ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 56, 2015-10-28 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום רביעי, כ"ז בחשוון התשע"ו, 28 באוקטובר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כמה שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה הראשונה היא לשר להגנת הסביבה אבי גבאי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר יעלה לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: באותה הזדמנות, בשם הכנסת, אף שרבים עשו את זה באופן אישי, אני מביע את תנחומינו לשר אבי גבאי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שמחים שחזרת אלינו.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה היא מאת חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: מטמנת פסולת בירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ייגש למיקרופון ויקרא את נוסח השאילתה, ואז השר ישיב.

מיקי לוי: בוקר טוב.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אדוני השר, ענייננו הוא מטמנת הפסולת בירושלים.

מיקי לוי: ב-7 ביולי 2015 קיימה ועדת הפנים דיון על הכוונה להקים מטמנת פסולת בירושלים בין הגבעה-הצרפתית לעיסאוויה, בין "הדסה הר-הצופים" לגבעה-הצרפתית.

מיקי לוי: בסיומו דרשנו, גם יושב-ראש הוועדה וגם חברי הוועדה, שמנכ"ל המשרד יגבש חוות דעת לקראת ועדת ערר; כי אני אומר לך במלוא הרצינות, אנחנו לא סומכים על גורמי עיריית ירושלים.

מיקי לוי: לא זכינו לקבל מהם תמונה ברורה כלשהי ושיתוף פעולה.

מיקי לוי: רצוני לשאול: האם גובשה חוות דעת?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אבי (אברהם) גבאי: אדוני היושב-ראש, בוקר טוב, חברי כנסת נכבדים, הסוגיה היא פשוטה, ואני אהיה מאוד קצר, לצערי.

אבי (אברהם) גבאי: קודם כול לא מדובר בפסולת, מדובר בעודפי עפר.

אבי (אברהם) גבאי: לא מדובר בפסולת – זה מאוד חשוב.

אבי (אברהם) גבאי: זאת לא טרמינולוגיה, זאת סוגיה מהותית: זה בסך הכול עודפי עפר ולא פסולת – לא יבשה ולא אחרת.

אבי (אברהם) גבאי: יש דיבור על דבר עתידי, לגבי פסולת, שאליו עוד לא הגענו.

אבי (אברהם) גבאי: לעודפי עפר המשרד לא מתנגד.

אבי (אברהם) גבאי: המשרד העביר את חוות דעתו שתומכת בסוגיה הזאת.

אבי (אברהם) גבאי: אין פה נזק סביבתי או נזק נופי.

אבי (אברהם) גבאי: זאת לא סוגיה כזו גדולה, מאחר ששוב – מדובר בעודפי עפר.

אבי (אברהם) גבאי: לכן אנחנו לא מתנגדים לזה.

יולי יואל אדלשטיין: האם שאלה נוספת?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, ולאחר מכן – שאלות נוספות, ואז השר ישיב.

מיקי לוי: תודה לך, אדוני השר.

מיקי לוי: יש בידי חוות דעת רפואיות: עודפי עפר גורמים לאבק – אבק למשך 20 שנה לשכונת הגבעה-הצרפתית.

מיקי לוי: זה בערך הטווח שהתוכנית הזו אמורה להיות.

מיקי לוי: לא רחוק משם, 4 קילומטר, ראש העיר מעלה-אדומים פורס ידיו ואומר: בואו תביאו את העודפים האלה למישור-אדומים.

מיקי לוי: המטמנה הזאת עם עודפי העפר, כפי שאמרת, הם גם עודפי בניין ומלט.

מיקי לוי: הם יגרמו לאבק, ו"הדסה הר-הצופים" הוא בטווח הכי קרוב שרק אפשר.

מיקי לוי: למה לא לפתוח את הראש, 4 קילומטר למישור-אדומים, ולפתור את הבעיה?

מיקי לוי: למה להתעלל ב-100,000 איש?

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ביקשו גם חברי הכנסת סעדי וילין.

יולי יואל אדלשטיין: סעדי ביקש ראשון, אבל מכיוון שהם מאותה סיעה, אני אתן לשלושה, באופן חריג, לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אני מצטרף לדברי היושב-ראש, שלא תדע עוד צער.

אבי (אברהם) גבאי: תודה.

דב חנין: התפרסמו בשבוע שעבר נתוני מרשם הפליטות לסביבה, ומככבים בהם עשרה מפעלים – מככבים לרעה.

דב חנין: ארבעה מהם במפרץ חיפה; בראש הרשימה השחורה בתי-זיקוק לנפט, לא בפעם הראשונה.

דב חנין: זה מחייב את המשרד, כמובן, לצעדים תקיפים נגד אותם מפעלים, שפעם אחר פעם מככבים במרשם הבעייתי הזה.

דב חנין: המרשם הזה הוא תולדה של מעשה חקיקה מהפכני וחשוב שעשינו כאן בכנסת, חוק מרשם הפליטות לסביבה.

דב חנין: הייתה לי הזכות להיות חלק מהמהלך המשמעותי הזה.

דב חנין: אנחנו מבינים עכשיו שאלה לא רק זכויות של מידע ושקיפות, אלה גם כלים אופרטיביים לשינוי.

דב חנין: אנחנו גם רואים בנתונים ירידה ברמת הזיהומים מהתעשייה, וזאת תוצאה מבורכת של חוק אוויר נקי – עוד מעשה חקיקה מהפכנית שעשינו בכנסת – ומעבר לשיטת היתרי הפליטות.

דב חנין: לעומת זאת, אדוני השר, אנחנו עדיין סובלים מבעיות קשות ביותר של זיהום אוויר מתחבורה.

דב חנין: שם דווקא אנחנו לא רואים את מגמת השיפור.

דב חנין: שאלתי היא: מה בדעת משרדך לעשות כדי להתמודד גם עם המפעלים המככבים לרעה וגם עם זיהום האוויר מהתחבורה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין, ואז תשובת השר.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית כול, אני משתתף בצערו של כבוד השר במות אביו.

אוסאמה סעדי: בעניין השאילתה, אני גם הייתי בוועדת הפנים, והעליתי את הנושא הזה לסדר-היום במליאה, עניין המטמנה ליד עיסאוויה.

אוסאמה סעדי: בוועדת הפנים אמרתי, אדוני היושב-ראש וכבוד השר, שמדובר פה בכך שבפעם הראשונה גם תושבי עיסאוויה וגם תושבי הגבעה-הצרפתית מאוחדים – בעניין הזה, בהתנגדותם הנחרצת למטמנה הזאת.

אוסאמה סעדי: אני חושב שלשפוך אלפי טונות של עפר שמחייבים הובלות על-ידי מאות משאיות מדי יום במקום מרכזי כזה בירושלים, ליד הגבעה-הצרפתית, מה שמחייב הפקעת קרקעות של תושבי עיסאוויה, כאשר יש חלופה לא רחוקה – זאת אטימות לשמה לא לבחון את החלופה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: כבוד השר, גם אני משתתף בצערך.

חיים ילין: שלא תדע עוד צער.

אבי (אברהם) גבאי: תודה רבה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה.

חיים ילין: אני מתחבר למה שחבר הכנסת, ידידי מיקי, אמר.

חיים ילין: יש דברים שאנחנו לא שולטים בהם.

חיים ילין: משטר הרוחות, עד כמה שאנחנו יודעים, אנחנו לא שולטים בזה.

חיים ילין: ואת זה צריך לדעת, גם במקום שהוא מרוחק, הוא יכול לפגוע ברדיוס של 4–6 קילומטר – עכשיו, את זה למדתי מהמשרד שלך – והנזק הוא בלתי הפיך, אי-אפשר לעצור את זה, גם אם בסופו של דבר תכריחו – כמו שבהרבה מאוד מקומות מכריחים – להרטיב, כאילו תהיה השקיה; אז גם מבזבזים מים, גם עושים את כל זה, וזה לא עוזר.

חיים ילין: הדוגמה הקלאסית – ואני תמיד אומר שאין גבולות; יש דברים שאין להם גבולות; זה לא משנה, אנחנו יכולים לסרטט פה מזרח-ירושלים, גבולות מדינת ישראל.

חיים ילין: מולנו שתי מטמנות, ברצועת-עזה, 3 קילומטר מהיישובים.

חיים ילין: הם יותר קרובים ליישובים במדינת ישראל מלרצועת-עזה עצמה, ומי שסובלים אלה לא עזתים, תאמין לי.

חיים ילין: רוח מערבית – אנחנו אלה שסובלים, אין גבולות לריח, אין גבולות בכלל.

חיים ילין: המשרד שלך עושה עבודה בלתי רגילה, אבל היא לא יכולה לעצור את זה, גם אם היא מודדת במכשירים שלה.

חיים ילין: מתוך ניסיון, תשקלו שוב את מה שחברי מיקי לוי העלה.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שהשר כבר למד, אני בטוח, אם יש שאלות שלא קשורות ישירות לנושא השאילתה, אתה תוכל להשיב יותר מאוחר בכתב.

יולי יואל אדלשטיין: מה שאתה יכול להשיב עכשיו, בבקשה, הזמן שלך.

אבי (אברהם) גבאי: טוב, אני אתייחס קודם כול לסוגיה של המטמנה באוג.

אבי (אברהם) גבאי: אני אבדוק עוד הפעם את העניין של מעלה-אדומים.

אבי (אברהם) גבאי: לא ידעתי על האלטרנטיבה הזאת, רק ידעתי שמבחינתנו אין שום בעיה עם המטמנה בגבעה-הצרפתית.

אבי (אברהם) גבאי: אני יודע שהדרישה שלנו היא שלאחר כל שלב בעצם יהפכו את האזור הזה לפארק, ככה שהוא ישמש את הציבור וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: חבר הכנסת חיים ילין היה בעוונותיו ראש מועצה אזורית, אז הוא יודע מה זה NIMBY, הוא יודע שאף אחד לא רוצה לידו, ככה שתמיד צריך לעבור ממקום למקום ובסופו של דבר צריך להחליט שמישהו יהיה לידו הדבר הזה.

אבי (אברהם) גבאי: ובעניין הזה אנחנו נקבל את ההחלטה בהקדם.

אבי (אברהם) גבאי: אני רוצה לחזור לשאלה של חבר הכנסת דב חנין.

אבי (אברהם) גבאי: קודם כול, המפלס באמת פורסם, ובתי-הזיקוק – מקום ראשון.

אבי (אברהם) גבאי: זה לא הוגן לומר: למה הם תמיד במקום ראשון, או למה הם תמיד בעשירייה הראשונה, כי בהגדרה הם יהיו בעשירייה הראשונה, הם בתי-זיקוק.

דב חנין: מקום ראשון.

אבי (אברהם) גבאי: מה לעשות, הוא לא חנות בגדים, הוא חייב להיות בעשירייה הראשונה.

מיקי רוזנטל: אגב, בהשוואה בין-לאומית זה לא מדויק.

אבי (אברהם) גבאי: זה מדויק מאוד.

מיקי רוזנטל: – – – בכל העולם, לא בתי-זיקוק בהכרח.

אבי (אברהם) גבאי: מפעלים כימיים הם תמיד מובילים.

אבי (אברהם) גבאי: לצערי הרב, היקף המפעלים הכימיים בישראל הוא לא כזה מרשים, ככה שכמעט בהגדרה בתי-זיקוק יהיו בעשירייה הראשונה.

אבי (אברהם) גבאי: השאלה היא בעצם האם הם משתפרים כן או לא, זאת השאלה האמיתית.

אבי (אברהם) גבאי: ובסך הכול – לא חברים שלי, בתי-הזיקוק, ולא עשיתי אתם שום שקשוקה אף פעם – –

מיקי רוזנטל: אני אומר שהם משתפרים.

אבי (אברהם) גבאי: – – אבל אני אומר לך שבסך הכול בשנים האחרונות הם מאוד ממושמעים, הם הולכים עם הרגולציה שלנו, הם גם קיבלו עכשיו יעדים להפחית את הפליטה והם עומדים בזה.

אבי (אברהם) גבאי: הם עושים את העבודה, הם משקיעים את הכסף.

אבי (אברהם) גבאי: זה שעדיין בסופו של יום יש לנו זיהום גדול מאוד בחיפה זה עובדה מאוד מצערת, וכמו שחבר הכנסת חנין יודע, אנחנו מטפלים בה בצורה מסודרת ונחרצת, ואנחנו לא מקלים ראש בעניין.

אבי (אברהם) גבאי: אני אמרתי את זה כבר בפעם הראשונה – זאת הסוגיה הכי חשובה שהמשרד מטפל בה היום, סוגיית חיפה.

אבי (אברהם) גבאי: לגבי התחבורה, גם כאן, סוגיית הזיהום מהתחבורה היא סוגיה לא פשוטה, ואנחנו מנסים לעשות כמה צעדים, או נמצאים בעיצומם של כמה צעדים, ואני מאוד מקווה שדווקא הדוגמה של חיפה, שבה הגדרנו כמה צעדים, תהיה דוגמה למקומות אחרים.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, המטרה שלנו היא לעשות סוג של cut and paste – את חיפה לעשות במקומות אחרים.

אבי (אברהם) גבאי: כמו שאתם יודעים, בחיפה אנחנו מתכננים אזור שרכבים מזהמים לא יוכלו להיכנס אליו, וכבר בתל-אביב מדברים על הדבר הזה, ואנחנו מברכים, וכבר ראש עיריית ירושלים דיבר אתי על זה, ואנחנו מברכים.

אבי (אברהם) גבאי: אגב, בירושלים יש בעיות זיהום לא פשוטות בכלל, זיהום מתחבורה.

אבי (אברהם) גבאי: בדיוק נכנס חבר הכנסת ליצמן, ראיתי אותו.

אבי (אברהם) גבאי: אזור כיכר-השבת ואזור רחוב שמואל הנביא מופיעים אצלנו כמקומות מאוד מאוד בעייתיים.

אבי (אברהם) גבאי: הסוגיה השנייה היא הסוגיה של אוטובוסים על גז.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו מאוד מקדמים את הנושא הזה כרגע, גם בחיפה וגם בשאר הארץ, ובסך הכול יש שיתוף פעולה מאוד יפה עם משרד התחבורה, והשר כץ בעניין הזה מאוד עוזר, ככה שאני מקווה שאנחנו נצליח לייצר את השינוי ולהקטין מאוד את הזיהום מתחבורה ציבורית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר להגנת הסביבה אבי גבאי.

אבי (אברהם) גבאי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נזמין את סגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר החינוך ישיב על שאילתה דחופה מס' 78 מאת חבר הכנסת יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: מבחני תמיכות במוסדות תורניים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פרי – בבקשה, אדוני.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד סגן שר החינוך, ביום 28 ביולי 2013 – – –

מאיר פרוש: הוא צריך להקריא את הטקסט, לא?

יעקב פרי: אני מקריא את הטקסט.

יעקב פרי: עוד לא התחלתי לדבר ואני כבר לא בסדר?

מאיר פרוש: לא, אבל הטקסט שונה.

יעקב פרי: הטקסט אומר: ביום 28 ביולי – – –

יולי יואל אדלשטיין: ביולי 2013.

יעקב פרי: זה מה שאמרתי, עד כמה שאני זוכר – בסדר – לפני כשנתיים וחצי, הממשלה קבעה בהתאם להחלטה 638, כי שיעור התמיכה במוסדות התורניים יושפע מעמידה ביעדי הגיוס.

יעקב פרי: ברצוני לשאול את כבוד סגן שר החינוך: האם משרד החינוך שינה את מבחני התמיכות במוסדות התורניים בהתאם להחלטה?

יעקב פרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת פרי.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר החינוך חבר הכנסת פרוש.

מאיר פרוש: לשאלתך, התשובה היא לא.

מאיר פרוש: כפי הידוע, הצפי של הממשלה בין יולי 2014 ליולי 2015 עמד על 2,300, ובפועל התגייסו 2,226, דהיינו, 74 פחות מהצפי.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת לחבר הכנסת פרי?

יעקב פרי: זאת התשובה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן שאלות נוספות גם לחברי הכנסת מסעוד גנאים ודב חנין.

יעקב פרי: כבוד היושב-ראש, אדוני סגן שר החינוך, חברי הכנסת, הממשלה ה-33, אשר אני גם נמניתי עם חבריה, כמו גם כבוד ראש הממשלה, כבוד שר הביטחון וכבוד שר החינוך, אישרה ביולי 2013 את החלטה 638 לקידום השוויון בנטל.

יעקב פרי: במסגרת ההחלטה הזו, נקבע כי תקציב הישיבות יושפע מעמידת הציבור החרדי ביעדי הגיוס.

יעקב פרי: מאז, כפי שכולנו יודעים, התחלפה הממשלה, עברו כשנתיים וחצי, ודבר לא קרה.

יעקב פרי: לא רק שלא יישמתם את החלטת הממשלה, לא רק שהמפלגות החרדיות מציבות אולטימטום לממשלה לביטול עיקרי חוק השוויון בנטל, אלא שרק השבוע אישרה ועדת השרים לחקיקה את הצעת החוק של חבר הכנסת גפני המעלה את קצבת האברכים.

יעקב פרי: ממשלת נתניהו הרביעית, אדוני סגן השר, מחזירה אותנו אחורה, מביאה לריקון מתוכן של המונח "שוויון בנטל" באמצעות הדרישה לשינוי החוק, ואני דורש, מבקש להבין איך בכוונת הממשלה להביא לצמצום הפערים, הגברת השוויון, אם כל צעדיה של הממשלה מתמרצים אברכים להישאר בבתיהם ויהי מה, וודאי שלא להתגייס ולהשתלב בשוק העבודה.

יעקב פרי: אני מבקש גם, ברשותך, להבין למה הדחייה החוזרת ונשנית של יישום החלטת הממשלה.

יעקב פרי: חלפו כבר יותר משנתיים ממועד קבלת ההחלטה.

יעקב פרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת פרי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: – – – ראש המפלגה הוא חזר בתשובה – – –

יעקב פרי: זה לא סותר.

יעקב ליצמן: לא סותר?

יעקב ליצמן: מה, אי-אפשר לכתוב מכתב – – –?

יעקב ליצמן: אי-אפשר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, אני מנצל את ההזדמנות שסגן השר על הדוכן כדי להעלות נושא.

מסעוד גנאים: אם יש לו תשובה, כמובן הוא יכול להשיב.

מסעוד גנאים: אם לא, אני מבקש אחר כך.

מסעוד גנאים: אני העליתי את הנושא של מזכירות בתי-הספר, כבוד סגן השר.

מסעוד גנאים: מזכירות בתי-הספר – היו אמורים להעלות אותן דרגה כאשר בתי-הספר עוברים לניהול העצמי.

מסעוד גנאים: עד עכשיו יש בתי-ספר יסודיים שעברו לניהול העצמי אבל המזכירות שם לא הועלו בדרגה וגם לא הוגדלה או הועלתה המשכורת שלהן.

מסעוד גנאים: זה דבר אחד.

מסעוד גנאים: 2.

מסעוד גנאים: סגן השר, אתה יודע, בתי-הספר עברו לרפורמות של "אופק חדש" ו"עוז לתמורה", והעומס על המזכירות גדול מאוד.

מסעוד גנאים: המזכירות בבתי-הספר לא תוגמלו בהתאם לעומס הזה.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואז נשמע את תשובת סגן השר או על רצון שלו להשיב בכתב.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני שמח, אדוני סגן השר, שדווקא אתה עונה לנו, מכיוון שאני רוצה להשמיע בפניך את זעקתם של התלמידים החרדים בבתי-הספר – התלמידים בבתי-הספר החרדיים – וגם את זעקתם של התלמידים הערבים בבתי-הספר, שהם מקופחים בצורה דרמטית בתקציבי משרד החינוך.

דב חנין: יש במשרד החינוך ארבע קבוצות: התלמיד החרדי הממוצע מקבל 17,600 מתקציב משרד החינוך; התלמיד הערבי – 18,700; אלה בתחתית; בית-ספר חילוני – 24,600, וגם אלה מופלים לרעה לעומת הבנים היקירים של המערכת, תלמידי החינוך הממלכתי-דתי, שמקבלים 29,000 לתלמיד.

דב חנין: עיני לא צרה בהם, אני בעד שלא ייפגע אף תלמיד במוסדות הדתיים-לאומיים, אבל בואו נשווה את כל האחרים לרמה הזאת, ואולי – אולי – ניתן השקעה יותר גדולה דווקא באוכלוסיות המוחלשות, דווקא באוכלוסיות העניות.

דב חנין: זו פירמידה הפוכה: דווקא אלה שצריכים לקבל הכי הרבה עזרה מתקציב משרד החינוך – חרדים, ערבים, חילונים בערי פריפריה – מקבלים הכי פחות.

דב חנין: זו פשוט תמונה של פירמידה הפוכה, שהיא עיוות פוליטי מזעזע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: ראשית כול, חבר הכנסת פרי, השאילתה שלך נגעה לנושא התמיכה של משרד החינוך, האגף ללימודים תורניים, בתלמידי ישיבות וכוללים, וערבבת נושא אחר – שאלת הבטחת הכנסה.

מאיר פרוש: רק לידיעתך, חרדי שיושב ולומד והוא מעוט הכנסה לא מקבל הבטחת הכנסה כמו אדם שהוא לא יושב ולומד תורה ואין לו הפרנסה והוא מקבל את הבטחת ההכנסה מהמדינה.

מאיר פרוש: ואז נעשה הסדר שהאברכים האלה יכולים לקבל אם יש להם לפחות שלושה ילדים, האישה לא עובדת ואין להם נכס אחר ואין להם גם רכב.

מאיר פרוש: בג"ץ פסל אותו לפני שלוש שנים מסיבותיו, אבל לא שהוא לא מאפשר להגיש הצעת חוק חדשה שתתמודד עם שאלת הבג"ץ; וזה מה שחברי סיעת יהדות התורה עשו בעקבות ההסכם הקואליציוני – הזכרת את הרב גפני – ביקשנו להחזיר את המצב שהיה במשך 35 שנה במדינה.

מאיר פרוש: אנחנו רוצים שגם בזה ממשלת נתניהו תחזור למה שהיה בעבר.

