.

אחמד טיבי: – – אחד מהתסמינים הוא היעדרות.

עפר שלח: נבצרות.

אחמד טיבי: חלקם נבצרים, חלקם מגיעים לבית-החולים, חלקם מגיעים למיון.

מיקי רוזנטל: חלקם מנוטרלים.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אחמד טיבי: אנחנו לא נעשה את זה.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: אנחנו באופוזיציה; ב.

אחמד טיבי: אנחנו ערבים, שגם אם לא מקשיבים – כל הממשלות, לא רק הממשלה הזאת – לאורך שנים לא מקשיבים לתביעות הצודקות – האזרחיות.

אחמד טיבי: אתמול הגענו לוועדת הכספים – גם ראשי הרשויות, גם חברי באסל גטאס ואוסאמה סעדי, ואנוכי, והצגנו את הדרישות.

אחמד טיבי: אמרנו, אתם מאשימים אותנו כל הזמן, שלא בצדק, שאנחנו עוסקים בדברים גלובליים מזרח-תיכוניים.

עיסאווי פריג': – – –

אחמד טיבי: אנחנו יום-יום, עיסאווי, יום-יום, עוסקים בנושאים של התקציב.

אחמד טיבי: ומי מתנגד?

אחמד טיבי: מי מכשיל אותנו?

אחמד טיבי: הממשלה.

אחמד טיבי: לזכותם של רבים מחברי הכנסת, מהקואליציה ומהאופוזיציה, כולם אמרו: נכון; לאחרונה – הם אומרים – לאחרונה, הח"כים הערבים עוסקים בנושא התקציב, התשתיות והיישובים הערביים; פקחו את עיניהם.

אחמד טיבי: אבל מה בסופו של דבר – זה מביא מזור?

אחמד טיבי: זה משנה את החלטת משרד האוצר?

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: נדרשת החלטה אמיצה של שר האוצר משה כחלון, שמאז שהוא בתפקיד נפגשתי אתו כמה פעמים, והוא מגלה רצון להקשיב.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים שהרצון להקשיב יתורגם לרצון לממש, לבצע, לעשות.

עיסאווי פריג': ומה גפני?

עיסאווי פריג': גפני חבר טוב שלך.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, הוא מהחוליות החיוביות בשרשרת היעדר-המזון הקיימת לגבי הציבור הערבי.

אחמד טיבי: כלומר, אתמול הוא הפסיק את הישיבה, התקשר, עשה טלפונים, ואמר: התביעות של הציבור הערבי הן תביעות צודקות.

אחמד טיבי: כמובן, יש לי אספירציה – יכול להיות שאני מגזים, יכול להיות שאני מדמיין לעצמי, יכול להיות שאני לא רציונלי; אני רוצה, שואף, שגפני ינהג בדרישות האלה כאילו היו שלהם.

אחמד טיבי: יכול להיות שאני לא עם רגליים על הקרקע כשאני אומר את הדברים האלה.

אחמד טיבי: אבל אני שואף – אני מנסה לדבר אתו, מנסה לדבר עם שר האוצר.

אחמד טיבי: חברי, כל אחד מדבר עם כל שר שהוא פוגש שנוגע בדבר.

אחמד טיבי: ממשיכים לנסות, מנסים לגייס אנשים גם מהאופוזיציה, גם מהקואליציה – אלה דרישות מינימום צודקות כדי שהאזרח ירגיש שמקשיבים לתביעות שלו, ברהט, בטייבה, בסח'נין, באום-אלפחם ובכל מקום ביישובים הערביים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: האם יש מישהו שגם שומע וגם מקשיב?

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אחמד, אני מורידה את הדוכן אחריך.

אחמד טיבי: – – –

תמר זנדברג: חברות וחברים, 600 מיליון שקלים – עלות הכספים הקואליציוניים – וגם האופוזיציוניים, אני חייבת להגיד – כמובן הרבה פחות – שהממשלה חילקה כדי להעביר את התקציב הזה.

תמר זנדברג: הייתי אומרת – ואפשר לקרוא לזה שוחד חוקי לא תקין, בעייתי, הגם שלראשונה בתולדות המדינה הוא שקוף – וגם את זה צריך להגיד.

תמר זנדברג: אני חושבת שלאף אחד מאתנו לא הוסיפו כבוד הרשימות האלה שכתוב בהן שם חבר או חברת הכנסת והכספים – למה זה יועד.

תמר זנדברג: אנחנו כולנו היינו רוצים תקציב עם חזון, שמוביל את מדינת ישראל לכיוון חיובי, שמחלץ אותנו מהמשברים שישראל נתונה בהם – כל מיני סוגים של משברים, החל במשבר הדיור, דרך משבר יוקר המחיה והמזון, ואפילו עד המשבר הביטחוני והפוליטי.

תמר זנדברג: אבל לממשלה יש צרכים, היא חייבת לשרוד, אם עד עוד 24, 48, 50-ומשהו שעות – סליחה, אני לא טובה בחשבון – התקציב לא עובר, הממשלה נופלת, הכנסת מתפזרת והולכים לבחירות.

תמר זנדברג: ולכן, אמרו את זה לפני חברי שהובילו את המאבקים בוועדת הכספים באופוזיציה – אני חייבת לציין את חבר הכנסת אראל מרגלית, חברת הכנסת זהבה גלאון וחברינו הנוספים – דיברו על היעדר החזון, דיברו על היעדר התוכנית, היעדר הבשורה, תקציב של הישרדות פוליטית ותו לא, שלפעמים, וזה מתבטא בעיתונות בצורה מאוד ברורה, מגיע למחוזות האבסורד, שאם הם לא היו עצובים הם בטח היו מצחיקים.

תמר זנדברג: אקריא לכם רק חלק מהם: פוריות כשרה כהלכה; תרבות תורנית; שמירת שטחים פתוחים בגדה המערבית – סליחה, יהודה ושומרון קוראים לזה – יש מישהו שמשום-מה נזכר בעקרונות שמירת הטבע שלו תמיד מעבר לקו הירוק; שמירה על שירותי דת; קשרים דתיים ורוחניים – מישהו יכול להסביר לנו למה הכוונה?

תמר זנדברג: – תרבות יהודית; לימודי תורה פורמליים; לימודי תורה לא פורמליים; פרס מפעל הדתות – כסף נורא חשוב, אני רק לא בטוחה אם התקציב לתחזוק קברי צדיקים נכלל בספירה הזו או שהוא שייך לספירה של לפני שבועיים, זה לא ברור.

מאיר כהן: הוא בתקציב.

תמר זנדברג: עכשיו, כל זה, כל החבילה הזאת, יחד עם עוד מטרות צודקות וראויות לטובת כלל הציבור הישראלי – 600 מיליון שקל, מתוך תקציב של למעלה מ-400 מיליארד.

תמר זנדברג: וזה – אני אומרת לנו, גם לחברים בקואליציה, שהשיגו כמה הישגים, וגם לנו באופוזיציה, שהשגנו כמה הישגים – אפילו לא מעוגן בבסיס התקציב.

תמר זנדברג: כלומר, אנחנו, בשביל פירורים – לנו באופוזיציה כמובן לא הייתה ברירה, התקציב עובר גם בלעדינו, זה לא כל כך משנה, אבל את הפירורים המסכנים האלה שקיבלו חברי הכנסת, איזה סוכריות, איזה זירעונים שפוזרו בשדה, בעוד שספר התקציב שמונח כאן לפנינו ושבעוד יומיים אנחנו נתחיל להצביע עליו כולל טייס אוטומטי, הרבה כלום ושום דבר, הרבה הישרדות פוליטית, כבר אמרנו, הרבה תקציב ביטחון פיקטיבי, שאומרים לנו כבר היום שרגע אחרי הוא כבר ישונה ללא הכר.

תמר זנדברג: אבל הוא כולל גם הרבה מאוד פגיעות, שהן אלה שנכנסו לספר, ובניגוד להישגים, שהם בני-חלוף, הפגיעות הן אלה שנכנסו לספר והולכות ללוות אותנו לדורות.

תמר זנדברג: לשנים ולדורות קדימה.

תמר זנדברג: אני רוצה להתייחס לאחת הפגיעות הכי חמורות ואולי אפילו הכי שקופות מכולן, שעברה ככה – למעט איזה כמה טורי פרשנות תיאורטיים והגיגיים בעיתונות הכלכלית, עברה מתחת לרדאר כמעט בלי רעש, והיא אולי הפגיעה החמורה ביותר, שקצה קרחון שלה נמצא עכשיו בספר התקציב, חלקה נמצא בשורה של פגיעות שכבר התרחשו בשנים האחרונות וחלקה בפגיעות נוספות שעוד צפויות להגיע בשנים הקרובות.

תמר זנדברג: מדובר בנושא כל כך משעמם, כל כך משמים, כל כך לא סקסי, כל כך לא מעניין, אף אחד לא נפגע ממנו כרגע וגם אף אחד לא מרוויח ממנו כרגע; אין איזה קברי צדיקים ציוריים שחברי הכנסת החילונים יכולים לרדוף אחריהם, וגם אין איזה מנגנון העברה תקציבי של חטיבה להתיישבות; אין איזה מנגנון שחברי ועדת הכספים, אנחנו, יכולים להתנפל עליו, בצדק כמובן, כמוצאי שלל רב.

תמר זנדברג: אין שום דבר כזה.

תמר זנדברג: זה נושא כל כך רע, שמרוב שהוא רע, הדבר היחיד שאפשר לעשות אתו זה להחביא אותו בתוך משהו משעמם – ואני מדברת על הפנסיה.

תמר זנדברג: הפנסיה זה נושא מאוד משעמם.

תמר זנדברג: נורא משעמם.

תמר זנדברג: כך שגם אם קורה בה משהו רע, אף אחד לא מתעניין בו.

תמר זנדברג: אבל מי שהולך לסבול זה דורות שלמים קדימה, החל מהדור שלי, או אולי טיפה יותר מבוגר ממני, והרבה מאוד דורות קדימה, צעירים ממני, כשכבר היום, בגלל הסכום הנמוך של קצבאות הזיקנה, ישראל מובילה את ממוצע ה-OECD בשיעור הקשישים העניים.

תמר זנדברג: רק לסבר את אוזנכם, בשעה ששיעור העוני הממוצע בקרב בני 65 ומעלה ב-OECD הוא 12.8%, בישראל שיעור הקשישים העניים היום עומד על 23%.

תמר זנדברג: לאור משבר הפנסיה שצפוי לדור שלי והלאה, חברות וחברים, אני חייבת לשתף אתכם בבהלה אמיתית שצריכה לאחוז בנו, כי שיעור המבוגרים העניים עומד לזנק ממש בקרוב, וזה אם אתם מתייחסים לטווח של 15, 20 או 25 שנה כ"ממש בקרוב".

תמר זנדברג: אני בטוחה שאם נשאל מבוגרים מאתנו כמה זמן עבר מאז שהם היו בני 40 ועד שהם היו בני 65, הם יגידו שזה עבר ככה; זה ממש ממש קרוב.

תמר זנדברג: זה לא הזמן להיכנס לשיעור היסטוריה – למה זה קרה.

תמר זנדברג: יש כאן בבית אנשים שבקיאים ממני בנושא שורשי המשבר בשנות ה-90 – התבגרות האוכלוסייה, עלייה בתוחלת החיים, יחד עם פער בלתי ניתן להסבר ובלתי ניתן לגישור בין היקף ההפקדות והיקף הקצבאות, יחד עם נסיבות מקרו-כלכליות שהביאו למה שמכונה "המשבר האקטוארי", שהביא בשנות ה-90 לרפורמה רדיקלית בקרנות הפנסיה, למעבר לקרנות חדשות בתנאים גרועים בהרבה ולהפסקת הכניסה לפנסיה התקציבית.

תמר זנדברג: כל זה ידוע.

תמר זנדברג: אבל עדיין הולכת ומתרגשת עלינו פגיעה נוספת, שמאיימת מעבר לפגיעה שכבר קרתה ושאנחנו עוד איכשהו התחלנו להתמודד אתה, פגיעה שמאיימת על דור שלם.

תמר זנדברג: בתקציב הזה מובא בפנינו דבר קטן, קטנטן, לא משנה להרבה אנשים – יושבת כאן אורלי לוי, את יודעת בדיוק על מה אני מדברת, לכן את מחייכת ומהנהנת – פגיעה בהטבת המס לבעל השכר הגבוה.

תמר זנדברג: פעם היה פטור ממס עד פי-ארבעה מהשכר הממוצע במשק, זה ירד לפי-שלושה, בהסכמת ההסתדרות, ועכשיו זה פי שניים-וחצי.

תמר זנדברג: האוצר אומר: לא נורא – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, בהצעת התקציב המקורית היה פי-שלושה – –

תמר זנדברג: פי-שלושה, נכון.

אורלי לוי אבקסיס: – – אבל תוך כדי הדיונים חיפשו כסף בשביל לשלם את ההסכמים הקואליציוניים החדשים – – –

תמר זנדברג: יפה, בדיוק, לשם אני חותרת.

תמר זנדברג: עכשיו, מה אומר לנו האוצר?

תמר זנדברג: האוצר אומר לנו שתהיה פגיעה לא משמעותית בנטו, של כמה מאות שקלים בלבד, למקבלי השכר הגבוה.

תמר זנדברג: מישהו בדק את זה?

תמר זנדברג: היה איזה מודל כלכלי?

תמר זנדברג: מישהו יודע האם באמת תהיה פגיעה לא-משמעותית בנטו או שתהיה פגיעה בחיסכון?

תמר זנדברג: יש איזה מודל אקטוארי?

תמר זנדברג: מישהו בדק?

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: הביאו.

תמר זנדברג: מה גובה הפגיעה החדשה זאת, ההפחתה מפי-שלושה לפי שניים-וחצי מהשכר הממוצע במשק?

תמר זנדברג: הופ, חצי מיליארד שקל.

תמר זנדברג: הסכום הזה נשמע לכם מוכר?

תמר זנדברג: כרגע תיארתי את אותם פירורים, מה שקראתי להם, את אותן סוכריות בנות-חלוף שניתנו, בגובה 600 מיליון.

תמר זנדברג: ופתאום יש קיצוץ בגובה חצי מיליארד.

תמר זנדברג: הופ, זה סכום דומה מדי, לא?

תמר זנדברג: רק שאותם 600 מיליון מחולקים השנה, ומה שנקרא, חולפים עם הרוח; אבל החצי-מיליארד הזה נשאר בבסיס התקציב לדור-דור, וכשאני וחברי ובני גילי וצעירים ממני, כולל כאן, בני הדורות הצעירים שנכנסו לכנסת לאחר שתי מערכות הבחירות האחרונות – בדור שלנו תהיה צניחה משמעותית ברמת החיים.

תמר זנדברג: אם היום יש 23% קשישים עניים, אנחנו צופים עלייה דרמטית, דרסטית, במספר הקשישים העניים, שזה אנחנו, כשאנחנו נפרוש ונזדקן.

תמר זנדברג: אז יש כמה הצעות – מפאת קוצר הזמן אני לא רוצה להיכנס – שמתגלגלות כרגע, ואני חושבת שגם בבית הזה כדאי שאנחנו נפסיק להסתכל עד לקצה האף בלבד ונסתכל טיפה איזה עשור, שניים, אולי שלושה קדימה, כי זה באמת מגיע יותר מהר ממה שזה נראה.

תמר זנדברג: אבל אין את החשיבה הזאת פה, ובאמת הייתה כאן הסתכלות לקצה האף בלבד.

תמר זנדברג: כל הפתרונות המוצעים כרגע בתחום הפנסיה מסתכלים מה נעשה עם הפורשים היום, עם הפורשים בחמש השנים הקרובות, כדי שלא נעמוד מול שוקת שבורה.

תמר זנדברג: ואת כל זה מממנים אנחנו, החוסכים הצעירים.

תמר זנדברג: הכול.

תמר זנדברג: אבל מה יקרה כשאנחנו נגיע לגיל פרישה?

תמר זנדברג: מה אנחנו יודעים?

תמר זנדברג: איך אמר לא מזמן בכיר באוצר?

תמר זנדברג: מי יודע אם תהיה מדינה עוד 30 שנה.

תמר זנדברג: ומה יעשו החוסכים לפנסיה עוד 30 שנה, העובדים שיפרשו עוד 30 שנה?

תמר זנדברג: את זה אף אחד לא יודע.

תמר זנדברג: אז היום מה שנעשה בתקציב הזה הוא חמור במיוחד, כי לא רק שהחוסכים הצעירים מממנים את ציבור הפורשים העכשווי, או המיידי, בשנים הקרובות, אלא היום ציבור החוסכים העכשווי, כלומר ציבור הפורשים העתידי, מממן את המטרות הקואליציוניות אד-הוק שחולקו אך ורק בשביל להעביר את התקציב.

תמר זנדברג: או אם תרצו, במילים אחרות, העתיד שלנו, של דורות שלמים, נשדד בשביל קברי צדיקים והפריה כשרה לפסח.

מאיר כהן: תודה רבה.

תמר זנדברג: ואני שואלת אתכם – – –

אורלי לוי אבקסיס: עושים הפריה – – –

תמר זנדברג: סליחה, כשרה על-פי ההלכה.

תמר זנדברג: ואני רוצה לומר לכם שאין – –

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג, זמנך עבר.

תמר זנדברג: – – חוסר תכנון, אין היעדר חזון, אין פגיעה יותר משמעותית מאשר הימור על הדורות הבאים בשביל הישרדות קואליציונית קצרת טווח.

תמר זנדברג: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

מאיר כהן: חבר הכנסת יאיר לפיד – בבקשה, אדוני.

יאיר לפיד: יושבים לנו שם חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ומנסים להבין למה לא רק המליאה ריקה, אלא יש איזו תחושת ריקנות כוללת סביב התקציב הזה.

תמר זנדברג: למה נכנסת רק עכשיו?

יאיר לפיד: והתשובה היא שבדרך כלל התקציב הוא מצב שבו הממשלה מנסה לעשות משהו, והיות שהממשלה מנסה לעשות משהו, האופוזיציה יש לה הזדמנות להתנגד, כי זה תפקידה של האופוזיציה.

יאיר לפיד: הממשלה תעשה משהו והאופוזיציה תתנגד.

יאיר לפיד: במקרה הזה הממשלה לא מנסה לעשות שום דבר, אז לאופוזיציה אין כל כך למה להתנגד.

יאיר לפיד: היא לא מנסה לשפר את חיי האזרחים בשום צורה שהיא, היא לא מנסה לשפר את הכלכלה בשום צורה שהיא; היא לא מנסה לעזור לאימהות חד-הוריות; היא לא מנסה להגדיל את הצמיחה.

יאיר לפיד: היא לא מנסה לעשות כלום.

יאיר לפיד: הם לקחו המון כסף וחילקו אותו אחד לשני ואמרו: תודה רבה, זה מבחינתנו תקציב, והלכו לדרכם.

יאיר לפיד: וכשמישהו לא מנסה לעשות שום דבר למען אזרחי ישראל, אז האופוזיציה אומרת: רגע, אז נגד מה אני אמורה להיות?

יאיר לפיד: אין פה, לא קורה כלום.

יאיר לפיד: זה תקציב שבו לא קורה שום דבר, והיות שלא קורה שום דבר, אין לנו כל כך למה להתנגד, חוץ מלעובדה שלא קורה שום דבר.

יאיר לפיד: אני לפני ארבע שנים עמדתי במקומות אחרים ואחר כך פה ואמרתי: איפה הכסף?

יאיר לפיד: והכוונה הייתה: מה קורה עם תשלומי המסים של אזרחי ישראל?

יאיר לפיד: ואז נבחרנו ונכנסנו וגילינו את המספרים והתברר איפה היה הכסף: הוא חולק בחגיגה בזבזנית מחרידה שיצרה בור תקציבי של 39 מיליארד שקל, עם גירעון של 4.5%, שזה היה עם תחזית של 5.5%, עם אבטלה שזינקה ל-6.5%, עם צמיחה שהתחילה להידרדר, והיינו באזור אסון והתברר איפה הכסף.

יאיר לפיד: ואז היה תהליך של יותר משנה של שיקום ומניעה של זה שמדינת ישראל תיכנס למצב של יוון, והצלנו את הכלכלה הישראלית.

מאיר כהן: אנחנו מנהלים ישיבה בלי שר תורן, או שהוא מסתתר באיזו פינה?

יאיר לפיד: איפה השר התורן?

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: תמשיך, אנחנו נדאג לשר התורן.

יאיר לפיד: הבנתי.

יאיר לפיד: השרה שקד פה?

יאיר לפיד: נכון, השרה שקד שם, והיא נראית לי מרותקת.

קארין אלהרר: היא מתחבאת, לא נעים לה לשמוע.

מאיר כהן: תמשיך, אדוני.

מאיר כהן: השרה שקד – – –

עיסאווי פריג': – – – 39 מיליארד – – –

יאיר לפיד: לא, לא.

יאיר לפיד: אני זוכר, אני זוכר.

יאיר לפיד: מדובר ביותר משנה מחיי, חבר הכנסת פריג'.

יאיר לפיד: אין שום חשש שאני אשכח את זה.

יאיר לפיד: ואז עשינו תהליך ארוך של הצלת הכלכלה הישראלית והחברה הישראלית ושיקום, שדווקא מאוד הצליח, ובסופו ביום שעזבתי את משרד האוצר לא היה יותר 39 מיליארד שקל של בור תקציבי; הגירעון היה 2.6%; האבטלה הייתה מהנמוכות בתולדות המדינה, בסביבות ה-5%; המספרים הבסיסיים עמדו, ובעיקר – השארנו המון כסף בקופה הציבורית שיועד לבריאות, לחינוך ולרווחה, ושמנו את תקציב 2015.

יאיר לפיד: בתקציב 2015 שעבר אז בממשלה הייתה תוספת של יותר מ-10 מיליארד שקלים לאזרחי מדינת ישראל, לחינוך, לבתי-ספר טכנולוגיים; הוספנו 80% למכללות הטכנולוגיות, בנינו בתי-ספר תיכון חדשים מקצועיים; תשלום כספים לאימהות חד-הוריות, לכל מה שבאמת חשוב לכל מה שבאמת סובסטנטיבי ואמיתי.

יאיר לפיד: רק שאז הממשלה נפלה מסיבות שאיש עד היום לא מצליח להסביר; צריך לשאול את ראש הממשלה.

יאיר לפיד: ובדרך החוצה הוספנו עוד כסף.

יאיר לפיד: ביום שעזבתי את משרד האוצר, מלבד העובדה שלא היה בור תקציבי, הגירעון היה 2.6% כאמור, וה-5%, ועוד היו שם עוד 9 מיליארד שקלים של עודפי גבייה.

יאיר לפיד: זאת אומרת, היה הרבה מאוד כסף, וחשבת שהממשלה החדשה תיקח את הכסף הזה ותתחיל לנצל אותו לטובת הציבור.

יאיר לפיד: במקום זה הם התחילו לחתום אחד עם השני הסכמים קואליציוניים, שהם בעצם התקציב המונח היום לפנינו.

יאיר לפיד: וכל התקציב הזה אומר: אתה תקבל ככה, ואתה תקבל ככה, ואתה תקבל ככה.

יאיר לפיד: וכל כך הייתה גדולה ושמחה חגיגת השחיתות הציבורית המוחלטת הזו, שלא הספיקו להם לא 10 מיליארד השקל שהיו בתקציב, ולא 9 מיליארד השקל של התוספת, ואז הם התחילו לעשות קיצוצים רוחביים.