מאיר פרוש: אתה אבל בעצם מיקדת את השאלה הנוספת בנושא, ואתה טוען שחלפו יותר משנתיים מאז החלטת הממשלה.

מאיר פרוש: קודם כול, אני מודה לך על כך שאתה יודע את המציאות.

מאיר פרוש: המציאות הפוליטית היום היא שונה, יש ממשלה אחרת, זה לא סוד.

מאיר פרוש: אני זוכר ממשלה, ממשלת ישראל, שהחליטה, למשל, מבלי להשוות חלילה, שאש"ף זה גורם עוין ואסור לדבר אתו, והיה גם נשיא המדינה עזר ויצמן שהלך ונפגש עם אנשי אש"ף בניגוד להחלטת הממשלה; לא קיים את החלטת הממשלה.

מאיר פרוש: אחר כך ממשלת ישראל שינתה את הדעה ואמרה שאש"ף הוא גורם שאפשר לשוחח אתו.

מאיר פרוש: אז ממשלות – – –

יעקב פרי: אבל – – – אותו.

מאיר פרוש: אני נתתי לך לדבר; רק תיקנתי אותך לפרוטוקול.

מאיר פרוש: אבל ממשלת ישראל יכולה להחליט שאסור לדבר עם אש"ף, והיא מחליטה אחר כך שמותר לדבר עם אש"ף.

מאיר פרוש: אני לא משווה את זה, חלילה, למה שאתה רוצה להעלות כאן, אבל ממשלה היא סוברנית להחליט.

מאיר פרוש: אני רק אומר שבפועל היעד שהממשלה הציבה – במקרה נאמר לי גם שחבר הכנסת שלח היום שוחח על כך, ואמר שבאמת עמדו ביעד.

מאיר פרוש: אם עמדו ביעד, אז אני לא הבנתי את השאילתה שלך.

מאיר פרוש: אתה יודע שאחד הדברים המרכזיים שהיו בשיח הציבורי – – –

יעקב פרי: – – –

מאיר פרוש: אני מבקש.

מאיר פרוש: אחד הדברים המרכזיים שהיו בשיח הציבורי במשמרת שלכם – איך אומר בוז'י הרצוג?

מאיר פרוש: במשמרת הקצרצרה שלכם; 18 חודש הייתם שרים בממשלה.

מאיר פרוש: במשמרת הקצרצרה הזו אחד הנושאים המרכזיים היה: האם להטיל סנקציות פליליות על בני ישיבות או לא.

מאיר פרוש: אני מכיר חבר כנסת מכובד, שקודם גם שוחח פה ליד המיקרופון, שהיה שר בממשלה במשמרת הקצרצרה הזו, שאמר שלא יהיו סנקציות פליליות.

מאיר פרוש: והיו כמה מחבריו במפלגה שלו שכן רצו לעשות סנקציות פליליות.

יעקב ליצמן: היום – – – מתעקשים, אומרים שלא – – –

מאיר פרוש: אבל בוא נאמר שאם הוא מגיש היום שאילתה הוא עדיין דבק – – –

מיקי לוי: אתה זורה מלח, אתה זורה מלח, אין מושג כזה.

מיקי לוי: אני רוצה שאותו דבר יהיה לילד שלי ולילד האחר, זה הכול.

יעקב ליצמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זאת דרך מאוד מקורית לשאול שאילתה, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: העיקר שנצמדת לטקסט.

מאיר פרוש: אני אומר שוב: בשיח הציבורי במשמרת הקצרצרה שלכם היה דיון – כן סנקציות פליליות או לא סנקציות פליליות, והיה לכם – – –

יעקב פרי: הייתה החלטת ממשלה.

מאיר פרוש: היה לכם כוח, הייתה לכם עוצמה, היו לכם 19 מנדטים, הייתה לכם סיעה פעילה, ראש מפלגה פעיל, שהוביל אג'נדה מסוימת והוא הצליח, אף שהיו חברי כנסת שכיהנו אז כשרים שהתנגדו לסנקציות פליליות.

מאיר פרוש: אבל הממשלה החליטה.

מאיר פרוש: הממשלה החליטה גם לא לדבר עם אש"ף ובסוף היא שינתה את הדעה שלה.

מאיר פרוש: יש דעות רבות, וזה קיבל ביטוי בתוצאות הבחירות.

מאיר פרוש: הליכוד קיבל 30 מנדטים.

מאיר פרוש: נתניהו קיבל מנדט להקים ממשלה, והממשלה הזו – –

יעקב פרי: הייתה החלטת ממשלה.

מאיר פרוש: – – הממשלה הזו חושבת כמו שחבר הכנסת פרי חשב לפני שאילצו אותו לעשות סנקציות פליליות.

מאיר פרוש: היא חושבת כך.

מאיר פרוש: אסור לה לחשוב?

מאיר פרוש: היא חושבת גם שאם יש סנקציות פליליות זה עלול לפגוע במה שהיא חושבת שטוב כדי לגייס.

מאיר פרוש: אז אסור לה לחשוב?

מאיר פרוש: היא חושבת.

מאיר פרוש: ממשלת ישראל חושבת בעניין הזה, היא חושבת, ומותר לה לדון בעניין.

מאיר פרוש: זה נושא מאוד מאוד טעון.

מאיר פרוש: מאוד מאוד טעון, מורכב, ואני לא חושב שדברים כאלה אפשר לעשות בהחלטות, ודאי אם הן נעשות מתוך לחץ, מתוך כפייה.

מאיר פרוש: ולכן, גם לשיטתך, אם היו שינויים, מותר לממשלה לחזור בה.

מאיר פרוש: לחבר הכנסת גנאים, אני מודה לך מאוד על השאילתה, אבל אתה נתת דבר מאוד מאוד כללי.

מאיר פרוש: אני מאוד אשמח אם אני אקבל – אנחנו נפגשים פה מדי שבוע, אז תעביר לי דברים מפורטים – כל מה שכבר היה לך קשר עם משרד החינוך, מה התשובות, ונשתדל לעזור.

מאיר פרוש: חבר הכנסת חנין, טוב שהזעקה שלך נשמעת.

מאיר פרוש: אני, גם יש לי ילדים ויש לי נכדים שלומדים במוסדות חרדיים.

מאיר פרוש: אני קודם כול אומר כך: מי שמבקש עצמאות – ואנחנו מבקשים עצמאות – יודע שיש לזה מחיר.

מאיר פרוש: אם אתה רוצה להיות עצמאי בשיטת החינוך שלך, בדרך החינוך – זה עולה.

מאיר פרוש: אני מוכן שילדי ישלמו על העצמאות הזו, השאלה עד כמה.

מאיר פרוש: אני חושב שהכמה הוא בהחלט דבר שנתון לוויכוח.

מאיר פרוש: גם אני מציג עמדה במשרד החינוך, לא יודע אם היא כמו הדעה שלך, אבל אני חושב שיש מחיר לעצמאות, אבל בוודאי לא בממדים שהוא קיים היום.

מאיר פרוש: חברי כנסת כאלו פעילים ומשתדלים לאזן ולתקן ולקדם, והלוואי שבסופו של דבר כולם יוכלו לאזן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לסגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר יעקב ליצמן – בבקשה, אדוני – שר הבריאות שלנו, על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 75 מאת חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: תרופות להפרעות קשב וריכוז.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי תקרא את נוסח השאילתה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני השר, אדוני יושב-ראש הכנסת, כמעט כל אדם על הפלנטה הזאת סובל במידה זו או אחרת מהפרעת קשב וריכוז.

מירב בן ארי: מי שלא יודע, הפרעת קשב וריכוז יכולה להיות או ADD, שזו הפרעת קשב וריכוז, או ADHD, שזה עם היפר-אקטיביות.

מירב בן ארי: בעצם אם הייתי שמה את רוב האנשים מול מבחן TOVA, מבחן מול המחשב, כדי לבדוק הפרעת קשב, נראה לי שכולנו פחות או יותר היינו מגלים שיש לנו כמות מסוימת של הפרעת קשב.

מירב בן ארי: כיום – ובערך משהו כמו 40-30 שנה – סל התרופות לא מעודכן.

מירב בן ארי: יש שני סוגים של "ריטלין" שנמצאים בסל, ה"ריטלין" הקלאסי וה"ריטלין SR", שזה "ריטלין" של slow release; ואנחנו יודעים שה"ריטלין" – – –

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, צריך לקרוא את הדברים הכתובים בשאילתה.

מירב בן ארי: אני קוראת, אוקיי.

מירב בן ארי: אנחנו יודעים שה"ריטלין" הקלאסי לא מתאים לכולם ולעתים הוא חסר אפקטיביות.

מירב בן ארי: כיצד תטפל בבעיה?

מירב בן ארי: היום קיימות תרופות שמחליפות את ה"ריטלין", וחלקן הגדול אף בריאות יותר וניתנות בהנחה.

מירב בן ארי: האם ניתן יהיה להכניס אותן לסל התרופות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: שר הבריאות, בבקשה.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת מירב בן ארי, לפני שאני מקריא את התשובה שאנשי המקצוע כתבו לי כאן להשיב, אני רוצה להגיד דבר בסיסי, יסודי: לשר הבריאות, מאן דהוא שיהיה, אסור להתערב בוועדת הסל.

יעקב ליצמן: שר – אני לא יודע אם זה על-פי חוק, לא על-פי חוק – אסור לשר הבריאות להתערב שהוא רוצה x,y , או תרופה אחרת.

יעקב ליצמן: לכן קודם כול, בעיקרון השאילתה קצת לא נוגעת לי כרגע, כי אני לא מתערב.

יעקב ליצמן: אבל בכל זאת, מקצועית, המשרד הכין תשובה, ואני רוצה להקריא את התשובה.

יעקב ליצמן: אז אם אני אשבור את השיניים על השמות של התרופות, תסלחו לי.

יולי יואל אדלשטיין: נשלח אותך לרופא שיניים.

יעקב ליצמן: לרופא שיניים.

יעקב ליצמן: זה בחינם.

יעקב ליצמן: לא, בגילי לא בחינם.

יעקב ליצמן: אולי נעשה את זה, משהו עם גילה גמליאל; היא לא כאן.

יעקב ליצמן: אז אני רוצה להשיב על השאילתה של חברת הכנסת מירב בן ארי: תכשיר "ריטלין" כלול במסגרת של שירותי הבריאות מאז המועד הקובע, 1 בינואר 1995, לטיפול ב-ADHD בילדים; כלול מאז.

יעקב ליצמן: תכשיר "ריטלין SR" נכלל בעדכון סל שירותי הבריאות בשנת 2000; התכשיר "קונצרטה", המכיל את אותו חומר פעיל, כלול בסל לחולים שאינם יכולים לקבל תכשירים המכילים גלוטן; כמו כן, "ריטלין LA" ו"קונצרטה" כלולים כתוספות צורות מתן וחוזקים בהשתתפות עצמית של 50%.

יעקב ליצמן: יש שלושה תכשירים חדשים המועמדים השנה להיכלל בסל – מה שהמשרד אומר, וחלילה אני לא מתערב בזה: א.

יעקב ליצמן: Strattera; ב.

יעקב ליצמן: Attent; ג.

יעקב ליצמן: Vyvanse – אני מקווה שהקראתי את זה נכון.

יעקב ליצמן: התכשירים האלה הם חדשים בישראל, וחלקם אף לא סיימו הליכי רישום בפנקס התכשירים הממלכתי.

יעקב ליצמן: חלק מהתכשירים כלולים בתוכניות הביטוחים המשלימים של קופות-חולים.

יעקב ליצמן: בנוסף, תכשירי ה"ריטלין" מוגשים להרחבת ההתוויה לטיפול במבוגרים.

יעקב ליצמן: הוועדה הציבורית לעדכון סל שירותי הבריאות החלה השבוע לדון.

יעקב ליצמן: היום זה הכינוס הראשון.

יעקב ליצמן: הפתיחה הייתה שלשום.

יעקב ליצמן: הם אמורים לסיים את עבודתם עד סוף דצמבר השנה.

יעקב ליצמן: עונה על כל השאלות?

מירב בן ארי: יש לי עוד שאלה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, שאלה נוספת.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני השר, על התשובה על שאלתי.

מירב בן ארי: יש לי רק שאלת המשך שדווקא יכול להיות שאתה כן יכול לעזור בה, וכבר הבנתי שאתה מעורב.

מירב בן ארי: יש הנושא של ייבוא התרופות, שיש תנאי בסיסי לרישום תרופות בארץ כשיש נציגות בארץ של החברה שמייצרת את התרופה.

מירב בן ארי: והשאלה שלי: מכוח סמכותך כשר הבריאות, האם כאן אתה יכול להתערב ולהקל על חברות על מנת שיוכלו לייבא לארץ תרופות זולות יותר?

מירב בן ארי: הבנתי שגם הייבוא כיום, הפרטי, הוא די מסובך, ויש ימים שהמכס לא עובד, ואז בסופו של דבר יש ילדים שנשארים בלי התרופה ולא הולכים לבית-הספר.

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר?

יעקב ליצמן: שוב, נחלק את התשובה ברוח שהתחלתי בה.

יעקב ליצמן: אני לא מתערב לשום חברה.

יעקב ליצמן: יש דרך מסודרת.

יעקב ליצמן: ד"ר אסנת לוקסנבורג היא הממונה על התרופות ועל הטכנולוגיות.

יעקב ליצמן: כל הדברים – יש להם ועדה, בודקים את כל התרופות.

יעקב ליצמן: אם זה כשיר ואם זה אפשר והכול בסדר, אז אין שום בעיה, יוציאו אישורים.

יעקב ליצמן: לא אני הכתובת לטפל בזה.

יעקב ליצמן: אבל מה שכן, לאחרונה, זה גם היה בישיבת הממשלה לפני שבוע, גם האחרונה – אנחנו הולכים לקצר את התהליכים.

יעקב ליצמן: לא סביר להשאיר תהליכים לאישור לתרופות וציוד רפואי או כל מה – אגב, גם במזון, מה שהיה השבוע בוועדת העבודה והרווחה בכנסת עם שר האוצר, אסור שיימשך הרבה זמן.

יעקב ליצמן: לא קיבלתי עדיין כמה זמן, כי אנחנו באמצע בדיקות – אבל ברור שאנחנו הולכים לקצר באופן חד מאוד ומהיר מאוד את נושא האישורים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת ליצמן על תשובתו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר המקשר בין הממשלה לבין הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין, להשיב בשם ראש הממשלה על שאילתה דחופה מס' 79 מאת חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: טענה בדבר שלילת תושבותם של תושבי מזרח-ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה יכול לגשת למיקרופון באולם ולקרוא לנו, גם בפני השר ודאי, את נוסח השאילתה, והשר ימסור את תשובת הממשלה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, פורסם היום, לפני כמה ימים, שאתה בוחן שלילת תושבותם של עשרות-אלפי תושבי מזרח-ירושלים.

עיסאווי פריג': ברצוני לשאול: 1.

עיסאווי פריג': האם אתה מאשר כי זו כוונתך?

עיסאווי פריג': 2.

עיסאווי פריג': אם כן – האם משמעות הדבר היא ויתור על הריבונות הישראלית במזרח-ירושלים והעברתה לרשות הפלסטינית?

עיסאווי פריג': 3.

עיסאווי פריג': אם כן – האם מדובר הלכה למעשה בחלוקת ירושלים?

עיסאווי פריג': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת פריג', אני מוכרח לומר שדבר אחד לא היה לגמרי ברור לי: אתה שואל בדאגה או שואל בתקווה?

יריב לוין: או במילים אחרות – – –

עיסאווי פריג': – – –

יריב לוין: לא, לא.

יריב לוין: אני חושב שזה מאוד מעניין לדעת.

יריב לוין: כי אתה יודע, אדוני היושב-ראש, יש כאן אחת משתיים: או שהוא שואל בתקווה שהאזרחות תישלל והעיר תחולק, או שהוא שואל בדאגה שמא האזרחות תישלל והעיר תחולק.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה לא משנה את מהות התשובה.

עיסאווי פריג': – – –

יריב לוין: כי אני יכול לומר לך, אדוני היושב-ראש, שהנה מצב שבו אני מצטער שלא אני זה ששואל וחבר הכנסת פריג' הוא זה שצריך לענות, אלא שהמצב הפוך, כי נדמה לי שהתשובה של חבר הכנסת פריג' הרבה יותר מעניינת מהתשובה שאני אתן כאן.

יריב לוין: אבל מאחר שזה המצב, אענה ואומר כך: ראשית, אין כרגע כל כוונה לשלול את תושבותם של עשרות-אלפי תושבי מזרח-ירושלים, כאמור בשאילתה שהועברה.

יריב לוין: יחד עם זאת, כנגד כל מפגע ממזרח-ירושלים יינקט הליך שיבחן את שלילת התושבות.

יריב לוין: במסגרת הדיונים על גל הטרור הרצחני הועלה הצורך לדון במצב השכונות במזרח-ירושלים, כולל אלו שנמצאות מעבר לגדר הביטחון ומהן יוצאים המחבלים והמסיתים, ולבחון את הצעדים הנדרשים להרגעת השטח ולהשבת הביטחון והשקט לכל אזרחי ישראל, ולתושבי ירושלים בפרט, וכך אכן נעשה מדי יום ביומו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שאלה נוספת.

עיסאווי פריג': כבוד השר, אני כ-20 שנה ירושלמי, גדלתי – מאז האוניברסיטה – ומכיר את ירושלים המזרחית והמערבית כמו את כף היד.

עיסאווי פריג': אני שואל את כבוד השר: כפר-עקב, שנמצא בלב רמאללה, מכותר מכל מקום, האם הוא חלק אינטגרלי של ירושלים, גם על-פי דבריך?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אוסאמה סעדי, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: טעות שלי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני שואל מתוך תקווה שבאמת מדינת ישראל תחליט להחזיר את כל השכונות של ירושלים המזרחית, שמבחינתנו היא שטח כבוש, ושתקום מדינה פלסטינית ובירתה ירושלים המזרחית.

אוסאמה סעדי: אבל מכיוון שזה לא המצב נכון לעכשיו, וירושלים המזרחית היא חלק מירושלים כפי שהחוק הגדיר – ואני אמרתי בכמה הזדמנויות בימים האחרונים שירושלים היא לא עיר שחוברה לה יחדיו, אלא היא עיר שנכבשה לה מחדש.

אוסאמה סעדי: חברי חבר הכנסת פריג' אמר ש-20 שנה הוא תושב ירושלים; אני תושב בית-צפאפא, ואני כבר כמעט 30 שנה בירושלים.

אוסאמה סעדי: אני רואה את הגדרות ואת הבטונדות ואת כל הכיתור, נושם ולא נושם, במזרח-ירושלים, ואני רק שואל – גם התשובה שלך, אדוני השר, היא מאוד מדאיגה.

אוסאמה סעדי: כרגע – אני חושב שלא במקרה הכנסת את המילה כרגע.

אוסאמה סעדי: גם בעניין המפגעים, הבודדים, אני מזכיר לך שכמובן לפי החוק הבין-לאומי ירושלים המזרחית היא שטח כבוש, אבל גם לפי החוק הישראלי אין עדיין סמכות לשר הפנים לשלול תושבות של מזרח-ירושלים מתושבים שאין להם תושבות אחרת, לא של הרשות הפלסטינית.

אוסאמה סעדי: אני מזכיר לך שהעניין הזה – אני ייצגתי חברי פרלמנט ממזרח-ירושלים ששר הפנים שלל להם את התושבות ב-2006.

אוסאמה סעדי: עד היום העניין הזה תלוי ועומד בבג"ץ ואין עדיין הכרעה האם באמת יש סמכות לשר הפנים לשלול תושבות של אנשים ממזרח-ירושלים בעילה של הפרת אמונים.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת גם לחבר הכנסת מיקי לוי, ואז השר ישיב לכולם.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת – לא נותר לי אלא להסכים אתך: ירושלים אכן היא עיר כבושה, אבל היא נכבשה לפני אלפיים שנה ואנחנו רק החזרנו אותה לטובת העם היהודי.

מיקי לוי: מעבר לכך, אני לא הייתי מתנגד, ואני גם אומר לשר: אלה שנמצאים מחוץ לגדר, לקחת את תעודת הזהות שלהם, הרי זה מה שרוצים, ולהעביר אותם לרשות הפלסטינית.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר יריב לוין.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: לשאלה של חבר הכנסת פריג', שהייתה מאוד ממוקדת, אני יכול לענות גם בצורה ממוקדת: התשובה היא כן.

יריב לוין: לשאלה של חבר הכנסת אוסאמה סעדי – – –

עיסאווי פריג': זאת התשובה?

יריב לוין: כן.

יריב לוין: אתה שאלת האם זה, והתשובה היא כן.

יריב לוין: יש יותר פשוט וברור מזה?

יריב לוין: לשאלה של חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יריב לוין: אני מוכרח לומר, חבר הכנסת סעדי, קודם כול, בהמשך לדברים הנכונים שאמר פה חבר הכנסת לוי, שגם אם נתאמץ מאוד לא נצליח להחזיר את ירושלים, משתי סיבות: 1.

יריב לוין: כי אתה לא יכול להחזיר את מה ששייך לך, מקסימום אתה יכול אולי לתת; הדבר השני הוא שכמובן, וכפי שציין כאן חבר הכנסת לוי, אני חושב שגם שירושלים אף פעם לא הייתה בידי מישהו אחר שהחזיק בה באופן לגיטימי, כך שאין למי להחזיר אותה.

יריב לוין: לגופו של עניין, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהעובדה שגם חבר הכנסת פריג' בחר להגיע לירושלים לפני 20 שנה וגם חבר הכנסת סעדי – שלא מקשיב לי – בחר להגיע לירושלים לפני 30 שנה, מעידה כנראה שלא כל כך רע בירושלים מאז שחררנו אותה, והנה אנשים נוהרים, יהודים וערבים כאחד, לגור בה.

יריב לוין: אז כנראה שחרור ירושלים עושה טוב לכולם והופך אותה לעיר שטוב להיות בה, ואנחנו נמשיך לדאוג שכך אכן יהיה.

יריב לוין: אני מציע, חבר הכנסת סעדי, לא לחיות באשליות וגם לא לפחד.

יריב לוין: אל תדאג, ירושלים תישאר מאוחדת תחת ריבונות מדינת ישראל ואתה תוכל להמשיך ליהנות מלגור בירושלים כפי שנהנית עד היום.

יריב לוין: אני חושב שכך יותר טוב לכולם.

יריב לוין: חבר הכנסת מיקי לוי, כפי שציינתי קודם, נדמה לי שאני יכול להסכים עם האמירה שלו שאנחנו לא יכולים להחזיר את מה שהוא שלנו.

יריב לוין: לגבי הסוגיה של תעודות הזהות, אני חושב שפירטתי ועניתי בתשובתי על השאילתה של חבר הכנסת פריג' בראשית הדברים.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לבין הכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש מהנמצאים באולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנעבור לחקיקה – אני עצמי לא כל כך יודע למה, כי כבר אני בעצמי עייף מהדברים האלה, אבל אני רוצה לומר כמה מילים לחברי הכנסת הנמצאים כאן.

יולי יואל אדלשטיין: בפתיחת המושב ויתרתי על הנאום המוכן שלי וביקשתי מחברי הכנסת מכל הצדדים ומכל הסיעות להתחשב במצב הרגיש שאנחנו נמצאים בו כרגע, בלי כל קשר לעמדה פוליטית כזאת או אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: ביקשתי גם להרגיע, להפסיק להסית ולפנות עד כמה שאפשר אל תוך המחנה שלךָ, או שלךְ, פנימה ולא לחפש את הבעיות אצל האחרים.

יולי יואל אדלשטיין: לפני כמה ימים, וכבר לא בפעם הראשונה, היה לי דין ודברים עם היועץ המשפטי לממשלה ועם גורמים במשרד ראש הממשלה ובמשרד לביטחון הפנים; גורמים בכירים, שכרגיל ביקשו למנוע, למרות חוק החסינות, את עליית חברי הכנסת להר-הבית.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי בדיון הזה גם דברים לא פשוטים, אבל בסופו של דבר קיבלתי, וזאת בפעם הראשונה, את הנימוקים של גורמים ביטחוניים למה לעת הזאת אסור לעלות להר-הבית.

יולי יואל אדלשטיין: לכן לא מחיתי, לא בפומבי ולא בשום צורה אחרת, ולא קראתי לחברי הכנסת לנצל את חוק החסינות.

יולי יואל אדלשטיין: לפני זמן מה עודכנתי שחבר הכנסת באסל גטאס, שמודע היטב לכל ההחלטות האלה, עלה להר-הבית, צילם את עצמו, הפיץ את הסרט.

יולי יואל אדלשטיין: נאה דורש נאה מקיים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קודם כול פונה לחברי בימין, בסיעות הקואליציה, ואומר: חברים, תקבלו לפחות אתם את הבקשה שלי.

יולי יואל אדלשטיין: בואו לא נגיב עם עליות משלנו ומחאות משלנו בהר-הבית.

יולי יואל אדלשטיין: בואו לפחות אנחנו נהיה בני-אדם בסיטואציה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: ולכלל חברי הכנסת – אני כבר לא יודע, נגמרו לי המשפטים המתוחכמים והמילים החכמות.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק אומר: מספיק, מספיק, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: לא חייבים לחכות שנגיע לשפיכות דמים, לא חייבים.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להיות חבר כנסת בלי להיות פירומן – אומר להם את זה מניסיון אישי.

איציק שמולי: זאת הכוונה שלו.

ענת ברקו: שייסע לבית-לחם – – – לא נשארו שם נוצרים, שייסע לספור אותם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, חברת הכנסת ברקו, בואו נחפש אצלנו מה אנחנו יכולים לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה יש כאלה שזאת באמת הכוונה שלהם.

איציק שמולי: הוא מלבה פה אלימות – – –

באסל גטאס: אני רוצה זכות לדבר.

באסל גטאס: [הצעת חוק פ/1641/20; נספחות.

באסל גטאס: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק הראשונה היא של חבר הכנסת מאיר כהן וקבוצת חברי הכנסת:

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק המועצה הארצית לביטחון תזונתי (תיקון – תקציב), התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת מאיר כהן לעלות לדוכן.

איציק שמולי: אתה מלבה פה אלימות.

איציק שמולי: אתה בעד הסכינים וההסתה.

איציק שמולי: על זה בנויה הקריירה הפוליטית שלך, על ההסתה ועל האלימות.

באסל גטאס: אתה המסית, אתה המסית.

מירי רגב: צריך להדיח אותו.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא תשב במקום, אני אקרא אותך לסדר.

איציק שמולי: אם יש פה יום אחד בלי דקירה אתה לא יכול לשבת בשקט, נכון?

איציק שמולי: יום אחד בלי דקירה אתה לא יכול לשבת בשקט.

איציק שמולי: אתה חייב שתהיה פה אלימות, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירי רגב, השרה, את לא חייבת לקרוא קריאות ביניים.

איציק שמולי: אתה חייב שתהיה פה אלימות, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

קריאה: איפה תהיה אלימות?

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי מספיק, גם בנושא הזה, מספיק.

איציק שמולי: אם לא יעבור יום אחד בלי דקירות – אתה לא תשב בשקט.

באסל גטאס: נכנסתי בטבעיות, יצאתי.

איציק שמולי: מה באת להוכיח?

איציק שמולי: מה?

יולי יואל אדלשטיין: יש גם ההתנהגות במליאה – – –

איציק שמולי: תראה באיזו מבוכה אתה מעמיד את החברים שלך.

איציק שמולי: אתה בעד השלום אתה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גטאס, שב מייד במקום.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא תשב מייד במקום אני אתחיל לקרוא אותך לסדר וזה לא ייגמר טוב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, נא להקשיב לחבר הכנסת מאיר כהן שמציג הצעת חוק חשובה.

איציק שמולי: – – – זכויות אדם.

איציק שמולי: כל דקירה שתהיה פה היום זה על הראש שלך, שתדע לך.

באסל גטאס: – – – מי אתה בכלל?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גטאס, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: תתבייש לך.

מיקי רוזנטל: אתה בעד השלום אתה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חאג' יחיא, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי גם.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שמי שרצה להבין את המסר, הבין.

יולי יואל אדלשטיין: מי שלא, אז גם קריאות ביניים לא יעזרו.

מיקי רוזנטל: צריך לנהוג בו כמו בכהנא, להתעלם ממנו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: לרשותך עד עשר דקות.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות כנסת נכבדים, אני מוצא חובה להגיד לך שאין לי שום ספק שרוב יושבי הבית הזה עומדים לצדך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מאיר כהן: אכן ראוי שאנחנו נפסיק עם ההסתה, ובכל מקום יש עשבים שוטים.

מאיר כהן: את המילים "עשב שוטה", שיבין מי שצריך להבין.

מאיר כהן: כך לא נוהגים.

מאיר כהן: ולעניין הצעת החוק.

מאיר כהן: אני הגשתי הצעת חוק שנקראת חוק לביטחון תזונתי, ובה ביקשתי והצעתי שהממשלה תקבע תקציב שלא יפחת מסך של 250 מיליון שקלים לשנה.

מאיר כהן: התקציב האמור יתווסף, ולא ייגרע, ולא יהיה בתוך תקציב משרד הרווחה.

מאיר כהן: הוא יחולק: 100 מיליון שקלים, כל שנה, בלי קשר לזהותו של שר זה או אחר – 100 מיליון שקלים יתווספו כל שנה להזנת תלמידים ו-150 מיליון שקלים יתווספו כחלק מתגבור עמותות המזון.

מאיר כהן: ולצערי, ביום ראשון דחו את הצעת החוק הזאת.

מאיר כהן: עכשיו אני רוצה לשאול אתכם, כל אחד שהיה שם, וכל אלה שיצביעו נגד, וכנראה אתם תצביעו נגד החוק הזה: ממתי מצביעים בכנסת ישראל – ממתי מרימים יד כנגד ילדים רעבים?

מאיר כהן: מאות-אלפי אנשים מגיעים – וכמי שהיה ראש עיר בפריפריה, הן הגיאוגרפית והן החברתית – מאות-אלפי אנשים מגיעים ביום שישי ובימי חמישי ללשכות הרווחה ומבקשים מזון – תקשיבו.

מאיר כהן: אין להם כסף להזמין, לא take away, ולא לאכול במסעדה – מבקשים מזון.

מאיר כהן: ולשכות הרווחה, אותן עובדות סוציאליות שהן לוחמות החזית החברתית של מדינת ישראל, עומדות, מרימות ידיים ואומרות – אין.

מאיר כהן: אז נכנסות העמותות, ובמקום שמדינת ישראל תיקח אחריות על הרעבים – ומי שאומר שאין במדינת ישראל רעבים, טועה.

מאיר כהן: אני יודע שכולנו עכשיו מדברים על הביטחון, וכולנו מדברים על המצב המדיני, אבל שום דבר לא קורה אצל אותם אנשים רעבים.

מאיר כהן: זה לא משנה מה קורה בירושלים, הם הולכים לישון רעבים.

מאיר כהן: יש כאן הצעת חוק, שבאה ועושה שכל, ואומרת לעמותות האלה: המדינה לוקחת אחריות, תישארו; תישארו במאה-שערים, תישארו במגזר הבדואי, תישארו במגזר הערבי, תישארו במגזר היהודי, אבל במקום שאתם כל הזמן תפשטו יד ותחפשו פילנתרופ שידאג לילדי ישראל הרעבים, ממשלת ישראל לוקחת אחריות ומקציבה כסף.

מאיר כהן: ולצערי הרב, הצבעתם נגד.

מאיר כהן: מי שהקימו את המועצה הזאת, אדוני היושב-ראש, זה ראש ממשלת ישראל ושר הרווחה משה כחלון.

מאיר כהן: הם הקימו את המועצה הזאת, והבטיחו לתקצב אותה.

מאיר כהן: זאת הזדמנות פז להצביע ולדאוג שאותן עמותות ואותם ילדים רעבים ואותן משפחות רעבות יוכלו לקבל את מה שצריך, אם מזון ואם כרטיסים נטענים.

מאיר כהן: אני פונה לאנשי כולנו.

מאיר כהן: אתם תצביעו נגד.

מאיר כהן: תזכרו כל אחד – אני לא מוריד את ההצעה, ולא משנה מה יגידו; רק תזכרו, כל אחד, שכל אחד שמצביע נגד מצביע נגד משפחות רעבות, שאתם מכירים אותן בדיוק כמוני.

מאיר כהן: אני מראש אומר שאין לי ספק ששר הרווחה יעשה וייתן ויעשה כמיטב יכולתו, אבל הוא יעשה כמיטב יכולתו.

מאיר כהן: הוא צריך, וזה שיבוא אחריו, וזה שיבוא אחרי אחריו – הם צריכים לקבל מממשלת ישראל כל שנה 250 מיליון שקלים מחוץ לתקציב לאותן משפחות רעבות.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: אני מאוד מקווה שתצאו הפעם מגדרכם ותצביעו לא בציווי קואליציוני.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים בשביל המשפחות הרעבות.

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתה יודע, בחיים הפרלמנטריים פעם אתה למעלה, פעם אתה למטה.

חיים כץ: אני מקווה שאנחנו נהיה למעלה, נהיה למעלה הרבה זמן.

חיים כץ: אני מקווה שאנחנו נהיה למעלה הרבה זמן.

חיים כץ: אבל אתה יודע, לפעמים נמצא מישהו – כל הפעולות הן חיוביות, אבל העניין הוא סדר עדיפויות.

חיים כץ: אתה יודע, אני מדבר על סדר עדיפויות, ואני רואה את פרי מחייך.

חיים כץ: למה אני מחייך, למה אני רואה אותך מחייך?

חיים כץ: אני נזכר בזה שהיית שר המדע, ולא נסעת לפרו להביא פרויקט של מיליארד דולר, מפני שלא היה לך כסף לכרטיסי טיסה – פרויקט אזרחי, נכון?

חיים כץ: מיליארד דולר, פרויקט אזרחי, לא נסעת כי לא היה לך כסף לכרטיסי טיסה.

חיים כץ: אז גם אני, אם הייתי מקבל את כל התקציב, אז זה בסדר.

חיים כץ: גם אני ומשרד הרווחה, וכל חבר כנסת באולם הזה, לא רוצה אנשים רעבים בישראל – כולם.

חיים כץ: אם היינו עושים פה משאל, כמה אנשים, חברי כנסת, מי רוצה שיהיו רעבים – אפס, כולם היו בעד, בעד לתת, בעד לחלק.

חיים כץ: הצעת החוק מציעה כי יוקצה תקציב ייחודי וקבוע לשם טיפול בבעיית הביטחון התזונתי – 150 מיליון שקל בשנה בסעיף הרווחה ו-100 מיליון שקלים בשנה בתקציב החינוך, זאת על מנת שהפתרונות הממשלתיים לא יתבססו על תקציבים קיימים המיועדים לצרכים אחרים.

חיים כץ: טוב, אני מחכה לו.

חיים כץ: אני צריך להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין ללבו, אבל בכל זאת, השר מבקש שתעדיף לרגע קט אותו על פני חברת הכנסת עליזה לביא.

מאיר כהן: – – –

עליזה לביא: אני אשמה, סליחה.

חיים כץ: אני הקשבתי לך, למה שאמרת.

חיים כץ: כיום משרד הרווחה מסייע לעמותות מזון באמצעות מבחני תמיכה התלויים בתקציב המיועד לכך בתקציב השנתי לכל המגזרים.

חיים כץ: אתה יודע את זה לא פחות טוב ממני.

חיים כץ: אתה ישבת שם בערך פי-שלושה מהזמן שאני יושב עד עכשיו.

חיים כץ: אז אתה בקי ויודע את כל הפרטים.

חיים כץ: מבחני התמיכה בנושא ההזנה הם בתחום סלי המזון – קמחא דפסחא ומסגרות הזנה.

חיים כץ: בשנת 2015 הוקצו 200 מיליון שקלים לפי הפירוט הבא: 110 מיליון הועברו למשרד החינוך לטובת הרחבת מערך ההזנה בבתי-הספר; 60 מיליון שקלים הועברו לפתיחת מועדונים מועשרים לקשישים הכוללים ארוחה חמה; לתוספות מזון במפעלים מוגנים העבירו – כן, אתה שותף גדול לזה, אם לא השותף הבכיר – מפעלים מוגנים בחברת "המשקם"; העברה למשרד הקליטה עבור עולים וקשישים; 15 מיליון ש"ח הועברו עבור קמחא דפסחא; 15 מיליון ש"ח הועברו לתמיכה בארגוני גג המספקים מזון.

חיים כץ: בנוסף, יש הקצאות מזון מתקציב ועדת העיזבונות, ולצערי אף אחד לא הולך לשם יותר מדי.

חיים כץ: אתה יודע, יש המצוקות, לחצני המצוקה, אפשר ללכת לוועדת העיזבונות ולקחת שם כסף בסכום שנתי שלא עולה על 4 מיליון שקלים; יכול להיות שזה מעט, אבל זה הרבה.

חיים כץ: משרד הרווחה והשירותים החברתיים עובד בצמוד עם המועצה לביטחון תזונתי.

חיים כץ: איני רואה צורך – מאיר, זו השורה הכמעט אחרונה: מאחר שמשרד הרווחה עובד בצמוד עם המועצה לביטחון תזונתי, ומנסה לחלק את המשאבים על מנת שהתוצאה תהיה כמו שאנחנו מבקשים, אני לא רואה צורך להביא את זה בחקיקה.

מאיר כהן: אני חושב שראוי – – –

חיים כץ: תקשיב, קודם כול אתה צודק, אף אחד פה לא רוצה ילדים רעבים.

חיים כץ: ואני לא רואה צורך להביא את זה בחקיקה.

חיים כץ: יחד עם זאת, עוד הפעם, זה לא כיף להפיל לך את זה.

חיים כץ: אני מציע לך לעשות את זה כהצעה לסדר-היום.

חיים כץ: אתה לא רוצה, אתה רוצה שזה ייפול.

חיים כץ: אז ממשלת ישראל מתנגדת להצעת החוק.

מאיר כהן: אני חושב שראוי שכל שר רווחה יקבל, לא מתקציבו, 250, כמו שראש הממשלה – – –

חיים כץ: יש לך אפשרות עכשיו, בשלוש דקות, לחזור ולהגיד את זה, שאתה חושב שכל שר רווחה יקבל שלא במסגרת תקציבו.

חיים כץ: זאת אומרת, הוא יוכל לפעול ולראות את סדר העדיפויות שלו, מה לדעתו – יכול להיות שאתה לוקח את התקציב, אתה מסתכל ואתה אומר: ואללה, הפינה הזאת צריכה להיות צבועה בירוק, ואני מקדיש לה כסף; ואני בא ומסתכל, ואומר, ואללה, אני לא חושב כמוהו.

חיים כץ: אנחנו בסך הכול אנשים.

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: תקשיב מה אמרת.

חיים כץ: מה שאמרת לי הוא שאתה חושב שכל שר רווחה צריך לקבל מחוץ לתקציבו את הסכום שמיועד לביטחון תזונתי – ואללה, מקבל אני, אבל זה לא ככה היום.

חיים כץ: היום, בתקציב, אני צריך לשבת ולקבוע מה חשוב לי, מה לא חשוב לי.

חיים כץ: אתה, מה שחשוב לי, הוא גם חשוב לך, אבל יכול להיות שסדר העדיפויות שונה.

חיים כץ: יכול להיות.

חיים כץ: אנחנו אנשים שונים, וכל בן-אדם חושב קצת אחרת אף ששני הדברים חשובים.

חיים כץ: אבל אתה אומר – איפה אני שם ראשון, במה אני נוגע ראשון.

חיים כץ: אז במסגרת התקציב, אם זה יעבור, כמו שאתה אומר, בתקציב נפרד, אנחנו נתמוך.

חיים כץ: נכון לעכשיו, זה לא בא בתקציב נפרד.

חיים כץ: ואנחנו יושבים עם המועצה לביטחון תזונתי.

חיים כץ: אז אני חושב שעד שזה לא יבוא בתקציב נפרד, אנחנו לצערי מתנגדים להצעת החוק, ונקרא לחברי הכנסת להוריד את הצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכבוד השר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, אתה רוצה לחזור לכאן לנסות לשכנע חברי כנסת?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות יש לך.

מאיר כהן: חברות וחברי הכנסת, נכבדים, אני מבקש מספסלי הליכוד – אנא מכם.

קריאה: קואליציה.

מאיר כהן: קואליציה, סליחה, סליחה.

מאיר כהן: קואליציה.

מאיר כהן: תראו, אין לי שום ספק שכל שרי הרווחה עושים כמיטב יכולתם, אבל אני מבקש להגיד, אדוני השר, ואני מבקש מאלה שמצביעים – אנחנו לא צריכים שיעמוד שר הרווחה ויתחיל – אני לא חושב לרגע שחיים, שר הרווחה הנוכחי, רוצה שיהיו ילדים רעבים, אבל עצם העובדה שלוקחים שר רווחה, והוא עומד בתקציב שלו, והוא צריך לקבל החלטות שקשורות לילדים רעבים ולגרד מהגורן ומהיקב, זה דבר פסול במדינת ישראל.

מאיר כהן: החוק הזה רוצה להגיד לממשלת ישראל, חברי: כשיש עמותות ויש ילדים רעבים, לא משנה מה התקציב שלי, אתם, ממשלת ישראל, האוצר, תיקחו אחריות; תעבירו כל שנה 250 מיליון.

מאיר כהן: חבר הכנסת גפני, 130 עמותות במגזר החרדי זועקות לכסף – הן היו אצלי, הן באות לחיים.

מאיר כהן: ואנחנו רוצים – אז אנא מכם, תעזבו רגע את ההסכמים הקואליציוניים.

מאיר כהן: תתמכו בזה, כי זה בשביל המשפחות הרעבות.

מאיר כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: על-פי בקשת 20 חברי כנסת, אנחנו עוברים להצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: גברתי מזכירת הכנסת, אני מבקשת להתחיל בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד באסל גטאס – בעד אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – בעד תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – בעד משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – בעד אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – נגד ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – בעד ינון מגל – נגד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד דניאל עטר – אינו נוכח חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לחזור על שמות חברי הכנסת אשר עדיין לא השתתפו בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד זאב אלקין – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד תמר זנדברג – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת משה יעלון – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת אביגדור ליברמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח רויטל סויד – אינה נוכחת איימן עודה – אינו נוכח דניאל עטר – אינו נוכח חמד עמאר – אינו נוכח עודד פורר – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח

טלי פלוסקוב: האם יש חברות או חברי כנסת אשר לא קראו בשמם ורוצים עדיין להביע את עמדתם?

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: גברתי, נא לסכם את ההצבעה ולהציג בפנינו תוצאותיה.

טלי פלוסקוב: בעד – 43, נגד – 48.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק המועצה הארצית לביטחון תזונתי (תיקון – תקציב) לא עוברת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1258/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר – של חבר הכנסת טלב אבו עראר וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, יש לך עשר דקות להציג לנו את החוק.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

טלב אבו עראר: מכובדתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, תחילה אני רוצה להודות לכל חברי חברי הכנסת ולכל השרים שניחמו אותי במות אבי.

טלב אבו עראר: תודה רבה לכולם.

טלב אבו עראר: האמת, משום מה, אני שואל, הממשלה התנגדה להצעת החוק שהצעתי.

טלב אבו עראר: סליחה, לא שומעים.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אני מבקשת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן.

טלב אבו עראר: כן, מכובדתי היושבת-ראש.

טלב אבו עראר: אני מתפלא שהממשלה לא אישרה את הצעת החוק שהצעתי, אף שהיא לא עולה כסף למדינה, או שמכיוון שהיא הצעת חוק שלי כערבי.