יאיר לפיד: הקיצוץ הרוחבי הנוכחי של ה-0.7% הוא השלישי בחודשים האחרונים.

יאיר לפיד: שלוש פעמים הם הולכים לקיצוצים רוחביים כי לא מספיק להם הכסף לחלק אחד לשני.

יאיר לפיד: זה אומר: גם אני רוצה, וההוא אומר:

יאיר לפיד: אני לא קיבלתי מספיק; הוא אומר: עוד קצת בשבילי, ולי יש עוד איזו מטרה, ולי יש שני חברי מרכז שהבטחתי להם ולא קיימתי, ופה אנחנו מקימים איזה מוסד פיקטיבי ומזרימים לתוכו כסף, ושם מקורבים, ושם הקרובים, כי לזה הם ייעדו את התקציב.

יאיר לפיד: והם ממשיכים לבזבז ולבזבז ולבזבז ולבזבז את הכסף שאנשים עבדו נורא קשה בשבילו.

יאיר לפיד: לפעמים אנחנו שוכחים בבניין הממוזג היטב הזה שהכסף הזה הוא כסף שאנשים קמו מוקדם בבוקר והלכו לעבוד בשדה, במפעל, בחנות, בשביל להביא אותו בחזרה לאזרחי ישראל.

יאיר לפיד: אבל הם לא חושבים שזה כסף של מישהו, הם חושבים שזה הכסף שהם יגלגלו אחד לשני, וזה מה שהם עשו, וזה כל התקציב הזה.

יאיר לפיד: אין בו בעצם מטרה אחת ערכית שהאופוזיציה יכולה להסכים אתה או לריב אתה; אין בו מטרה חברתית שהאופוזיציה יכולה להסכים אתה או לריב אתה.

יאיר לפיד: אנחנו רק יכולים לעמוד פה ולהגיד: תשמעו, זה נורא מושחת, ונורא ציני, ונורא עצוב, ונורא עלוב, ועל כך מסתכלים עלינו אזרחי ישראל ואומרים: מה אתם רוצים?

יאיר לפיד: הרי אנחנו יודעים שהכול נורא מושחת, ונורא ציני, ונורא עלוב, ונורא עצוב, והם אפילו לא מעמידים פנים שזה משהו אחר.

יאיר לפיד: אז איך אפשר לכעוס על מישהו שמראש בא ומודה ואומר על עצמו: תשמעו, אני מושחת ואני ציני; מה אתם רוצים מהחיים שלי?

יאיר לפיד: כזה אני ואיני יודע אחרת.

יאיר לפיד: אז כל מה שנותר לנו להגיד: כן, גם אנחנו וגם הציבור הישראלי יודעים שכאלה אתם – מושחתים וציניים – ושאינכם יודעים אחרת.

יאיר לפיד: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג, הזכרת לי, לבני ה-60, שהזמן עובר מהר.

אורלי לוי אבקסיס: מזל טוב לאדוני היושב-ראש בפועל.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אני מסרבת לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, זה שחברי הכנסת מהקואליציה לא נמצאים פה – אף אחד לא יכול להכריח אותם; זה לא חלק מהתקנון.

אורלי לוי אבקסיס: הם התעלמו מאתנו בוועדות, גם בוועדת הכספים, גם בוועדות האחרות, גם כאשר נלחמנו והבאנו באמת טיעונים עובדתיים ומאוד עניינים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל השרים מחויבים להיות פה, ואם לא כולם, לפחות אחד מהם.

אורלי לוי אבקסיס: ואני לא אתחיל לדבר עד שלא יכבד אותנו שר אחד לפחות.

אורלי לוי אבקסיס: לא שם מאחורי הפרגוד, פה מלפנים בשולחן הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: תהיו מספיק אמיצים כדי לשמוע את מה שיש לנו לומר.

אורלי לוי אבקסיס: אני ממתינה, ואדוני יעצור את השעון עד אשר התקנון ימולא במלואו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: גברתי השרה.

מאיר כהן: בסדר?

אורלי לוי אבקסיס: תאמין לי שזה לא נוח לעשות את זה, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה מתבקש, כי לדבר בינינו לבין עצמנו אנחנו יכולים.

מאיר כהן: תקבלי עוד דקה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: נציג אחד מהקואליציה לא ראה לנכון להיות פה.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו תעשו משמרות.

מיקי רוזנטל: הם לקחו את הכסף, למה הם צריכים להיות?

אורלי לוי אבקסיס: לא יודעת.

אורלי לוי אבקסיס: מה אנחנו פה?

אורלי לוי אבקסיס: תפאורה?

אורלי לוי אבקסיס: אז לא.

אורלי לוי אבקסיס: יש לנו טענות אמיתיות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו באים, יושבים פה, מקשיבים, שומעים, ועוד נשמע אחד אחרי השני כמה התקציב הזה הוא התקציב החברתי ביותר, אם לא בשנים האחרונות אז לפחות בעשורים האחרונים.

אורלי לוי אבקסיס: ויעלו פה חברי כנסת ויציגו כמה הדברים באים לידי פתרון, כמה מאמצים עשו כדי להביא לנו את התוצר הטוב ביותר, כמה הם דואגים לפריפריה ולחלשים ולצמצום הפערים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בואו נרד טיפה לפרטים ונגלה מה בדיוק חברתי בתקציב הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני לא אבוא ואומר שכל התקציב הזה הוא אנטי-חברתי, כי יש בו נקודות קטנות של אור, קטנות, קטנטנות.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים זה מהבהב לרגע ונעלם כמו איזה כוכב שביט כזה, ואם הספקת תפסת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לרוב, אתה מגלה שאותו תקציב שמוגש לנו – כן, בלי העלאת מסים, כביכול – מלא בהעלאת מסים דה-פקטו.

אורלי לוי אבקסיס: כשאתה צולל לעומק התקציב אתה מגלה, כמו שאמרה חברת הכנסת תמר זנדברג, שהפנסיה של הדור החדש הועלתה קורבן כדי למלא אחר הדרישות הקואליציוניות.

אורלי לוי אבקסיס: באו ואמרו וחשבו שמאחר שאנחנו חברי כנסת, והתדמית שלנו חשובה, שלא יהיה נאה ויאה לומר: חבר'ה, פוגעים בפנסיה – של מדרגות מס מסוימות, כי הם כביכול מרוויחים הרבה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רק נזכיר לאנשים שעברנו מפנסיה תקציבית, די מזמן, לפנסיה צוברת.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, הדור הזה, בני ה-40, הם אלה שייפלו בין הכיסאות; בני ה-40 היום הם הקשישים העניים של העתיד.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא בא לבדוק את תוחלת החיים הפנסיונית שלהם – כמה הספיקו לצבור, אדוני שר הרווחה לשעבר.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא בא לבדוק את המקדם של ה-220, אם הוא בכלל קיים, אם בסוף התקופה, כשיצאו האנשים האלה לפנסיה, יש להם משהו בקופה, האם הם הספיקו – יכול להיות שהם אורחים לרגע באותה מדרגת מס.

אורלי לוי אבקסיס: זה מה שדרשנו בוועדת הכספים: בואו נבדוק.

אורלי לוי אבקסיס: הגיעו אלינו נציגי האוצר ואמרו שהפגיעה היא כמה עשרות שקלים, וזה כשרצו להוריד עד פי-שלושה מהשכר הממוצע במשק.

אורלי לוי אבקסיס: תוך כדי פעולה הם גם קיבלו תיאבון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אדוני יודע שכאשר יש מחלוקת בין הנתונים של משרד האוצר לבין הנתונים של מחלקת המחקר של הכנסת, מחלקת המחקר של הכנסת גוברת.

אורלי לוי אבקסיס: ומחלקת המחקר של הכנסת הגישה לנו מסמך מאוד מאוד מפורט, ובאה לבדוק כמה כסף נלקח מהצעירים של היום על חשבון הפנסיה שלהם – משעבדים את זיקנתם.

אורלי לוי אבקסיס: וגילינו – כאשר המטרה עוד הייתה שלוש משכורות של השכר הממוצע – גילינו שהחיסכון לפנסיה פר-חודש יהיה פחות כ-700 שקלים לחודש.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, בחישוב מהיר, 8,000 שקלים פלוס בשנה.

אורלי לוי אבקסיס: האם זה לא מס, אדוני שר הרווחה לשעבר?

אורלי לוי אבקסיס: האם אותו בן אדם פרטי שעכשיו לקחו לו בין 8,000 ל-10,000 שקלים בשנה לא משלם מס?

אורלי לוי אבקסיס: מישהו בדק אם אשתו עובדת?

אורלי לוי אבקסיס: האם הם סטודנטים?

אורלי לוי אבקסיס: מישהו בדק כמה ילדים יש, אם הם בעלי דיור, בעלי נכסים?

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא בדק.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה נוח להגיד: טוב, מי יילחם על אלו במדרגת המס הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: נלחמנו, וחבר הכנסת מיקי לוי היה אתי עד השעות הקטנות של הלילה, וחברים נוספים.

אורלי לוי אבקסיס: ונכשלנו, נכשלנו מול קואליציה דורסנית.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא רק זה, אדוני שר הרווחה לשעבר, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אומרים שיש בשורה לפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: אם ישנה, היכן היא?

חיים ילין: הם לא יודעים איפה הפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לתת להם מפה חדשה.

אורלי לוי אבקסיס: הם יודעים רק בתקופת בחירות.

אורלי לוי אבקסיס: הם יודעים להגיע לפריפריה בתקופת בחירות, ועוד מתלוננים אחר כך על הפקקים והשעות.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, פרט לנושא של הטבות המס לפריפריה, שבאיזו יד מכוונת המתינו אתן, וקפצו חברי כנסת מהקואליציה כדי לעצור את אותו מתווה, והיום באים אלה שמנהלים איזו שדולה – זוכר אתה מה היה בוועדת הכספים כאשר היושב-ראש של הוועדה עוד ישב על המדוכה והגשנו איזה מתווה שמוסיף 200 יישובים?

אורלי לוי אבקסיס: הקואליציה בעצמה טרפדה, למה יהודה ושומרון לא בפנים.

אורלי לוי אבקסיס: גם אני בעד חיזוק ההתיישבות, אבל האם זה המקור?

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהכנסת את הקריטריון הזה, פלטת את הפריפריה החוצה.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אני מגלה, לפני קצת יותר משבוע, בוועדת הכספים, תוך כדי כך שאנחנו בדיון מאוד מעמיק בנושא הבריאות בפריפריה, שהאוצר והבריאות קשרו יד – ביטול המענקים לרופאים שילכו להתמחות בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: לולא נעזרתי בתקשורת הארצית, ולולא העיתוי שבו הבאתי לוועדת הכספים – באותו רגע, זה היה קורה, זה עבר.

אורלי לוי אבקסיס: יעיד על כך חברי אראל מרגלית, מרכז האופוזיציה; ברגע שהצגתי את המסמך – הנה בדיוק נכנס יושב-ראש הוועדה – ביקש תשובות מהמשרדים הרלוונטיים והבין שמישהו פה עשה יד ופגע בפריפריה שוב.

אורלי לוי אבקסיס: נעצר הדיון, גם בעזרתו של היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: נלחמנו והצלחנו להציל 75 מיליון שקלים לעידוד רופאים בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רק אזכיר לכם שתוחלת החיים בפריפריה קצרה בשלוש שנים מאשר במרכז, בגלל הקושי בנגישות של שירותי בריאות.

אורלי לוי אבקסיס: אתמול אנחנו בוועדת הכספים מגלים תוך כדי תנועה שיש חבר'ה בקואליציה שעושים עוד שרירים; פתאום סמוטריץ נעלם לנו, די בתחילת הדיונים.

אורלי לוי אבקסיס: אי-אפשר היה להעביר תקציב, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: קיבלנו איזושהי הפסקה.

אראל מרגלית: יש קריקטורה כזאת, "איפה אפי?" – איפה סמוטריץ?

אורלי לוי אבקסיס: איפה סמוטריץ?

אורלי לוי אבקסיס: ואז אנחנו מתקבצים, ומצאו את סמוטריץ, אבל מצאו אותו עם חבילת הטבות נוספת, גברתי השרה שקד.

איילת שקד: את רוצה שאני אגיד לך איפה סמוטריץ?

איילת שקד: תכף אגיד לך איפה סמוטריץ.

אורלי לוי אבקסיס: אני אשמח מאוד אם תעני לי.

אורלי לוי אבקסיס: גם האבטחה במזרח-ירושלים יורדת ממשרד השיכון.

אורלי לוי אבקסיס: מי יממן אותה?

אורלי לוי אבקסיס: הזכאי של הדיור הציבורי?

אורלי לוי אבקסיס: זה שניצל ממשרד השיכון של הקדנציה הקודמת?

אורלי לוי אבקסיס: זה – הצלחנו להציל בקדנציה הקודמת כמה דירות, שלא יימכרו.

אורלי לוי אבקסיס: אז כן, יש היום רוח חדשה במשרד השיכון, אני מודה על כך.

אורלי לוי אבקסיס: אבל האם משרד השיכון צריך להיות זה שיממן את השמירה?

אורלי לוי אבקסיס: האם זה חלק מהתפקידים שלו?

אורלי לוי אבקסיס: האם זה לא מתאים יותר למשרד לביטחון פנים או לצה"ל?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת, אני פשוט תוהה פה בקול.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, אתה יודע למה לא מצאו כסף?

אורלי לוי אבקסיס: לדין רציפות ל-30 מיליון שקלים בסך הכול לשכר דירה ריאלי לאותם זכאים שמכרו להם את הדירות לכל מי שחפצו ביקרם, והם נושאים תעודת זכאות אבל הם לא יכולים לממש אותה כי אין דירות, ושולחים אותם לשוק החופשי.

אורלי לוי אבקסיס: בשוק החופשי אף אחד לא רוצה להשכיר להם.

אורלי לוי אבקסיס: בשוק החופשי הזה הם נאלצים לגבש מאיפה יביאו את הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, זה לא נגמר בזה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאתה מגלה שתוך כדי תנועה כל אותן חבילות, חוץ מה-600 מיליון – – –

מאיר כהן: אני מוסיף לך עוד דקה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – – אנחנו מגלים שמשרדים מסוימים שהיו צריכים לממן את ה-600 מיליון של הדרישה של הימים האחרונים, הצליחו לעשות שריר ולהתחמק מהגזירה.

אורלי לוי אבקסיס: אז מאיפה יבוא הכסף, ממשרד הרווחה?

אורלי לוי אבקסיס: מי יממן את ה-600 – כי בפנסיה כבר לא נשאר מה.

אורלי לוי אבקסיס: שתו את כל מה שהיה.

אורלי לוי אבקסיס: אם הייתה הכוונה לשלושה – בעצם לרדת לשלוש משכורות ממוצעות במשק, הטבות מס לחיסכון לפנסיה, קיבלו תיאבון וירדו לשתיים-וחצי.

אורלי לוי אבקסיס: ואין פנסיה לעולים, ואין פנסיה לעצמאים, ואין פנסיה לשכירים – ובזה לא נגמר:

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מגלים שמשרד הרווחה יצטרך לשלם, מההסכמים החדשים של אתמול, של סמוטריץ וחבריו, עוד 22 מיליון שקלים, הקיצוץ האחרון.

אראל מרגלית: מארבעה-וחצי לשניים-וחצי.

אורלי לוי אבקסיס: ומה קורה עם מדיניות החוץ של מדינת ישראל?

אורלי לוי אבקסיס: משרד החוץ נאלץ לשלם, ולא בפעם הראשונה בתוך שנה, קיצוץ של 3%, אחר כך קיצוץ של 1.5%, ועכשיו של כמעט 1%.

אורלי לוי אבקסיס: הולכים לסגור עוד שבע נציגויות בעולם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו הולכים להיות במספר מועט לעומת הנציגויות שיש לפלסטינים בעולם.

אורלי לוי אבקסיס: האם המצב ההסברתי שלנו כל כך טוב?

אורלי לוי אבקסיס: איפה הנציגים של הקואליציה במשרד החוץ?

מאיר כהן: חברת הכנסת לוי, תסיימי.

מאיר כהן: הוספתי עוד דקה, אנא ממך, תסיימי.

אורלי לוי אבקסיס: הפקירו את האינטרסים.

אורלי לוי אבקסיס: האיוולת היא כל כך גדולה, שאני לא מצליחה להתגבש, אבל אני אתן לך אבסורד אחד קטן, אדוני.

מאיר כהן: רק תסיימי.

אורלי לוי אבקסיס: האם אדוני יודע שבהסכמים האחרונים יש, למשל, סעיף מסוים, שאמור להגיע דרך משרד ראש הממשלה – אתה יודע איך נקרא אותו סעיף?

אורלי לוי אבקסיס: שירותי ייעוץ והפריה, במשרד ראש הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: מה ראש הממשלה רוצה לעשות בשירותי הפריה?

מיקי רוזנטל: הוא דופק אותנו ואחר כך צריך להפרות את זה.

מאיר כהן: תשאירי את זה בסימן שאלה.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אמרתי, אבל אני מקבלת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת להצביע נגד התקציב.

מאיר כהן: תודה רבה לך, גברתי.

מאיר כהן: השרה ביקשה להתערב.

מאיר כהן: אני רק מבקש שזה יהיה קצר.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: אני אבקש לענות, אם צריך.

מאיר כהן: אנחנו לא רוצים לנהל שיח, אז תעשו את זה – בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי.

מאיר כהן: גברתי השרה.

איילת שקד: אני אענה לחברת הכנסת אורלי לוי איפה היה סמוטריץ.

איילת שקד: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ קיבל הוראה לא להיכנס לוועדת הכספים, מכיוון ששר החינוך קיבל ידיעה שמקצצים 200 מיליון שקל מתקציב משרד החינוך – מהילדים שלך, חברת הכנסת לוי, מהילדים שלי ומהילדים של כל אזרחי מדינת ישראל.

קריאות: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – הגיע אתמול – – –

איילת שקד: בנוסף, מכיוון שאתם ניהלתם באופן – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איילת שקד: ידוע – אתמול בבוקר חבר הכנסת סמוטריץ קיבל הוראה מאתנו לצאת מוועדת הכספים.

איילת שקד: ומכיוון שאתם ניהלתם את החטיבה להתיישבות באופן כושל, ואני עדינה, אז אנחנו עכשיו מנסים להסדיר את ההתנהלות שלה, וגם בגלל זה הוא יצא.

קריאות: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת מרב מיכאלי; בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני, חברי, חברותי חברות הכנסת, אין מה לעשות, צריך להגיד את זה שוב: תקציב שלא פותר את הבעיות של מדינת ישראל ושל החברה הישראלית, בראש ובראשונה תקציב שלא מטפל בבעיה הגדולה והקשה ביותר היום בחברה ובכלכלה הישראלית – השכר.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, שכר ריאלי שלא עלה כבר 15 שנה; שוק עבודה, עולם עבודה, שבו חצי מהעובדות והעובדים משתכרים ומרוויחים פחות מ-6,000 שקל בחודש, והם לא באמת יכולות ויכולים לשלם את העלייה המתמשכת, הקבועה, העקבית והגדולה בהוצאות על החינוך, בהוצאות על הבריאות, בהוצאות על המזון, בהוצאות על הדיור – בכל ההוצאות שהממשלה הזאת, וממשלות נתניהו הקודמות, לא זאת בלבד שלא ניתנו, לא עצרו ולא הורידו, אלא להפך, כל הזמן המשיכו לעלות, בעוד השכר תקוע, תקוע ותקוע.

מרב מיכאלי: התקציב הזה שוב מתעלם מבעיית השכר של אזרחיות ואזרחי ישראל.

מרב מיכאלי: אבל באותה נשימה הוא לא מביא צמיחה.

מרב מיכאלי: הצמיחה במדינת ישראל, שהיא בערך 2.5%, מתקזזת עם 2% גידול באוכלוסייה, ואנחנו בעצם ממש בדשדוש מסוכן במקום.

מרב מיכאלי: אין צמיחה, אין עלייה בפריון העבודה, אין אפילו תוספת של מקומות עבודה בשכר התקוע שמשתכרות או משתכרים חברות וחברי – אזרחיות ואזרחי ישראל.

מרב מיכאלי: אין אפילו תוספת של מקומות עבודה בשכר גרוע.

מרב מיכאלי: אין דאגה לשכירות ושכירים; הייתה פגיעה, למעשה, בזכות שלהם – עמדו על כך חברותי בהרחבה – בזכות שלהם לעשות הפקדות לפנסיה; פגיעה שתעלה לנו אחר כך, תעלה לממשלות עתידיות, שלא יהיו הממשלות של נתניהו – אנחנו נהיה אלה שנשלם, כולנו, את המחיר של הפגיעה הזאת.

מרב מיכאלי: מה זה להגיד "אין דאגה לעצמאיות ולעצמאים"?

מרב מיכאלי: זה ממש לעג לרש.

מרב מיכאלי: 60,000 עסקים קטנים נסגרו השנה, חברות וחברים, ובממשלה הזאת, בתקציב הזה, קיצצו את הייעוץ לעסקים קטנים, שלא לדבר על כל שאר הפגיעות שפוגעות גם הן בעצמאיות ועצמאים.

מרב מיכאלי: מכל הצדדים והכיוונים, באמת – עמד פה חברי יאיר לפיד ואמר כל מיני דברים מוזרים, כן; אבל בכל מקרה, אמר: לאופוזיציה אין למה להתנגד כי התקציב לא מביא שום דבר.

מרב מיכאלי: ואני אומרת: אי-הבנה – האופוזיציה מתנגדת לתקציב הזה כי הוא לא מביא פתרון לבעיות של החברה בישראל, של מדינת ישראל, של האזרחיות והאזרחים במדינת ישראל, ולכן האופוזיציה התנגדה ומתנגדת לו בכל הכוח.

מרב מיכאלי: לשמחתי, סיעתי, סיעת המחנה הציוני, בסך הכול בשיתוף פעולה מאוד מרשים של האופוזיציה, של כל הסיעות, הצלחנו להביא בכל זאת כמה הישגים.

מרב מיכאלי: אם בכל זאת כסף שיעודד תעסוקה בנגב; כמו שאמרתי, יצירת מקומות עבודה היא דבר חשוב מאין כמותו לפריון, לצמיחה, ליכולת הפרנסה והקיום הבסיסיים של כל אחד ואחת.

מרב מיכאלי: ודאי, במה שאנחנו חוזרות ואומרות את המילה הזאת, שכאילו כבר נשמעת כמו קלישאה, פריפריה, אבל מה לעשות שבגליל ובנגב שהופקרו על-ידי ממשלות ימין לדורותיהן, יש היום קושי אמיתי למצוא עבודה, עבודה שהיא מעבר לעבודת קבלן הכי בסיסית.

מרב מיכאלי: אז כן, כסף לעידוד תעסוקה בנגב.

מרב מיכאלי: הבאנו 170 מיליון שקל לדיור ציבורי.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, דיור ציבורי הופכת להיות אחת המוגלות, אחת המורסות הכי כואבות, הכי קשות, הכי מודלקות בחברה הישראלית.

מרב מיכאלי: העובדה שיש יותר ויותר אנשים בלי קורת גג, לא ברמה של לא יכולות ויכולים להרשות לעצמם לקנות דירה, אלא באמת מחוסרי בית ברמה הבסיסית והכואבת ביותר – הצלחנו לגרום לכך שהתווסף כסף לדיור ציבורי; קיבלנו התחייבות להורדת דמי הניהול מקרנות הפנסיה.