טלב אבו עראר: אני לא רואה בהצעת החוק שהצעתי הסתה, כמו שכל הזמן אנחנו מואשמים מצד הממשלה.

טלב אבו עראר: הצעת החוק, גברתי היושבת-ראש, מדברת על חיוב שב"ס ביידוע אסירים על זכותם, זכות שירותי הדת, על-פי סעיף 49 לפקודת בתי-הסוהר.

טלב אבו עראר: לאחר תלונות חוזרות ונשנות של אסירים בעניין מתן שירותי דת על-ידי שב"ס לאסירים שאינם יהודים, ראיתי לנכון להציע הצעה זו שתביא להעלאת המודעות לשימוש של האסירים בזכות בסיסית של שירותי דת; שתכלול ביקור אנשי דת, מפגש עם האסירים, דבר אשר בהכרח יביא לתמורות חיוביות.

טלב אבו עראר: כיום השב"ס אינו מתאמץ דיו להכנסת שירותי הדת לפעילות במתחמים שלו, ואף קיים היעדר שירות כזה, לפחות בקרב האסירים המוסלמים, לפי תלונות חוזרות ונשנות.

טלב אבו עראר: היעדר החובה מצד שב"ס לתת אפשרות לקבל שירות זה מייצר אבסורד של אפרוריות בעניין שירות זה.

טלב אבו עראר: המטרה, מכובדי, המטרה בהצעה זו הנה לחייב את שב"ס להפיץ עלונים ולהעלות את מודעות האסירים לשירות זה – בשפת האם של כל האסירים בבתי-הסוהר: ערבית, עברית, אנגלית, אמהרית, רוסית וכדומה.

טלב אבו עראר: הצעה זו תביא לירידה בשיעורי האלימות והפרות הסדר על-ידי האסירים בתוך בתי-הסוהר; הצעה זו תביא לירידה בשיעור העבירות הפליליות בעתיד ובהישנות ההתנהגות הפלילית, מהסיבה כי מפגש עם אנשי דת יגרום לאסירים להתבונן בעבר, בהווה ובעתיד, להסתכלות מעמיקה שתביא למיגור חלק מהעבירות הפליליות.

טלב אבו עראר: זהו טיפול לנפשו של האסיר, שבהכרח יביא לשיפור במצבו הכללי.

טלב אבו עראר: הניתוק של האסירים משירותי הדת משאיר אותם עסוקים במחשבות פליליות, בהתנהגות עבריינית, ללא אפיקי שיקום וטיפול עיקריים.

טלב אבו עראר: אחד מהם, והעיקרי, הוא שירותי הדת.

טלב אבו עראר: גם בימים עצובים אלו, שבהם האלימות גואה לכל עבר, על רקע מתח בין דתות, ראוי כי גם אוכלוסייה כמו אוכלוסיית האסירים תלמד ערכים חיוביים של חיים טובים יותר ותתרחק כמה שיותר מהאלימות ומהפשיעה.

טלב אבו עראר: ואין טוב משירותי דת שיעניקו את הנדרש בחוסר המשמעותי הקיים.

טלב אבו עראר: אציין כי היום קיים שירות כזה בעיקר לאוכלוסייה היהודית, וזה, כמובן, מנוגד לכללי הצדק הטבעי והשוויון.

טלב אבו עראר: יש לנהוג כלפי כל האסירים בצורה שוויונית ולא מפלה.

טלב אבו עראר: תחושת הניכור בקרב האסירים היא התורם המשמעותי בהתפרעויות ובחזרה המהירה לפשע.

טלב אבו עראר: אני שוב מציין שהצעה זו לא תעלה כסף למדינה, ואם אין כסף למדינה באמת לקנות נייר ולחלק עלונים – אני מוכן לתרום, אני והאוכלוסייה הערבית, וגם חברי ברשימה המשותפת.

טלב אבו עראר: לכן אני פונה לכל חברי הכנסת, גם לשר יריב לוין: באמת זה טוב לכולנו לאשר הצעת חוק זו, שכן היא רק עוזרת והיא רק לטובת כלל אוכלוסיית האסירים.

טלב אבו עראר: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: ישיב השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין, בשם המשרד לביטחון הפנים.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מתן הודעה בכתב לאסיר בדבר מתן שירותי דת), התשע"ה–2015, מבקשת לקבוע הוראה בפקודת בתי-הסוהר שלפיה אסיר יקבל הודעה בכתב על אודות זכותו לקבל ביקורים של רבנים ואנשי דת אחרים, לרבות מוסלמים ונוצרים; ההודעה, על-פי המוצע, תהיה בשפה הערבית, העברית, האנגלית, האמהרית והרוסית.

יריב לוין: לפי המצב החוקי כיום, סעיף 49 לפקודת בתי-הסוהר קובע כי רבנים וכוהני דתות אחרות יורשו במועדים מתאימים וסבירים לבקר אסירים הרוצים בשירותם.

יריב לוין: בנסיבות האלה אין מקום לקבוע הוראה מיוחדת בדבר חובת היידוע על הזכויות בחקיקה ראשית מעבר למתן הזכות עצמה.

יריב לוין: הזכות לקבל ביקורים של רבנים ואנשי דת אחרים, לרבות מוסלמים ונוצרים, מופיעה בלוחות שעניינם חובות וזכויות, מידע לאסיר הפלילי ולאסיר הביטחוני, באופן המבהיר כי זכותו של כל אסיר לבקש שאיש דת יבקר אותו, וביקור זה לא נכלל במכסת הביקורים הרגילה.

יריב לוין: לוחות אלו תלויים בכל אגפי שירות בתי-הסוהר, ולאסירי האגף נגישות אליהם.

יריב לוין: אציין כי בשירות בתי-הסוהר קיימת הנחיה שלפיה הלוחות יופיעו בעברית, בערבית, באנגלית, באמהרית וברוסית, ולכן, למעשה, היידוע בכל השפות קיים ומתקיים גם היום.

יריב לוין: ההצעה גם אינה מנמקת דייה מדוע יש לתת בכורה או מעמד מיוחד לזכות הזו ולקבוע בחקיקה ראשית את חובת היידוע על הזכות הזו, בעוד שחובות יידוע כאמור לא קיימות ולא קבועות בחקיקה ראשית ביחס לזכויות אחרות ולא פחות חשובות שניתנות לאסיר, ובהן מערך חינוך, הגשת תלונה, רפואה, קשר טלפוני, ביקורים – ורשימת הזכויות היא כמובן ארוכה.

יריב לוין: בנסיבות האלה החליטה ועדת השרים לענייני חקיקה להתנגד להצעה, ועמדת הממשלה היא שיש להתנגד להצעת החוק, וכך אני מבקש שתעשה גם הכנסת.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר יריב לוין.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: נא לחזור למקומותיכם.

טלב אבו עראר: – – –

טלי פלוסקוב: אתה רוצה?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: יש זכות לחבר הכנסת לחזור לשלוש דקות לשכנוע.

טלב אבו עראר: תשובתו של נכבדי השר לא משכנעת.

טלב אבו עראר: היום הנהלת השב"ס מכניסה לבתי-הסוהר רק רבנים ליהודים, ולא מרשים לאף אחד אחר: לא מוסלמים, לא נוצרים ולא אחרים, וזו אפליה גם בבתי-הסוהר במתן זכות בסיסית כמו שירותי דת.

טלב אבו עראר: לכן, חברים, אנחנו מעוניינים להכניס או להרשות לאנשי דת מוסלמים להיכנס לבקר אצל אסירים מוסלמים, שהם באמת צריכים את השירות הזה, ואי-אפשר לשלול מאדם, אפילו שהוא אסיר, את זכותו הבסיסית מבחינה דתית.

טלב אבו עראר: לכן אני פונה שוב לחברי חברי הכנסת להצביע בעד הצעת חוק זו.

טלב אבו עראר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: על-פי הבקשה, ההצבעה תהיה שמית.

טלי פלוסקוב: אנחנו מתחילים בהצבעה.

טלי פלוסקוב: גברתי, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו משתתף בהצבעה אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד באסל גטאס – בעד אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו משתתף בהצבעה מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – בעד תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – בעד מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – בעד אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – נגד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח

טלי פלוסקוב: לא משתתף.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח

יאיר לפיד: נגד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יאיר לפיד – נגד ינון מגל – נגד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד דניאל עטר – אינו נוכח חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: נא לחזור על שמות חברי הכנסת אשר לא שהשתתפו בהצבעה עד כה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת יחיאל חיליק בר – בעד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת יואל חסון – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח חיים ילין – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח רויטל סויד – אינה נוכחת איימן עודה – אינו נוכח דניאל עטר – אינו נוכח יעקב פרי – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: האם יש באולם חברות או חברי כנסת אשר לא קראו בשמם?

טלי פלוסקוב: אין.

טלי פלוסקוב: גברתי, בבקשה להכין לנו תוצאות ההצבעות.

טלי פלוסקוב: בעד – 32, נגד – 51.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר לא עברה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/481/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק ארגון הפיקוח על העבודה (תיקון – פרסום מידע בדבר תאונות עבודה ומחלות מקצוע), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: עשר דקות – להציג לנו את הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עשר דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, אדוני השר, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת היום הצעת חוק שלי ושל חברי שעוסקת בסוגיה חברתית ואנושית ממדרגה ראשונה – תאונות עבודה.

דב חנין: זוהי מציאות שאי-אפשר להשלים אתה: המוות המתמשך, פעם אחר פעם, שבוע אחרי שבוע, וגם השבוע פעם נוספת, בסערה נהרג עובד.

דב חנין: זו שגרה שאי-אפשר להשלים אתה; אי-אפשר לחיות עם מצב שבו כמעט בכל שבוע נהרג עובד בתאונות עבודה.

דב חנין: ואני לא רוצה למנות את המספר העצום של עובדים שנפצעים, נפגעים, חייהם נהרסים בתאונות עבודה.

דב חנין: המכה הזאת, עמיתי חברי הכנסת, מחייבת פעולה נחרצת של המערכת הציבורית, וקודם כול שלנו, של המחוקקים.

דב חנין: והצעת החוק הזאת עוסקת במנגנון שאם נאמץ אותו נוכל להוריד בצורה אמיתית את מספרן של תאונות העבודה בישראל.

דב חנין: ההצעה עוסקת בחובה שתוטל על המעביד להעמיד לרשות העובדים במפעל בצורה סבירה ונגישה את עדכוני החקיקה וההנחיות בנושא הבטיחות בעבודה, את המידע הרלוונטי לגבי סיבות ונסיבות של תאונות עבודה ומחלות מקצוע ואת המידע והתיעוד שקשורים בתאונות עבודה שאירעו במפעל ומחלות מקצועיות שחלו בהן העובדים במפעל.

דב חנין: המעביד יעמיד לרשות העובדים גם הודעות על אירועים חריגים שהגיעו לידיו על-ידי ועדת הבטיחות או הממונה על הבטיחות במפעל.

דב חנין: המעביד גם יעביר כל מידע ותיעוד כאמור לידי ארגון העובדים היציג במפעל, וכשאין ארגון עובדים יציג במפעל הוא יעביר את כל המידע והתיעוד הזה לידי ועד העובדים במפעל.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, השקיפות הזאת חיונית.

דב חנין: קודם כול, שקיפות היא חיונית; קודם כול, זכותם של אנשים שעובדים במקומות עבודה לדעת.

דב חנין: חובת בעל המפעל להעמיד לרשות העובדים את המידע, את התקנות ואת האינפורמציה שתסייע למנוע תאונות עבודה.

דב חנין: המידע הזה, עמיתי חברי הכנסת, הוא במקרים רבים מידע מציל חיים.

דב חנין: אבל לא מדובר כאן רק במידע עצמו.

דב חנין: הידיעה שלנו היא שחובת הפרסום משנה התנהגות.

דב חנין: את זה ראינו, גברתי היושבת-ראש, אחרי שהעברנו כאן בכנסת את חוק מרשם הפליטות לסביבה, חוק שהיה יוזמה שלי.

דב חנין: אחר כך גם המשרד להגנת הסביבה הצטרף, והתנהל עליו מאבק קשה פה בכנסת, ואמרו: מידע – למה המידע הזה כל כך חשוב?

דב חנין: המידע משנה התנהגות.

דב חנין: המידע קודם כול מאפשר למי שנאבק נגד זיהומים לפעול נגד הזיהומים האלה.

דב חנין: בדיוק השבוע התפרסמו נתוני המפלס, מרשם הפליטות, לגבי עשרת המפעלים שמככבים בזיהומים סביבתיים בישראל, והמידע הזה, פרסום המידע הזה, מאפשר פעולה.

דב חנין: אבל המידע כשלעצמו גם משנה התנהגות.

דב חנין: כאשר הגורמים האחראים במפעל ידעו שהם צריכים לפרסם מידע על תאונות עבודה, הם יתנהלו בצורה בטוחה יותר, בצורה קפדנית יותר, בצורה רצינית יותר, בצורה שתשמור יותר על החיים ועל הבטיחות של העובדים במקומות העבודה.

דב חנין: מספר הנפגעים בתאונות עבודה גבוה, גבוה מדי.

דב חנין: מספר ההרוגים בתאונות העבודה גבוה, גבוה מדי.

דב חנין: יש ענפים, גברתי היושבת-ראש, ש"מצטיינים" במספר גבוה במיוחד של תאונות עבודה.

דב חנין: ענף כזה הוא, למשל, ענף הבניין, שבו תאונות עבודה הן ביטוי לנורמות בעייתיות ששולטות בתחום הזה.

דב חנין: אני מחזיק בידי נייר עמדה שהוכן על-ידי האגף לקידום השוויון בהסתדרות החדשה, אשר מסכם את כל הסוגיה של תאונות העבודה בענף הבניין, מתאר את הסיבות לתאונות האלה: בין היתר, העובדה שיש עובדים שאינם מבינים את השפה, אם אלה עובדים זרים שלא יודעים ולא מבינים את הדרכות הבטיחות שניתנות; היעדר של הדרכות בטיחות – וכאן החובה לפרסם את נורמות הבטיחות הופכת להיות חובה חשובה במיוחד; עבודה לא מוסדרת של קבלנים לא רשומים; מחסור במנהלי עבודה; אכיפה בעייתית ולא יעילה של הנושא בידי הרשויות.

דב חנין: זו תמונה עגומה, עמיתי חברי הכנסת, והתמונה הזו מחייבת שורה ארוכה של שינויים, אבל השינוי הזה בתחום השקיפות – חובת פרסום המידע – הוא איזו נקודת ארכימדס שדרכה אפשר יהיה לבצע שינוי אמיתי בתחום הזה.

דב חנין: אני רוצה, גברתי היושבת-ראש, לברך מכאן את האגף לקידום השוויון בהסתדרות על העבודה המסורה והרבה שהם עושים בסוגיה הזו של מיגור תאונות העבודה.

דב חנין: אני רוצה לומר, זו עבודה קשה, הדרך מסובכת, אבל אסור לנו לוותר, ואנחנו נמשיך בה עד שנעשה פה שינוי אמיתי.

דב חנין: אנחנו קיבלנו תמיכה רבה בהצעת החוק הזו.

דב חנין: הזכרתי את האגף לקידום השוויון בהסתדרות החדשה; אני רוצה להזכיר גם את ארגון העובדים "קו לעובד", את המכתב שלהם, והם במכתב מפרטים למה חובת הפרסום הזו כל כך חיונית.

דב חנין: אנחנו משוכנעים שאם החוק הזה היה מתקבל הוא היה מעלה את רמת הפיקוח והאכיפה על מקומות העבודה, הוא היה מבטיח שעובדים יהיו מודעים יותר לסכנות הנשקפות להם וגם לאמצעים שעליהם לנקוט כדי להימנע מתאונות, והדבר הזה גם הוא יתרום באופן משמעותי להפחתת מספר התאונות.

דב חנין: זה יביא את מקומות העבודה להקפיד ולשמור על כל נוהלי הבטיחות, ולדבר הזה כמובן יש משמעות של הצלת חיים רבים.

דב חנין: וכמובן, זה יקל על צוותי החקירה השונים, במקרה של תאונת עבודה, ויבטיח את קיומו של מידע מתועד, מה שגם ייעל את היכולת לנהל הליך משפטי ולהביא במידת הצורך את האשמים בהתרחשות תאונת העבודה לדין.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הצורך להימנע מתאונות עבודה הוא קודם כול צורך אנושי, הוא קודם כול צורך חברתי, הוא קודם כול הצורך להגן על החיים ועל הבריאות של אנשים.

דב חנין: אבל לדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, יש גם משמעות כלכלית גדולה מאוד.

דב חנין: אנחנו מדברים ב-2013 בלבד על עלות כלכלית של 16 מיליארד שקלים.

דב חנין: 16 מיליארד שקלים, העלות הכלכלית של תאונות העבודה – זו העלות של תאונות העבודה למשק.

דב חנין: ואני מדבר על נתונים שהוצגו לכנסת בצורה רשמית.

דב חנין: זה כולל גם את התשלומים הישירים לנפגעי התאונות, הוצאות ריפוי ושיקום ותשלומי ביטוח לאומי, וכמובן גם את כל ההוצאות העקיפות, הנזקים למבנים ולציוד, המחליפים לעובדים שנפגעו וכדומה.

דב חנין: זה כסף עצום, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: לכן אני ציפיתי שכשהצעת החוק הזאת תגיע לשולחנה של ועדת השרים לענייני חקיקה, כל השרים, ובראשם שר האוצר, יתמכו בהצעה כאיש אחד ויעבירו אותה לכנסת בתמיכת הממשלה, כדי שאכן נתחיל להתמודד כאן בצורה ראויה עם תאונות העבודה, עם המגפה הזו של תאונות העבודה.

דב חנין: לצערי הרב, מטעמים שאני לא בדיוק הבנתי עד הסוף, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה להתנגד להצעת החוק הזו.

דב חנין: בעקבות ההחלטה הזו אני פתחתי בדיאלוג עם שר הכלכלה, שהוא גם הממונה על התחום, השר דרעי, ואנחנו סיכמנו שאנחנו נמשיך בהידברות ובהסכמה לקדם פתרון, כי שנינו מסכימים שחייבים לעשות כאן שינוי גדול, וכנראה לא תהיה ברירה אלא לעשות אותו גם בחקיקה.

דב חנין: אז ברוח החיובית הזו – ואני רוצה לציין לברכה ובחיוב את הנכונות של השר דרעי – אנחנו נמשיך בדיאלוג הזה.

דב חנין: אני מקווה שנחזור עם תוצאות חיוביות במהרה לכנסת, ואז גם נקיים את ההצבעה על החוק.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: כפי שציינתי, תשובה והצבעה יהיו במועד אחר, אלא אם כן תגיעו להבנות עוד קודם.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הגבלת מספר תלמידים – – –.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: לפני כן, הודעה של ועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: יושב-ראש הוועדה, בבקשה.

עיסאווי פריג': תמיד יש לך הודעות.

): אני אמרתי, אני אתן לך להודיע.

טלי פלוסקוב: אדוני, זו הודעה עם הצבעות?

): לא.

טלי פלוסקוב: לא מחייבת הצבעות.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

): מי עמד פה לפני?

טלי פלוסקוב: דב חנין.

): גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות הכנסת: בוועדת החינוך, התרבות והספורט, מטעם סיעת ישראל ביתנו – במקום חברת הכנסת סופה לנדבר יכהן חבר הכנסת עודד פורר.

): בוועדת החוץ והביטחון, מטעם סיעת המחנה הציוני – במקום חברת הכנסת זהבה גלאון, שכיהנה כממלאת-מקום קבועה, תכהן חברת הכנסת מיכל רוזין.

): תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1552/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הגבלת מספר התלמידים בכיתה בבית-ספר יסודי), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת יוסי יונה – עשר דקות להציג לנו את הצעת החוק שלך.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, זה אך סמלי שאת הצעת החוק הזו אני מביא בפני יושבי הבית בעת שאנחנו מציינים שני עשורים לרציחתו של יצחק רבין, בעקבות גל הסתה ששטף את הארץ לאורכה ולרוחבה וכוון בעיקר נגדו.

יוסי יונה: אמרו את זה קודם: רבין היה מנהיג שהעז לקבל החלטות מהפכניות וגורליות, החלטות שיש בידן לשנות מן היסוד את המציאות.

יוסי יונה: אומנם עיקר תשומת הלב הציבורית מופנית לתעוזתו במישור המדיני, אבל אין לשכוח את תרומתו של רבין גם במישורים אחרים – תשתיות, פריפריה וחינוך.

יוסי יונה: נפלה בידי הזכות ונמניתי עם "צוות 100 הימים" שהקים רבין לאחר שהחל את כהונתו השנייה כראש ממשלת ישראל.

יוסי יונה: מערכת החינוך והאתגרים שהציבה בפנינו קיבלו תשומת לב מיוחדת בפעילותו של הצוות, ואני הייתי בין אלה שהתבקשו להביא בפני רבין המלצות מעשיות בתחום זה.

יוסי יונה: כמו היום, גם אז מערכת החינוך התמודדה עם שתי בעיות מרכזיות: הצפיפות בכיתות ושכר המורים.

יוסי יונה: הבאנו את המלצותינו בפני ראש הממשלה, והוא אימץ אותן לחיקו בחפץ לב וללא כל היסוס.

יוסי יונה: הדבר הצריך הקצאת משאבים בחינוך, שהביאה להכפלה של תקציב המדינה לתחום זה.

יוסי יונה: כפי שאמרתי, רבין היה מנהיג של החלטות מהפכניות.

יוסי יונה: מאז חלפו שני עשורים, גברתי היושבת-ראש, ובעיית הצפיפות בכיתות שבה והפכה לאחת מהבעיות המרכזיות שאתן מתמודדת מערכת החינוך.

יוסי יונה: צפיפות התלמידים בכיתות בבתי-הספר היסודיים גבוהה ב-29% בהשוואה למדינות ה-OECD – 27.3 תלמידים מול 21.1; בחטיבות הביניים היחס עומד על 28.7 תלמידים לכיתה מול 23.3 במדינות ה-OECD.

יוסי יונה: ישראל היא ברוכת ילודה ולכן גם יש גידול מתמיד בשיעור התלמידים, אבל זה שנים ארוכות שמדינת ישראל אינה נותנת מענה הולם לגידול הזה.

יוסי יונה: היא מפקירה את חינוך ילדיה לכלכלת שוק חסרת רסן, מפריטה כמעט את כל שלוחותיו של משרד החינוך ומפילה על ההורים אחריות הולכת וגדלה למימון שירותי החינוך של ילדיהם.

יוסי יונה: התוצאה ידועה מראש – כישלון מהדהד.

יוסי יונה: אנו מתעוררים למציאות עגומה שבה ההזדמנויות החינוכיות של ילדי ישראל תלויות יותר ויותר בהכנסה של הוריהם וביישוב שבו הם מתגוררים.

יוסי יונה: על-פי דוח של ה-OECD, ההוצאה הציבורית לילד עומדת על 65% מהממוצע של מדינות ה-OECD.

יוסי יונה: לצערי, מתקיים בנו המשפט שאומר: אמרו לי, ילדים יקרים, מהי הכנסתם של הוריכם ואומר לכם מהם סיכויי החיים שלכם, ואומר לכם מהו הסיכוי שלכם להתקבל לפקולטות יוקרתיות באוניברסיטה ולהשתלב באופן מיטבי בשוק העבודה.

יוסי יונה: זו לא החברה שפיללנו לה, זו לא החברה שפיללו לה האבות המייסדים – לא מהשמאל ולא מהימין, לא דתיים ולא חילונים.

יוסי יונה: חזרה לבעיית הצפיפות בכיתות – זו לא בעיה שנעלמה מעיניהם של האחראים למערכת החינוך בישראל, אבל זו בעיה שממנה הם ביקשו להתעלם, שאותה הם ביקשו להסתיר.

יוסי יונה: הנה, לפני יותר משנתיים מינה שר החינוך לשעבר שי פירון ועדה בראשותה של אורנה שמחון, מנהלת מחוז הצפון במשרד החינוך.

יוסי יונה: הוועדה ישבה על המדוכה, חקרה, בדקה, חישבה ומצאה שבישראל מחסור של למעלה מ-2,600 כיתות ושיש צורך בלמעלה מ-5,000 מורות ומורים חדשים, וזאת כדי להקטין את מספר התלמידים ל-32 בכיתה.

יוסי יונה: העלות המשוערת החד-פעמית למימון הפרויקט החשוב הזה מוערכת בכ-2.6 מיליארד שקל, ועוד מיליארד שקל לתקציב השוטף.

יוסי יונה: 32 – זה המספר.

יוסי יונה: למה זה המספר?

יוסי יונה: לאלוהים פתרונים.

יוסי יונה: האם חשבו חברי הוועדה כי זה המספר שמאפשר למידה אפקטיבית או למידה משמעותית, כפי שחשב שיש לעשות שר החינוך הקודם?

יוסי יונה: אין לדעת מנין בא המספר החביב הזה, אולי הטילו קוביות וזה מה שיצא.

יוסי יונה: למה אני משתומם ומדוע אני תוהה על האופן שבו הגיעו חברי הוועדה הנכבדים למספר הזה?

יוסי יונה: משום שהם עצמם ציינו בדוח המקיף שלהם שהכיתות האפקטיביות הן אלו שבהן לומדים 20 תלמידים ומטה.

יוסי יונה: כלומר, הסכום המשוער שיש להקצות לשם פתרון בעיית הצפיפות בכיתות יכול להיות הרבה הרבה יותר גדול מזה המצוין בדוח של ועדת שמחון.

יוסי יונה: האם ממשלת נתניהו ערוכה להתמודד עם אתגרים כה גדולים?

יוסי יונה: האם היא רוצה לאמץ החלטות שמשנות מן היסוד את מערכת החינוך כך שהיא תגדיל באופן משמעותי את סיכויי החיים של ילדי ישראל, ללא הבדלי מעמד, יישוב, גזע ולאום?

יוסי יונה: האם נתניהו רוצה להיות רבין?

יוסי יונה: המענה על השאלה הזו ברור – המענה שלילי.

יוסי יונה: צאו ולמדו, לא זו בלבד שממשלת נתניהו לא מעוניינת לתת מענה אמיתי על בעיית הצפיפות בכיתות כך שנזכה למקום מכובד בדירוג של המדינות המתוקנות, היא לא רוצה אף לאמץ את התוכנית הצנועה יותר, זו הכלולה בדוח של ועדת שמחון.

יוסי יונה: כך לצערי גם נהג שר החינוך הקודם שי פירון, וכך לצערי נהג גם שר האוצר הקודם יאיר לפיד.

יוסי יונה: אם כן, מה הם עשו?

יוסי יונה: גנזו את הדוח.

יוסי יונה: הם ארזו אותו יפה-יפה וטמנו אותו עמוק-עמוק בכספת עלומה, כך שעין השמש לא תשזוף אותו וכך שהציבור לא ידע כלל שהוא בא לעולם.

יוסי יונה: רק הודות לעיקשות של התנועה לחופש המידע ובעקבות עתירתה לבג"ץ, ניאות משרד החינוך לחשוף את הדוח הגנוז, הדוח שקובע חד-משמעית שהיעדר פתרון לבעיית הצפיפות בכיתות פוגע אנושות ביכולת של מערכת החינוך לחנך את כלל ילדי ישראל, להכשיר אותם ולשלבם באופן מיטבי בחברה.

יוסי יונה: אדוני שר החינוך, שלא טרח להגיע לכאן, הודעת שאתה מחויב לגישה פדגוגית המעלה על נס למידה משמעותית.

יוסי יונה: לא ניתן לקיים למידה משמעותית בכיתות צפופות, לא ברור עד כמה ניתן בכלל לחנך וללמד בכיתות צפופות.

יוסי יונה: הצעת החוק שהגשתי עולה בקנה אחד עם הדוח שנחשף.

יוסי יונה: אני יודע שרבים מחברי הטובים בקואליציה, שלבם אכן במקום הנכון, מאמינים בחשיבותו של החוק, ואני קורא לכם לתמוך בו.

יוסי יונה: אני קורא לכם להיות שותפים להעברתו של חוק שיכול לשים מחדש את מערכת החינוך בראש סדר העדיפויות שלנו, של כולנו.

יוסי יונה: עשינו זאת בעבר, בהשראתו של יצחק רבין; נוכל לעשות זאת שוב, אם תרצו.

יוסי יונה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת יוסי יונה בהצעתו, בהצעת החוק, ביקש להרחיב בעניין של הגבלת מספר התלמידים בכיתה בבית-ספר יסודי.

מאיר פרוש: הצעת החוק הזו, שמעלה אותה חבר הכנסת יוסי יונה, היא הצעה שנדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ביום 25 באוקטובר 2015.

מאיר פרוש: היה דיון בוועדת השרים, וועדת השרים החליטה לדחות את הצעת החוק.

מאיר פרוש: הצעת החוק של חבר הכנסת יוסי יונה ביקשה לקבוע בחוק לימוד חובה מגבלה על מספר התלמידים בכיתות בבתי-הספר היסודיים הרשמיים – כיתות א'–ו' או א'–ח' – כך שיעמוד על 32 תלמידים בכיתה.

מאיר פרוש: על-פי הצעת החוק, המהלך יחל כבר השנה, קרי שנת הלימודים תשע"ו, ויהיה מדורג בהתאם לצווים שיקבע השר, באישור שר האוצר וועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

מאיר פרוש: על-פי הצעתו, המהלך יושלם לא יאוחר מתחילת שנת הלימודים תש"פ.

מאיר פרוש: זה לא סוד, ואני מבקש לציין זאת, כי לסוגיה הזו שלגביה מבקש חבר הכנסת יוסי יונה להציע הצעת חוק, לסוגיה הזו נדרש כבר שר החינוך המכהן מייד עם כניסתו לתפקיד.

מאיר פרוש: הסוגיה הזו, הנושא הזה זוכה למענה, וכבר השנה, במסגרת הרפורמה להקטנת כיתות הלימוד.

מאיר פרוש: כפי שידוע, מדובר ברפורמה חמש-שנתית, שתיושם בסופו של דבר בכל המגזרים ובאופן דיפרנציאלי, ובמסגרתה יוקצו חצי מיליארד ש"ח לטובת הקטנת הכיתות ושיפור יחס מורה–תלמידים בגנים ובבתי-הספר היסודיים.

מאיר פרוש: הייתי קורא לזה גם מהפכה, אבל מדובר על מתווה צומח, כשבכל שנה עוד שכבת גיל תיכנס לרפורמה, כך שבתוך חמש שנים כל תלמידות ותלמידי ישראל בבתי-הספר היסודיים מכיתה א' ועד כיתה ו' ילמדו בכיתות קטנות.

מאיר פרוש: בסופו של התהליך שעליו אני מדבר עכשיו בכיתות הלימוד בישראל לא יהיו מעל 34 תלמידים בכיתה, ובשכבות האוכלוסייה החלשות יותר מעל 32 תלמידים בכיתה.

מאיר פרוש: אני מבקש להדגיש כי לצד הקטנת הכיתות ממשיך המשרד להקצות תוספת של שעות לימוד לטובת פיצול כיתות א'-ב' במקצועות שפה ומתמטיקה.

מאיר פרוש: כמו שאמרתי קודם, הקטנת הכיתה תיעשה באופן דיפרנציאלי, על-פי עשירוני הטיפוח: עשירוני טיפוח 9 ו-10 – בהם יהיו 32 תלמידים בכיתה; עשירוני טיפוח 8 – יהיו 33 תלמידים בכיתה; ועשירוני טיפוח 1–7 – יהיו 34 תלמידים בכיתה.

מאיר פרוש: אני מבקש גם להוסיף על האמור ולציין שהמתווה להקטנת הכיתות כולל לראשונה גם את יישום התוכנית "מורה שני בכיתה".

מאיר פרוש: התוכנית גם היא החלה כבר לפעול בשנת הלימודים הנוכחית, תשע"ו, בכ-1,000 כיתות לימוד.

מאיר פרוש: התוכנית הזו כוללת מורה ותיק – ותיק, הכוונה מורה מנוסה ומוביל – וסטודנט לידו, שמשתלב בהדרגה בפעילויות ההוראה והלמידה, וזה כחלק מטיוב הכשרתו.

מאיר פרוש: הדבר הזה ייעשה מדי שבוע ולמשך שלושה ימים בשבוע, והסטודנטים האלה יגיעו לכיתות הלימוד בגני-הילדים ובבתי-הספר.

מאיר פרוש: אני מבקש לציין בפני חברי הכנסת, כי במחשבה מעמיקה צריך גם להבין שהמהלך הזה של הקטנת מספר התלמידים בכיתות בסופו של דבר יגרום גם לתהליך שבו יצטרכו לעגן גם תקציב נוסף לבינוי של כיתות נוספות.

מאיר פרוש: נכון שמדינת ישראל היום נמצאת בתהליך שבו מדי שנה יש בתקציב סכום, הייתי אומר סכום נכבד, לבניית כיתות, אבל בהחלט לא מספיק.

מאיר פרוש: יש כמה וכמה מגזרים, מספר רב של יישובים, שבהם עדיין אנחנו נמצאים במצב שילדי ישראל, תלמידים ותלמידות, לומדים בכיתות לא תקניות.

מאיר פרוש: וכשאני אומר "כיתות לא תקניות" – אפשר גם למצוא ילדים שלומדים, אם זה במקרה הטוב, לצורך העניין הזה, במבנים ניידים, בדירות שכורות, ולעתים הם גם לומדים במחסנים או בצריפים או במבנים עשויים פח שהוקמו עשרות שנים קודם.

מאיר פרוש: והדבר הזה הוא בלתי נסבל.

מאיר פרוש: עצם העובדה שילדים צריכים להתרכז וללמוד ולהעביר את שעות הבוקר שלהם כשהם נמצאים בבית-הספר בתת-תנאים – הדבר הזה הוא דבר שהוא בלתי נסבל.

מאיר פרוש: ולמרות, כפי שאמרתי, שמדינת ישראל מדי שנה – משרד החינוך, אגף הפיתוח – בונה ברחבי הארץ, אבל אין הקומץ משביע את הארי.

מאיר פרוש: כאשר נלך למהלך שיעמיק יותר ויותר בשנים הקרובות, כשהכיתות התקניות תיחשבנה כאלה גם כאשר יהיו 32 תלמידים בכיתה – לא כמו שהיה בעבר, שהכיתות שבהן מדינת ישראל התפארה ואמרה שעבורן מגיע תקצוב ותקצוב מלא הן אלה שיש בהן 42 תלמידים בכיתה, 44 תלמידים בכיתה.

מאיר פרוש: מדינת ישראל בעצם, במהלך הזה של הקטנת מספר התלמידים בכיתה ששר החינוך מוביל – התחיל אותו מייד כאשר נכנס לתפקידו – בסופו של דבר זה יביא לכך שמדינת ישראל תצטרך להכיר באותן כיתות שבהן יש 32 תלמידים ככיתות תקניות, ואז, במשך הזמן, בכל מבנה של בית-ספר יצטרכו להוסיף כיתות לימוד, ולצורך הדבר הזה יצטרכו להביא עוד תקציב.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר עוד משפט אחד.

מאיר פרוש: אני חושב שגישה פרגמטית עדיפה על חוק.

מאיר פרוש: חוק עושים כאשר יש חשש שאף שהדבר הוא נצרך, אף שהדבר הוא טוב, אף שהדבר מתבקש – יש חשש שאולי מי שצריך לבצע או מי שצריך לנהוג כך לא יעשה את זה.

מאיר פרוש: ובאים וקובעים חוק, והחוק מחייב להתנהג לפי מה שהחוק קבע, או שלפעמים עושים תקנות, תקנות שמחייבות להתנהג כך וכך.

מאיר פרוש: למה עושים את התקנות?

מאיר פרוש: כי יש דברים שבאופן מקצועי צריכים לעשות כך, זה יכול לעזור אם נוהגים כך וכך, אבל אנשים לא רוצים לעשות את זה, או גופים לא רוצים לעשות את זה, ארגונים לא רוצים כך להתנהל.

מאיר פרוש: ואז יש תקנות שמחייבות.

מאיר פרוש: כלומר, את זה בדרך כלל עושים כאשר אין רצון לבצע.

מאיר פרוש: במקרה שלנו אנחנו הרי יודעים שהממשלה הזו ושר החינוך – ביוזמה שלו, שהוא חשב עליה, הוא הגה את הרעיון, בא והציע, הלך לאוצר וביקש להכיר בכיתות שיש היום, שגם אם יש בהן 32 – ההעדפה תהיה דווקא שיהיו רק 32 תלמידים או תלמידות בכיתה.

מאיר פרוש: אני הולך לעבר, אני נזכר – הכנתי לעצמי מה לענות – אני רוצה להזכיר שבעבר לא היה מקובל שמי שנמצא ברכב צריך לחגור חגורת בטיחות.

מאיר פרוש: והיה חבר כנסת מאגודת ישראל, הרב אברמוביץ, זיכרונו לברכה, שהביא כאן לכנסת את הצעת החוק שמחייבת לחגור חגורת בטיחות, שמי שרוצה לנסוע יחגור חגורת בטיחות.

מאיר פרוש: הסטטיסטיקה מוכיחה גם שכאשר יש חגורת בטיחות, בני-אדם, הנהגים, אלה שנוסעים במכונית, ניצולים מפגיעות.

מאיר פרוש: והדבר הזה, היה מאוד קשה ליישם אותו.

מאיר פרוש: הציבור לא רצה לקבל את זה, הנהגים לא רצו לקבל את זה, אלה שנסעו במכוניות לא רצו לקבל את זה.

מאיר פרוש: בא החוק וקבע שצריך לעשות את זה.

מאיר פרוש: יהדות התורה בימים אלה מגישה הצעת חוק להבטחת הכנסה.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: הדבר הזה היה מקובל לפני 35 שנה, אבל היו כאלה שבאו וערערו על הדבר הזה.

מאיר פרוש: כאשר באו לערער על הדבר הזה, לא הייתה ברירה, בג"ץ פסל את מה שהיה, ויהדות התורה מגישה בימים אלו הצעת חוק.

מאיר פרוש: חוק עושים כאשר לא רוצים להתנהל כפי שסבורים שצריכים.

מאיר פרוש: במקרה הזה של הקטנת מספר התלמידים בכיתה, משרד החינוך, שר החינוך, מובילים מהלך שלא חשבו עליו בעבר, ואנחנו מקווים שהדבר הזה יתבצע בשנים הקרובות יותר ויותר.

מאיר פרוש: לכן אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר החינוך.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת – כן, בבקשה, חבר הכנסת יוסי יונה, לרשותך עוד שלוש דקות נוספות.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, אמר סגן שר החינוך שקיימת כוונה רצינית לממש את החוק הזה ולתת בסופו של יום פתרון מבני ומיטבי לבעיה הזו.

יוסי יונה: ואני כבר רואה, עצם העובדה ששר החינוך עצמו אינו נמצא כאן ואינו עונה על הצעת החוק הזו ומתנגד לה, היא כבר מלמדת משהו על הרצינות או היעדר רצינות בטיפול בנושא הזה.

יוסי יונה: אני רוצה לסבר את אוזנכם, יושבי הבית.

יוסי יונה: הצעת החוק הזו היא למעשה ברירת מחדל.

יוסי יונה: היא מדברת על כך שאנחנו מורידים את מספר התלמידים ל-32 תלמידים לכיתה, כאשר על-פי הדוחות הבין-לאומיים, בלמידה אפקטיבית נדרש להקטין את מספר התלמידים ל-20 תלמידים לכיתה.

יוסי יונה: זו ברירת מחדל.

יוסי יונה: עכשיו, באשר להערתו של סגן השר שאין צורך בחוק משום שהרצון והכוונה כבר קיימים – אנחנו למודי ניסיון מדברי הימים של הכנסת.

יוסי יונה: חִשבו על חוק הדיור הציבורי.

יוסי יונה: חִשבו על חוק יום לימודים ארוך.

יוסי יונה: אלה חוקים שהכנסת קיבלה ולא מימשה, אז כיצד אנחנו נאמין לכוונות שלה כאשר החוקים עצמם אינם מתממשים?

יוסי יונה: לכן אני חושב, סגן השר, דבריך שהרצון כאילו קיים ולכן אין צורך בחקיקה, אין להם בסיס במציאות שאני מכיר, לפחות.

יוסי יונה: הערה אחרונה, מתנהל דיון והוא לא קשור במישרין להצעת החוק הזו.

יוסי יונה: אני ראיתי שחברי לאופוזיציה מיש עתיד תוקפים אותנו, את המחנה הציוני, על כל מיני הסכמים קואליציוניים בין הבית היהודי לבין העבודה.

יוסי יונה: אני רוצה להזכיר לך, גברתי, עליזה לביא, שמי שגנזו את דוח ועדת שמחון במשך למעלה משנתיים הייתם אתם.

יוסי יונה: אז אם אתם מדברים על שקיפות, אומרים: טול קורה מבין עיניך.

יוסי יונה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: ושוב, על-פי בקשת הממשלה אנחנו עוברים להצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי מזכירת הכנסת, להתחיל בהצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים על הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הגבלת מספר התלמידים בכיתה בבית-ספר יסודי), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יוסי יונה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – בעד משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – בעד תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – בעד מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – בעד אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – נגד ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – אינו נוכח ינון מגל – נגד מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – נגד קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – אינו משתתף בהצבעה רחל עזריה – נגד דניאל עטר – אינו נוכח חמד עמאר – בעד רועי פולקמן –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לחזור על שמות חברי הכנסת אשר לא השתתפו בהצבעה עד כה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת באסל גטאס – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד יצחק וקנין – אינו נוכח יואל חסון – בעד משה יעלון – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח ישראל כץ – נגד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת יעקב מרגי – נגד רויטל סויד – אינה נוכחת דניאל עטר – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: האם יש חברי כנסת או חברות כנסת אשר – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – – מוזס – – –

טלי פלוסקוב: מוזס.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מנחם אליעזר מוזס – נגד

טלי פלוסקוב: עוד מישהו?

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: נא לסכם את ההצבעות.

טלי פלוסקוב: בעד – 43, נגד – 47.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הגבלת מספר התלמידים בכיתה בבית-ספר יסודי), התשע"ה–2015, לא עוברת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1644/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – קורס דיאלוג רב-תרבותי), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, עשר דקות להצגת הצעת החוק שלך.

יוסף ג'בארין: גברתי היושבת-ראש, חברים נכבדים, האמת היא שהנושא שאני מציע היום כהצעת חוק לא היה אמור בכלל להיות ממוסגר בחקיקה אם באמת כחברה היינו דואגים לקיים מה שחברה רב-תרבותית מקיימת; לא היינו צריכים הצעת חוק שתרצה לעגן קורס שמדבר על מפגש בין יהודים וערבים בתוך מוסדות ההשכלה הגבוהה אם זה היה מתקיים בפועל; לא היינו צריכים הצעת חוק על הצורך להשתמש בשפה הערבית במוסדות להשכלה הגבוהה אם זה היה מתקיים בפועל; לא היינו צריכים הצעת חוק על ייצוג של סטודנטים ערבים בתוך אגודות הסטודנטים אם זה היה מתקיים בפועל.

יוסף ג'בארין: ולכן, במציאות שהמוסדות להשכלה גבוהה בעצם משקפים בעיקר את התרבות ואת הזהות של קבוצת הרוב, וקבוצת המיעוט, סטודנטים ערבים בתוך המוסדות הללו, אינם מרגישים את השייכות, אינם מרגישים שהם בבית, אינם מרגישים ביחס שוויוני בתוך המוסדות הללו, נאלצתי לחשוב על רעיונות איך מגבשים בהצעת חוק הגנה על הרב-תרבותיות שצריכה להתקיים במוסדות ההשכלה הגבוהה והגנה על זכותם של הסטודנטים הערבים להרגיש בבית ולהרגיש שייכים בתוך מוסדות ההשכלה הגבוהה.