מרב מיכאלי: שוב, אנחנו חייבות וחייבים לדאוג לעתיד שלנו:

מרב מיכאלי: אם ההפקדות לפנסיה קוצצו, לפחות יקוצצו גם דמי הניהול המופרזים, הבלתי-סבירים שנלקחים היום.

מרב מיכאלי: אבל אני רוצה לסיים, אדוני, ברשותך, לקנח, איך לומר – מכל הפארסה של התקציב הזה, אדוני היושב-ראש, וחברותי וחברי חברי הכנסת, מכל פארסת התקציב הזאת עולה וזוהרת פארסת תקציב הביטחון.

מרב מיכאלי: בתקציב הזה נתניהו הביא לשיא את השערורייה, את השקר, את חוסר האמינות שלו בנושא תקציב הביטחון.

מרב מיכאלי: הוא לקח את הנורמה המשתרשת וממש מיסד אותה.

מרב מיכאלי: כבר שנים שמאושר תקציב ביטחון אחד, ובפועל תקציב ביטחון אחר.

מרב מיכאלי: אבל השנה – השנה באו בעצם לוועדה המשותפת לתקציב הביטחון ואמרו לה: תעשו לי טובה, אחרי שהוועדה המשותפת, בהמלצת שר הביטחון, סירבה לאשר את תקציב הביטחון משום שהיא השתכנעה שתקציב הביטחון לא עונה על הצרכים – גם לא עונה על הצרכים הביטחוניים, גם לא עונה על התכנונים של צה"ל שנערך לאיומים, גם לא עונה על מה שמשרד הביטחון אומר שצריך לתקציב הביטחון – היא השתכנעה, ולכן לא אישרה את תקציב הביטחון באופן תקדימי, הצביעה נגד, כמו שראוי, אגב, היה שתעשה אם השתכנעה שהתקציב איננו מתאים ואיננו הולם.

מרב מיכאלי: אחרי שהצביעה נגד, באה הממשלה לוועדה המשותפת ואומרת לה: תקשיבו, תאשרו את זה, כי ככה מסתדר לנו עכשיו במספרים.

מרב מיכאלי: אז נכון, זה לא מספיק בשביל האיומים, ונכון, זה לא עולה בקנה אחד עם התוכנית של צה"ל, ונכון, זה אפילו לא עולה בקנה אחד עם דוח לוקר שמשרד ראש הממשלה קידם כל כך.

מרב מיכאלי: אבל בחייאת, מה זה משנה?

מרב מיכאלי: תאשרו, ואחר כך נוסיף כסף.

מרב מיכאלי: אחר כך נביא כסף, עוד כסף.

מרב מיכאלי: הוא לא יעבור את פיקוח הכנסת; הוא לא יאושר על-ידי ועדת החוץ והביטחון כמו שצריך; הוא לא יאפשר עכשיו את התכנון הראוי קדימה, כמו שצריך להיות לפי התוכנית הרב-שנתית של צה"ל, לפי דוח לוקר – אבל בחייאת, אנחנו חייבים להעביר את התקציב הזה, אז תעשו טובה, תאשרו, ואחר כך נביא את השאר.

מרב מיכאלי: ואכן הקואליציה, למרבה החרפה, הצביעה בוועדה המשותפת בעד, כדי לאפשר לממשלה להעביר את התקציב הזה שאיננו מתאים לצורכי הביטחון של מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, בתקציב שעבר, אחרי שמישהו היום – באמת, נשיא המדינה שלנו אמר:

מרב מיכאלי: רועדת לי היד להצביע את ההצבעה הזאת על תקציב הביטחון – אתה ודאי זוכר את זה, עפר – אנחנו הגענו למצב שצה"ל נתקע בלי אימונים.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת אם אתם זוכרות וזוכרים, אבל היה משבר גדול, ובאמת הופסקו האימונים.

מרב מיכאלי: אני ממש חרדה לחשוב עם מה ניתקע הפעם; עם מה ניתקע עכשיו, כשתקציב הביטחון שאושר הוא ביודעין תקציב שלא מתאים?

מרב מיכאלי: אבל בוא נניח, נניח, שבשיטת ה"סמוך" וה"יהיה בסדר" שוב יקרה נס, אדוני היושב-ראש, ושוב איכשהו נינצל, והכסף יסתדר, וברוך השם, טפו, אולי השנה לא תהיה מלחמה, אבל באיזה עולם מתנהל ככה הליך של תקציב מדינה, ובפרט כמובן של תקציב ביטחון?

מרב מיכאלי: רק בעולם המעוות, הלא-דמוקרטי, ההזוי והשערורייתי שמביא עלינו ראש הממשלה נתניהו באמצעות הממשלה הזאת ובאמצעות התקציב הזה.

מרב מיכאלי: זה תקציב לא ראוי, אדוני ראש הממשלה וחברי חברות הקואליציה וחברי הקואליציה, הנעדרים מהאולם.

מרב מיכאלי: זה תקציב לא ראוי, ולכן אנחנו נצביע נגדו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לך.

מאיר כהן: יש לך עוד שתי דקות לדבר; זו חוכמה גדולה להגיד הרבה דברים במעט זמן.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, הקואליציה לא נמצאת פה, אז אפשר להגיד שהתקציב, יש בו גם דברים טובים.

מיקי רוזנטל: אני דווקא מעדיף לפתוח בזה ולומר שיש בו באמת גם כמה דברים ראויים מאוד, בין היתר – גם בחוק ההסדרים – ההגבלה של הרפואה הפרטית היא חשובה, חוק ששינסקי הוא הגון, מס על משאבי הטבע הוא מצוין, ייתן עוד כסף לתושבי מדינת ישראל, ועוד שורה של דברים בהחלט ראויים, בהחלט – אני לא יכול להגיד שהם גרועים.

מיקי רוזנטל: אבל רוב האנשים, כשהם חושבים על תקציב המדינה, שואלים את עצמם – אלה שיודעים מה זה תקציב המדינה – זה 400 מיליארד שקל.

מיקי רוזנטל: ופעם אחת צריך לפרק את הבלוף הזה, של 400 מיליארד שקל, כי בסוף לשיפור רווחת תושבי ישראל נשאר – תכף תגלו את המספר ותהיו די המומים.

מיקי רוזנטל: תקציב המדינה של 400 מיליארד שקל מורכב כך: 40 מיליארד שקל אנחנו משלמים ריבית כל שנה על ההלוואות שלקחנו, על המשכון של העבר.

מיקי רוזנטל: 60 מיליארד זה החזרה של הקרן.

מיקי רוזנטל: נשאר 300.

מיקי רוזנטל: מה-300 – 270 זה טייס אוטומטי – זה טייס אוטומטי; זה משכורות, זה שום דבר שאתה יכול לגעת בו כמעט, וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה להיכנס לפירוט, כי אין לי המון זמן.

מיקי רוזנטל: נשאר 30 מיליארד.

מיקי רוזנטל: תאמינו לי, אני יודע מה אני מדבר.

מיקי רוזנטל: מ-30 המיליארד האלה ירד הפעם – לתקציב הביטחון ירדו 4-3 מיליארד לפחות.

מיקי רוזנטל: 4.5 מיליארד – בניגוד למה שאמרתם פה, 600 מיליון, 4.5 מיליארד זה כספים קואליציוניים.

מיקי רוזנטל: חלקם לא מיועדים לסקטור מסוים, וחלקם אפילו מבורכים; אני אומר לכם.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, החזרת קצבאות הילדים בעיני היא מבורכת והיא חשובה, ורק 8% מהם, מהילדים, הם חרדים.

מיקי רוזנטל: זה לא כסף שהולך לחרדים; זה עוד כסף שהולך לכל הציבור הישראלי, אבל זה 4.5 מיליארד.

מיקי רוזנטל: תורידו – אנחנו כבר נמצאים ב-20 מיליארד.

מיקי רוזנטל: עכשיו בואו נתחיל לדבר – מה עושים ב-20 מיליארד האלה.

מיקי רוזנטל: זה כל הסיפור.

מיקי רוזנטל: המאבק הוא על ה-20 מיליארד.

מיקי רוזנטל: כל היתר – איננו.

מיקי רוזנטל: וב-20 מיליארד שקל אלה ממשלת ישראל החליטה לא להחליט, לא לעשות שום דבר משמעותי, כי השמיכה קצרה, ואומץ לב אין בממשלה הזאת, ולכן אמרו: ניתן קצת לרפואה, וקצת לזה, וקצת לחינוך, ונעשה כאילו אנחנו מצמצמים את הכיתות, וכאילו עשינו רפורמה, פה ושם, ושר הרווחה מתגאה בזה שהוא הוסיף שכר להוא – הכול נכון, אבל זה הכול פתיתים; אין ארוחה.

מיקי רוזנטל: יש מעט מאוד, והשאלה המרכזית שאזרח ישראלי צריך לשאול את עצמו – התקציב ואני; איך זה משפיע עלי?

מיקי רוזנטל: האם מצבי יהיה יותר טוב או פחות טוב?

מיקי רוזנטל: האם שכרי יעלה?

מיקי רוזנטל: האם המחירים ירדו?

מיקי רוזנטל: האם הדיור יותר קרוב אלי או יתרחק דווקא?

מיקי רוזנטל: מה קרה פה, בכל העניין הזה?

מיקי רוזנטל: ובכן, צר לי לאכזב, ואני דווקא אוהב להיות איש בשורות, אבל מצבו של האזרח הישראלי הממוצע, אם הוא לא גר בשטחים כמובן, לא ישתפר הרבה מאוד מהתקציב הזה; ההפך.

מיקי רוזנטל: כי בסופו של דבר, התקציב הזה אין לו שום קשר למציאות הישראלית.

מיקי רוזנטל: זה הוזכר כאן לפני, וזה מאוד נכון.

מיקי רוזנטל: יש למדינת ישראל, הייתי אומר, לכלכלה הישראלית, ארבע-חמש בעיות יסודיות, שאפשר לפתור אותן באמצעות התקציב.

מיקי רוזנטל: הבעיה המרכזית היום במשק הישראלי היא לא תעסוקה, אלא היא הפריון.

מיקי רוזנטל: הפריון הוא אחת הבעיות היסודיות של המשק הישראלי.

מיקי רוזנטל: עכשיו, בשביל לפתור את בעיית הפריון אתה צריך לומר: אני משקיע בדבר הזה בעשור – – –

עפר שלח: ראש הממשלה השקיע בהפריה.

מרב מיכאלי: בהפריה.

מיקי רוזנטל: הרסתם לי את הבדיחה, אבל בסדר.

מיקי רוזנטל: אין בעיה.

מיקי רוזנטל: אני אוהב אתכם.

מיקי רוזנטל: הרסתם לי את הפאנץ'.

מיקי רוזנטל: לא נורא, אני אוהב אתכם, כולכם.

מיקי רוזנטל: נחזור לפן הרציני.

מיקי רוזנטל: הפריון הנמוך של העובד הישראלי הוא בעיה לאומית, לא שנויה במחלוקת בכלל.

מיקי רוזנטל: לא שנויה במחלוקת.

מיקי רוזנטל: זה מימין ומשמאל.

מיקי רוזנטל: עכשיו, איך פותרים את בעיית הפריון – בהשקעה בטכנולוגיה, בהשקעה בחינוך, בהשקעה בלימוד, בהשקעה בהשכלה.

מיקי רוזנטל: זה פרויקט שאם מדינת ישראל משקיעה בו בעשור 7 מיליארד דולר, אנחנו מכפילים את התוצר שלנו.

מיקי רוזנטל: זה לא איזה דברים בדמיון.

מיקי רוזנטל: וזה לא שנוי במחלוקת.

מיקי רוזנטל: זה לא איפה יעבור הגבול.

מיקי רוזנטל: זה לא מאבק על הזהות שלנו.

מיקי רוזנטל: כולם מבינים שפריון זה דבר חשוב.

מיקי רוזנטל: עכשיו, מדינת ישראל יש לה תקציב – היית צריך להגיד: אנחנו מקצים לעניין הזה בעשור 7 מיליארד, מכפילים את הפריון.

מיקי רוזנטל: אבל בשביל זה צריך אומץ.

אראל מרגלית: בשביל זה צריך אומץ ושר כלכלה ושר אוצר.

מיקי רוזנטל: אנחנו מדברים פה על ממשלה של שפנפנים – ושל שפנפנות, שלא ייעלבו.

מרב מיכאלי: במקרה הזה עדיף שפנפנים.

מיקי רוזנטל: עדיף שפנפנים.

מיקי רוזנטל: לא לא, אני אומר את זה כי ככה זה.

מיקי רוזנטל: אבל בסוף צריך להעביר את התקציב הרע הזה, וזה החלק המצחין, ואי-אפשר לדלג עליו.

מיקי רוזנטל: כדי להעביר את התקציב שילמו שוחד פוליטי – אין לזה מילים יפות: זה קנייה של שלטון בכסף, ותו לא.

מיקי רוזנטל: כי אם אתה בא ואומר – כבר לקחו את הרשימה לפני, ובכל אופן לא הבנתי.

מיקי רוזנטל: אני רוצה דווקא לדבר על יושב-ראש הכנסת.

מיקי רוזנטל: גם הוא צריך כספים קואליציוניים?

מיקי רוזנטל: אין סוף לביזיון?

מיקי רוזנטל: מה קרה?

מיקי רוזנטל: אה, אין לו פריימריז?

מיקי רוזנטל: למה יושב-ראש הכנסת צריך לדאוג למקוואות?

מיקי רוזנטל: מה, אין משרד דתות?

מיקי רוזנטל: למה יושב-ראש הכנסת צריך לדאוג לפעילות של סטודנטים?

מיקי רוזנטל: מה, אין משרד החינוך?

מיקי רוזנטל: הרי ברור שהאיש הזה, שהוא יושב-ראש הכנסת, שאמור להיות ממלכתי יותר מכולנו, מקבל פה שוחד פוליטי – או נותן.

מיקי רוזנטל: וזה בושה.

מיקי רוזנטל: זה ביזיון.

מיקי רוזנטל: זה פשוט ביזיון.

מיקי רוזנטל: למה הוא צריך להכניס את הידיים שלו לתוך הטינופת הזאת?

מיקי רוזנטל: הרי הוא יושב-ראש הכנסת של כולנו.

מיקי רוזנטל: מילא סמוטריץ.

מיקי רוזנטל: ניחא, הוא עסקן, הוא מייצג את הציבור שלו.

מיקי רוזנטל: לוקחים קצת מפה, גונבים שם קצת – מה קיבל סמוטריץ, אגב?

מיקי רוזנטל: בוא נראה: קרן לשמירה על שטחים פתוחים – אמרנו.

מיקי רוזנטל: מיזמים ופעולות נוער – אמרנו.

מיקי רוזנטל: מענקים ביטחוניים למועצת יו"ש – למה, אין להם את זה בתקציב הרגיל?

עפר שלח: – – – בתקציב הרגיל – יש להם גם עוד גישה, ממרכז הקואליציה בוועדת הכספים.

מיקי רוזנטל: חכה.

מיקי רוזנטל: תראו, אפשר לצחוק על זה, והסכומים הם לא ענקיים, בסך הכול זה באמת מסתכם בכ-200 ומשהו מיליון שקל, אבל זה צובע את כל התקציב בצבע הנכון שלו.

אורלי לוי אבקסיס: תראה מה יש בדף השני.

מיקי רוזנטל: אני יודע, תאמיני לי, אני לא רוצה להעליב יותר מדי ולא לפגוע יותר מדי, אבל מדובר פה בטינופת פוליטית, בקניית שלטון בכסף, בגועל נפש, וזה לא יעזור אחר כך שהכנסת תשכור לעצמה יועצים – כמה אישרנו לעצמנו עכשיו?

מיקי רוזנטל: 10 מיליון שקל לשיפור תדמיתנו?

מיקי רוזנטל: אל תגנבו, ואל תשלמו כסף ליחצנים.

מיקי רוזנטל: מה שעשיתם עכשיו זה גנבה, גנבת כספי ציבור, ותו לא.

מיקי רוזנטל: אין לזה שם אחר.

מיקי רוזנטל: אתם יכולים לקרוא לזה מה שאתם רוצים – כספים קואליציוניים, סבתא של מנשה, פריון בעבודה, פריון אצל ראש הממשלה – זאת גנבה וזאת קנייה של שלטון בכסף.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להגיד עוד כמה מילים על התקציב והמציאות.

מיקי רוזנטל: תראו, ציינתי את בעיית הפריון כבעיה לאומית שאפשר היה לפתור אותה.

מיקי רוזנטל: גם חברתי חברת הכנסת מיכאלי ציינה את נושא השכר, שתקוע כבר שנים.

מיקי רוזנטל: ויש דרך.

מיקי רוזנטל: יש דרך – אם הממשלה הזאת, שבאמת שואבת את רוב קולותיה מהפריפריה, מסוגלת להסתכל על האנשים בפריפריה שבאים פה להפגין, והלב נשבר, ורובם הצביעו לליכוד, בואו נודה – והיחידים שנאבקו בשבילם בוועדה זה אנחנו, האופוזיציה.

מירב בן ארי: אז למה – – –

מיקי רוזנטל: מי דאג להעביר 75 מיליון שקל לנושאים בפריפריה?

מיקי רוזנטל: האופוזיציה.

מירב בן ארי: למה – – –

מיקי רוזנטל: מי דאג לקחת את הכסף של ששינסקי ולהפוך אותו לקרן שתייצר מקומות עבודה בנגב?

מיקי רוזנטל: אנחנו, האופוזיציה.

מירב בן ארי: אנחנו.

מיקי רוזנטל: מה אתם?

מיקי רוזנטל: אתם גזלנים.

מירב בן ארי: – – –

מיקי רוזנטל: מדברים רווחה ודופקים את הפריפריה.

מיקי רוזנטל: זה כל הסיפור.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מירב בן ארי: לא להיתמם.

איילת נחמיאס ורבין: אל תיתממי, מירב.

איילת נחמיאס ורבין: כשמפקירים אנשים – הם לא מצביעים למי שעובד בשבילם.

איילת נחמיאס ורבין: זה הכול.

איילת נחמיאס ורבין: זה מי שדואג להם.

מאיר כהן: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

מירב בן ארי: למה אנשי הפריפריה לא מצביעים למחנה הציוני?

מירב בן ארי: זה עם סימן שאלה.

יחיאל חיליק בר: את רוצה באמת תשובה?

יחיאל חיליק בר: לא כדאי לך.

מירב בן ארי: לא, אני יודעת את התשובה.

מאיר כהן: היה מותר להפריע כשהוא עלה.

מאיר כהן: אנא מכם, שקט.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תקציב המדינה משקף את מדיניות הממשלה – – –

מיקי לוי: כל הערבים רצים לקלפיות, זו התשובה.

מיקי לוי: אני השבתי בשמם.

מאיר כהן: מיקי, אנא ממך.

טלב אבו עראר: בצורה הכי ברורה.

מיקי לוי: לא, המחנ"צ לא השיב לה.

מיקי לוי: אני השבתי בשמם.

מירב בן ארי: תודה.

טלב אבו עראר: תקציב הממשלה משקף את מדיניות הממשלה בצורה הכי ברורה כלפי אוכלוסייה שהיא כ-21% מאוכלוסיית מדינת ישראל, האוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: אפילו שתקציבי מדינת ישראל בשנים האחרונות עברו שינויים רבים, חלקה של האוכלוסייה הערבית בתקציב לא השתנה מהותית.

טלב אבו עראר: ניתוח התקציב מראה אפליה שיטתית הנובעת מאסטרטגיה ותפיסת עולם של ממשלות ישראל כלפי הציבור הערבי בישראל.

טלב אבו עראר: אפליית הציבור הערבי לרעה במשך כל שנות קיומה של מדינת ישראל יצרה פערים גדולים המחייבים יחס מיוחד הבא לידי ביטוי בהקצאת משאבים מיוחדים במטרה לסגור פערים, או לפחות לצמצם פערים אלה ולהביא את הציבור הערבי למצב של שוויון יחסי, ולא להמשיך להפלות את הציבור הערבי ולהעמיק את הפער בין האוכלוסיות.

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב בן ארי, אנא ממך.

טלב אבו עראר: מדיניות האפליה הנה משפטית ותקציבית בו-זמנית, והיא הביאה לפערים בתשתיות, בשירותים ואף באיכות כוח-האדם הערבי במדינה.

טלב אבו עראר: קרקעות שהופקעו וממשיכים להפקיע עד היום מידי אזרחים ערבים, כדי למסור אותן לאזרחים יהודים ממניעים לאומיים.

טלב אבו עראר: המדינה, מכובדי היושב-ראש, ממשיכה גם היום להפקיע ולהרוס בתים ערביים, ובמיוחד בתים של בדואים בנגב, ומקצה את הקרקעות לאזרחים יהודים, החל מחוות בודדים ועד עיר הבה"דים.

טלב אבו עראר: עיר הבה"דים, דרך אגב, יושבת על קרקע של בדואים ביישוב הבלתי-מוכר ואדי-אלנעם, המונה כ-15,000 נפשות.

טלב אבו עראר: עוקרים יישוב ערבי בדואי בשם אום-אלחיראן ומקימים שם – וכבר התחילו בהקמת היישוב חירן.

טלב אבו עראר: רוצים גם לעקור את היישוב אלזרנוג – שמעת, מכובדי היושב-ראש, על היישוב אלזרנוג – אבו קוידר?

טלב אבו עראר: זה בכביש 25.

מאיר כהן: זה שתי דקות מהבית שלי.

טלב אבו עראר: נכון.

טלב אבו עראר: מי כמוך, מכובדי היושב-ראש, יודע על המצב שם – כדי להקים יישוב יהודי חדש בשם עומרית.

טלב אבו עראר: ישנם, חברי חברי הכנסת, כ-40 יישובים בדואיים שחיים תחת איומי העקירה והגירוש לטובת הקמת יישובים יהודיים.

טלב אבו עראר: בתקציב הזה הוקצו מיליארדים לטרנספר של הערבים הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: התקציבים מחולקים בין מינהל מקרקעי ישראל, משרד הבינוי והשיכון, משרד החקלאות, משרד ראש הממשלה, משרד הכלכלה והמשרד לביטחון הפנים.

טלב אבו עראר: כל התקציבים המוקצים במשרדים האלו לנגב הם תקציבים מיועדים להרס ולא לבנייה.

טלב אבו עראר: מיועדים לייהוד הנגב.

טלב אבו עראר: הרשות שנקראת הרשות להסדרת ההתיישבות הבדואית – –

מאיר כהן: חבר הכנסת מרגלית, זה אתה היית עם – – –

אראל מרגלית: לא.

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

טלב אבו עראר: – – היא באמת הרשות להסרת הבדואים, להריסת הבדואים, זו מטרתם וכך היא עובדת.

טלב אבו עראר: הוקצו לה, מכובדי היושב-ראש, 200 מיליון שקל לשנה הבאה.

טלב אבו עראר: לצורך מה?

טלב אבו עראר: לאיזו מטרה?

טלב אבו עראר: לאיזה ייעוד?

טלב אבו עראר: השאיפה של האוכלוסייה הערבית בישראל לשוויון מוחלט וסגירת פערים הנה שאיפה לגיטימית של האזרחים מתוקף אזרחותם במדינה.

טלב אבו עראר: ומימוש השאיפה הזו הלכה למעשה מחייב נקיטת מדיניות של אפליה מתקנת והקצאת משאבים מיוחדים בחינוך.