יוסף ג'בארין: לכן ההצעה שלי מדברת על מוסדות חינוך רב-תרבותיים, מוסדות חינוך רב-תרבותיים להשכלה גבוהה, שבתוכם סטודנטים יהודים וערבים ירגישו שהם שווים.

יוסף ג'בארין: אני חושב שאחד הדברים החשובים שאמורים להתקיים באקדמיה זה אותו מפגש שהאקדמיה צריכה ליזום בין שתי קבוצות האוכלוסייה הזו: בין סטודנטים יהודים לסטודנטים ערבים.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לכם, כפי שאתם יודעים: הרי ההזדמנות הראשונה שמתאפשרת במפגש בין סטודנטים יהודים וערבים, בין צעירים יהודים וערבים, היא בקמפוס.

יוסף ג'בארין: הרי לפני כן כל אחד הולך לבתי-הספר – בין בתי-ספר בשפה הערבית, בתי-ספר בשפה העברית.

יוסף ג'בארין: ולכן השאלה: האם יש תפקיד למוסדות ההשכלה הגבוהה במפגש החברתי והלאומי והרב-תרבותי הזה, או שפשוט המוסדות להשכלה הגבוהה אין להם שום משימה כאן?

יוסף ג'בארין: אני דוגל בגישה שאומרת שלמוסדות להשכלה הגבוהה יש אחריות ליזום את המפגש השוויוני הזה בגובה העיניים, ומפגש יאפשר גם שיח, דיאלוג מכבד בין שתי קבוצות האוכלוסייה.

יוסף ג'בארין: ולכן הסעיף המרכזי שאני מציע בהצעת החוק אומר שמוסד, מוסד להשכלה גבוהה, יבטיח שיתקיים במסגרתו קורס דיאלוג יהודי-ערבי, שיהיה פתוח לתלמידים מכל החוגים.

יוסף ג'בארין: הקורס יפגיש סטודנטים יהודים וערבים ויעסוק בהיכרות חברתית ותרבותית הדדית, תוך מתן דגש לחשיבות ההידברות בין הקבוצות.

יוסף ג'בארין: פשוט משהו בסיסי, משהו טריוויאלי, ורק מצער שזה לא קורה בפועל.

יוסף ג'בארין: הצורך לקיים את המפגש הזה רק עולה מהניסיון של התקופה האחרונה, שהמתח הוא בעצם הכותרת ביחסי יהודים וערבים.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שההצעה הזו היא במסגרת חזון למוסדות רב-תרבותיים, היא חזון יותר כולל, והחזון הזה כולל עוד כמה אלמנטים שאני משתף אתכם בהם: 1.

יוסף ג'בארין: דיברתי על החובה להבטיח בכל מוסד להשכלה גבוהה קורס שמפגיש סטודנטים יהודים וערבים; זה נדבך ראשון בתפיסה שלי.

יוסף ג'בארין: נדבך שני הוא הבטחת שימוש בשפה הערבית בכל המוסדות להשכלה גבוהה, תרגום כל האתרים באינטרנט, שימוש בשפה הערבית בשילוט, לרבות שילוט ההכוונה, שימוש בשפה הערבית גם בשמות הבניינים וכדומה.

יוסף ג'בארין: מוסדות רב-תרבותיים גם צריכים להכיר ברב-תרבותיות שמתקיימת בתוך המוסד, ולכן המוסדות הללו, מוסדות להשכלה הגבוהה, צריכים להכיר גם בחגים של העדות הערביות, של הסטודנטים הערבים, ולכן גם צריך פשוט להכיר בחגים על-ידי כך שלא יתקיימו לימודים בחגים המרכזיים של העדה המוסלמית, של העדה הנוצרית, בדיוק כפי שלא מתקיימים לימודים בחגיהם של הסטודנטים היהודים.

יוסף ג'בארין: אני יודע שיש מוסדות להשכלה גבוהה שהיו חלוצים בעניין הזה, כמו אוניברסיטת חיפה והאוניברסיטה העברית, ואני קורא לכל המוסדות להשכלה גבוהה לאמץ את ההסדר שבחגים העיקריים של הסטודנטים הערבים לא יתקיימו לימודים.

יוסף ג'בארין: מדובר בכמה ימים לאורך השנה.

יוסף ג'בארין: מוסדות להשכלה גבוהה שהם רב-תרבותיים צריכים גם להעסיק ייעוץ אקדמי, או יועץ אקדמי, יועצת אקדמית, בשפה הערבית, כדי שסטודנטים ערבים יוכלו גם לקבל ייעוץ בשפת האם שלהם, במיוחד סטודנטים שנה א', שנתקלים גם בקשיי שפה ובקשיי הבנת הדקויות כשהם מתקבלים ללימודים בשנה הראשונה.

יוסף ג'בארין: מוסדות להשכלה גבוהה שהם רב-תרבותיים צריכים להבטיח ייצוג הולם לסטודנטים הערבים ולאזרחים הערבים במוקדי קבלת ההחלטות ובמוקדי ההשפעה בתוך המוסדות הללו.

יוסף ג'בארין: אני מתייחס בעיקר לשלוש רמות של הבטחת ייצוג הולם: קודם כול, להבטיח ייצוג הולם בקרב אגודת הסטודנטים.

יוסף ג'בארין: אגודת הסטודנטים, שיהיה בה גם ייצוג הולם, משמעותי, לציבור הסטודנטים הערבים, כדי שיוכלו גם להיות שותפים לניהול החיים התרבותיים והאקדמיים בתוך הקמפוס.

יוסף ג'בארין: מוסדות להשכלה גבוהה רב-תרבותיים צריכים להבטיח גם ייצוג הולם לאזרחים הערבים במסגרת הסגל האקדמי.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע אם אתם מודעים לכך, אבל שיעורם של המרצים הערבים בקרב המרצים בישראל אינו עולה על 3%.

יוסף ג'בארין: שיעורם של המרצים הערבים בתוך הסגל האקדמי בישראל אינו עולה על 3%, זה במקרה הטוב.

יוסף ג'בארין: ולכן, יש כאן גם קריאה להבטיח ייצוג הולם – לא חסרים מרצים ערבים, לא חסרים מרצים ערבים מצטיינים, ומוסד אקדמי שמכבד את עצמו צריך לדאוג לייצוג הזה.

יוסף ג'בארין: צריך גם לדאוג לייצוג של האזרחים הערבים בסגל המינהלי של המוסדות להשכלה גבוהה.

יוסף ג'בארין: אני יכול לספר לכם, למשל, על הדוגמה של אוניברסיטת חיפה, שבה הסטודנטים הערבים מהווים כמעט שליש מציבור הסטודנטים באוניברסיטה, וכשאנחנו בודקים מה קורה בסגל המינהלי – מאות של מועסקים, והייצוג של העובדים הערבים בסגל המינהלי אינו מגיע ל-1%.

יוסף ג'בארין: ממש, לא מגיע ל-1%.

יוסף ג'בארין: אני חושב שמצב כזה הוא בהחלט לא רק לא שוויוני, אלא הוא גם שערורייתי מהבחינה הזאת שבמקום שמוסדות להשכלה גבוהה יהיו מובילים בהבטחת מוסד רב-תרבותי ומוסד מכבד ומוסד שמאפשר את המפגש הזה בין יהודים לערבים, הם מפגרים בהרבה תחומים, כפי שהעליתי עד עכשיו.

יוסף ג'בארין: נקודה אחרונה במסגרת הזאת, שאני רוצה להעלות – עד היום אין ולו מוסד אקדמי אחד בתוך היישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: בתוך היישובים הערביים יש כמה מוסדות שהם בעיקר להכשרת מורים, אבל עד היום אין ולו מוסד אקדמי אחד בתוך היישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני קורא למועצה להשכלה גבוהה, אני קורא לחברי חברי הכנסת, לפעול כדי שיוקם מוסד להשכלה גבוהה בתוך יישוב ערבי.

יוסף ג'בארין: מוסד להשכלה גבוהה ייתן הרגשה ביתית לסטודנטים הערבים, אבל גם יהיה פתוח לסטודנטים יהודים, גם לסטודנטים מחו"ל, ויכול להיות באמת מודל למוסד להשכלה רב-תרבותי.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שיש יוזמה מאוד מבורכת וחשובה של מוסד כזה בנצרת, זאת המכללה האקדמית בנצרת, והיא הבסיס שיכול להתהוות להקמת מוסד כזה.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני קורא למשרד החינוך ואני קורא למל"ג להבטיח שהמוסד האקדמי נצרת באמת יתפתח ויצליח להיות המוסד האקדמי הראשון שמוקם ביישוב ערבי, ואולי גם עם הזמן המוסד הזה יתפתח להיות האוניברסיטה הערבית או הערבית-יהודית הראשונה במדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת יוסף ג'בארין, הצעת החוק שאתה מעלה כאן נדונה כבר בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה לפני כמה ימים, ב-25 באוקטובר 2015.

מאיר פרוש: ועדת השרים, לאחר דיון, החליטה לדחות, להתנגד להצעת החוק.

מאיר פרוש: אני אסביר גם מהם הנימוקים, מדוע המשרד סבור שאי-אפשר או לא צריך לתמוך בהצעת החוק – – –

חיים כץ: הוא רוצה להעביר את זה להצעה לסדר-היום, לא?

מאיר פרוש: הוא רוצה לשמוע נימוקים, ואם הוא ישתכנע וירצה ללכת על הצעה לסדר-היום – – –

חיים כץ: נראה לי שאם אתה מציע לו להפוך את זה להצעה לסדר-היום, הוא יסכים.

יוסף ג'בארין: – – –

מאיר פרוש: השר – זוכר אני, כשהיית חבר כנסת ולא היית מצליח בסוף להעביר חוקים, היית במשך שנים אומר שוב ושוב ושוב, עד שבסוף האסימון נופל.

מאיר פרוש: חבר הכנסת ג'בארין מתחיל היום בנושא הזה.

מאיר פרוש: הוא חבר כנסת חדש, הוא יעשה את זה פעם ועוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, בסוף האסימון ייפול.

חיים כץ: מקבל.

יוסף ג'בארין: חשוב לשמוע את הנימוקים.

יוסף ג'בארין: כי אם הממשלה הייתה מסכימה – – –

מאיר פרוש: הצעת החוק הזאת מבקשת לקבוע בחוק זכויות הסטודנט, התשס"ז–2007, כי מוסד להשכלה גבוהה יקיים קורס דיאלוג יהודי–ערבי שיעסוק בהיכרות חברתית ותרבותית הדדית.

מאיר פרוש: על-פי חוות הדעת של היועצים המשפטיים במל"ג, יש בהצעה הזו כדי לפגוע בעקרון החופש האקדמי הנתון למוסדות להשכלה גבוהה.

מאיר פרוש: עקרון החופש האקדמי הוא עיקרון שמעוגן בסעיף 15 לחוק המועצה להשכלה גבוהה, התשי"ח–1958.

מאיר פרוש: העיקרון הזה מקנה למוסד חירות אקדמית ומינהלית לנהל את ענייניו על-פי צרכיו ומגן עליו גם מפני התערבות חיצונית או פנימית.

מאיר פרוש: משכך, כל התערבות בתוכני הלימוד במוסדות האקדמיים באמצעות חקיקה, תהא מטרתה אשר תהא, פסולה.

מאיר פרוש: חקיקה מסוג זה שוחקת את עקרון החופש האקדמי ומהווה פגיעה באחד הערכים המרכזיים והיסודיים של מערכת ההשכלה הגבוהה.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת ג'בארין, אני כחבר כנסת זוכר שעמדה פה, מעל במת הכנסת, שרת החינוך ודיברה על תוכניות שיש לה מול מגזרים מסוימים, והיא עמדה בתוקף על כך ואמרה שאנחנו נוביל וננהיג מדיניות כזאת או אחרת, ואני מכיר מגזרים כאלה שמאז שנאמרה האמירה הזאת – והיא נאמרה בדרך של "אנחנו נכפה" ו"אנחנו נדרוש" ו"אנחנו נקבע" – המשרד לא התקדם בשום דבר.

מאיר פרוש: זאת אומרת, יש גם היגיון במה שאני אמרתי, שכאשר אתה בא וקובע בחוק, זה יכול גם לעבוד כבומרנג ולעבוד כנגד.

מאיר פרוש: אם אתה מדבר על שכנוע, על שיחה, מבקשים – כל הדברים האלה, יכול להיות שזה קורה, אם כי אני לא בטוח, כמו שאתה מבקש להציע; אבל לקבוע את זה בחוק, את הדבר הזה, גם שהוא נוגד את החוק ואת העיקרון הזה של החופש שיש למוסדות האלה, זה גם נוגד את התפיסה שהמשרד סבור שכך צריך לנהוג.

מאיר פרוש: לכן, אני הייתי מציע שבמקום שנצביע על זה, אם לקבל את הצעת החוק שלך או לדחות אותה, הייתי מציע, אם תסכים שנעביר את זה לדיון בוועדת החינוך של הכנסת, ואז יתקיים דיון על הדבר הזה.

יוסף ג'בארין: השר יקדם המלצה של ועדת החינוך – – –

מאיר פרוש: אני לא יכול לתת לך שום דבר מראש ולומר לך שיקדמו הצעה כזאת או אחרת.

מאיר פרוש: כרגע, בשלב זה, אמרתי בדיוק מה המשרד סבור, וגם הסברתי לך את ההיגיון בדבר הזה.

מאיר פרוש: אבל ודאי שאתה לא יכול לפתח את הדיאלוג כאן במליאה, או, נניח, בנוסח של הצבעה לכאן או לכאן.

מאיר פרוש: אז אני מציע שאולי בוועדת החינוך תעלה את הנושא הזה.

מאיר פרוש: יבואו אנשים, יבוא המשרד, ינסו להתווכח, ואולי על-ידי זה תקדם יותר את הדבר הזה.

מאיר פרוש: לכן אני מציע, אם אתה מסכים – והבנתי שאתה גם רוצה שאנחנו נציע – שזה יהפוך להצעה לסדר-היום ויעבור לוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: האם אתה מסכים?

יוסף ג'בארין: מסכים.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: תודה.

מאיר פרוש: אז בעד זה בעד העברה לוועדת החינוך, ונגד זה נגד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר החינוך.

טלי פלוסקוב: אני מבינה, לפי ההסכמה הדו-צדדית, שהצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – קורס דיאלוג רב-תרבותי) עוברת כהצעה לסדר-היום לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת – הצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: הופעלה ההצבעה על העברת הנושא לוועדת החינוך כהצעה לסדר-היום.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 26 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – קורס דיאלוג רב-תרבותי), התשע"ה–2015, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 26 בעד, שניים נגד.

טלי פלוסקוב: ההצעה עוברת כהצעה לסדר-היום לוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/231/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירות בני ישיבות הסדר), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת עמר בר-לב וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת עמר בר-לב, תציג לנו את ההצעה.

טלי פלוסקוב: עשר דקות שלך, אדוני.

עמר בר-לב: תודה רבה, היושבת-ראש.

עמר בר-לב: יש שיר של הזמר מוקי.

עמר בר-לב: הוא כותב ושר: "כולם מדברים על שלום, אף אחד לא מדבר על צדק".

עמר בר-לב: על הפרפראזה הזאת, לגבי המשכן הזה, אני אומר: כולם מדברים על שוויון, אף אחד לא מדבר על צדק.

עמר בר-לב: כולם מדברים בססמאות.

עמר בר-לב: אנחנו יודעים לעשות ססמאות, סטיקרים, פלקטים, אבל כשזה מגיע לתכל'ס צריך לחפש את זה במקום אחר.

עמר בר-לב: הצעת החוק שמונחת היום לפניכם נוגעת לכוח הפוליטי של סיעת הבית היהודי.

עמר בר-לב: אני רואה שאין כאן נציגים של הבית היהודי – – –

יאיר לפיד: – – –

עמר בר-לב: יש?

עמר בר-לב: אוקיי, סגן השר.

יאיר לפיד: לא המון זמן הוא יהיה בבית היהודי.

יאיר לפיד: אבל בינתיים הוא עוד חלק מזה.

אלי בן-דהן: – – –

יאיר לפיד: – – – של הבית היהודי.

עמר בר-לב: אז היא נוגעת לכוח הפוליטי שלכם.

עמר בר-לב: אומנם כל חברי ועדת שרים לחקיקה הצביעו נגד החוק הזה שלי.

עמר בר-לב: בעניין הזה הצלחתי ליצור קונסנזוס בקואליציה.

עמר בר-לב: אבל אין ספק שיש כאן הרבה פוליטיקה פנימית מתחת.

עמר בר-לב: אני רוצה לתאר לכם את גודל העיוות באמצעות דוגמה.

עמר בר-לב: הדוגמה אמיתית, הדמויות היפותטיות: חייל אחד – בואו נקרא לו נדב, שם בדוי – מתגייס בגיל 18, משרת 32 חודש בקרבי, מסתכן בשטח, טוחן שמירות, לא רואה את הבית.

עמר בר-לב: החיים שלו נמצאים ב"הולד" במשך 32 חודשים.

עמר בר-לב: אחר כך הוא משתחרר, מקבל אומנם מענק שחרור ופיקדון, אבל זה לא מספיק לו בשביל הלימודים באוניברסיטה, ולכן הוא מקדיש עוד בערך שנה לעבוד בכל מיני עבודות מזדמנות כדי לחסוך את הכסף הזה.

עמר בר-לב: חייל שני – לצורך העניין נקרא לו מיכאל, שם בדוי – מתגייס בגיל 19 לאחר דחיית שירות של שנה.

עמר בר-לב: לאחר החיול לצה"ל הוא מתחיל ללמוד בישיבה במשך שנה.

עמר בר-לב: אחרי השנה הזאת הוא באמת מתגייס לצה"ל למשך 17 חודש בלבד.

עמר בר-לב: ב-17 החודשים האלה אותו חייל – קרבי, לוחם, עושה את כל ההכשרות – באמת, להוריד את הכובע; אבל בתום 17 חודש הוא חוזר לישיבה, עדיין מחויל, למשך 20 חודשים נוספים.

עמר בר-לב: עם שחרורו מצה"ל – אבל הוא עדיין בישיבה, מחויל – הוא מתחתן, בדרך כלל שנה אחרי זה; מקבל תשלומים שנקראים תשמ"ש – תשלום חודשי של בערך 2,500 שקל לחודש; שנה אחרי זה, במזל טוב נולד לו ילד – התשמ"ש עולה ל-4,359 שקלים לחודש – –

מרדכי יוגב: – – –

עמר בר-לב: – – ובגיל 23 בערך הוא משתחרר מצה"ל.

עמר בר-לב: מוטי, תכף אני אגיע גם אליך.

עמר בר-לב: אל תדאג.

עמר בר-לב: בתקופה שהוא לומד בישיבת ההסדר, מיכאל מקבל תשלומים והטבות נוספות כיוון שהוא עדיין חייל: הוא זכאי לנסיעות חינם ברכבת, הוזלה בתחבורה הציבורית וכן הלאה.

עמר בר-לב: כשהוא משתחרר הוא מקבל מענק שחרור שווה-ערך לארבע שנות שירות בערך.

עמר בר-לב: הוא שירת בפועל בצה"ל 17 חודשים, אבל הוא מקבל מענק שחרור כאילו הוא שירת ארבע שנים; וזה בהשוואה לאותו נדב, ששירת באמת 32 חודש וקיבל את המענק הראוי ל-32 חודש.

עמר בר-לב: אז אני שואל אתכם, זה נראה לכם סביר?

עמר בר-לב: וכפי שאמרתי, אני מעריך את מיכאל.

עמר בר-לב: הוא חייל קרבי, הוא מלח הארץ, חייל אמיץ.

עמר בר-לב: נכון שיש כאלה שגם את זה לא עושים, ויש כאלה שגם משתמטים מצה"ל מכל מיני סיבות כאלה ואחרות.

עמר בר-לב: אבל אני שואל, האם מיכאל תרם יותר מנדב?

עמר בר-לב: והתשובה היא לא.

עמר בר-לב: לכן אסור לעשות איפה ואיפה בין חיילים, בוודאי בין שני חיילים ששניהם סוחבים את אותה אלונקה שנקראת ביטחון מדינת ישראל.

עמר בר-לב: הצעת החוק שמונחת היום לפניכם מנסה להסדיר את העוול ולמנוע את האי-שוויון המתמשך הזה.

עמר בר-לב: אז מדוע הממשלה מתנגדת לחוק?

עמר בר-לב: וזאת כבר הפעם השנייה שהיא מתנגדת לחוק, כי גם בכנסת הקודמת היא התנגדה.

עמר בר-לב: הסיבה היא שחלק נכבד מבחורי ישיבות ההסדר הם הבסיס הפוליטי-מפלגתי של הבית היהודי.

עמר בר-לב: צריך לומר את האמת: במקום לתקן את העוול ההיסטורי, שלפיו גברים חילונים – וחרדים, דרך אגב, אלה שמתגייסים – משרתים כמעט פי-שניים מחיילי ישיבות ההסדר, במקום זה מעדיף השר בנט את צרכיו הפוליטיים על הביטחון.

עמר בר-לב: מפלגת הבית היהודי עושה שימוש פוליטי שיטתי בחיילי ישיבות ההסדר, תוך הישענות על כספי הציבור הישראלי ובניגוד מוחלט לפקודות הצבא.

עמר בר-לב: לצערי, יש לא מעט דוגמות בהיסטוריה – לפחות מעשר השנים האחרונות.

עמר בר-לב: זה התחיל מהפגנות תלמידי ישיבות ההסדר, בעודם מחוילים, נגד ההתנתקות; זה נמשך בעצומה של תלמידי ישיבות ההסדר – לא כולם, חלקם – בזמן שהם לבשו מדים, בישיבות, נגד החלטת ממשלה להקפיא את הבנייה ביהודה ושומרון.

עמר בר-לב: זוכרים?

עמר בר-לב: הייתה החלטה כזאת בזמנה – –

מרדכי יוגב: – – –

עמר בר-לב: – – ועד לישיבה שתלמידיה לקחו חלק פעיל בהקמת מאחז בלתי חוקי – –

מרדכי יוגב: – – –

עמר בר-לב: – – וכל זה – מוטי – כל זה נוסף על קריאתם של כמה רבנים – לשמחתנו, כמובן, לא כולם, וזה מיעוט – לישיבות ההסדר – –

מרדכי יוגב: – – –

עמר בר-לב: – – להתגייס בבחירות למען הבית היהודי.

עמר בר-לב: אז אם זה לא גיס פוליטי שנבנה בתוך הצבא, תסבירו לי מה זה גיס פוליטי.

עמר בר-לב: לפני כשנתיים, בעודי חבר בוועדת שקד, שנקראה הוועדה לשוויון בנטל, הופיעו שר הביטחון וגם הרמטכ"ל הקודם, רב-אלוף בני גנץ, בוועדה ואמרו שצה"ל צריך שהחבר'ה מישיבות ההסדר ישרתו לפחות 24 חודשים.

עמר בר-לב: הם הסבירו את זה ש-17 החודשים הראשונים הם בעיקר הכשרה, וכאשר מגיעים לשלב המבצעי הם יוצאים לישיבה, וצה"ל צריך אותם.

עמר בר-לב: ביטחון ישראל צריך אותם.

עמר בר-לב: פה במליאה מדי יום צועקים מהאגף הימני, כמו שצעקו גם עכשיו, את המילים – עכשיו לא צעקו את זה – "סכנה ביטחונית", "סכנה קיומית", ו"חובתנו להגן על עצמנו" וכן הלאה.

עמר בר-לב: אני מסכים, יש הרבה סכנות למדינת ישראל.

עמר בר-לב: אבל במבחן המעשה כאן במשכן הזה הפוליטיקה מנצחת, לא הצרכים האמיתיים של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: חבר הכנסת יוגב – קראת לי קריאות ביניים – אתה בכל ישיבה של ועדת החוץ והביטחון, או כמעט בכל ישיבת ועדת החוץ והביטחון, קורא להחזיר את השירות של חיילי צה"ל מ-32 חודש ל-36 חודש.

עמר בר-לב: למי אתה מתכוון?

עמר בר-לב: כמובן, אתה מתכוון בעיקר לחיילים החילונים.

עמר בר-לב: אז אני מזכיר לך, קורא לך, למען ישיבות ההסדר – –

מרדכי יוגב: – – –

עמר בר-לב: – – מה עם הדרישה של הרמטכ"ל להאריך את זה מ-17 ל-24 חודש?

מרדכי יוגב: אני מדבר על – – – אבל בהידברות – – –

עמר בר-לב: לסיום, אני רוצה – – –

קריאה: – – –

עמר בר-לב: בהידברות.

עמר בר-לב: אתה בכנסת כבר שלוש שנים וחצי כמוני?

מרדכי יוגב: – – –

עמר בר-לב: היה לך מספיק זמן להידברות.

עמר בר-לב: היה לך מספיק זמן בהידברות לדאוג לכך שישיבות ההסדר ישרתו 24 חודש.

אילן גילאון: – – –

מרדכי יוגב: – – –

עמר בר-לב: אז בוא לא נזרוק ססמאות שאין מאחוריהן שום דבר.

מרדכי יוגב: – – –

עמר בר-לב: לסיום, אני רוצה לומר שההצעה המונחת לפניכם כן מבקשת ליצור מצב יותר שוויוני ואיננה מתעלמת מהצרכים ומההכרה שלימוד תורה הוא ערך לאומי יהודי וישראלי.

עמר בר-לב: היא לא מתעלמת מזה, ולכן ההצעה שמונחת כאן אומרת שצעיר, חבר או בן ישיבת ההסדר יתחיל את שירותו ב-12 חודשים של לימודים תורניים, אחרי זה יתגייס לשירות פעיל ל-24 חודש, ואחרי 24 חודשים יחזור לישיבה לעוד שמונה חודשים – 24 ועוד שמונה, למיטב ידיעתי, זה 32, זהה לחוק השירות של גברים אחרים – ואחרי זה יצא לדרכו.

עמר בר-לב: רוצה להמשיך ללמוד בישיבה?

עמר בר-לב: ילמד בישיבה, אבל אין סיבה שמשלם המסים הישראלי יממן את זה, ואין סיבה שהוא ייחשב באותו זמן לחייל.

עמר בר-לב: לכן אני אומר לשר בנט וגם לחבר הכנסת יוגב וגם לסגן שר הביטחון: הקרב על הבית צריך להיות הקרב לשוויון וצדק, ולא הקרב על העלייה להר.

עמר בר-לב: ומילה אחרונה, אני רוצה להודות לחברי, לחברי הכנסת עפר שלח ואלעזר שטרן – שיושב עכשיו שבעה במות אמו, ובהזדמנות זו אני שולח לו מכאן תנחומים – על השותפות המלאה בהגשת הצעת החוק ובמאבק שאנחנו עושים, וכמובן ליתר חברי הכנסת שהצטרפו להגשת הצעת החוק הזאת.

עמר בר-לב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

אלי בן-דהן: גברתי יושבת-ראש הישיבה, חברי חברי הכנסת, הממשלה החליטה להתנגד להצעת החוק של חבר הכנסת עמר בר-לב.

אלי בן-דהן: הצעת החוק שבנדון מבקשת לקבוע כי מסלול השירות של בני ישיבות ההסדר ישתנה, כך – אפשר קצת שקט פה?

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת ליד רחל עזריה, כל חברי הכנסת שנמצאים בסוף האולם, אנחנו מבקשים שקט, גם בצד הימני של האולם, פיזית כמובן.

אלי בן-דהן: הצעת החוק שבנדון מבקשת לקבוע כי מסלול השירות של בני ישיבות ההסדר ישתנה, כך שלימודיהם בישיבת ההסדר ושירותם הצבאי יפעלו באופן הבא: לימוד של 12 חודשים בישיבת ההסדר, לאחר מכן שירות של 24 חודשים, ולאחריהם שמונה חודשים שבהם יבחר החייל בין המשך שירות צבאי לבין לימוד בישיבת ההסדר.

אלי בן-דהן: בנוסף, בגין חודשי הלימוד בישיבת ההסדר לא יתקבלו הטבות שונות, כגון תשמ"ש וצבירת מענק שחרור.

אלי בן-דהן: בהזדמנות זו, תרשו לי לומר כמה מילים על ישיבות ההסדר.

אלי בן-דהן: הרוב המוחלט של החיילים הלומדים בישיבות ההסדר משרתים שירות קרבי ביחידות הקרביות ביותר בצבא ההגנה לישראל.

אלי בן-דהן: לא רק זה, אלא שגם לאחר מכן, כשהם נקראים לשירות המילואים, הם ממשיכים להתייצב לשירות במשך שנים רבות קדימה, גם כבעלי משפחות.

עמר בר-לב: כמונו, גם אנחנו בעלי משפחות.

אלי בן-דהן: אני מציע לך, נכבדי, תבדוק את אחוזי משרתי המילואים ותראה – – –

עמר בר-לב: תבדוק אם אני בעל משפחה, תבדוק את זה.

אלי בן-דהן: אני לא אספר לך שאני, כאב לשישה ילדים, במשך שנים רבות שירתי בשירות המילואים 50 יום כל שנה.

איציק שמולי: מה זה קשור אליך?

איציק שמולי: מה זה קשור אליך?

אלי בן-דהן: עם שישה ילדים, כולם נפטרים משירות מילואים – לא נכון.

מיקי לוי: זה בסדר גמור, אנחנו מאוד מכבדים – –

אלי בן-דהן: אז תכבד.

מיקי לוי: – – אבל מה זה רלוונטי ל-24 חודש?

איציק שמולי: למה לך זאת פריבילגיה, אבל זאת דרישת סף ממני?

איציק שמולי: למה?

אלי בן-דהן: תן לי לסיים.

אלי בן-דהן: לא מעט מישיבות ההסדר ממוקמות בפריפריה הגיאוגרפית והחברתית של מדינת ישראל וביישובי קו העימות, על כך אין חולק.

קריאה: גם אני.

אלי בן-דהן: ישיבות ההסדר מהוות אבן שואבת לצעירים מרחבי המדינה המגיעים בתחילה למטרת לימודים ומספר לא מבוטל מהם נטמעים בקהילה והופכים לחלק בלתי נפרד ממנה.

אלי בן-דהן: שני ראשי עיר בדרום ובצפון הם בוגרי ישיבות ההסדר בעריהם שהחליטו לקבוע את ביתם שם ולתרום לחברה ולקהילה בעבודה ציבורית.

אלי בן-דהן: גם בדברי ההסבר להצעת החוק הוכרה חשיבות פרק הלימוד בישיבות ההסדר ומסלול השירות המשולב.

אלי בן-דהן: כבר כיום משרתים בני ישיבות ההסדר שירות צבאי פעיל של 17 חודשים, ורבים מהם, כאמור, בשירות קרבי משמעותי.

אלי בן-דהן: בעבר הביע שר הביטחון את דעתו כי ראוי מבחינה ערכית שהשירות הצבאי יחול על כולם בשוויון מלא וכי יפעל למען מטרה ראויה זו.

אלי בן-דהן: יחד עם זאת, אך לפני שנה חוקקה הממשלה את תיקון 19 לחוק שירות ביטחון, שקבע בין השאר את מספר חודשי השירות הפעיל של בני ישיבות ההסדר.

אלי בן-דהן: ההצעה לתקן שוב בהצעת חוק פרטית את חוק שירות ביטחון, וזאת בטרם יבשה הדיו על החקיקה החדשה וטרם הותקנו התקנות מכוחה, היא בלתי סבירה בנסיבות העניין.

אלי בן-דהן: בנוסף, ראוי כי גם בעתיד תיקונים לחוק ייעשו בהצעת חוק ממשלתית.

אלי בן-דהן: לאור כל אלה, החליטה הממשלה להתנגד להצעת החוק, ועל כן אני מבקש מהכנסת שתדחה את קידומה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר הביטחון.

טלי פלוסקוב: רבותי, על-פי בקשת הממשלה, אנחנו שוב עוברים להצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: אלקטרונית?

טלי פלוסקוב: רגע, יש שינוי?

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אתה מבקש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת עמר בר-לב, יש לך עוד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: נכון לרגע זה ההצבעה תהיה אלקטרונית, אז לא לצאת מהאולם.

עמר בר-לב: נכבדי סגן שר הביטחון, גם אני בעד הצעת חוק ממשלתית שתתקן את העיוות הזה.

עמר בר-לב: אני בהחלט בעד, אבל לומר שאין מקום להצעת חוק פרטית כזאת בזמן שהממשלה לא מובילה הצעת חוק כזאת, בזמן שהממשלה נותנת גיבוי לעיוות כזה, להיעדר שוויון, לצערי זה תירוץ.

ציפי לבני: – – – הבית היהודי לא שינה את עמדותיו וגם – – –

עמר בר-לב: אני גם מאוד מעריך – אמרתי את זה בדברי – את זה שבני ישיבות ההסדר משרתים 17 חודש, באמת כל הכבוד, אני מעריך את זה, אבל אנחנו משרתים 32 חודש היום, וגם אנחנו בעלי משפחות, ועם כל הכבוד לישיבות הסדר בפריפריה, יש הרבה פעילויות בפריפריה; יש חברי כנסת שחיים בפריפריה.

עמר בר-לב: אני בכלל לא רוצה להזכיר את שנת י"ג, מה שנקרא בזמנו שנת שירות, שחלק גדול מצעירים חילונים לפני השירות בצבא ואחרי סיום כיתות י"ב יוצאים בהתנדבות או לשנת שירות או למכינות קדם-צבאיות בפריפריה, שגם הן עוסקות הרבה בפעילות חברתית, ואחרי זה משרתים את שלוש השנים, אז, ועכשיו 32 חודש.

עמר בר-לב: אז לכן בואו נשים את הדברים על השולחן: הצעירים של ישיבות ההסדר זה גיס פוליטי בתוך צה"ל, וזאת הסיבה שאתם רוצים לשמר אותו ולטפח אותו, זאת הסיבה האמיתית.

עמר בר-לב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: יושב-ראש הקואליציה, הצבעה אלקטרונית עדיין?

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי הכנסת לחזור למקומותיכם.

טלי פלוסקוב: רבותי, נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 39 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירות בני ישיבות הסדר), התשע"ה–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 26 חברי כנסת בעד, 39 נגד.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – – –

יעל גרמן: הצבעתי בעד.

טלי פלוסקוב: יעל גרמן מבקשת לרשום את ההצבעה שלה בעד.

טלי פלוסקוב: גם שרן השכל מבקשת להוסיף אותה להצבעה, כנגד.

טלי פלוסקוב: עוד מישהו?

טלי פלוסקוב: זהו?

טלי פלוסקוב: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – בני ישיבות הסדר), התשע"ה–2015, לא עוברת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1821/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – מענק לעצמאי בעד הכנסה מפוקחת), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת משה גפני, הנמקה מהמקום.

טלי פלוסקוב: נא להפעיל מיקרופון.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני מתכבד להגיש לכנסת הצעת חוק של חברי הכנסת אורי מקלב, אלי אלאלוף, רחל עזריה ואנוכי, הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – מענק לעצמאי בעד הכנסה מפוקחת).

משה גפני: אני אעשה את זה בקצרה.

משה גפני: מדובר על מטפלות במשפחתונים.

משה גפני: מטפלות המשפחתונים – הכול נקבע על-ידי משרד הכלכלה.

משה גפני: משרד הכלכלה קובע את השכר, קובע את הכול, אבל הן נקראות עצמאיות.

משה גפני: היה דיון לגבי המע"מ שלהן, ואני סיכמתי בקדנציה הקודמת שמשרד הכלכלה ישלם למשרד האוצר את המע"מ, ולא המטפלות, מכיוון שהכול נקבע על-ידי המשרד הרלוונטי.

משה גפני: הטענה שהן לא יכולות לקבל מס הכנסה שלילי בגלל שהן עצמאיות היא טענה לא נכונה, מכיוון שבמציאות לא הן קובעות את זה.

משה גפני: הטענה היא שלא נותנים מס הכנסה שלילי לעצמאים – וזה דיון בפני עצמו, גם על זה צריך לדון – מכיוון שהעצמאי יכול לקבוע את שכרו.

משה גפני: המטפלת לא יכולה לקבוע את שכרה, יש מי שקובע את זה עבורה.

משה גפני: ולכן אנחנו, חברי הכנסת שחתומים על החוק הזה, מציעים שמטפלת במשפחתון תקבל מס הכנסה שלילי.

משה גפני: אני שמח שוועדת שרים לחקיקה אישרה את זה, ואני מבקש את תמיכת המליאה של הכנסת.

משה גפני: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר האוצר חבר הכנסת איציק כהן.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה וצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – מענק לעצמאי בעד הכנסה מפוקחת), של חבר הכנסת גפני ואחרים – גברתי, הממשלה תומכת בקריאה טרומית בלבד, והמציעים התחייבו להמתין להצעת החוק הממשלתית.

יצחק כהן: האם המציעים מתחייבים להמתין להצעת החוק הממשלתית?

משה גפני: – – –

יצחק כהן: בבקשה?

משה גפני: אם זה יארך הרבה זמן, אז – – –

יצחק כהן: אני לא שומע את כבודו.

יצחק כהן: מה כבודו אומר?

משה גפני: אמרתי שאם יש הצעת חוק ממשלתית, בוודאי נמתין.

משה גפני: אבל אם זה יארך הרבה מדי זמן, אז אני אבוא לדבר אתך.

יצחק כהן: אנחנו מוגבלים בסדי זמנים של אישור התקציב.

יצחק כהן: ההתחייבות נרשמה, גברתי, בפרוטוקול.

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: אנחנו בעד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: הצבעה אלקטרונית?

טלי פלוסקוב: יושב-ראש הקואליציה, אלקטרונית?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד – נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 52 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – מענק לעצמאי בעד הכנסה מפוקחת), התשע"ה–2015, לוועדת הכספים נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 52 חברי הכנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – מענק לעצמאי בעד הכנסה מפוקחת), התשע"ה–2015, עברה בקריאה הטרומית, ועוברת לוועדת הכספים להכנה לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: היושבת-ראש – – –

טלי פלוסקוב: אתה רוצה להצביע?

יחיאל חיליק בר: להוסיף לפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: אתה רוצה להצביע בעד?

טלי פלוסקוב: לא, לדבר אני לא יכולה.

מאיר כהן: בעד.

יחיאל חיליק בר: להוסיף לפרוטוקול שהוא בעד.

טלי פלוסקוב: שני תיקונים בהצבעות.

טלי פלוסקוב: בהצבעה הקודמת, בהצעת חוק שירות הביטחון, חבר הכנסת אלי אלאלוף מבקש למחוק את הצבעתו; לא השתתף.

טלי פלוסקוב: הוא מבקש להודיע על כך שהוא הצביע בטעות, אבל זה לא משנה את התוצאה של ההצבעה.

טלי פלוסקוב: בהצבעה השנייה חבר הכנסת מאיר כהן ביקש לרשום את הצבעתו בעד.

יואל חסון: גם אני הצבעתי בעד.

טלי פלוסקוב: אתה לא היית במליאה, לכן אנחנו לא נוכל לרשום.

טלי פלוסקוב: שוב, סיימנו את הדיון בהצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1487/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול ריבית הפיגורים לחייב משלם), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יואב בן צור וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: כן, חבר הכנסת יואב בן צור נמצא באולם?

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: הנמקה מהמקום.

יואב בן צור: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת באה לתקן מצב בלתי נסבל שבו חייבי ההוצאה לפועל עומדים – נחקרים בפני רשם ואחר כך נקבע להם צו תשלומים – והם לא מסוגלים פעמים רבות לשלם את הריבית החודשית, שהיא כפולה מן הסכום שהם צריכים לשלם.

יואב בן צור: מוטיבציית התשלומים שלהם נפגעת כאשר הם צריכים לשלם ריבית כל כך גבוהה.

יואב בן צור: הצעת החוק הזאת באה לעשות סדר ולהגיד שמי שעומד בצו התשלומים, רק לאחר שקיבל את צו התשלומים, רשם ההוצאה לפועל ישלם את חובו תוך הצמדתו למדד המחירים לצרכן ושמירה על ערך סכום החוב.

יואב בן צור: היה והשתמט החייב מתשלום החוב, אזי תחול עליו ריבית הפיגורים העונשית, נוסף על ההצמדה.

יואב בן צור: המהלך הזה הוא הכרחי כדי להציל עשרות-אלפי אזרחים שנקלעים לחובות, ואני מבקש – אנחנו חרתנו על דגלנו, סיעת ש"ס, עזרה ודאגה לציבור המוחלשים – אני מבקש להדגיש שגם מבחינת הנושים מדובר בהצעה טובה, שמחלצת את התשלומים, שהיו אובדים הלכה למעשה, ולא ממומשים.

יואב בן צור: אני קורא לחברי לתמוך בהצעת חוק זו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יואב בן צור.

בצלאל סמוטריץ': שרת המשפטים, שאמורה להשיב, איננה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד, מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול ריבית הפיגורים לחייב משלם), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 47 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו קובעים שהצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול ריבית הפיגורים לחייב המשלם), התשע"ה–2015 – – –

יואל רזבוזוב: גם אני בעד.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל רזבוזוב מבקש לומר לפרוטוקול שהוא בעד.

בצלאל סמוטריץ': התוצאה: 47, עם חבר הכנסת רזבוזוב זה 48 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול ריבית הפיגורים לחייב משלם), התשע"ה–2015, עברה בקריאה טרומית.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה עוברת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1987/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום, הצעת חוק פ/1987, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הרחבת מעגל הזכאים למענק לימודים), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת מירב בן ארי וקבוצת חברי הכנסת.

מירב בן ארי: עשר דקות, אבל אני אדבר פחות.

בצלאל סמוטריץ': אם תנכי לנו שליש על התנהגות טובה, זה יהיה נחמד.

מירב בן ארי: אני אדבר פחות, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שמגיעה היום למליאה היא הצעת חוק חשובה מאוד.

מירב בן ארי: אני רוצה, ראשית, להודות לשר הרווחה חיים כץ על תמיכתו בחוק, וכמובן לשר האוצר משה כחלון על התמיכה, ולכל צוות הרווחה במשרד האוצר על הנכונות לקדם את החוק הזה.

מירב בן ארי: קצת היסטוריה, שתדעו: בפעם הראשונה התקבל מענק לימודים בכנסת ב-1992, מגיל שש עד 11, וב-1994 זה הורחב עד גיל 14.

מירב בן ארי: היום, בכנסת, אנחנו מגדילים את מתן מענק הלימודים עד כיתה י"ב.

מירב בן ארי: בעצם אם חד-הורית במדינת ישראל, או הורה עצמאי במדינת ישראל, ליתר דיוק, יקבל מענק לימודים לילדים שלו גם כשהם בתיכון – מי' עד י"ב.

מירב בן ארי: הרציונל ברור: מובן שבתיכון בדרך כלל ההוצאות ללימודים עולות.

מירב בן ארי: בדרך כלל, אף שההוצאה רבה גם בשיעורים פרטיים, גם בהכנה לבגרויות, מדינת ישראל לא משתתפת.

מירב בן ארי: ולכן, אני לא רואה בזה תיקון עוול, אלא פשוט הבנה שהמציאות היא חזקה מאוד, ולכן צריך לעזור למשפחות האלה.

מירב בן ארי: בהצעת החוק הצעתי להגדיל בעצם מהסכום הבסיסי 5.5% לכל משפחה חד-הורית עד סוף התיכון.

מירב בן ארי: הצעת החוק תשנה את המצב הקיים, ואני בטוחה שכולכם תשמחו לתמוך בהצעה החשובה הזו.

מירב בן ארי: כן חשוב לי לציין משהו, גם כבת למשפחה חד-הורית: מספר המשפחות במדינת ישראל, לפחות ב-2013, עבר כבר את ה-140,000.

מירב בן ארי: אני יודעת שיש התעקשות לקרוא לזה "הורה עצמאי", אבל עדיין בראש 97% מהמשפחות עומדת האם, ורק ב-3% עומד בראש האב.