טלב אבו עראר: אני אביא לך דוגמה, מכובדי היושב-ראש:

טלב אבו עראר: ילדי גני טרום-חובה – יש לא עשרות, מאות ילדים ביישובים הבלתי-מוכרים, ללא מסגרת, ללא גן טרום-חובה, והם גרים ונחשבים כאזרחי מדינת ישראל.

טלב אבו עראר: הרי מה הכוונה שלנו כאן כשאנחנו נואמים, מדברים, צועקים?

טלב אבו עראר: אנחנו מדברים מול ממשלה אטומה, אטומה.

טלב אבו עראר: אין אף אחד כאן.

טלב אבו עראר: אבל מה?

טלב אבו עראר: איך אומרים?

טלב אבו עראר: מספיק שנעשה פאדיחה, לפחות.

טלב אבו עראר: הרי כל העולם יודע על תקציב ישראל שהוא תקציב – במה שנוגע לאוכלוסייה הערבית או לבדואים, במיוחד בנגב, הוא תקציב טרנספרי.

טלב אבו עראר: הכירה המדינה לפני יותר מעשר שנים ב-11 יישובים בדואיים.

טלב אבו עראר: יש שתי מועצות שהיו במקור מועצה אזורית אחת בשם אבו-בסמה, היום שתי מועצות: אל-קסום ונווה-מדבר.

טלב אבו עראר: מקבלים מיליונים או מיליארדים שקלים.

טלב אבו עראר: בשטח מה עושים?

טלב אבו עראר: מישהו שאל?

טלב אבו עראר: מישהו בדק?

טלב אבו עראר: בכל יישוב בקושי רואים בית-ספר או גן אחד.

טלב אבו עראר: מה עם השאר?

טלב אבו עראר: מה עם התשתיות?

טלב אבו עראר: מה עם המבנים?

טלב אבו עראר: מה עם אזורי תעשייה?

טלב אבו עראר: בוא נגיד, משנת 2000 – לא בעשר השנים האחרונות, אלא ב-15 השנים האחרונות – מה נעשה שם?

טלב אבו עראר: ולכן באים גם לבקש לפחות הטבות מס, הטבות מס למתיישבים שמתגוררים ביישובים הבלתי-מוכרים, שלא נזכרים בכלל.

טלב אבו עראר: הם לא בקטגוריה של אזרחי המדינה, לא זכאים ולא מקבלים כלום.

טלב אבו עראר: למרות שלפחות לסייע, לחזק אותם, לחיות שם – הדאגה, כל הדאגה, אך ורק ליהודים.

טלב אבו עראר: אנחנו בקושי נחשבים כאזרחים כאן.

טלב אבו עראר: מחר הרשויות הערביות בישראל שובתות או מפגינות.

טלב אבו עראר: יש הפגנה מחר מול הכנסת כאן.

טלב אבו עראר: כולם שמעו על ההפגנה הזו, שאמורה להיות מחר, אבל מישהו שאל: למה אתם שובתים?

טלב אבו עראר: מה חסר לכם?

טלב אבו עראר: אין מקום להשוואה בין רשות ערבית לבין רשות יהודית.

טלב אבו עראר: אין.

טלב אבו עראר: אין מקום להשוואה.

טלב אבו עראר: ולכן אני בא ואומר: מישהו כאן צריך להתעורר.

טלב אבו עראר: המשך מדיניות גזענית כזאת, חונקת, תגרום, יא ג'מעת אל-ח'יר, יא ג'מעה, תגרום לפיצוץ.

טלב אבו עראר: כשאתה בא והורס לי את הבית, מפקיע את הקרקע, חונק אותי, לא נותן לי כלום – מה אתה מצפה ממני?

טלב אבו עראר: אני אתקומם.

טלב אבו עראר: אני אפגין.

טלב אבו עראר: אני, ואני, ואני, ואני – אבל המדינה, האם המדינה תיתן מענה לזה, או לא?

טלב אבו עראר: בשום מצב מדיניות כזאת לא תביא לשקט או לחיים משותפים.

טלב אבו עראר: ואם לא טוב לי, איך יהיה טוב למכובדי היושב-ראש, שהוא בעצם השכן שלי, מאיר כהן?

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: איך?

טלב אבו עראר: תסכים, מאיר כהן, שלך יהיה טוב ולי לא?

טלב אבו עראר: תסכים?) אתה לא תסכים.

טלב אבו עראר: אף פעם לא תסכים שאני אחיה חיי גיהינום ואתה מלך.

מאיר כהן: – – – האם אתה תסכים.

טלב אבו עראר: הא?

מאיר כהן: – – –

טלב אבו עראר: שוכראן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלעזר שטרן – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שמונה דקות לרשותך, אדוני.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, רצינו שקיפות.

אלעזר שטרן: ביקשנו לפני שנה, נלחמנו כל אחד בדרך שלו, עד בית-המשפט העליון, וקיבלנו יריקה בעיניים.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, עכשיו עושים את זה מהמקפצה.

אלעזר שטרן: כאילו אין ממשלה בישראל, כאילו אין הפרדת רשויות, יש תקציבים לפי שמות של חברי כנסת.

אלעזר שטרן: ואם אני אגיד לכם על שיחות טלפון של חברי כנסת, שזה היה גם בכנסת הקודמת, אבל גם עכשיו, של חברי כנסת לפעילים פוליטיים – השגתי לך מיליון, השגתי לך 5 מיליון, תלך למשרד החינוך, תמצא דרך להעביר את זה; תלך למשרד הבריאות, תמצא דרך להעביר את זה – אז מה יחשבו עלינו, שאנחנו צוחקים?

אלעזר שטרן: שזה לא אמת?

אלעזר שטרן: הרי ראינו את זה בבוקר גם כן, שהממשלה יש לה כל מיני טכניקות לדברים שהיא לא רוצה.

אלעזר שטרן: למה הדברים האלה הם לא בספר התקציב מראש?

אלעזר שטרן: איזה יתרון יש לחבר כנסת – לא משנה, יושב-ראש ועדת הכנסת או מרכז הקואליציה בוועדת הכספים – לדעת איך לנהל כספים, לאן הוא מנהל כספים?

אלעזר שטרן: למה אנחנו צריכים להעביר את זה?

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד לכם משהו, כיוון שיש לי רק שמונה דקות – יש פה גילוי.

אלעזר שטרן: שולי, חברתי, ושרת המשפטים, אתן תשמעו משהו שאתן לא יודעות – שגם אני לא יודע.

אלעזר שטרן: תדעו, יש הבדל איך עושים ילדים – – –

איילת שקד: – – – משעמם.

אלעזר שטרן: לא לא לא לא, לא צחוק.

אלעזר שטרן: לא צחוק.

אלעזר שטרן: יש הבדל.

אלעזר שטרן: איילת, לך זה עוד רלוונטי, אנחנו כבר בגיל אולי – זהו.

אלעזר שטרן: יש הבדל איך עושים ילדים ספרדים ואשכנזים.

אלעזר שטרן: תדעו.

אלעזר שטרן: אתם לא מאמינים?

אלעזר שטרן: לכו לספר התקציב.

מיקי רוזנטל: נכון, נכון, גם ש"ס לקחו.

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: הרי יש פה שתי מפלגות יחידות בבניין הזה שמחולקות בצורה עדתית.

איילת שקד: אז מה אני אעשה?

אלעזר שטרן: תכף אני אגיד לך, איילת.

אלעזר שטרן: בואי נלך לדילמות.

אלעזר שטרן: סליחה.

מיקי רוזנטל: צריך סנדק, שני סנדקים.

אלעזר שטרן: הרי איך זה יכול להיות?

אלעזר שטרן: איך אנחנו מסתכלים על זה שיהדות התורה האשכנזית משיגה 4 מיליון שקל לשירותי ייעוץ והפריה וש"ס הספרדית משיגה רק 2 לפוריות על-פי ההלכה?

אלעזר שטרן: איילת, את במפלגה – סליחה, שרת המשפטים, את במפלגה דתית.

אלעזר שטרן: את צריכה לשמוע את זה.

אלעזר שטרן: זה פוריות על-פי ההלכה.

אלעזר שטרן: זה לא מה שהיית רגילה.

אלעזר שטרן: לא, באמת.

מיקי רוזנטל: מאיפה אתה יודע?

אלעזר שטרן: מה?

אלעזר שטרן: אני מקריא.

אלעזר שטרן: חבר'ה, למה אתם צוחקים?

אלעזר שטרן: למה אתם צוחקים?

אלעזר שטרן: האמת היא, למדתי בישיבות, בחינוך הדתי, לא ידעתי שיש הבדל בפוריות בין אשכנזים לספרדים, עד שבאה הצעת התקציב הזאת.

אלעזר שטרן: עכשיו, אני נותן את הדברים האלה כאילו אין גבול לאבסורדים.

אלעזר שטרן: כאילו אין מדינה, כאילו אין היגיון, כאילו כל אחד – דרך אגב, אבל יש פה עוד משהו.

אלעזר שטרן: משרד הדתות, שירותי דת, הוא בידי הספרדים.

אלעזר שטרן: עכשיו, האשכנזים בענייני פוריות לא סומכים עליהם, אז הם רוצים שהתקציב ילך למשרד ראש הממשלה, כדי שלא יהיה במשרד הדתות; איך עושים ילדים על-פי ההלכה הספרדית.

מאיר כהן: דרך משרד ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: דרך משרד ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: יכול להיות שראש הממשלה מבין בזה.

אלעזר שטרן: לא, באמת.

אלעזר שטרן: כי יכול להיות שגם ראש הממשלה – לא יודע מה הוא, אשכנזי או ספרדי – אני לא מבין בזה.

עפר שלח: הפריה חוץ-גופית.

אלעזר שטרן: זה אחרת נעשה אצל הספרדים והאשכנזים, בחוץ-גופית?

מיקי רוזנטל: אתה רוצה פירוט עכשיו?

מיקי רוזנטל: עכשיו אתה רוצה את הפירוט?

אלעזר שטרן: לא, אני אומר את האמת.

אלעזר שטרן: כי כל השיטה הזאת שאנחנו – דרך אגב, אני יודע למה הם לא נמצאים פה גם עכשיו.

אלעזר שטרן: כל אחד שיחשוב לבד – אחרי שהם השיגו את התקציב, למה הם לא פה.

אלעזר שטרן: ליל ההפריות.

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: הם עבדו בלילה והם רצים לספר לחבר'ה, והם רצים לספר שעכשיו גם יש פתרונות.

אלעזר שטרן: סליחה שאני ככה – סליחה שאני ככה.

אלעזר שטרן: אם זה לא היה כל כך עצוב, זה באמת היה מצחיק.

אלעזר שטרן: אני נותן את הדוגמאות האלה רק – באמת – ואני רוצה לחזור למה שהתחלתי.

אלעזר שטרן: כש-200 מיליון שקל מחולקים באישון לילה, לא לפי משרדי ממשלה אלא לפי שמות של חברי כנסת, אז אני לא מצליח להבין מה זה הפרדת רשויות.

אלעזר שטרן: אני אומר לכם שזה לא הדבר הכי קרוב לשחיתות, הדבר הזה.

אלעזר שטרן: זה לא הפתח הכי גדול לשחיתות שחבר כנסת רץ לספר לחבר'ה למה הוא השיג, רק תמצאו איפה לדחוף את זה בגלל שאת הכסף כבר השגתי לכם.

אלעזר שטרן: זו שחיתות.

אלעזר שטרן: ואם אתם שואלים אותי עוד דבר אחד – אוקיי, אז בית-המשפט העליון אמר את דברו.

אלעזר שטרן: אז בממשלה הזאת, כמו בהרבה נושאים אחרים, גם כאן מצאנו דרכים איך לעקוף את בית-המשפט העליון; איך כן יש כספים קואליציוניים, איך כן יש כספים לחברי כנסת לפי שמות, ואיך עושים את זה מהמקפצה, והראינו לבית-המשפט העליון שלמרות מה שהוא אומר, אנחנו יותר חכמים ממנו.

אלעזר שטרן: תודה.

מרב מיכאלי: בממשלה הזאת זאת מצווה יותר גדולה מ"פרו ורבו" – לעקוף את בית-המשפט העליון.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שמונה דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביומיים הקרובים עומדים חברי הקואליציה לאשר תקציב שאפילו הם לא מאמינים בו; תקציב שכדי שהם יתמכו בו שילם שר האוצר סכומי כסף נדיבים בתמורה לתמיכה, ותוך כדי כך הקטין ופגע בפנסיה של האזרחים, שהייתה בפי ארבעה-וחצי – לפי שניים-וחצי.

מיקי לוי: וזה שר אוצר שמתיימר להיות חברתי.

מיקי לוי: ואמרו לנו כמה שזה חשוב.

מיקי לוי: אז – לפגוע בפנסיה?

מיקי לוי: איך אמרו לנו?

מיקי לוי: מי שיש לו, שימשיך לחסוך, אבל לא ניתן לו הטבות.

מיקי לוי: אז מי יחסוך בלי כל הטבות?

מיקי לוי: הרי התפיסה הרווחת הייתה שצריך לחסוך.

מיקי לוי: וכשאתה מקבל את הטבלה המפורטת, שבה חברי כנסת קיבלו אתנן – ואין שם אחר כדי להצביע על התקציב – ואתה מוצא את חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – קרן לשמירה על שטחים פתוחים.

מיקי רוזנטל: שיהיה מקום לעשות את ההפריות.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: ועוד סעיף אחד – תכף ניגע בהפריות – מענקים ביטחוניים למועצת יש"ע.

מיקי לוי: מה ההבדל בין שמירה על שטחים פתוחים לבין מענקים לשמירה על מועצת יש"ע?

מיקי לוי: מה ההבדל?

מיקי לוי: אולי תחכימו אותי.

מיקי לוי: וכשחברי חבר הכנסת אלעזר שטרן מדבר על הפריה, פעם אחת על-פי ההלכה ופעם אחת במסגרת ש"ס, במסגרת משרד הדתות, שזה אותו סעיף, אבל דרישות שונות של חברי הכנסת, אז חברת הכנסת עאידה סלימאן, יש לי טענות כלפייך, גברתי.

מיקי לוי: ברשימה המשותפת יש חבר כנסת שהוא גינקולוג.

מיקי לוי: מדוע, אני מתנצל למפרע, לא בכוונתי לפגוע, כי אני לא מתמצא – אולי אתם הייתם צריכים לבקש הפריה על-פי הקוראן?

מיקי לוי: אולי – שיהיו איזונים, מדוע לא? ויש לי טענות לאחמד טיבי בעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: טיבי אשם, טיבי אשם.

מיקי לוי: בהחלט טיבי אשם.

עבדאללה אבו מערוף: יש גם אורולוג.

מיקי לוי: וחינוך יהודי בתפוצות, שביקש חבר הכנסת סמוטריץ – יושב-ראש הכנסת מבקש את אותו סעיף: חינוך יהודי בתפוצות.

מיקי לוי: אז יסבירו לי מה ההבדל; אולי התפוצות של יושב-ראש הכנסת שונות מהתפוצות של סמוטריץ?

מיקי לוי: אולי.

מיקי לוי: אולי יגלו לנו.

מירב בן ארי: הפכתם את סמוטריץ כוכב התקציב.

מיקי לוי: כן, גברתי, חברת הכנסת בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: הפכתם את סמוטריץ כוכב התקציב.

איציק שמולי: התפוצות של סמוטריץ זה מעבר לקו הירוק.

מאיר כהן: תמשיך, אדוני.

מיקי לוי: ויושב-ראש הכנסת מבקש קשרים דתיים ורוחניים, ושר הדתות בש"ס מבקש אותו תקציב, על קשרים דתיים ורוחניים – ממש באותן מילים שניהם קיבלו 3 מיליון שקל.

מיקי לוי: אבל בעניין של ההפריה דפקו את הספרדים, מה שאמר לפני כן חבר הכנסת שטרן; הם קיבלו פחות – אם זה אותו סעיף, למה לא יקבלו אותו דבר?

מיקי לוי: לממשלה היה חצי שנה, כפול זמן מאתנו, כדי לגבש תקציב.

מיקי לוי: ובסופו של עניין ההתנהלות של הממשלה בוועדת הכספים הייתה מבזה, ומזכירה בזאר טורקי.

מיקי לוי: ניירות שהונחו תוך כדי הדיון על שולחן חברי הכנסת, שאלות שלא נענו, עזיבת חברי הכנסת מהאופוזיציה בכעס – לא היה כדבר הזה – את אולם הוועדות.

מיקי לוי: כי חבר הכנסת, שעד שעה לפני כן, גפני, ניהל את העניין הזה ביד רמה, כנראה איבד את העצבים שלו בגלל שהובאו ניירות עבודה חדשים וביקש להצביע בניגוד, ולא ניתנו לנו תשובות.

מיקי לוי: והכול ברגע האחרון, וכל דאלים גבר, וכל אחד מושך לכיוון שלו – זה לכאן וזה לכאן.

מיקי לוי: ועם קצת לחץ, גם חברי הכנסת משיגים.

מיקי לוי: התקציב הזה, אדוני היושב-ראש, מראה פעם נוספת שמפלגת הליכוד היא לא מפלגת השלטון.

מיקי לוי: תקציב שסדרי העדיפויות בו כוללים כוללים ומדרשות על-פני הכשרות מקצועיות; דמי אבטלה לאברכים על-פני העלאת שכר החיילים – וזה לא מופיע בתקציב; הזרמת כספים לאנשי מפלגת תקומה בצורה עקומה, שיש לי יותר מהרגשה שהבסיס החוקי שלהם רעוע, ועוד יתברר בהמשך.

מיקי לוי: עכשיו נעבור לנתונים היבשים.

מיקי לוי: כשנכנסנו לתפקידנו, קיבלנו 39 מיליארד שקל מינוס.

מיקי לוי: החזרנו את הקופה הציבורית עם עודפים של 9 מיליארד שקל בגלל מהלכים כאלה או אחרים – בגלל מלחמה בהון השחור, בגלל מאבק של רשות המסים.

מיקי לוי: עכשיו, חלוקת הכספים שנעשית בצורה פראית לחברי הקואליציה – זה יתבטא בתקציב הבא.

מיקי לוי: האזרחים הנושאים בנטל המסים, שמשלמים מסים, ישלמו את מחיר ההתנהלות חסרת האחריות של שר האוצר וראש הממשלה בתקציב הזה.

מיקי לוי: תקציב הביטחון, שאך שבוע לפני כן נפסל על-ידי הוועדה המשותפת בהצבעה אחת, שהוא לא מספיק, מגיע לוועדת הכספים, ואי-אפשר להצביע על התקציב, נדחה על-ידי ועדת הכספים – והנה, חוזר לוועדה המשותפת ומופיע בהצבעה על אותו סכום בדיוק, 56.1 מיליארד שקל.

מיקי לוי: ואומרים לנו: אנחנו נצביע לזה, ואנחנו כבר יודעים שעוד 4, 5, 6 מיליארד שקל בדרך.

מיקי לוי: אז זה ישראבלוף.

מיקי לוי: האוצר מתנהג "כאילו" – כדברי "הגשש": כאילו יש לנו תקציב, כאילו יש לנו תקציב ביטחון.

מיקי לוי: הכול כאילו בתקציב הנוכחי.

מרב מיכאלי: ישראבלוף.

מיקי לוי: ישראבלוף מלכתחילה.

מיקי לוי: נתוני הצמיחה המדאיגים שאנו רואים בשני הרבעונים האחרונים הם תוצאה ישירה של מריחת הזמן ואובדן שנה כלכלית שלמה.

מיקי לוי: אדוני השר כחלון, נפלת בפח של נתניהו.

מיקי לוי: אצה רצה לך הדרך לאשר תקציב דו-שנתי, והפקרת את תקציב 2015 לחלוטין; ללא תקציב, אנחנו בסוף נובמבר, ובזבזת שנת תקציב שלמה.

מיקי לוי: זה תקדים מסוכן, שאני מקווה שאחריך זה לא יקרה.

מיקי לוי: פגיעה בכלכלה.

מיקי לוי: פגעת בצמיחה.

מיקי לוי: ואם זה לא מספיק, אתה נוהג בחוסר אחריות בכספי הציבור.

מיקי לוי: בסופו של יום, אדוני היושב-ראש, המספרים אינם מתכנסים.

מיקי לוי: לא זאת ועוד, שמעתי שאומרים "ששינסקי 2".

מיקי לוי: אז טוב, שר האוצר כחלון, אתה מינית את ששינסקי 2.

מיקי לוי: אתה הבאת אותו לכדי ביטוי.

מיקי לוי: חברת הכנסת מירב בן ארי, חבל שיצאת.

מיקי לוי: אני מסתכל על הכיסא הריק שלך ועל הכיסאות הריקים של כל הקואליציה, כי לא אכפת לכם.

מיקי לוי: כי לא אכפת לכם מהתקציב הזה, ולא אכפת לכם מהמדינה הזו.

מיקי לוי: אכפת לכם רק מההישרדות האישית שלכם.

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת עודד פורר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מה זה בכלל תקציב?

עודד פורר: מנהלים פה איזשהו דיון על תקציב, ולכאורה אולי הציבור שיושב בבית חושב שהדיון הוא על מספרים – אם הוספנו פה עוד 10 מיליון, או 20 מיליון, או 100 מיליון; כל מיני מספרים שזורקים פה באוויר.

עודד פורר: חברים, תקציב זאת מדיניות.

עודד פורר: הרי ממשלה, איך היא מממשת את המדיניות שלה?

עודד פורר: היא מממשת אותה באמצעות תקציב כשהיא מחליטה לאן הולך הכסף.

עודד פורר: וזה לא משנה כמה תקציב יש לך, זה משנה אם אתה מחליט להיכן אתה מתעל את התקציב שלך, איזה נושאים אתה מקדם, מה חשוב יותר ומה חשוב פחות.

עודד פורר: על התקציב הזה שהניחו פה על שולחן הכנסת יש שתי דרכים להסתכל: או שזה תקציב רע, והממשלה בכוונת מכוון, מתוך החלטה מחליטה לאן היא מתעלת את התקציב, מחליטה לעשות תקציב רע שלא מטפל בבעיות שמונחות לפתחה; או שהתקציב הזה הוא תקציב רע מכך שהממשלה לא מסוגלת להחליט, ובוחרת שלא להחליט, ונענית לכל מיני סחטנויות מצד לצד.

עודד פורר: אני לא יודע איזו מבין האפשרויות היא רעה יותר.

עודד פורר: אבל כשחושבים על זה, לפחות באפשרות הראשונה יש מדיניות.

עודד פורר: זה מה שהממשלה רוצה, לשם היא מכוונת.

עודד פורר: ודווקא האפשרות השנייה היא האפשרות המדאיגה.

עודד פורר: כי אתה לא מצליח להבין מה הכיוון – לאן הממשלה הזו רוצה ללכת?

עודד פורר: מהי הדרך?

עודד פורר: אילו יעדים היא רוצה להשיג?

עודד פורר: ולצערי, נראה לי שממשלת ישראל הזו בוחרת דווקא באפשרות השנייה, בוחרת לא להחליט.

עודד פורר: חוסר ההחלטיות בסוף מייצר את אותה מדיניות רעה, את אותה מדיניות מסוכנת, שמתעלמת מהאתגרים שמדינת ישראל ניצבת בפניהם.

עודד פורר: והאתגרים הם רבים.

עודד פורר: מדינת ישראל נמצאת היום בפני שוקת שבורה ברמה הכלכלית.

עודד פורר: מי שלא מסתובב ברחובות, מי שלא רואה את העסקים הריקים, לא מבין לאן פנינו מועדות.

עודד פורר: הצמיחה הולכת ודועכת.

עודד פורר: המשק הישראלי נכנס למשבר גם בגלל האין-מדיניות כלכלית אחרי שנה בלי תקציב, וגם בגלל האין-מדיניות בתחום הביטחון, שמובילה למשבר גדול בקרב חלק מהעסקים.

עודד פורר: למדינה הזו אין מדיניות כלכלית, כמו שאמרנו, אבל יש לה איזושהי מדיניות כותרתית, או מדיניות של כותרות.

עודד פורר: כי בלי שום קשר, out of nowhere, פתאום לפני זמן לא רב, מבשרים לנו שמורידים את המע"מ ב-1%.

עודד פורר: בלי תוכנית, בלי הבנה לאן ילך הכסף הזה, או איזה כסף יורד מהכנסות המדינה ואנחנו מפסידים אותו, מה שמוביל בסוף למחסור בתקציב.

עודד פורר: ובונים תקציב שהוא לא הגיוני, והשיטה היא ברורה: נכין איזשהו תקציב, נעביר אותו מהר-מהר כדי שנעמוד בלוחות הזמנים שהמחוקק קבע, אחר כך נביא איזשהו קיצוץ רוחבי.

עודד פורר: למה?

עודד פורר: כי פשוט חילקנו כאן כסף שאין.

עודד פורר: ומה אין בתקציב הזה?

עודד פורר: אם חילקו כל כך הרבה, מה חסר?

עודד פורר: אין פה תקציב ביטחון שהממשלה באמת עומדת מאחוריו.

עודד פורר: הרי לכולם ברור – גם כשבוחנים אחורה את תקציב הביטחון וגם כשמסתכלים קדימה אל האיומים שניצבים בפנינו – שחסרים פה עוד 5 מיליארד שקלים בתקציב הביטחון.

עודד פורר: ואני מבטיח לכם שימצאו בסוף את 5 מיליארד השקל האלה.

עודד פורר: איך?

עודד פורר: יעשו פלסטר.

עודד פורר: בעוד שלושה חודשים יחזרו לוועדות, יקצצו קיצוץ רוחבי במשרדים, יזיזו כסף מהמשרד הזה למשרד הזה, וייתנו עוד כסף לביטחון.

עודד פורר: כי באמת צריך.

עודד פורר: או שמישהו לא חושב שצריך?

עודד פורר: ואז זה עוד יותר מטריד.

עודד פורר: כי אם מישהו לא מבין שהמצב הביטחוני – גם המקומי וגם הגלובלי – מחייב היערכות מחדש, זה מאוד מאוד מטריד אותנו לגבי החבר'ה שיושבים בממשלה.

עודד פורר: וצריך לזכור שביטחון לא נגזר רק מתקציב הביטחון.

עודד פורר: הוא נגזר גם מתקציבם של המשרדים האחרים.

עודד פורר: למשל, תקצוב כביש עוקף.

עודד פורר: הנה, בצפון, כביש עוקף כפר-כנא שאמור לאפשר לתושבי נצרת-עילית נסיעה בטוחה גם בימים של מהומות.

עודד פורר: כיום היציאה מהעיר לוקחת בשעות מסוימות למעלה מ-45 דקות, וכשיש טיפה מהומות ברחבי הארץ, כולל בחודש האחרון, סוגרים את הכביש ואין מעבר לתושבי נצרת-עילית דרך הכפר.

עודד פורר: ואז הם צריכים לנסוע לטבריה דרך עפולה.

עודד פורר: זה ביטחון.

עודד פורר: זה ביטחון של התושבים שיושבים בנצרת-עילית, וזה גם מייצר כלכלה.

עודד פורר: הרי נגישות לערים האלה מייצרת צמיחה, ותשתית תחבורתית מסייעת לערים האלה להתפתח.

עודד פורר: ואם לא עושים את זה, אז לא מפתחים את הגליל, ולא מפתחים את נצרת-עילית.

עודד פורר: אבל לזה לא מוצאים תקציב.

עודד פורר: וכמובן, גם לעסקים הקטנים ולעצמאים לא מוצאים תקציב.

עודד פורר: הנה, למשל, חוק דמי אבטלה לעצמאים, שהקואליציה מקדמת, וחלק מחברי האופוזיציה, ואנחנו דנים בו הרבה.

עודד פורר: אז אומרים לנו: לא, לחוק הזה יש רק 150 מיליון שקל.

עודד פורר: זה לא משנה כמה דמי אבטלה באמת צריכים העצמאים, וזה לא משנה שעצמאי משלם יותר מהשכיר לביטוח הלאומי – יש רק 150 מיליון שקל.

עודד פורר: את זה עושים עם יד שמאל.

עודד פורר: אבל יד ימין מעבירה פה חוק לטובת השכירים, שמוסיף עוד ימי חופש, וזה מבורך, אבל החוק הזה עולה 350 מיליון שקל, שאותם משיתים על המעסיקים, ואותם משיתים על העסקים הקטנים ועל העצמאים.

עודד פורר: אז גם משיתים עליהם עוד 350 מיליון שקל הוצאות, וגם לא מוצאים את התקציב כדי לתת להם דמי אבטלה ראויים כשהם בקשיים, כי זאת ממשלה שלא דואגת לעסקים הקטנים, אלא מרסקת אותם, כי אם היא הייתה דואגת להם, אז בימים האלה, כשהעסקים בירושלים קורסים, היא הייתה מוצאת את הפתרון, והייתה יודעת איך לתת להם לפחות לצוף עד – שהם יצליחו להחזיק את הראש מעל המים ולעבור את התקופה הזאת.

עודד פורר: כי כל עסק כזה שייסגר, בירושלים – ובקרוב יתחילו להיסגר עסקים בירושלים – מוביל את הבעלים שלו, וכמובן גם את העובדים שלו, לשירותי הרווחה.

עודד פורר: אבל כדי לעשות את זה צריך להחליט, צריך לקבל החלטות.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, אתה היית שר, ואתה מבין את זה שכשבאים אליך עם תקציב אתה צריך להחליט לאן מנתבים אותו ולהחליט מה חשוב ומה לא.

עודד פורר: אבל הממשלה הזאת לא מחליטה, ובסוף היא מוותרת על הרופאים בפריפריה, במחשכים, באיזשהו ניסיון להסתיר את זה מעיני הוועדה, כשבמזל חברת הכנסת אורלי לוי מגלה את ההסתר הזה ומצליחה להחזיר את זה – אבל צריך לזכור מה רצתה הממשלה: הממשלה רצתה לוותר על הרופאים בפריפריה, או שהיא שוב לא החליטה.

עודד פורר: זו אותה הממשלה שביום ראשון אומרת לנו: אנחנו בעד מתווה גפני להטבות המס, ואנחנו עושים תיקון יחד, הקואליציה והאופוזיציה, אבל ביום שני היא מבטלת אותו, כי מישהו מושך את השמיכה קצת יותר חזק.

עודד פורר: כשאין יכולת לקבל החלטות, ומישהו שיבוא וידפוק על השולחן ויגיד: חברים, זאת המדיניות שלנו, זאת המדיניות שהממשלה רוצה להוביל – אז אין מדיניות.

עודד פורר: זה הכי קל.

עודד פורר: מפזרים הבטחות לכולם, נותנים קצת כאן, נותנים קצת שם, מצליחים להשיג איזשהו שקט, ומעבירים תקציב שכולם יודעים שהוא לא הגיוני וכולם יודעים שהוא לא משקף מדיניות, אבל העיקר שהוא עובר ושהממשלה שורדת.

עודד פורר: אבל חשוב לי לציין שיש נושאים שבהם הממשלה כן מגלה עקביות.

עודד פורר: שם היא כן קיבלה החלטות.

עודד פורר: שם היא נוהגת בעוצמה ובנחישות.

עודד פורר: למשל, היא נחושה שלא לתת פנסיה לעולים.

עודד פורר: היא נחושה שעולה שעלה לארץ, עבד כאן, יצר כאן, שילם מסים, עבד בבתי-חולים, בבתי-אבות, ברשויות, במשרדי הממשלה ובכל המשק, אבל לא צבר מספיק לפנסיה, מגיע לגיל הפנסיה עם פנסיית רעב שלא מגיעה לסף ההכנסה ומקטינה את ההכנסה שלו ב-75% – הוא לא זכאי לפנסיית מינימום.

עודד פורר: ישבנו עם האוצר והצגנו להם מתווה ראוי, שייתן ביטוי לאזרחים האלה, גם לאזרחים הוותיקים שעבדו ושילמו מסים כל תקופת העבודה, אבל מה הייתה התשובה?

עודד פורר: לא נצליח להעביר את זה פוליטית.

עודד פורר: את זה לא.

עודד פורר: אין כסף בתקציב לפנסיה לעולים, אבל יש 900 מיליון שקל שראש הממשלה הבטיח לרשימה הערבית המשותפת.

עודד פורר: ואיפה עוד יש נחישות?

עודד פורר: כשצריך לעצור חוק שמיטיב עם ניצולי השואה וקובע שהכנסתם מרנטה תהיה פטורה ממס – אתה רואה התגייסות של הממשלה, אתה רואה התגייסות של הקואליציה.

עודד פורר: כנראה לניצולי השואה אין מספיק נציגים שיכולים להרגיש לא טוב ולהתאשפז בזמן הצבעה, כי חלקם, לצערנו, גם מאושפזים וזקוקים להכרה הזאת.

עודד פורר: אז, לצערי, חוק התקציב הזה ממחיש את העובדה שיש כאן ממשלה בלי מדיניות, שלא מוכנה לקבל החלטות אלא אם כן סוחטים אותה, אלא אם כן מכריחים אותה, וכשאין מדיניות לממשלה גם אין צמיחה, וכשאין צמיחה גם אין מי שישלם מסים, ואז גם אין תקציב.

עודד פורר: חברים, אתם הולכים להצביע כאן על תקציב לא נכון, לא ריאלי ולא הגיוני, וצר לי לאכזב את הציבור וגם את כל מי שהשיג לעצמו איזשהם הישגים בתקציב הזה: הממשלה הזאת תקצץ וקיצוצים רוחביים, כי גם הם מבטאים היעדר מדיניות.

עודד פורר: כל התקציב הזה לא רלוונטי.

עודד פורר: אני הייתי מצפה שיוצג כאן תקציב שיוצר השקעות, שמצמיח את המשק, שמשקיע בעסקים הקטנים ומבטא מדיניות שבה מי שתורם ונותן – מקבל, ומי שלא תורם ולא נותן – מקבל פחות.

עודד פורר: אבל זה תקציב שמצ'פר את מי שלוחץ, ולא את מי שיוצר, ואך סמלי הוא שקושרים את התקציב הזה עם ביטול השוויון בנטל, וכך יוצרים תקציב שבמקום שססמתו תהיה: ישרתו – יקבלו, לא ישרתו – לא יקבלו, בונים ססמה חדשה: לא תשרתו – תקבלו, תשרתו – לא תקבלו.

עודד פורר: כמו שציינתי, עוד נמצא את עצמנו כאן מצביעים על הקיצוצים האלה ומנסים לתקן את העוולות.

עודד פורר: אנחנו לא נתמוך בתקציב.

עודד פורר: אני קורא לשאר חברי הכנסת להתנגד לו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת איציק שמולי.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: לרשותך עשר דקות.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני, כמובן, אדבר על התקציב, אבל לפני שעליתי לפה נתקלתי באמירה מטומטמת במיוחד, אני חושב שזאת הייתה שרת החוץ של שבדיה, שקשרה בין מה שקרה בפריז לבין המצב מול הפלסטינים.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אני יושב בצד הזה של המליאה.

איציק שמולי: הביקורת שלנו על המדיניות של הממשלה בנושא הפלסטיני היא ברורה מאוד.

איציק שמולי: חוסר התוחלת של הממשלה והתקיעות מול הפלסטינים מובילים אותנו לאבדון, וצריך להזכיר פה כל יום ששעון החול עובד לרעתנו.

איציק שמולי: אבל צריך להיות מנותק ואטום בצורה יוצאת דופן כדי להוציא מהפה אמירה שמשלבת שילוב נדיר של טמטום, של בורות ושל דעה קדומה.

איציק שמולי: להגיד שהטבח בפריז או שדות הקטל בסוריה הם תוצאה של מה שקורה עם הפלסטינים, זו אמירה שהיא אומללה, והיא אמירה פוגענית, שמחלישה בעיקר את הצדדים המתונים, שרוצים בקידום ההסדר.

איציק שמולי: די אם נסתכל בכך שעיקר הקורבנות של הג'יהאד העולמי הם בכלל מוסלמים, שלא פגעו באיש ולא כבשו אף אחד, כדי להבין כמה האמירה הזאת היא אמירה מטומטמת.

איציק שמולי: כל בן-אדם הגון בבית הזה, ולא משנה אם הוא מגיע מהימין או מהשמאל, בעיקר מהשמאל, צריך לעמוד ולגנות את האמירה הזאת, חד וחלק.

איציק שמולי: לענייננו, תקציב הוא גם הזדמנות, הזדמנות להסתכל באופן רציני ועמוק על הבעיות שאתן מתמודדות החברה והכלכלה בישראל, ולהחליט מה אנחנו עושים ביחס אליהן.

איציק שמולי: שלוש בעיות היסוד בנוגע לכלכלה הישראלית הן מאוד מאוד ברורות: השכר שעומד במקום, העוני והאי-שוויון, והשירותים שמתרסקים – השירותים החברתיים.

איציק שמולי: אלו שלוש בעיות היסוד של הכלכלה הישראלית.

איציק שמולי: תקציב הוא גם הזדמנות, מכיוון שברגע כזה עיר כמו לוד, או קשישים סיעודיים, או ילדים שנמצאים מתחת לקו העוני – פעם אחת בשנה יכולים להגיע לכאן, לכנסת, או לדבר עם נציגי הממשלה ולהגיד להם: אל תיתנו לנו לבוא 364 ימים בשנה כדי לחזר על הפתחים ולבקש מכם העברה תקציבית כזו או אחרת.

איציק שמולי: לא, אנחנו רוצים פעם אחת, כפי שאמרנו פה לא מזמן, אדוני היושב-ראש, ביום המאבק בעוני: עוני הוא תוצאה של מדיניות, עוני הוא תוצאה של קבלת החלטות לא נכונות.

איציק שמולי: כשאנחנו רוצים להילחם בעוני, אנחנו לא מבקשים צדקה – אנחנו מבקשים חלוקה אחרת של המשאבים.

איציק שמולי: הסיפור הגדול של הכלכלה הישראלית, של העיוות שלה, הוא שיותר ויותר אנשים מקבלים פחות ופחות, ופחות ופחות אנשים מקבלים יותר ויותר.

איציק שמולי: והנה, בתקציב הזה יש לנו הזדמנות לתקן את זה.

איציק שמולי: לכאורה תבואו ותגידו: מה אתם רוצים?

איציק שמולי: הפרמטרים של הכלכלה הישראלית חזקים מאוד: אבטלה נמוכה, החזר גבוה של החוב הלאומי, צמיחה שהייתה בשנים האחרונות בסדר גמור, כשהעולם הכלכלי מסביב געש וסער.

איציק שמולי: אבל, כשעושים drill down ומסתכלים היטב היטב על המחיר של הפרמטרים הכלכליים המצוינים הללו, מגלים שמול האבטלה הנמוכה יש שוק תעסוקה שמתנהג לעובדים בישראל כמו בג'ונגל, ואנשים יוצאים ויוצאים לשוק העבודה ולא מצליחים לסיים את החודש.

איציק שמולי: 15% מהעובדים במשק הם עובדי קבלן, 20% מהעובדים במשק, השכירים, מחליפים בכל שנה את מקום עבודתם.

איציק שמולי: כשמנהל יודע שבמקום עובד אחד הוא יכול להביא מחר בבוקר עובד אחר, מה זה יעשה לשכר?

איציק שמולי: זה ילחץ אותו כלפי מטה.

איציק שמולי: פערי השכר הגבוהים ביותר בעולם המערבי הם בחברות הציבוריות שלנו, פערים של עד פי-160 באותה חברה.

איציק שמולי: מה שבן-אדם אחד עושה בחודש אחד, אחר באותה חברה לא יעשה חיים שלמים.

איציק שמולי: אז מדברים אתנו על אבטלה נמוכה, מדברים אתנו, אדוני היושב-ראש, גם על צמיחה, מדברים אתנו על זה שאנחנו מחזירים בקצב גדול מאוד את החוב הלאומי, אבל תראו מה המחיר – שירותים חברתיים שנמצאים בתחתית בכל קנה מידה, בכל השוואה למדינה אחרת.

איציק שמולי: דיברו פה ארוכות כל היום על המחזה המביש הזה, שבאישון לילה חברי כנסת מתגנבים לוועדת הכספים, לוחצים, מאיימים, סוחטים, ולא נמצא חבר כנסת אחד בקואליציה שינצל את כוחו ויגיד: אני לא מוכן להצביע בעד התקציב כל עוד לא פותרים את הבעיה של הקשישים הסיעודיים, כל עוד לא פותרים ומציעים דרכים אפקטיביות כדי להילחם בעוני של הילדים – 33% מהילדים מתחת לקו העוני.

איציק שמולי: 7.5 מיליארד שקל, אדוני היושב-ראש, הטבות מס לחברות הגדולות דרך החוק לעידוד השקעות הון, על זה אף אחד לא מדבר, זה עובר באוטומט; 7 מיליארד שקל למסקנות ועדת אלאלוף, נתנו קצת בקצבאות של הקשישים, אז כל הכנסת צריכה לעמוד ולמחוא כפיים.

איציק שמולי: יש עוד 6 מיליארד שקל המלצות, איפה הן?

איציק שמולי: למה הן לא מיושמות?

איציק שמולי: ואפשר להמשיך עוד ועוד.

איציק שמולי: הפריפריה, שמוחה כבר שבועיים פה מחוץ לכנסת – פעם אחרי פעם הפריפריה במדינת ישראל מגלה שהימין יורק לה בפרצוף ברגע האמת.

איציק שמולי: ברגע האמת הפריפריה היא לא הבן המועדף של הימין; ברגע האמת אין מישהו בימין שייכנס לחדר ועדת הכספים, יהפוך את השולחן כמו שעשה בצלאל ויגיד: לא מעניין אותי, כן קריטריונים, לא קריטריונים, אם ההתנחלויות של יהודה ושומרון לא בפנים, אין מתווה מס.

איציק שמולי: ותראו, אין מתווה מס.

איציק שמולי: ומה יצא היום בבניין הכנסת?

איציק שמולי: הפריפריה האמיתית נלחמת מול הפריפריה האמיתית השנייה – יישובי הגליל המזרחי והגולן נלחמים מול יישובי הגליל המערבי.

איציק שמולי: יש אבסורד גדול מזה?

איציק שמולי: במקום שהפריפריה תהיה מאוחדת במאבק מול הממשלה, הפריפריה נלחמת עכשיו אחד בשני; יישובים במקום אחד נגד יישובים במקום אחר.

איציק שמולי: לא נמצא גם, אדוני היושב-ראש, מישהו שייכנס ויילחם על הקשישים הסיעודיים.

איציק שמולי: כבר שנתיים אנחנו נלחמים על הדבר הזה פה.

איציק שמולי: תגידו, מי יותר חלש?

איציק שמולי: מי יותר חלש מקשישים סיעודיים שלא באים ומבקשים טובה או חסד, שהם באים לבקש כולה מה שהם שילמו עליו במשך 30 שנה?

איציק שמולי: כל חודש שילמו במשך 20 או 30 שנה עבור הפוליסה שלהם, עבור ביטוח סיעודי.

איציק שמולי: הרגולטור, הממשלה, אפשרה במשך השנים לחברות הביטוח למכור את הפוליסות האלה, והנה עכשיו יש הזדמנות.

איציק שמולי: יש הזדמנות, למרות שנעשתה טעות, טעות מתמשכת של 30 שנה, שהפילה לבור, אדוני היושב-ראש, לא 10,000 מטומטמים שלא ידעו לקרוא את האותיות הקטנות בפוליסות – זה מה שאומר האוצר, אנשים צריכים לדעת על מה הם חותמים.

איציק שמולי: האוצר צודק בעניין הזה, אבל אם היו פה 10,000 מטומטמים שלא יודעים לקרוא, הייתי אומר ניחא, אבל יש פה מיליון איש שנפלו במכה הזאת, מיליון איש, ולהאשים את חברות הביטוח זה קל מדי.

איציק שמולי: נתנו להם לקחת והם לקחו, הם מכרו לאנשים פוליסות שלא שוות את הנייר שעליו הם החתימו את האנשים.

איציק שמולי: זה קל מדי.

איציק שמולי: הסיפור הגדול פה זה ממשלה שנתנה לחברות הביטוח היתר במשך 30 שנה לגנוב פה כסף מאנשים.

איציק שמולי: והנה עכשיו, ברגע התקציב, במקום שתבוא הממשלה ותגיד: הנה, אמרנו, שלוש בעיות היסוד: שכר שעומד במקום, שירותים חברתיים שמתרסקים ועוני משולב עם פערים חברתיים, ורוצים לטפל בעוני, מי יותר מוחלש מהקשישים הסיעודיים?

איציק שמולי: שתבוא הממשלה בתקציב הזה ותגיד: אנחנו מבינים שנעשתה פה טעות מתמשכת של 30 שנה; אנחנו מבינים שכדי להמשיך ולהעניק לקשישים הסיעודיים את הביטוח שהם שילמו עליו במשך 30 שנה – רק אף אחד לא סיפר להם שהם שילמו עבור אוויר – אנחנו כמדינה מוכנים להיכנס לעניין ולהעמיד רשת ביטחון.

איציק שמולי: לא נמצא חבר כנסת אחד, אחד, שייכנס לוועדת הכספים ויעשה את זה.

איציק שמולי: ולכן, אדוני היושב-ראש, כשמביאים לכנסת תקציב כזה, כשבאקורד הסיום שלו מתבצע מחזה כל כך מביש כמו שהיה אתמול בלילה בוועדת הכספים, ובמקביל אף אחד לא שואל את עצמו שאלות רציניות – איך מטפלים בעוני, בפערים החברתיים, איך משקמים את השירותים החברתיים ואיך מטפלים בשכר שעומד במקום – אז קריאתנו לבית הזה היא להתנגד לתקציב, ולקוות שיימצא לפחות חבר כנסת אחד בקואליציה שיהיה מוכן להסתכל על עצמו במראה ולהגיד ביושר: אני, עבור הדבר הזה, לא מוכן להצביע בעד.

איציק שמולי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת סתיו שפיר – בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, שאלה אישית: אתם שואלים את עצמכם לפעמים למה אתם פה?

יעל גרמן: הם פה?

סתיו שפיר: למה אתם פה?

סתיו שפיר: למה אנחנו פה?

יעל גרמן: את רואה אותם?

יעל גרמן: את רואה אותם?

יעל גרמן: את רואה מישהו פה?

סתיו שפיר: אני שואלת את עצמי בכל יום למה אני כאן.

סתיו שפיר: ואני שואלת את זה לא כי המטרה והיעד לא ברורים – הם שם כל הזמן, וזה מה שנותן את הכוח ואת היכולת להיות פה כל הזמן; אבל אני שואלת כי המקום הזה הוא גם מאוד מבלבל ומאוד מטעה.

סתיו שפיר: יש הרבה אנשים שנכנסו לתוכו והתבלבלו, שכחו.

סתיו שפיר: הם באו כדי לייצג ציבור, את הציבור, את החברה הישראלית, את מדינת ישראל, ואז הם התמסרו לכל מיני מטרות שהגיעו בדרך – לקומבינות, לצרכים המגזריים הקטנים האינטרסנטיים שלהם, לריצה הזאת אחר ניסיון לצבור עוד ועוד כוח פוליטי, כשכבר לא ברור לאן הכוח הזה אמור להוביל, ונכון, כוח פוליטי יכול מאוד לסחרר, בעיקר כששוכחים לאן זה אמור להוביל, בעיקר כששוכחים מה החזון ומה המטרה.

סתיו שפיר: כמה נציגים מהממשלה ראיתם עומדים פה על הדוכן ומדברים על החזון שלהם בחודשים האחרונים, בשנים האחרונות?

סתיו שפיר: כמה?

סתיו שפיר: ממש חזון.

סתיו שפיר: כמה, אדוני היושב-ראש?

סתיו שפיר: לאיפה מדינת ישראל צריכה ללכת?

סתיו שפיר: מה המטרה שלנו?

סתיו שפיר: למה אנחנו פה?

סתיו שפיר: השפה הפוליטית הפכה להיות שפה שכל-כולה מלאה בשקרים, מלאה בהשמצות, בהכפשות.

סתיו שפיר: אין נתונים.

סתיו שפיר: תראו את הוויכוח שהיה פה ממש לפני כמה שעות ביני לבין השר אורי אריאל וחבר הכנסת סמוטריץ.

סתיו שפיר: אני עמדתי פה והצגתי נתונים ומספרים והראיתי איך מפלגת הבית היהודי מעבירה בצורה מושחתת כספים לפעילים שלה, ובמקום לקבל פה תשובות שמעתי אותם אומרים "שקרנית", שמעתי אותם נוזפים בי על פופוליזם לכאורה.

סתיו שפיר: אבל מה עם תשובות?

סתיו שפיר: מה עם מספרים?

סתיו שפיר: מה עם להביא את הנתונים?

סתיו שפיר: מתי הפוליטיקה הפכה להיות כזאת קומבינה מכוערת?

סתיו שפיר: תסתכלו על התקציב הזה.

סתיו שפיר: מגיע תקציב מדינה, וכולם פה יודעים שזה בדיחה, כל האנשים שיושבים פה וכל האנשים שלא יושבים פה יודעים שהתקציב הזה הוא בדיחה, הם יודעים שהתקציב הזה פשוט לא אמיתי, אין שום קשר בין התקציב הזה לתקציב האמיתי של המדינה.

סתיו שפיר: הם יודעים, כולם יודעים.

סתיו שפיר: אין פה אף אחד שלא יודע.

סתיו שפיר: יותר מזה, הם גם יודעים בדיוק למה.

סתיו שפיר: אתם יודעים מה אמרו לי כשנכנסתי לוועדת הכספים לפני קרוב לשלוש שנים?

סתיו שפיר: אמרו לי: איזה יופי, ועדת הכספים זה מקום מאוד מאוד טוב, ככה את יכולה לפעמים להעביר כספים לכל מיני מקומות, את יודעת.

סתיו שפיר: ואז, כשהתחלתי להילחם בשיטה הזאת שמעבירה כספים בקומבינות ועושה סחר-מכר בכספי המסים של אזרחי ישראל, אז ניגשו אלי פוליטיקאים כאן מהבית הזה והסבירו לי שאני מסכנת את הקריירה הפוליטית שלי, כי כך המשחק עובד, ואת חייבת לשתף פעולה, ואם את לא משתפת פעולה אז יתנכלו לך, ויצעקו עלייך, ויהרסו לך ואת לא תתקדמי פה.

סתיו שפיר: מה זה "תתקדמי פה"?

סתיו שפיר: בשביל מה אנחנו מתקדמים פה?

סתיו שפיר: כדי לאפשר למערכת הזאת להמשיך לגנוב כספי ציבור, או כדי להשתמש בכספים של אזרחי ישראל כדי לבנות פה מדינה לתפארת, כדי לשפר את איכות החיים של כולם?

סתיו שפיר: מה קורה בתקציב?

סתיו שפיר: קצת להבין את המבנה: כמעט כל התקציב הוא הרי תקציב קשיח, יותר מ-90%, אי-אפשר בכלל לשנות אותו.

סתיו שפיר: בעצם, כשממשלה נבחרת, יש לה אפשרות לגעת בפחות מ-10% מהתקציב ולשנות אותו לפי סדרי עדיפויות שלה.

סתיו שפיר: רוצה הממשלה, החליטה שבראש סדר העדיפויות דיור – יופי, אני מברכת – בבקשה, היא מתקינה את התקציב בהתאם.

סתיו שפיר: החליטה – והיא יכולה להחליט – שבראש סדרי העדיפויות ההתנחלויות, זאת ממשלת ימין – בבקשה, גם את זה היא יכולה להעביר ברוב ולקבוע את סדרי העדיפויות.

סתיו שפיר: ככה זה עובד עם התקציב.

סתיו שפיר: מה שאני גיליתי בוועדת הכספים זה שהתקציב הזה, מאחר שהוא לא התקציב האמיתי, בעצם משתנה לחלוטין.

סתיו שפיר: אתם תראו את זה, אנחנו נצביע על התקציב בעוד יומיים, ואז כמה שבועות או אולי אפילו כמה ימים, תלוי בגודל החוצפה, יגיעו לוועדת הכספים בקשות לשינויים תקציביים, וכל התקציב הזה יתחיל להתחלף.

סתיו שפיר: הכול יתחיל להשתנות.

סתיו שפיר: כמה משתנים?

סתיו שפיר: ב-2013 השתנו 13% מתקציב המדינה, זאת אומרת יותר ממה שאמור להיקבע בסדרי העדיפויות החדשים האלה.

סתיו שפיר: ולאיפה הם עברו?

סתיו שפיר: היו כל מיני יעדים סבירים לחלוטין, אבל היו גם כל מיני יעדים סודיים כך שמעולם לא הבנו לאיפה הם מגיעים.

סתיו שפיר: מיליונים ועשרות מיליונים הועברו למטרות שאף אחד לא יודע מה הן, שהציבור משלם המסים בוודאי לא היה מסכים להן.

סתיו שפיר: אבל הם עברו, ככה, כי יש פה כמה פוליטיקאים שחושבים שזה הכסף שלהם.

סתיו שפיר: וכולם יודעים שככה זה עובד.

סתיו שפיר: בעקבות העתירה שהגשתי לבג"ץ כבר לפני שנתיים, שעדיין תלויה ועומדת, כבר חלו כמה שינויים בשיטת התקצוב הזו, כבר יש שקיפות של ההעברות התקציביות; זה באמת דבר מבורך.

סתיו שפיר: גם אחר כך היועץ המשפטי לממשלה הנחה את הממשלה בהנחיות חדשות לגבי הסכמים קואליציוניים, ובאמת אתמול ראינו את התוצאה – טבלה עם הסכמים קואליציוניים.

סתיו שפיר: ומה אנחנו רואים בטבלה הזאת?

סתיו שפיר: באמת, אני הראשונה שאברך על שקיפות, אבל כשאני הסתכלתי על הטבלה חשכו עיני – רשימה של קומבינות.

סתיו שפיר: כל חבר כנסת והמגזר שלו והחברים שלו והמקורבים שלו, כאילו שזה מה שחשוב.

סתיו שפיר: ובעצם, זה אומר שכל התקציב הזה הוא תקציב מגזרי, הוא בכלל לא תקציב של מדינה.

סתיו שפיר: איפה המדינה בתקציב הזה?

סתיו שפיר: איפה העתיד של המדינה בתקציב הזה, כשכל אחד כאן דואג רק לחברים שלו?

סתיו שפיר: מה זה הדבר הזה?

סתיו שפיר: וכולם פה יודעים שזה המשחק.

סתיו שפיר: כולם פה יודעים שהמשחק הזה מכור.

סתיו שפיר: למה חברי כנסת אפילו לא מתרגשים להגיע לפה למליאה?

סתיו שפיר: כי הרי אסור, לחברי כנסת בקואליציה אסור להצביע נגד התקציב, שבטוח חצי מהם לא מאמינים בו.

סתיו שפיר: אסור להם, המפלגה שלהם – – –

מירב בן ארי: – – – תקציב, בלי לחשוב – – –

סתיו שפיר: גם באופוזיציה יש מפלגות שבהן אסור להצביע נגד דברים כאלה, כי גם שם יושבי-הראש קובעים מה להצביע – בעד או נגד.

סתיו שפיר: חברי כנסת מגיעים לוועדות, וגם שם, הם נכנסים לוועדות ומצביעים לפעמים בלי לראות בכלל את התוכן.

סתיו שפיר: או אתמול, כשישבנו בוועדת הכספים, וב-18:00 הגיע משרד האוצר והחליט לתקן את התקציב, ואפילו לא היה להם זמן להדפיס אותו מחדש, אז הם רק הקריאו לנו את השינויים, כאילו שמישהו יכול להבין לעומק מה באמת קורה בתקציב כשאומרים לך פתאום – כן, פה במקום מיליארד ו-800 מיליון, יהיה פה שינוי למיליארד ו-650 מיליון – לך תדע לאיפה זה עבר, מאיפה זה עבר, מי לקח, מי הרוויח.

סתיו שפיר: זה לא תקציב, זה בושה, ואין פה שום חזון.

סתיו שפיר: כשאני מסתכלת על הדברים האלה – ואומנם אני כאן

סתיו שפיר: קדנציה שנייה אבל אני עדיין מרגישה כמו חברת כנסת יחסית חדשה – וכשאני מסתכלת על איך שמתנהלת הוועדה, כשאנחנו שואלים שאלות את האוצר ופתאום משתיקים אותנו כי עכשיו בדיוק הצליחו להכניס את הרוב של הקואליציה, אז צריך כבר להצביע, ואם פתאום אין רוב אז אי-אפשר להצביע – כל הכללים האלה שפשוט משחיתים לחלוטין את התפקיד של הכנסת.

סתיו שפיר: ואני רואה כמה חברי הכנסת פשוט התרגלו לכללים האלה, כאילו שמדובר באיזושהי תורה, חוק משמים, כאילו שאנחנו לא יכולים לשנות את זה.

סתיו שפיר: אנחנו הכנסת.

סתיו שפיר: ואני יודעת שכל מי שיושב פה מבין על מה אני מדברת, ואני יודעת שגם כולם מבינים כמה שזה היה נכון לשנות את הכללים האלה, כמה שהיה נכון להכניס לפה תרבות פוליטית אמיתית, כמה שזה נכון כשיש תקציב אמיתי, לא כזה שמשתנה ככה בגלל איזו קומבינה של ראש הממשלה, שרצה להעיף איזה שר מתפקידו כדי שלא יצביע נגד דבר שחשוב לו ונגד האינטרס של אזרחי ישראל, אז הוא מעביר לו מיליוני שקלים מכיסם של אזרחי ישראל, כמו שראינו שקורה ממש בשבועות האחרונים עם מתווה הגז.

סתיו שפיר: אני יודעת שעמוק בלב כולכם יודעים שזה יכול להיות אחרת, והשאלה היא למה הדבר הזה פשוט לא קורה פה, את מי זה משרת, איך מעבר לאינטרסים האישיים לא רואים באופק את המדינה.

סתיו שפיר: אתם יודעים מה קורה כשאזרחי ישראל מבינים שככה נראה התקציב שלהם?

סתיו שפיר: הרי כל המערכת של תשלום מסים מבוססת בסופו של דבר על אמון.

סתיו שפיר: אנחנו משלמים מסים, כי עם המסים האלה, עם הכסף הזה, אנחנו סוללים פה כבישים ובונים בתי-חולים ומספקים שירותים רפואיים ועושים תחבורה ציבורית ומוודאים שלכל אזרח יהיו הזכויות שלו והיכולות שלו לממש את הפוטנציאל שלו, וככה אנחנו מממנים מחקר וטכנולוגיה, ככה אנחנו שומרים על עצמנו ומייצרים לעצמנו ביטחון מעולה, הכול באמצעות תשלום המסים הזה.

סתיו שפיר: ואתם יודעים מה קורה כשאזרחי ישראל מבינים שכספי המסים שלהם הם כזה הפקר?

סתיו שפיר: שכל התהליך רקוב ומכור מהיסוד?

סתיו שפיר: אתם יודעים איך הדבר הזה גורם לאזרחי ישראל להרגיש?

סתיו שפיר: רמז: ממש ממש ממש לא טוב.

סתיו שפיר: לי כמשלמת מסים זה קשה.

סתיו שפיר: אנחנו לא אמורים לפעול ככה.

סתיו שפיר: זה יכול להיות שונה לחלוטין.

סתיו שפיר: הכנסת הזו יכולה להיות – למרות חילוקי הדעות בינינו – גוף ששומר על כבודו, על כבודו העצמי, גוף שמפקח באמת על עבודת הממשלה, שמחייב את הממשלה להיות יעילה יותר, לגבות את האמירות שלה בתוכניות עבודה מסודרות, ביעדים, לתת דין-וחשבון לציבור, לפעול בצורה שקופה, לשתף ציבור, לבדוק בכל יום שמה שאנחנו עושים באמת משרת את הציבור, את הציבור כולו, ליצור מדינה שהיא לא מדינה מבוססת מגזרים, כמו שאולי הייתה הצדקה פעם אבל היום כבר אין הצדקה.

סתיו שפיר: היום אנחנו מדינה, מדינה חזקה ואיכותית ומופלאה, והמדינה הזאת תהיה אך ורק יותר טובה אם היא תבנה פה חברה ישראלית אחת, סולידרית, אמיתית, שבה לכל אזרח יש את היכולת לממש את עצמו, להגשים את עצמו ולהיות פה מאושר.

סתיו שפיר: זה הכול, בשביל זה אנחנו כאן.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת זחאלקה – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך, אדוני.

דניאל עטר: מי השר, אדוני היושב-ראש?

מאיר כהן: השרה נמצאת כאן, השרה שקד נמצאת באולם.

דניאל עטר: חשבתי שמינית את רויטל לשרה – – –

ג'מאל זחאלקה: ממילא לא שומעים אז זה לא משנה הרבה.

יעל גרמן: אתה רומז למשהו?

יעל גרמן: – – –

רויטל סויד: אני פה, והשרה מקשיבה לך, זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: אני הבנתי, אבל אני לא חושב שהשרה מקשיבה.

ג'מאל זחאלקה: וגם אם השרה מקשיבה, זה לא עוזר הרבה, אבל אנחנו נגיד מה שיש לנו.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, טועה מי שחושב שמדובר בתקציב אחד, מדובר בשני תקציבים, והכוונה היא לא לתקציב של שנת 2015, שזה בכלל עולם קפקאי, בסוף השנה מחליטים על השנה אחורה.

ג'מאל זחאלקה: סיפור בפני עצמו, המצאה של נתניהו וממשלת נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע אם יש דבר כזה בעולם.

ג'מאל זחאלקה: אני לא שמעתי על שום מוסד בעולם שמחליט על תקציב השנה בסוף השנה.

ג'מאל זחאלקה: בדרך כלל מחליטים בתחילת השנה או לפניה, אבל להחליט על תקציב 2015 בסוף שנת 2015 – זה, איך אומרים, המצאת הגלגל של ממשלת נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: היות שאנחנו מבינים שהזמן ליניארי והולך בכיוון אחד, ולא נכנסנו למנהרת הזמן כדי שנחזיר את ההיסטוריה אחורה, זה, איך אומרים – אבל העניין הוא לא שני תקציבים של שתי שנים, אלא תקציב ליהודים ותקציב לערבים, וזה נראה ב-bottom line, בשורה התחתונה של התקציב ונראה בכל סעיף מסעיפי התקציב.

ג'מאל זחאלקה: אין אף סעיף בתקציב, כבוד היושב-ראש, שעושה צדק עם הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: אין אף סעיף שעונה על הצרכים האמיתיים, האובייקטיביים, של הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: אין אף סעיף בתקציב שיש בו לעשות שינוי בעל משמעות בעניין הפערים ההולכים וגדלים.

ג'מאל זחאלקה: הרבה דברים השתנו בתקציב בשנים האחרונות.

ג'מאל זחאלקה: הוספו סעיפים, הורדו סעיפים, אך שני דברים נשמרו: מדיניות הדרוויניזם הכלכלי של נתניהו והאפליה נגד הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: כלכלני האוצר, ממשלת ישראל, שומרים בקנאות על כך שתהיה אפליה בכל סעיף ובכל תת-סעיף.

ג'מאל זחאלקה: ואם חס וחלילה יוצא מהאוצר ומפקידי האוצר משהו שיש בו כדי לעשות איזשהו צדק, מייד נתניהו מחזיר אותם למקומם ודורש מהם לגזור – לגנוז, סליחה, את ההצעה שלהם.

ג'מאל זחאלקה: הנה, למשל, אנחנו יודעים והממשלה יודעת שהוכנו במשרד האוצר כמה חוקים לעשות איזשהו צדק בתקצוב הרשויות המקומיות.

ג'מאל זחאלקה: חוק אחד זה חוק הארנונה הממשלתית, שאומר דבר פשוט: הממשלה משלמת ארנונה, המבנים של הממשלה נמצאים בערים החזקות.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שהערים החלשות והיישובים החלשים יידפקו פעמיים: פעם – אין להם מבני ציבור, ופעם שנייה – הם לא נהנים מהארנונה של מבני הציבור.

ג'מאל זחאלקה: וההצעה הייתה להקים קרן, שאליה יוזרמו כל הכספים של הארנונה הממשלתית, והקרן הזאת תחלק את הכסף בין הרשויות על-פי מפתח סוציו-אקונומי, לעשות איזשהו תיקון של עיוותים ושל צדק.

ג'מאל זחאלקה: ראו נתניהו וממשלתו שהנהנים העיקריים מחוק כזה הם היישובים הערביים, שנמצאים בתחתית הסולם הכלכלי-חברתי, ואמרו: מייד לגנוז.

ג'מאל זחאלקה: איך עשו את זה?

ג'מאל זחאלקה: ברגע שהיה ציוץ הכי קטן מהערים החזקות, מ-15 הגדולות, החוק נגנז, הוקפא ונכנס לכספת, ולא מוציאים אותו משם.

ג'מאל זחאלקה: שאל את פקידי האוצר, יגידו לך שזה דבר מקובל, הגיוני, ומדובר בכסף של הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: הצעה שנייה, שגם היא, איך אומרים, לא נתנו לה לצאת אפילו מבין כותלי האוצר, הייתה לעשות איזושהי חלוקה צודקת בחלוקת המימון הממשלתי לרשויות המקומיות בעניין תקצוב של חינוך ותקצוב של רווחה.

ג'מאל זחאלקה: וההצעה אומרת דבר פשוט: לא יכול להיות שהממשלה תסבסד רווחה וחינוך ברשות חזקה באותה מידה ובאותם אחוזים כמו שהיא מסבסדת רשות חלשה.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שהממשלה תשלם, נגיד, 65% לפסיכולוג בבית-ספר גם ברעננה וגם בג'סר-א-זרקא.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות.

ג'מאל זחאלקה: ג'סר-א-זרקא – אין להם ממה לשלם על זה, אז אין להם פסיכולוג, וברעננה הם שוכרים עוד שני פסיכולוגים נוסף על הפסיכולוג שמומן על-ידי – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת רויטל סויד, מתנהל פה שיח בין הרשות המחוקקת לרשות המבצעת, כמו שבוודאי את יודעת, ומן הראוי היה שלא תפריעו לשיח הזה, והשרה הייתה מואילה ובאה לכאן להקשיב.

מאיר כהן: הייתי גם שר, וגם אני ועוד הרבה שרים טובים הקפדנו לשבת במקומנו ולהקשיב.

מאיר כהן: זאת התורנות, יושבים במקום ומקשיבים.

מאיר כהן: סליחה שאני מטיף לך מוסר, אבל זה צורם שהשרה לא יושבת ליד שולחן הממשלה ומקשיבה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש – – –

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש – – –

מאיר כהן: לא, זה לא משנה על מה אתן מדברות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש – – –

מאיר כהן: את יודעת, כשהייתי מורה, תמיד היו אומרים לי: המורה, זה קשור לנושא.

רויטל סויד: – – –

מאיר כהן: בואו, תכבדו.

מאיר כהן: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: שני חוקים אלה – אנחנו מסתכלים לא רק על מה שיש בחוק ההסדרים, אלא גם על מה שלא הוציאו מחוק ההסדרים, שלא הוסיפו לחוק ההסדרים.

ג'מאל זחאלקה: שני החוקים האלה, וחוקים דומים, היו מזרימים, כבוד היושב-ראש החדש, היו מזרימים כמיליארד שקל לרשויות המקומיות הערביות.

ג'מאל זחאלקה: ולמה זה חשוב?

ג'מאל זחאלקה: כי בימים האחרונים מתנהל ויכוח מר, קשה, משא-ומתן קשה ביותר בעניין הדרישות התקציביות של הרשויות המקומיות הערביות, ומחר תהיה הפגנה, והרשויות המקומיות הערביות דורשות מיליארד ו-400 מיליון ש"ח תקצוב נוסף:

ג'מאל זחאלקה: 500 מיליון שקל מענקי איזון, 200 מיליון שקל תקציב פיתוח, 400 מיליון שקל סבסוד פיתוח קרקע מדינה ו-300 מיליון שקל מבני ציבור.

ג'מאל זחאלקה: האוצר מוכן לתת 150 מיליון, ורק אתמול דובר על 150 מיליון נוספים.

ג'מאל זחאלקה: הפער הוא אדיר.

ג'מאל זחאלקה: אבל אם הייתה איזושהי חלוקה צודקת קודם, הדרישות היו הרבה פחות.

ג'מאל זחאלקה: אז היה תקציב.

ג'מאל זחאלקה: הדרישה הזאת באה בגלל חוסר צדק בסיסי, בגלל אפליה עמוקה.

ג'מאל זחאלקה: וכשאתה עושה תקצוב לא דיפרנציאלי, זה אפליה.

ג'מאל זחאלקה: כאשר אתה אומר לג'סר-א-זרקא ולרעננה: קחו אותו סכום, תשלמו אותו סכום – הנה, אלה לא ישלמו ולא יהיה להם פסיכולוג, ואלה ישלמו ויהיה להם.

ג'מאל זחאלקה: זה גם משתקף בהשתתפות הרשויות המקומיות החזקות בתקצוב החינוך.

ג'מאל זחאלקה: רשויות ערביות, מכיוון שאין להן, מתקצבות את החינוך בתחומן רק ב-740 שקל בערך, כי אין להן.

ג'מאל זחאלקה: לעומת זאת, רשויות מקומיות יהודיות בעשירונים 1–5 משלמות 3,300, ובעשירונים 6–10 משלמות כ-6,000 שקל פר-תלמיד – כמעט פי-עשרה.

ג'מאל זחאלקה: ולמה?

ג'מאל זחאלקה: בגלל המבנה המפלה של הטיפול ברשויות המקומיות.

ג'מאל זחאלקה: ודבר עוד יותר בסיסי בעניין הזה: רשות מקומית ערבית גובה רק 12% מהארנונה שלה ממסחר ותעשייה.

ג'מאל זחאלקה: 88% באים מדיור.

יואל חסון: נא לסיים, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: רשויות יהודיות, לעומת זאת: 75% ממסחר ותעשייה, 25% מדיור.

יואל חסון: תודה.

ג'מאל זחאלקה: המצב הזה מראה שהממשלה הביאה תקציב של אפליה.

ג'מאל זחאלקה: אני מצטער, זה לא תקציב אחד אלא שני תקציבים – –

יואל חסון: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – תקציב ליהודים, תקציב לערבים, ולמעשה אפרטהייד כלכלי.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת זחאלקה.

יואל חסון: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: עשר דקות – שמונה דקות, סליחה.

יואל חסון: שמונה דקות, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת יקרים, גברתי השרה, שרת המשפטים, אני מוצא חובה לפתוח ולהגיד כמה מילים על ההתבטאות האומללה והנוראה של שרת החוץ של שבדיה, מרגוט ולסטרם, שאמרה בסוף השבוע, אחרי הפיגוע הרצחני – יצרה קשר בין הפיגוע האיום והנורא הזה, של "דאעש" בפריז, לבין תסכולם של הפלסטינים.

מאיר כהן: היא המשך ישיר לאותו עיתונאי שבדי, כמדומני, שלפני כשבע-שמונה שנים טען שחיילי צה"ל, אתם זוכרים, קוצרים איברים.

מאיר כהן: משהו רע קורה בשבדיה.

מאיר כהן: משהו רע קורה – זה מפריע לי שם, בצד ימין, תודה רבה, גברתי – משהו רע קורה בשבדיה, משהו רע קורה, וזה בא לידי ביטוי בהתבטאויות של המנהיגים, במיוחד שרת החוץ.

מאיר כהן: טוב שיעשו מי שצריכים, שיזמנו ויזעזעו את אנשי הציבור השבדים על האמירות חסרות האחריות שלהם.

מאיר כהן: אלה בדיוק האמירות שמעוררות תחושה כל כך קשה.

מאיר כהן: אלה בדיוק האמירות שמעוררות ומייצרות קרקע פורייה לעלילות דם, ומה שאמרה השרה זו עלילת דם.

מאיר כהן: ואשר לתקציב, אדוני היושב-ראש, מי שאתמול צפה בישיבת ועדת הכספים ששודרה בערוץ 99, חברת הכנסת גרמן, יקירתי, בטח חשב לרגע שהוא נמצא בערוץ הקניות של הטלוויזיה הישראלית.

מאיר כהן: ככה זה נראה, במיוחד בתוכנית הזו שנקראת "הדיל היומי".

מאיר כהן: ככה זה נראה – חטוף כפי יכולתך.

מאיר כהן: מכרו, חברת הכנסת מרב מיכאלי הטובה.

מירב בן ארי: די לקרוא לי מרב מיכאלי.

מאיר כהן: מירב בן ארי.

מאיר כהן: ייקח לי זמן, את צודקת.

יואל חסון: היא חגגה יום הולדת.

מאיר כהן: מזל טוב.

קריאות: – – –

רויטל סויד: – – –

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: זה היה איום ונורא, איך שלחברי כנסת היה תג מחיר.

מאיר כהן: שימנו את האצבעות שלהם בעזות מצח.

מאיר כהן: רק לפני שבועיים אותם חברי כנסת, שלכל אחד יש תג מחיר – הנה, יש לי כאן פירוט: חבר הכנסת מיקי זוהר, למשל, שווה על-פי המחירון של ערוץ הכנסת, ערוץ המכירות של הכנסת, 3.7 מיליון שקל; חבר הכנסת סמוטריץ נושא תג מחיר צנוע, רק 10 מיליון שקלים.

יואל חסון: הוא rich.

יואל חסון: הוא עשיר.

מאיר כהן: יושב-ראש הוועדה, הוא בכלל טייקון.

מאיר כהן: יושב-ראש הוועדה, תג המחיר שלו הוא 72 מיליון שקלים.

מאיר כהן: ועם זה אתם צריכים ללכת לישון?

מאיר כהן: אתם, אנשי הקואליציה, שהצבעתם נגד הצעת חוק שלי, של חברי ביש עתיד, של האופוזיציה, לביטחון תזונתי.

מאיר כהן: ביטחון תזונתי.

מאיר כהן: 180,000 משפחות, כל סוף שבוע, צובאות על משרדי הרווחה ומבקשות עזרה בדבר הבסיסי – מזון.

מאיר כהן: על זה אתם הצבעתם נגד.

מאיר כהן: בזה אתם לא טיפלתם.

מאיר כהן: אבל בעזות מצח אתם מגיעים, וכל אחד גוזר את הקופון שלו, לא מתביישים.

מאיר כהן: לא מתביישים.

מאיר כהן: כל אחד גוזר את הקופון, כל אחד מחכך ידיים ורץ – כמו שאמר חבר הכנסת אלעזר שטרן – רץ מייד להתקשר לחבר המרכז ולהגיד לו: הנה, השגתי לך.

מאיר כהן: בשבוע שעבר שני ראשי ערים פנו אלי ואמרו לי שהם קיבלו טלפון מחברי מרכז, ששאלו אותם – איזו בעיה יש לכם בעיר, אנחנו נשיג לכם כספים קואליציוניים.

מאיר כהן: בושה וחרפה.

מאיר כהן: וצר לי שרק את נמצאת, מירב בן ארי, כי באמת, את מהטובות שבהם.

מאיר כהן: אבל תעבירי את המסר הזה לחברים שלך, חבל שהם לא נמצאים כאן.

מאיר כהן: יש לי הערכה גדולה מאוד לאלי אלאלוף, אבל באמת אנחנו יכולים להגיד שהתקציב הזה מגרד את ההמלצות של דוח אלאלוף?

מאיר כהן: איפה אתה, אדוני שר האוצר?

מאיר כהן: שר האוצר החברתי, שלפחות חלק מהאנשים שפגשתי תלו בך תקוות שהנה תבוא ותכניס את הנשמה החברתית שלך.

מאיר כהן: אתה נוהג בדיוק כמו כולם, בדיוק כמו כולם, ולא כמו זה שהיה לפניך, כי לפחות היה לו אומץ להתמודד עם השאלות והסוגיות הקשות ביותר, בין שזה מצא חן או לא מצא חן.

מאיר כהן: אבל מה אתה עושה?

מאיר כהן: בורח.

מאיר כהן: דוחף לקדמת הבמה את גפני בנושא של הטבות המס.

מאיר כהן: מה לגפני ולהטבות המס?

מאיר כהן: אתה צריך, שר האוצר, לעמוד ולהתמודד עם ראשי הערים, כמו שידענו להתמודד עם הסוגיה הזו לפני שנתיים.

מאיר כהן: איזה מין מסר יש בתקציב הזה?

מאיר כהן: קצת לכולם.

מאיר כהן: אין שום חזון.

מאיר כהן: אני בא מדימונה – 15% אבטלה; ירוחם – 15% אבטלה; ערד – 10% אבטלה; קריית-שמונה – מתקרב ל-10% אבטלה.

מאיר כהן: מה בין התקציב הזה לבין הפריפריה?

מאיר כהן: שואל הזוג הצעיר: האם אני אוכל לקנות דירה בעוד שנה, עוד שנתיים?

מאיר כהן: התשובה היא: לא.

מאיר כהן: ואתם יודעים את זה.

מאיר כהן: לפחות אנחנו התמודדנו עם זה, הצענו משהו.

מאיר כהן: שואל העני: האם בעוד חצי שנה, בעוד שנה, אני אלך ויהיה שיפור ביוקר המחיה?

מאיר כהן: התשובה היא: לא.

מירב בן ארי: לא נכון – – –

מאיר כהן: מירב, התשובה היא לא, כי שר האוצר לא עשה את הדבר הכי פשוט שכל שר צריך לעשות – להסתכל טיפה מעבר לאף, לתכנן תקציב עם חזון, שהוא חלק מתוכנית חומש או מתוכנית של שלוש שנים, ולגזור את סדרי העדיפות.

מאיר כהן: אבל מה הוא עשה?

מאיר כהן: רצה להיות נחמד.

מאיר כהן: כל אחד שפנה אליו – נתן לו קצת.

מאיר כהן: אבל שום דבר לא מהותי.

מאיר כהן: תקראו את התקציב.

מאיר כהן: אני ישבתי לקרוא.

מאיר כהן: ישבתי לבדוק, לראות עם איזו בשורה אני חוזר לפריפריה, עם איזו בשורה אני בא לבן שלי, שגר במודיעין, עם איזו בשורה אני בא לחיילים – עם איזו בשורה?

מירב בן ארי: 680 מיליון שקל, 50% העלאה במשכורת, זה לא בשורה לחיילים?

מירב בן ארי: – – –

מאיר כהן: את יודעת, הדבר הכי מעניין שאתם, כולל שר האוצר הנוכחי, מתנהגים כאילו שום דבר לא קרה לפניהם, הם התחילו את הכול.

מאיר כהן: עוד הרבה וטובים זרעו את הדברים שהיום אתם קוצרים.

מירב בן ארי: כן?

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי.

מאיר כהן: סליחה, יש לי עוד דקה, ואני רוצה לסיים את דברי.

יואל חסון: אין לך דקה.

מאיר כהן: פחות מדקה.

מאיר כהן: דבר אחד אני מבקש, ואני מבקש מכל חברי הכנסת; זה דבר מאוד חשוב כי, באמת, אני משער שאתמול בלילה כל אחד מכם קיבל עשרות אם לא מאות טלפונים מסתם אנשים שהסתכלו על הפארסה הנוראה הזו ואמרו: עד לאן הגעתם.

מאיר כהן: וצר לי מאוד שברשימת הקניות הזו היו גם חברי אופוזיציה.

מאיר כהן: ומי שנמצא בתוך הרשימה הזו, שלא יעלה לדוכן הזה ויטיף.

מירב בן ארי: הם כבר עלו.

מאיר כהן: צר לי מאוד שזה קרה, כי אנחנו לא העזנו, כשהיינו בממשלה, לעשות את זה.

מאיר כהן: לא העזנו לחשוב על כספים קואליציוניים לחברי כנסת.

מאיר כהן: כנראה התקציב הזה יעבור, אבל אני מאוד מקווה שחלק מכם יתהפך בשנתו בלילה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מאיר כהן.

יואל חסון: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, את כבר דיברת פה?

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אני רק מקשיבה.

יואל חסון: כל הכבוד.

מאיר כהן: היא הכי חרוצה פה.

יואל חסון: טוב מאוד.

יואל חסון: הנוכחות במליאה זה אחד התפקידים החשובים של חברי הכנסת.

מירב בן ארי: זה באמת חשוב – – –

יואל חסון: נכון, אני מסכים.

יואל חסון: במיוחד כשהוא חוגג יום הולדת.

יואל חסון: תברכי אותה.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, אני לא אגיד כמה, אבל חוגגת יום הולדת 25.

טלי פלוסקוב: חשבתי שעוד מישהו.

מירב בן ארי: אני מזכירה לך – – – ביום הולדת – – – שאתה לא נראה בגיל שלך.

יואל חסון: אני אתן גם לך מכתב, גברתי.

יואל חסון: אישור מסגן היושב-ראש.

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: עומדות לרשותך 15 דקות – יש לך קשרים פה, אדוני.

יואל חסון: הכול פרוטקציה.

ישראל אייכלר: זה מתן קואליציוני.

יואל חסון: החלק השבע של הקואליציה, אדוני.

יואל חסון: תרתי משמע.

יואל חסון: איך זה להיות בחלק השבע, אתה רוצה לספר לנו?

ישראל אייכלר: כשאני אהיה שבע אני מייד אודיע לך.

יואל חסון: אני מודאג.

יואל חסון: אם אתה עדיין לא שבע אני מודאג.

ישראל אייכלר: בינתיים.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, כבוד חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח בפסוק מקרי שפתחתי בספר ישעיהו שאומר: "ואשיבה ידי עליך ואצרף כבר סגיך, ואסירה כל בדיליך; ואשיבה שפטיך כבראשנה ויעציך כבתחלה; אחרי כן יקרא לך עיר הצדק קריה נאמנה".

ישראל אייכלר: אני שומע פה הרבה הרבה תלונות אמיתיות ונכונות על התקציב ויש לי רק להוסיף עליהן, אבל אני אתחיל מהסוף – אני לא סובל את האמירה ש-400 מיליארד שקלים זה בסדר, אבל כמה המיליונים שמקבלים האחרים ולא אני, פה כל הבעיה של המדינה.

ישראל אייכלר: זו צביעות, זה עוול ואוון כפול.

ישראל אייכלר: אני רוצה להתחיל מהעניין הזה של מעונות-יום – למה?

ישראל אייכלר: כי במקרה עכשיו באו אלי אנשים ואמרו שהצרות שאזרחים, אזרחיות בעיקר, עוברות במשרד הכלכלה עד שהן מקבלות אישור לסבסוד מעונות-יום – שבעה מדורי גיהינום.

ישראל אייכלר: כבר דיברנו על זה, ואדוני היושב-ראש, היית ממונה על פניות הציבור בלשכת ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: לוועדות האלה לפניות ציבור באות הבעיות האמיתיות, וכיושב-ראש הוועדה לפניות הציבור הגיעה אלי הבעיה הזאת.

ישראל אייכלר: כבר בתמוז עשיתי דיון על זה, ועכשיו ראיתי, הגיעו אלי אנשים שעד היום הזה – – –

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, 13 דקות?

מיקי לוי: מ-15 הלכו שתי דקות, זה לא שמונה דקות.

יואל חסון: מי סופר, אדוני?

מיקי לוי: אני.

יואל חסון: למה?

מיקי לוי: ככה.

ישראל אייכלר: יש לחבר הכנסת מיקי לוי מזוכיזם כזה שהוא רוצה לסבול והוא יושב פה לשמוע – – –

יואל חסון: השעון האנושי שלנו.

ישראל אייכלר: 13 דקות.

ישראל אייכלר: תצא החוצה, תשתה קצת מים וקפה, אתה לא תצטרך לשמוע אותי.

ישראל אייכלר: בכל מקרה, העניין הזה של מעונות-היום עד היום לא סודר, וזו רק דוגמה למה שעובר האזרח בתקציבים הגדולים והאמיתיים שנועדו מלכתחילה לכאורה לתת לאנשים לצאת לעבוד.

ישראל אייכלר: את הנשמה האזרח מוציא עד שהוא מקבל משהו מהמנגנון השלטוני.

ישראל אייכלר: ולכן, כל התקציב הזה – רובו, לא נאמר כולו – רובו בנוי על חוקי אוון ועוול, ומאות-אלפי פקידים, שתפקידם לשרת את האזרח, על כל אחד שעובד נאמנה יש עשרה שתפקידם לעשות בעיות לאזרחים או לא לעבוד בכלל.

אלעזר שטרן: אז אתה תצביע נגדו?

ישראל אייכלר: וכשאנחנו משלמים מסים למדינה הזאת – וכל אזרח משלם מסים, אני לא מכיר אזרח שפטור גם ממסים עקיפים וגם ממסים ישירים, ופקידי המס מוציאים את הנשמה לכל אחד, באים האנשים ואומרים: אלה משלמי המסים, אנחנו מייצגים את משלמי המסים.

ישראל אייכלר: ואם תבדקו תראו שאלה שמדברים גבוהה-גבוהה על משלמי המסים אלה דווקא אותם שכל המשכורת שלהם, כולל המסים שהם משלמים, באה מקופת הציבור – עובדי המגזר הציבורי, ומדובר ב-700,000 אנשים.

ישראל אייכלר: הם מדברים על תשלומי מסים, ואנשים שמשלמים מסים מהמגזר הפרטי, או אלה שלא מסוגלים ולא יכולים ולא נותנים להם להיכנס למגזר הציבורי, אלה נקראים הסחטנים.

ישראל אייכלר: אחת העוולות הנוראיות שאני מדבר עליהן תמיד, ולא יספיק לזה רבע שעה, ולדעתי, עוד יבוא יום ואנחנו נעשה זאת, שמדינת היהודים לא מכירה בהשכלה תורנית, לא לגבי קבלה לעבודה ולא לגבי דירוג שכר, וכך הם חוסמים מלומדי תורה שסיימו לימודיהם, או מיהודים שצריכים לצאת לעבודה, אפשרות להתפרנס.

ישראל אייכלר: והאנשים האלה משלמים מסים יותר מאחרים, א.

ישראל אייכלר: בגלל שהמסים העקיפים מהצרכנות הם 51% מההכנסות ממסים, וב.

ישראל אייכלר: גם במסי ההכנסה, הם הולכים למגזר הפרטי ומשלמים מסים – למי הם משלמים מסים?

ישראל אייכלר: לאנשים שעוינים אותם, לאנשים שרודפים אותם, לאנשים שרואים בהם נטע זר, מדברים בשם עם אחד ורואים בהם זרים, אנשים ש-30% מהם הצהירו שהם שונאים אנשים חרדים.

ישראל אייכלר: אין מדינה בעולם ש-30% מהאנשים יגידו שהם שונאים, בגלוי, שהם שונאים יהודים.

אלעזר שטרן: איפה יש את זה?

ישראל אייכלר: היה סקר רק לפני שבועיים, ש-32% אמרו בגלוי שהם שונאים חרדים.

ישראל אייכלר: זה היה באתרים שמשניאים את החרדים השכם וערב, יומם ולילה.

ישראל אייכלר: אגב, אני התפלאתי שעדיין נותרו שני-שלישים שלא שונאים.

אלעזר שטרן: אבל זה מה שהיה פה בבוקר – תרמתם, לצערי הרב, לזה.

ישראל אייכלר: היהודים תמיד תרמו לצרותיהם, תמיד הם היו אשמים.

ישראל אייכלר: עכשיו לגבי העניין של התעסוקה.

ישראל אייכלר: אני מבקש, אדוני היושב-ראש – אתה, שהיית שר הרווחה, יודע את הנושא הזה – העניין של התעסוקה הוא נושא שיש בו המון המון עוולות, גם כאשר אנשים לא יכולים לקבל עבודות וגם כאשר אין להם עבודה, מוציאים להם את הנשמה.

ישראל אייכלר: אתה זוכר את תוכנית ויסקונסין – אתה ביטלת את ויסקונסין, נדמה לי?

ישראל אייכלר: לא, לפניך.

ישראל אייכלר: אבל ביטלו את ויסקונסין ועדיין עושים צרות גדולות לאנשים.

ישראל אייכלר: במקום לתת לאנשים תעסוקה, מעסיקים אותם בטרטורים.

ישראל אייכלר: נושא אחד ששר האוצר אמר לי היום: כולם עלו עלי בעניין הזה – מחירי המים.

ישראל אייכלר: אבל, מה לעשות שאצלי בוועדה – וסליחה שאני מדבר מהוועדה שלי, אין מישהו אחר שידבר – היה דיון על תאגידי המים, ויצאנו כולנו נגד תאגידי המים, למה מחירי המים עלו בעשור שנים ב-100%?

ישראל אייכלר: למה בשנתיים האחרונות הם עלו ב-30%?

ישראל אייכלר: וכולנו מאשימים את תאגידי המים על הבזבוזים וכו' וכו'.

ישראל אייכלר: עמדו תאגידי המים וגילו לנו סוד קטן – שהחקלאים מסובסדים במשך שנים, מחירי המים בחקלאות, על-ידי "מקורות"; ובשנים האחרונות שמו את זה על תאגידי המים.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, צרכני המים מממנים את הסבסוד של החקלאות בכמעט חצי מיליארד שקל בשנה.

ישראל אייכלר: מה הבעיה?

ישראל אייכלר: שעניי ישראל, שאין להם מאיפה לשלם, אין שום סמכות לתאגידי המים לתת להם הנחה; לא לקשישים, לא לחולים, לא לאף אחד.

ישראל אייכלר: יש תיקון אחד שעשה משרד האוצר, שקבוצה מסוימת של חולים וניצולי שואה כן זכאים להנחה במים, והקציבו לזה 70 מיליון שקל; יפה, נכון?

ישראל אייכלר: מה עשה המנגנון הביורוקרטי?

ישראל אייכלר: הוא קבע שזה מ-3.5 קוב ומעלה.

ישראל אייכלר: אותו קשיש, אותה קשישה, אם היא תוציא, תשפוך 3.5 קוב ויותר, אז היא תזכה להנחה.

מאיר כהן: מעל.

ישראל אייכלר: מעל, ומעל היא לא משתמשת.

ישראל אייכלר: נשארו מ-70 המיליון – רק 20 מיליון השתמשו ו-50 מיליון הלכו חזרה לאוצר.

ישראל אייכלר: זה תחכום ביורוקרטי, הייתי אומר, מרושע.

ישראל אייכלר: אתה רוצה לתת לזקנים, ניצולי שואה, חולים ונכים – תן להם מהקוב הראשון את ההנחה הזאת.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: ואני חושב שלא רק נכים וזקנים, יש אנשים עניים שאת מחירי המים האלה לא מסוגלים לשלם.

ישראל אייכלר: אז תקימו ועדות הנחה בתאגידי המים, כמו שהיו בעיריות, עם עובד סוציאלי ועם כל מה שצריך, שיעסקו בהנחה.

ישראל אייכלר: הגשתי הצעת חוק כזאת.

ישראל אייכלר: יושבת-ראש ועדת השרים, הגברת השרה שקד, ישבה שם והייתה הסכמה, אבל נציג האוצר אמר: לא, "נייט".

ישראל אייכלר: וגם בישיבה שהייתה להם בשבוע שעבר אמרה נציגת האוצר שאם זה יגיע הם יתנגדו לזה.

ישראל אייכלר: ואמרתי למשה כחלון, שהוא יהודי חביב וחברותי וחברתי: משה, אתה לא מתבייש?

ישראל אייכלר: למה תאגידי המים לא יכולים לעשות – יש כאלה שאומרים שצריך לבטל בכלל את תאגידי המים, אבל בוא נעזוב את זה.

ישראל אייכלר: היום הוא אמר לי: כולם עולים עלי עם המים.

ישראל אייכלר: אמרתי: כולם עם המים אבל תעשה את זה, אתה צריך לעשות את זה.

ישראל אייכלר: הוא אמר לי: תן לי עד יום חמישי.

ישראל אייכלר: אתה יודע למה יום חמישי?

ישראל אייכלר: כי ביום רביעי מצביעים על התקציב.

ישראל אייכלר: אני אספר לכם ביום חמישי מה הוא אמר לי אז.

ישראל אייכלר: אבל, אני מאוד מאמין במשה כחלון, כי אנחנו מכירים אותו שנים רבות, ואני מאוד מקווה שלפחות העניין הזה, של שערוריית מחירי המים – לא רק לחולים ולנכים.

ישראל אייכלר: זו שערורייה.

ישראל אייכלר: מים זה דבר שלא צריך לעלות כל כך הרבה כסף.

ישראל אייכלר: ואחר כך נטפל בתאגידי המים.

ישראל אייכלר: אבל, אתה רואה, 13 דקות כמעט בורחות ומיקי לוי עוד לא יצא אפילו, אז עכשיו נעבור לנושא הדיור.

ישראל אייכלר: אחד הפשעים הגדולים, שעכשיו המדינה והממשלה כבר מכירות בזה, הוא העניין של המכרזים, שהמדינה הקצתה קרקעות מדינה על-פי המרבה במחיר.

ישראל אייכלר: זה הרס את העניין כולו.

ישראל אייכלר: אתה דיברת קודם על זה שזוגות צעירים לא יכולים לקבל דירה – אם היו רק מחזירים את מחירי הקרקעות למה שהיה לפני המכרזים והיו נותנים או מחיר למשתכן או כל מיני דברים בשביל לגור, רוב הזוגות הצעירים היו יכולים להשיג דירה.

ישראל אייכלר: ואם לא תאמינו, אני תמיד מזכיר את זה, וזה לא נעים לי להזכיר, לא נמצאים מאנשי מפא"י – אם יש אחד, הוא היה ליכודניק – אבל מימי מפא"י, כשאני התחתנתי, 50% מערך הדירה היו משכנתה לא צמודה למדד, עד כדי כך ש"טפחות" ו"פרזות" שלחו לנו מכתבים: תסיימו את כמה המאות, חבל לנו על הדואר, לשלוח לכם, וחיסלנו את המשכנתה.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל ידעה שהיא חייבת לדאוג לכל אדם לקורת גג, בלי הבדל אם הוא חרדי, או חילוני, או קיבוצניק, או לא משנה מה.

ישראל אייכלר: היום, בגלל שהפכנו למדינה רעה, אז כל אחד רוצה שהשני לא יהיה לו, כל אחד דואג שלשני לא יהיה.

ישראל אייכלר: מי כן נהנה?

ישראל אייכלר: מכרזים.

ישראל אייכלר: מה זה מכרזים, מי שמרבה במחיר.

ישראל אייכלר: מי שמרבה במחיר זה הקבלנים, המשקיעים, היזמים, שהריצו את המחירים ועכשיו כולנו חנוקים בעניין הדיור.

ישראל אייכלר: אני לא יודע איך יוצאים מזה.

ישראל אייכלר: אומנם כחלון הבטיח שהוא מוריד את מחירי הדיור, אני מאוד מקווה שהוא יצליח, אנחנו נעזור לו.

ישראל אייכלר: בעניין הבריאות אני חייב לומר, שיש המון בעיות בבריאות, בוועדת הסל.

ישראל אייכלר: היות שהחבר שלנו, הרב ליצמן, הוא שר הבריאות, אני חייב לשבח אותו בעניין של ה-MRI וביטוח השיניים לילדים, ולעודד אותו שלא יוותר על העניין של הרפורמה בביטוח סיעודי.

ישראל אייכלר: אלה דברים שנוכל לבוא ולומר, שנשאר לנו משהו מהמדינה הסולידרית, מדינת רווחה שהיינו כמדינה יהודית.

ישראל אייכלר: תחבורה ציבורית, רבותי.

ישראל אייכלר: תחבורה ציבורית, אחד העוולות הגדולים ביותר, ומשקיעים המון כסף.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשבח את שר התחבורה שעושה כמה דברים טובים, אבל לא תאמינו – אני רוצה שהצופים ידעו את זה: יש מושג שנקרא "רב-קו".

ישראל אייכלר: אנחנו חברי הכנסת לא סובלים ממנו כי יש לנו מכוניות, אבל מי שאין לו מכונית – ה"רב-קו" הוא מסכת ייסורים לנהג, לנוסעים וגם לאלה שעומדים בתור, בשיירה מאחוריו; עד שהוא מתווכח עם כל נוסע ועד שהוא משלם, אז כל אלה שעומדים למטה, עומדים בדרך.

ישראל אייכלר: דיברנו כבר הרבה פעמים על זה.

ישראל אייכלר: חוקקנו הצעת חוק, שיהיה "רב-קו", יהיה מרכז שירות ל"רב-קו", שאנשים יקבלו החזרים, אבל מה מתברר?

ישראל אייכלר: בוועדה בכנסת, ועדת הכלכלה לא מוכנה לדון ב"רב-קו".

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי כל ה"רב-קו" עדיין לא חוקי, כי יש שאלות של צנעת הפרט שמשרד התחבורה עוד לא סידר.

ישראל אייכלר: אז לא מאפשרים לדון בנושא ה"רב-קו", לא מקדמים שום חוק בנושא ה"רב-קו", כי ה"רב-קו" עצמו לא סודר.

ישראל אייכלר: ביורוקרטיה.

ישראל אייכלר: שואלים אותי, מי הרשע הגדול ביותר במדינה?

ישראל אייכלר: אמרתי, קוראים לו ביורוקרטיה.

ישראל אייכלר: מי זה הביורוקרט?

ישראל אייכלר: אותו בן-אדם שכשת

ישראל אייכלר: פגוש ברחוב ותבקש ממנו לעזור לך, הוא יעזור לך בשמחה – הוא יחליף לך גלגל עם פנצ'ר, הכול הוא יעשה.

מאיר כהן: אנשי המחנה הציוני שם במזכירות, אנא מכם, זה נסחב ונסחב עד שאי-אפשר לשמוע אותו.

ישראל אייכלר: האולם לא כל כך מלא ואני לא יכול לצעוק מעבר לשיחה.

ישראל אייכלר: העניין של ה"רב-קו" הוא סבל נוראי, ומי שנוסע, יודע את זה.

ישראל אייכלר: גם העומסים והתגבור בתחנות – אנשים מחכים שעות על גבי שעות, מדובר באנשים שנזקקים לתחבורה ציבורית.

ישראל אייכלר: כמה שאנחנו זועקים ומנסים – אני לא אומר שאין שיפורים, אבל עדיין בנושא הזה של התחבורה הציבורית יש עוול גדול מאוד.

ישראל אייכלר: אחד הדברים שהרגיזו אותי, אדוני היושב-ראש, היום בנאומים – שרוב הנואמים לא דיברו על הבעיות שאני נגעתי בהן.

ישראל אייכלר: משרד הרווחה, עובדי הרווחה – יש שם אלפי עובדים סוציאליים שלא יכולים לעזור לאנשים, אין להם אפילו תקציב לעזור להם.

ישראל אייכלר: חוץ מהמשכורת שלהם – הם לא יכולים לעשות שום דבר, אלא להפנות לעמותות פרטיות שיעזרו לאנשים.

ישראל אייכלר: אבל על מה דיברו פה כולם?

ישראל אייכלר: על 3 מיליון לחינוך יהודי בתפוצות, שאני לא יודע מי, מה; על מקוואות – 2 מיליון שקל.

ישראל אייכלר: למה זה מרגיז אותי?

ישראל אייכלר: כי על-ידי זה, השלטון מצליח להעביר 400 מיליארד שקל מבלי שהעם מתקומם.

ישראל אייכלר: אומרים לעם – הנה, העם צופה בנו – תראו, מקוואות; תראו, דתיים; תראו, קואליציה.

ישראל אייכלר: שוחד, או – זה מה שמעסיק.

ישראל אייכלר: רק אל תדברו על הבעיות האמיתיות.

ישראל אייכלר: אל תדברו על התחבורה הציבורית – שאתם עומדים בגשם שעות בתחנות.

ישראל אייכלר: אל תדברו על תעסוקה ופרנסה, אל תדברו על דיור.

ישראל אייכלר: דברו על משהו שאנחנו נקבע באג'נדה.

ישראל אייכלר: ואגב, התקשורת גם משחקת עם זה.

ישראל אייכלר: אמר לי חבר כנסת ותיק: אני יכול לשבת שעות בוועדות על דברים שעוזרים לאנשים בענייני רווחה, בענייני כלכלה, בכל מיני עניינים; שורה אחת אני לא אקבל.

ישראל אייכלר: אבל אם אני אגע בנושא דתי, כל הכותרות יהיו שם.

ישראל אייכלר: לכן הם עושים את זה.

ישראל אייכלר: אני לא מאשים אותם, אבל אני שואל את עצמנו, למה אנחנו משלימים עם זה?

ישראל אייכלר: מתי אנחנו נוכל להודיע, שנזכה – "והיה באחרית הימים נכון יהיה הר בית ה' בראש ההרים ונשא מגבעות – – – והלכו עמים רבים, ואמרו לכו ונעלה אל הר ה' אל בית אלוקי יעקב ויורנו מדרכיו ונלכה בארחתיו; כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלם".

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מאיר כהן: אמן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואל חסון – בבקשה, אדוני; אחרון הדוברים להיום, ובכל זאת אני אבקש להישאר עד שהוא יסיים את דבריו, ותודה רבה לכם על שאתם מואילים להישאר.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אומנם אני אחרון הדוברים אבל אני מקווה שלא יתפזר הקהל.

יואל חסון: בכל אופן, חברי חברי הכנסת, הייתי היום בחוץ – בהפגנה של ראשי הרשויות של הליכוד.

יואל חסון: רובם היו ראשי רשויות ופעילים של הליכוד.

יואל חסון: הם עמדו כאן במשכן הזה – – –

טלי פלוסקוב: של מי?

יואל חסון: של הליכוד, ראשי רשויות מטעם הליכוד.

יואל חסון: הם עמדו כאן, ראשי רשויות מטעם הליכוד, עמדו פה מחוץ לכנסת.

יואל חסון: לא הוזמנו פנימה, לא ישבו עם שרי וח"כי הליכוד, אלא נדרשו להפגין שם בחוץ.

יואל חסון: ואותם חברי כנסת מהליכוד ראו אותם בחוץ, שמעו את קולותיהם, וגם לא התביישו.

יואל חסון: הם התחבאו.

יואל חסון: הם גם לא כאן עכשיו, אבל הם התחבאו.

יואל חסון: ולמה הם התחבאו, חברי חברי הכנסת?

יואל חסון: מכיוון שאותם חברי הליכוד, שהגיעו לכנסת הזאת בזכות השכונות ועיירות הפיתוח, ישבו בוועדת הכספים וחילקו לכולם, במיוחד למגזר מסוים, ולא להם.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לתת לכם כמה דוגמאות; אתה גם דיברת עליו בהקשר אחר כמה הוא שווה, אבל אני אגיד לך כמה הוא שווה ביחס לאלה ששלחו אותו – חבר הכנסת מיקי זוהר לדוגמה.

יואל חסון: הוא נבחר במשבצת הדרום של הליכוד, בחרו בו נציגי הדרום של הליכוד.

יואל חסון: הוא עצמו גר בקריית-גת.

יואל חסון: הצביעו שם לליכוד בבחירות האחרונות למעלה מ-10,000 אנשים – אגב, עלייה משמעותית; הצביעו לו והצביעו לליכוד.

יואל חסון: בתמורה, חבר הכנסת זוהר היה נדיב אתם.

יואל חסון: הוא העביר להם מיליון שקל.

יואל חסון: מיליון שקל בתקציב הנוכחי תחת הסעיף מענקי פיתוח ליישובי הדרום כולם.

יואל חסון: מיליון שקל ליישובי הדרום, כל יישובי הדרום.

יואל חסון: סכום לא מבוטל, מדהים, עפר של כסף בתקציב המדינה.

יואל חסון: במקומונים של יום שישי, חברי חברי הכנסת, הוא יופיע על השערים כגיבור גדול ויתגאה באותם מיליון שקלים שהוא חילק ליישובי הדרום.

יואל חסון: אבל מה הוא לא יספר לשכנים שלו?

יואל חסון: מה הוא לא יספר לשכנה שלו?

יואל חסון: הוא לא יספר להם, שלציבור המתנחלים הוא לא העביר מיליון, הוא העביר להם קצת יותר, קצת הרבה מאוד יותר, חברי חברי הכנסת.

מיקי לוי: טלי, איך תופיעו ב"קול העיר" בערד?

טלי פלוסקוב: אני לומדת.

יואל חסון: תכף נגיע גם לערד, אדוני.

יואל חסון: אבל חבר הכנסת מיקי זוהר לא יספר לשכן ולשכנה שהם לא שווים כלום כי הם לא גרים בהתנחלויות.

יואל חסון: כי אתמול בלילה חבר הכנסת זוהר העביר 9 מיליון שקל מענק ביטחוני למועצות האזוריות באיו"ש.

יואל חסון: 9 מיליון שקל העביר נציג הדרום בכלל של תנועת הליכוד.

יואל חסון: 9 מיליון שקל שיכלו לעשות כל כך הרבה בעוטף-עזה, יכלו לעשות כל כך הרבה לקריית-גת.

יואל חסון: יש לנו גם את סגן השר ז'קי לוי, שנבחר כנציג הצפון.

יואל חסון: הוא מבית-שאן, משפחת לוי הידועה.

יואל חסון: חברים, בבית-שאן 51% הצביעו לליכוד.

יואל חסון: רוב.

יואל חסון: אין דוגמה כזאת במקום אחר.

יואל חסון: 51% הצביעו לליכוד.

יואל חסון: אבל הוא לא היה אתמול בוועדת הכספים.

יואל חסון: הרי מספיק שחבר הכנסת ז'קי לוי היה יושב בוועדת הכספים, או היה שולח חבר כנסת כי הוא סגן שר אז הוא לא יכול לשבת שם; הוא היה שולח חבר כנסת, היה מבקש מאחד מחברי הכנסת "החברתיים" של הליכוד, שגם לא כאלה חברותיים אז הם גם לא חברתיים, והיה אומר בוועדה: בית-שאן.

יואל חסון: היה אומר בית-שאן, זה הכול.

יואל חסון: בוא נגיד, מיליון שקל למתנ"ס בבית-שאן.

יואל חסון: היה מיליון שקל יותר למתנ"ס בבית-שאן.

יואל חסון: אבל הוא לא עשה את זה.

יואל חסון: כי חילקו כספים להתנחלויות.

יואל חסון: גם אברהם נגוסה לא עשה את זה.

יואל חסון: נציג העדה האתיופית בליכוד, שלדוגמה בשכונת המצוקה הידועה קריית-משה ברחובות, שרובה מורכבת מהעדה האתיופית – קיבל שם הליכוד 51%.

יואל חסון: 51%.

יואל חסון: אבל כשהגיע נגוסה או הגיעו חברי הליכוד, הם בעיקר הגיעו לוועדת הכספים כדי לעזור לסמוטריץ – להעביר עוד 10 מיליון, עוד 20 מיליון, פה לדרום הר-חברון, פה לאיתמר.

יואל חסון: עכשיו, לא שהם לא צריכים לקבל, אבל למה לקבל יותר?

יואל חסון: ולמה לקבל יותר ממקומות הפריפריה?

יואל חסון: יותר מעוטף-עזה?

יואל חסון: יותר מהשכונות?

יואל חסון: וגם אבי דיכטר כמובן, חבר הכנסת דיכטר, לא בא לעזור לאשקלון להתמודד עם העובדה שהיום זאת עיר בקו עימות.

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: הוא רק בא להתגייס, להעביר עוד 20 מיליון שקל להתנחלויות.

יואל חסון: אגב, באשקלון 40% מהציבור הצביעו לליכוד, אבל אף חבר כנסת אחד לא בא להצביע עבור אשקלון בוועדת הכספים.

יואל חסון: חברים, הליכוד מפקיר את הפריפריה והשכונות בגלל שהוא שבוי של ההתנחלויות ושל המתפקדים בתוך הליכוד, ושל הבית היהודי, השרה שקד, בתוך הממשלה, והם פשוט עובדים אצלכם.

יואל חסון: את יכולה להרגיש עם זה בנוח, גם בכיסא הזה וגם בכיסא ההוא.

יואל חסון: תרגישי בנוח, הצלחת.

יואל חסון: הצלחתם באמת.

יואל חסון: הליכוד עובד אצלכם.

יואל חסון: תהיו גאים בכך.

יואל חסון: הליכוד עובד אצלכם.

יואל חסון: הליכוד מקדם את האג'נדה שלכם אחד על אחד, על הגב של מי שהצביעו עבורו, אבל הוא מקדם את האג'נדה שלכם.

יואל חסון: ככה הם עושים, כל אותם סגני שרים וחברי כנסת מטעם הליכוד: לא מגייסים לפריפריה.

יואל חסון: חבר הכנסת איוב קרא לא מגייס לדרוזים.

יואל חסון: הם כולם עובדים בשביל ההתנחלויות.

יואל חסון: ושוב, לא כי להתנחלויות חסר, לא כי להתנחלויות לא מגיע כמו לכולם, אבל לא מגיע להם יותר ולא מגיע להם יותר מלשכונות.

יואל חסון: ואני רוצה להגיד לכם משהו על השכונות, חברי חברי הכנסת: אתם יודעים, אני בכנסת משנת 2006.

יואל חסון: מהיום הראשון שאני כאן, יש כאן צעקה אמיתית ואותנטית של האנשים מכפר-שלם; השכונה הזו בתל-אביב, כפר-שלם, שתקועה כל כך הרבה שנים ומנסה לצאת ולהיחלץ מהפחונים ומחוסר התכנון ומהפיתוח של המקום הזה, שאף אחד לא מזיז את זה.

יואל חסון: שנים.

יואל חסון: והם באים ומתחננים, והיו פה בכל ועדות הכנסת, ועזרנו להם.

יואל חסון: ואני הייתי ראש הוועדה לביקורת המדינה, ואני הבאתי לכך שמבקר המדינה יבדוק את הסוגיה הזאת, אבל עדיין זה לא זז.

יואל חסון: כל פעם שהיה כאן חוק, חוק כפר-שלם – מי הראשונים שקמו להפיל את החוק הזה?

יואל חסון: הליכוד.

יואל חסון: הקואליציה של הליכוד.

יואל חסון: אני, תחת ממשלת קדימה, הצלחתי להעביר את החוק הזה בקריאה טרומית – – –

איילת שקד: סליחה, גם אני העברתי – – – בקריאה טרומית בכנסת הקודמת.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: לא ידעתי את זה, אז אני שמח לשמוע, אבל זה רק עובר בטרומית.

איילת שקד: מי – – – זה משרד האוצר.

איילת שקד: מי שלא הסכימו שנעביר את זה בקריאה ראשונה, זה היה משרד האוצר.

יואל חסון: אז החוק הזה אין לו מזל, כי לא רק האוצר, אלא גם היו בחירות – גם כנראה במקרה שלך וגם במקרה שלי.

יואל חסון: הכנסת התפזרה והלכנו לבחירות.

יואל חסון: ואני רוצה לראות, לשאול, את חברי בליכוד, שבכפר-שלם קיבל רוב מוחלט, והאנשים האלה בהמוניהם מצביעים ליכוד – – –

מירב בן ארי: אז למה הם מצביעים ליכוד?

יואל חסון: שאלה טובה.

יואל חסון: שאלה טובה.

מירב בן ארי: – – – אז – – –

יואל חסון: את יודעת, את יודעת מה – – –

מירב בן ארי: – – – מ-2006 – – –

מאיר כהן: מירב בן ארי, אני מבין שאת נציגת הליכוד, לא?

מירב בן ארי: זה – – – כבר.

מירב בן ארי: זה מטריד אותי, חבר הכנסת כהן – – –

מאיר כהן: אוקיי.

יואל חסון: בסופו של דבר, האנשים האלה מצביעים ליכוד כי באים ומוכרים להם את הביטחון.

יואל חסון: המעטפת של הביטחון.

יואל חסון: כאילו הליכוד טוב בביטחון.

יואל חסון: נתניהו טוב בביטחון.

יואל חסון: ואנשים, מתוך פחדים, כאלה ואחרים, מצביעים לליכוד, למרות שהם אומרים לך שזה נגד הכלכלה שלהם וזה נגד העתיד שלהם.

יואל חסון: הם באמת, הם יודעים את האמת על הליכוד.

יואל חסון: הם יודעים שהליכוד היא לא באמת תנועה חברתית.

יואל חסון: הם מכירים את סדרי העדיפויות של הליכוד.

יואל חסון: היום פגשתי פה חברי מרכז מהליכוד, פעילים, אומרים לי; אני לא אגיד את שמם כמובן, אבל אומרים לי: אנחנו מתביישים לראות את חברי הכנסת של הליכוד בוועדת הכספים מדברים רק על ההתנחלויות.

יואל חסון: עוזרים של סמוטריץ.

יואל חסון: עכשיו נותנים לנו עוזר שלישי, עוזר פרלמנטרי שלישי.

יואל חסון: אדוני, לחבר הכנסת סמוטריץ יש 30 עוזרים פרלמנטריים מהליכוד.

יואל חסון: 30 עוזרים פרלמנטריים.

יואל חסון: מה הוא צריך עוד עוזר שלישי?

יואל חסון: כל חבר כנסת בליכוד, חברת הכנסת, השרה שקד, רץ לעזור לסמוטריץ.

יואל חסון: עוד 10 מיליון נתן להר-חברון, עוד 5 מיליון לאיתמר, עוד התנחלות, עוד כביש עוקף, עוד פרויקט הגנה, עוד הסעות, עוד זה.

יואל חסון: מצוין.

מאיר כהן: עוד עשר שניות.

יואל חסון: לכן – אדוני, תן לי עוד דקה, ברשותך.

מאיר כהן: בבקשה.

יואל חסון: השורה התחתונה היא שהממשלה הזאת, במיוחד הליכוד בממשלה הזאת, הוא בסופו של דבר קבלן ביצוע מאוים; כזה שמצד אחד חברי הכנסת דואגים לעתיד הפריימריז שלהם – כי מה לעשות, בבית היהודי חכמים:

יואל חסון: מצביעים לבית היהודי אבל פוקדים לליכוד, ומחזיקים יפה מאוד שבויים את שרי וח"כי הליכוד, ומצד שני, בקואליציה הזאת – הבית היהודי משתלט עליה.

יואל חסון: אין פה באמת מסר חברתי.

יואל חסון: שכחו את כפר-שלם, את אשקלון, את קריית-גת, את עוטף-עזה.

יואל חסון: בתקציב הזה אין שום בשורה.

יואל חסון: והבושה, אדוני, לסיום, הבושה האמיתית – ואני התביישתי להסתכל בעיניים היום של אותם ראשי רשויות מטעם הליכוד שעומדים מחוץ לכנסת.

יואל חסון: אותם אלה, אדוני, שהצילו את נתניהו מתבוסה.

יואל חסון: הם הצילו את נתניהו מתבוסה בבחירות האלה.

יואל חסון: שלושה ימים לפני הבחירות ראש הממשלה נתניהו קרא להם בבהילות: תצילו את שלטון הליכוד.

יואל חסון: שהשמאלנים לא יעלו.

יואל חסון: תצילו את שלטון הליכוד.

יואל חסון: תצילו את השלטון שלי.

יואל חסון: והם התקבלו בלשכת ראש הממשלה, בבית ראש הממשלה.

יואל חסון: הגישו להם אוכל טוב והוא נשבע להם אמונים.

יואל חסון: והנה, הם הצילו אותו.

יואל חסון: ברגע האחרון הם באו להציל אותו בקלפיות.

יואל חסון: הם יצאו מהבתים – להציל את נתניהו, להציל את הליכוד.

מאיר כהן: – – –

יואל חסון: ומה השורה התחתונה?

יואל חסון: אין להם אפילו מפתח, אדוני, ואישור כניסה לבית הזה, והם נאלצו להפגין פה בחוץ.

יואל חסון: וזאת הנאמנות – –

טלי פלוסקוב: – – – הגזמת – – –

יואל חסון: – – וזה מה שיש להם מהליכוד.

יואל חסון: זאת הנאמנות.

יואל חסון: אני מקווה מאוד, חברת הכנסת בן ארי, אני מקווה מאוד שאותם מצביעי ליכוד ילמדו את הלקח סוף-סוף – –

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: – – ויבינו – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: – – שאנחנו, בספסלים האלה – –

קריאה: – – –

יואל חסון: – – לא פחות טובים בביטחון.

מאיר כהן: תודה.

יואל חסון: יודעים לעשות ביטחון, יודעים לשמור על הביטחון, אבל גם יודעים לעשות כלכלה הוגנת – –

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת חסון.

דניאל עטר: תן לו – – –

יואל חסון: – – שמתייחסת לכל החלקים באוכלוסייה הישראלית – –

קריאה: – – –

יואל חסון: – – באופן שווה.

קריאות: – – –

יואל חסון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

דניאל עטר: למה?

דניאל עטר: למה?

מאיר כהן: תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה הבאה תהיה, אם ירצה השם, מחר, יום שלישי, ה' בכסלו התשע"ו, 17 בנובמבר 2015, בשעה 10:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.