מירב בן ארי: מראש, המשכורת של האם והאישה היא נמוכה, אם היא בכלל הצליחה לצאת לעבודה ומצאה לה מקצוע שהיא יכולה לפרנס בו את ילדיה.

מירב בן ארי: מראש יש נחיתות כלכלית לאם.

מירב בן ארי: ולכן, אני יודעת שהיום אנחנו מדברים על הורה עצמאי, וחלילה, אני בעד שגברים ייקחו אחריות וגם הם יגדלו את ילדיהם כהורים עצמאים.

מירב בן ארי: אבל אסור לנו לשכוח שמדינת ישראל כיום – – –

בצלאל סמוטריץ': הכי טוב שיגדלו ביחד.

מירב בן ארי: הכי טוב שיגדלו ביחד, אדוני היושב-ראש, זה ברור.

מירב בן ארי: אבל במידה שהם לא מגדלים ביחד, אז כן, חשוב לנו כמדינה לתמוך באימהות חד-הוריות.

מירב בן ארי: אני יודעת גם – שר הרווחה, אני רוצה להגיד לך עוד משהו.

מירב בן ארי: השר, השר, אני רוצה להגיד לך עוד משהו, במיוחד, סליחה, שאני יודעת שזו תחילת הדרך שלך בדאגה לאימהות חד-הוריות, ואני יודעת שהנושא של המזונות לצד הקצבה והנושא שכבר התחיל אצל שר הרווחה הקודם מאיר כהן, אני ידעת שזה עומד לפתתך, ולכן, אני יודעת שרק התחלנו להתעסק – – –

קריאה: לפתחך.

מירב בן ארי: לפתחך, תודה.

חיים כץ: יש לך קשרים עם שר האוצר?

חיים כץ: – – –

מירב בן ארי: יש לי קשרים עם שר האוצר.

חיים כץ: אז תתחילי לעבוד.

מירב בן ארי: יש לי קשרים עם שר הרווחה ועם שר הרווחה הקודם, שכבר הניח את ההצעה.

מירב בן ארי: וכן, האמת שהתחלנו לעבוד.

אופיר אקוניס: רגע, לא הבנתי.

אופיר אקוניס: עם שר המדע אין לך קשרים?

מירב בן ארי: וגם עם שר המדע.

מירב בן ארי: כל מי שרוצה לתמוך – – –

אופיר אקוניס: עכשיו את בסדר.

קריאה: והחלל.

מירב בן ארי: והחלל, חלל.

מירב בן ארי: בקיצור, חברים, תתמכו.

מירב בן ארי: אני לא רואה סיבה להתנגד.

מירב בן ארי: אנחנו הולכים בסך הכול לעשות שינוי היסטורי קטן ולאפשר לאימהות חד-הוריות במדינת ישראל לקבל כסף, מענק לימודים, עד כיתה י"ב.

מירב בן ארי: תודה רבה לכולם, ותודה רבה לצוות העוזרים שלי שעזר לי לקדם את הצעת החוק הזו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק הביטוח הלאומי קובע כי הורה לילד בגיל שש עד גיל 14 זכאי במקרים מסוימים למענק לימודים בעד ילדו.

חיים כץ: מענק לימודים הוא מענק המיועד לכיסוי הוצאות חומרי הלימוד בתחילת שנת הלימודים, כגון לצורך קניית ספרי לימוד, מכשירי כתיבה וכדומה.

חיים כץ: מדובר בתשלום חד-שנתי.

חיים כץ: מי שזכאים למענק לפי החוק הם: הורה יחיד, הורה הזכאי לקצבת הבטחת הכנסה, מי שבמשמורתו ילד שהתייתם משני הוריו או מי שבמשמורתו ילד נטוש; הורה במשפחה בת ארבעה ילדים ויותר, ובתנאי שהוא זכאי לאחת מהגמלאות הבאות: גמלה לפי חוק הבטחת הכנסה, גמלה מכוח חוק המזונות או קצבת נכות כללית, קצבת זיקנה או קצבת שאירים.

חיים כץ: כיום המענק ניתן מדי שנה עד הגיעו של הילד לגיל 14, בשני שיעורים: מגיל שש עד גיל 11 – 18% מהסכום הבסיסי של 1,557 שקלים; ומגיל 11 עד 14 – 10% מהסכום הבסיסי של – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

חיים כץ: אם גדולי התורה ישבו והחליטו מה הסכום הבסיסי, כנראה הם חישבו כמה עולה רכישת צורכי לימודים לעניין הזה.

חיים כץ: עשו כנראה סל כזה.

חיים כץ: אבל אתה עושה לי חידון, אה?

חיים כץ: אולי השר לא יודע.

בצלאל סמוטריץ': חס וחלילה.

חיים כץ: טוב.

חיים כץ: ואם כן, זה כיף לי.

חיים כץ: ואללה, תאתגר אותי.

שולי מועלם-רפאלי: זה מעניין את השר.

חיים כץ: כן, אני כל הזמן מתעניין.

חיים כץ: אני פעמיים ביום מצלצל לשולי מועלם חברתי, חברת הכנסת שולי מועלם, ושואל אותה מה חדש בחדשות.

חיים כץ: זאת אומרת, בחדשות האלה – עלויות, התייקרויות.

חיים כץ: גם עם מאיר כהן דיברתי פעמיים השבוע והוא אמר לי.

חיים כץ: בכל אופן, כנראה הסל נקבע לפי גובה עלויות של מחיר סל כזה.

חיים כץ: הצעת החוק מבקשת לתקן את סעיף 74(ב) ולקבוע כי מענק הלימודים ישולם לילד שמלאו לו 14 אך טרם מלאו לו 18, בשיעור של 5.5%.

חיים כץ: זאת אומרת, שמים עוד מדרגה, עוד מדרגה של 476 שקלים.

חיים כץ: ההצעה מתייחסת רק לילד של הורה עצמאי.

חיים כץ: זאת אומרת, לא של מישהו שנמצא בחסותו של מישהו, משפחת אומנה או כיוצא בזה.

חיים כץ: המוסד לביטוח לאומי רואה את ההצעה כהצעה ראויה, שכן ידוע כי הוצאות הלימודים קיימות לאורך כל שנות הלימודים של הילד, והן אינן מסתיימות בגיל 14.

חיים כץ: למעשה, הקביעה כי התשלום ייעשה עד גיל 14 בלבד נובעת מכך שבעבר גיל חינוך חובה הסתיים בגיל זה.

חיים כץ: מפה לקחו את ה"סרט" שלנו.

חיים כץ: עם זאת, המוסד לביטוח לאומי סבור כי הרחבת הזכאות למענק לילדים בגילים 14–18 צריכה להינתן לכלל אוכלוסיית הזכאים למענק הקבוע כיום בחוק, ולא רק לילדו של הורה עצמאי כפי שקובעת הצעת החוק, וזאת מהסיבה שאין כל מקום להבחנה בין האוכלוסיות השונות בגילים האלו.

בצלאל סמוטריץ': אז זה אתם בוועדה – – –

חיים כץ: עוד יצוין, עוד יצוין, כי טיוטת חוק ממשלתית לתיקון דומה של סעיף 74 בדבר תשלום מענק אחיד עד גיל 18 אושרה על-ידי ועדת השרים לחקיקה בישיבתה ביום 31 באוקטובר 2011, אך לא הבשילה לכדי תיקון לחוק.

חיים כץ: העלות התקציבית של מתן המענק לילד שמלאו לו 14 וטרם מלאו לו 18 – כ-26 מיליון שקל בשנה, ואילו העלות התקציבית המוצעת לתשלום המענק לילד שמלאו לו 14 וטרם מלאו 18 והוא נמנה עם קבוצת הזכאים הקבועה כיום בחוק עומדת על 33 מיליון שקל לשנה.

קארין אלהרר: אדוני השר – – –

חיים כץ: מה את אומרת?

קארין אלהרר: – – –

בצלאל סמוטריץ': הוא אומר שהוא תומך.

חיים כץ: הממשלה תומכת בהצעת החוק.

זהבה גלאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': השר אמר שהממשלה תומכת בהגדלה – שהמשרד.

בצלאל סמוטריץ': המשרד תומך בהגדלה – – –

זהבה גלאון: אתם תומכים ב-33.

חיים כץ: לא, אני לא אומר כלום.

חיים כץ: אני אומר, עכשיו אנחנו מגישים את הצעת החוק, הגישה חברת הכנסת את הצעת החוק, והממשלה תומכת.

חיים כץ: ואני מקווה מאוד שבמהלך החקיקה יחולו שינויים ותהיה הרחבה.

מאיר כהן: יש עוד שתי הצעות חוק שמרחיבות.

קריאות: אז תצמידו את זה, תצמיד את זה.

חיים כץ: בסדר, בסדר.

חיים כץ: המגמה שלנו – תראי, זהבה גלאון, גם אני רוצה להיות נחמד.

חיים כץ: אין דבר שאני לא רוצה לתת.

חיים כץ: אבל, אבל, בואי, נגיד, אני אתן לך דוגמה – שלפעמים אני אעמוד פה על הדוכן ואני אגיד: אני לא תומך.

חיים כץ: למה אתה לא תומך?

חיים כץ: אם אני הצלחתי להוציא בתקציב 30 מיליון שקל לנושא מסוים, ואז באים חברי הכנסת, וכל אחד מהם, ולפעמים גם ממפלגה מסוימת – –

זהבה גלאון: – – –

חיים כץ: לא.

חיים כץ: – – ומגישים את הצעות החוק האלה בחלקים.

איתן כבל: אדוני השר, זה פיליבסטר?

חיים כץ: כן, נו מה?

חיים כץ: אני מכבד את חברי איתן כבל, ואני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

חיים כץ: אני מבקש לתמוך בהצעת החוק, ואני מקווה שהחוק הזה גם יורחב בעתיד.

חיים כץ: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אין מה להוסיף.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 46 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הרחבת מעגל הזכאים למענק לימודים), התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

עבדאללה אבו מערוף: ההצבעה אצלי לא עובדת.

בצלאל סמוטריץ': מה הצבעת?

עבדאללה אבו מערוף: בעד.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, שההצבעה אצלו לא עובדת, מבקש לצרף את הצבעתו בעד, ולכן התוצאה היא 47 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': אני קובע שהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הרחבת מעגל הזכאים למענק לימודים), התשע"ה–2015, התקבלה בקריאה טרומית, והיא עוברת לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1637/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית וערבית), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אורן חזן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, עד שאתה עולה לבימה – גונבה שמועה לאוזני שהיום חל יום הולדתך.

בצלאל סמוטריץ': אומנם הלועזי, ואני רגיל לברך בדרך כלל בעברי, ובכל זאת נברך אותך ברכת מזל טוב.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו משוכנעים שלרגל יום ההולדת שלך אתה תקצר לנו שליש על התנהגות טובה ולא תנצל את מלוא עשר הדקות שעומדות לרשותך.

אורן אסף חזן: ביקשתי שיכפילו לי ל-20, בגלל החשיבות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורן אסף חזן: (אומר בערבית: רבותי וגבירותי, אדוני יושב-ראש הישיבה, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה,) בשעה טובה, אחרי כל כך הרבה שנים, אנחנו עושים תיקון.

אורן אסף חזן: אנחנו הולכים צעד אמיתי ונכון לחיים בשקט, בשלום, באחווה, בשיתוף, בחיוך.

אורן אסף חזן: אתה יודע, אני מסתכל על השנים שחלפו.

אורן אסף חזן: 40 שנות שלטון של השמאל בישראל, שלא צעד אפילו צעד אחד כדי לקדם את הצעת החוק החשובה הזאת, שתכף ניגע בעניינה; שעשה הכול כדי למנוע אותה.

אורן אסף חזן: עד שהגיע צדיק אחד בסדום, צדיק אחד שהרים את הכפפה, חבר לדרך, שותף, סחבי, אחוּי, חבר הכנסת חיליק בר, שהוא יוזם פעיל ומלא בחוק הזה.

אורן אסף חזן: אני אומר לכם, חברים, מהיום הראשון שאני בכנסת, אם היה משהו שרציתי לקדם, אם היה משהו שלשמו אני פועל, זה אחדות בעם, אחדות בין כלל אזרחי המדינה.

אורן אסף חזן: ישראל מדינה יהודית, ביתו ובית מבטחו של העם היהודי.

אורן אסף חזן: יש פה גם מיעוט ערבי, ואנחנו צריכים ללמוד לחיות ביחד.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שגם אנחנו ניתן לאחינו הקטנים, לאחיותינו, להורינו, לדודינו, לחברינו, לשכנינו, את ההזדמנות להבין שכשהם עומדים בתחנת אוטובוס ושומעים את השפה הערבית, מימין או משמאל – בדרך כלל משמאל – הגיע הזמן שיבינו שגם הערבים אזרחי מדינת ישראל מדברים על כדורגל, מדברים על תרבות, מדברים על אמנות, מדברים גם על קשיי היום-יום, במיוחד כשיש להם פה רשימה פלסטינית שלא באמת דואגת להם.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנבין שהעולם הוא הרבה יותר גדול מאיך שאנחנו מסתכלים עליו.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנבין סוף-סוף, כולנו, ששפה היא פתח לתרבות.

אורן אסף חזן: כשאתה מבין את שפתו של האחר יותר קל לך להבין את תרבותו, יותר קל לך להבין מיהו, יותר קל לך לצעוד אתו לחיים ביחד.

אורן אסף חזן: לא חיים משותפים, שלא יהיו פה אי-הבנות.

אורן אסף חזן: אני שומע רבות על החשש מהתבוללות.

אורן אסף חזן: הרי כבר עמדתי ושרתי וצעקתי כי עם הנצח לא מפחד מדרך ארוכה.

אורן אסף חזן: משחר ההיסטוריה אנחנו יודעים שהיהדות הייתה ועודנה ותישאר.

אורן אסף חזן: אותנו לא ניצחו ואותנו לא ינצחו, אנחנו תמיד מנצחים.

אורן אסף חזן: אבל גם בורא עולם, ישתבח שמו לעד, ציווה אותנו לכבד את כל ברואיו.

אורן אסף חזן: כדי שנעשה זאת בהבנה, עלינו ללמוד להכיר האחד את השני.

אורן אסף חזן: היום בבתי-הספר מלמדים את השפה האנגלית.

אורן אסף חזן: יש מקרים שבהם מלמדים גם צרפתית, ספרדית.

אורן אסף חזן: השפה הערבית הייתה במקום – אני לא יודע להגיד אם פחד או הדרה – אבל הייתה במקום שבו לימדו את השפה הערבית – הספרותית – רק בתיכון, רק ברשות.

אורן אסף חזן: חברים, לא עוד.

אורן אסף חזן: זה לא רק העניין של החיים ביחד.

אורן אסף חזן: אני רוצה לספר לכם שסבא שלי – האחד, עליו השלום, אתמול הייתה אזכרתו, עלה ממרוקו.

אורן אסף חזן: השני, שייבדל לחיים ארוכים, היום באמת בא בימים.

אורן אסף חזן: בקושי כבר מצליח לדבר.

אורן אסף חזן: אבל עד שהוא מוציא כמה מילים מהפה, אתם רק יכולים לנחש באיזו שפה הוא מדבר.

אורן אסף חזן: הוא עלה מטריפולי בירת לוב, והוא מדבר ערבית טריפוליטאית, אבל ערבית.

אורן אסף חזן: אני, בעוונותי הרבים, לא השכלתי ללמוד כל השנים.

אורן אסף חזן: אני חושב שהמהלך הזה הוא תיקון עוול היסטורי גם לנו, בני העם היהודי, שלעתים שוכחים את המורשת, את ההיסטוריה ואת התרבות.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שאנחנו נשמור על אותו דור הולך ונעלם, האבות, הסבים, הסבתות שלנו.

אורן אסף חזן: נשמור על הפיוטים שלהם, על השירים שלהם, על התרבות, על הביטויים; גם על המאכלים, על זה אי-אפשר לוותר.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שאנחנו נשכיל להבין שאנחנו לא לבד בעולם.

אורן אסף חזן: אנחנו אור לגויים, תמיד היינו, תמיד נהיה.

אורן אסף חזן: אנחנו נשכיל ללמוד לא רק שפות זרות נוספות – דווקא את הערבית.

אורן אסף חזן: במציאות בת ימינו, שהאסלאם הקיצוני גובר בעולם, ומה לעשות, אני יודע שיש פה כמה חברים בבית – חלקם לא חברים בכלל, לפחות לא שלי – שקצת מתנגדים לזה, אבל זאת מציאות שהאסלאם הקיצוני גובר והיום גם כמעט צובא על גדרותיה וגבולותיה של מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: הם מדברים בערבית, ניב כזה או אחר, זה לא משנה.

אורן אסף חזן: היום רבים האנשים, מקטן ועד גדול, שעומדים וכאשר הם שומעים את השפה הערבית לצדם הם נרתעים.

אורן אסף חזן: לאו דווקא במודע.

אורן אסף חזן: חלילה, לא עניין של גזענות.

אורן אסף חזן: אתם יודעים מה?

אורן אסף חזן: דווקא אני מוכיח היום שבמדינת ישראל אין אפרטהייד, לא היה אפרטהייד, לא יהיה אפרטהייד, וגם לא ניתן לפגוע באיש, אבל קודם כול בנו, בעצמנו.

אורן אסף חזן: לכן, מתוך המקום הזה של ההבנה, מתוך המקום השלם הזה, שגם בתת-מודע לפעמים יש לו השפעה מאוד מאוד קשה וגדולה על חיינו, אנחנו את זה נשנה.

אורן אסף חזן: רבים הקולות – ניגשו אלי במסדרונות, לא רק היום ואתמול ובשבוע שעבר, ואמרו לי: עזוב, זה בחיים לא יעבור.

אורן אסף חזן: זה המקום לברך את השר בנט, שר החינוך.

אורן אסף חזן: שר חינוך אמיץ, שהודיע שחלק מהמהלך הזה הוא תיקון עוול היסטורי.

אורן אסף חזן: הצטרף, תומך, מלווה.

אורן אסף חזן: אני גם הודעתי, כדי לכבד את כבודו – מכיוון שאחרי הכול הוא שר החינוך, הוא זה שיוביל את התוכנית, את הדרך – שאנחנו נעשה את זה בשיתוף פעולה ובצעדים נכונים, כדי שבסופו של יום הצעת החוק הזאת והמהלך הזה לא רק ייפלו וייגעו באוזניים של אחדים או יקראו עליהם קצת בעיתון; בסופו של יום אנשים יקומו בבוקר, ישלחו את תלמידיהם לבתי-הספר – היהודים ללמוד ערבית, והנה אני אגלה לכם גם סוד, הערבים ללמוד יהודית.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שבמדינת ישראל, אחרי כל כך הרבה שנים, כל בן 18 ידע לדבר, בין שהוא ערבי ובין שהוא יהודי, ידע לדבר ערבית ועברית.

אורן אסף חזן: יש חלום, אולי הערבים גם יתחילו להתפלל ערבית, אבל זה סיפור אחר.

אורן אסף חזן: נגייר אותם, זה בסדר.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שגם הערבים אזרחי מדינת ישראל ידעו לדבר את השפה העברית, השפה הרשמית הראשונה של מדינת ישראל – כמו שאמרתי, מדינה יהודית ודמוקרטית, מקום מבטחו של העם היהודי בכל העולם.

אורן אסף חזן: כמו שאמרתי בתחילת דברי, יש פה מיעוט, כדאי לשמור גם עליו.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לכם שהדבר הזה, הצעת החוק הזאת היא לא משהו שאפשר לעבור עליו, כאילו עוד הצעת חוק שעברה על שולחן הכנסת, הצביעו עליה ולא התקבלה.

אורן אסף חזן: הדבר הזה, חברים, או כמו שאומרים חברי במגזר הערבי: (אומר בערבית ומתרגם:) זה הצעד הראשון לשלום, חברים.

עיסאווי פריג': – – –

אורן אסף חזן: אני אגלה לך עוד סוד: אני התחלתי ללמוד ערבית.

אורן אסף חזן: חבר טוב כמוך, אני לא אדע להבין מה אתה מקשקש?

עיסאווי פריג': תרגמו לך את המשפט בערבית טוב?

אורן אסף חזן: אני תרגמתי לך אותו לעברית, שתבין.

עיסאווי פריג': לא, "אולא ל-סלאם".

עיסאווי פריג': אתה יודע מה זה "אולא"?

אורן אסף חזן: זה צעד ראשון לשלום.

עיסאווי פריג': אתה יודע מה זה אומר?

עיסאווי פריג': שאתה מוזמן לשימוע אצל ראש הממשלה.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לך שלהצעת החוק הזאת, ולא סתם היא עברה בוועדת שרים, יש תמיכה נרחבת סביב כל שולחן הממשלה.

אורן אסף חזן: אגב, תסתכלו גם על המשמעויות בתפיסה הרחבה: הצבא, שכל כך משווע לדוברי ערבית; מנגנוני הביטחון, שאתם, עיסאווי פריג' וחבריך הפלסטינים, כל כך אוהבים; ההבנה בעולם, ההסברה, התקשורת הזרה.

אורן אסף חזן: חברים, במקום לחייך – אתה יודע מה, אני מסתכל על האופוזיציה.

אורן אסף חזן: אני מסתכל על מפלגת המחנה הציוני, ואני מתבייש.

אורן אסף חזן: אדוני יושב-ראש המפלגה בוז'י, אייכה?

אורן אסף חזן: אייכה, בוז'י?

אורן אסף חזן: אני רוצה שהוא יבוא ויצביע.

אורן אסף חזן: אני קורא לכולכם להצביע ביחד אתי ועם חברי, שהוא חבר המפלגה שלכם, חיליק בר – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: איפה ראש הממשלה?

איילת נחמיאס ורבין: איפה ראש הממשלה?

אורן אסף חזן: – – – להצביע בעד העברת החוק הזה.

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אורן אסף חזן: אני יכול להבין למה הקשקשנים בורחים כשהם מדברים על ארץ-ישראל השלמה, על דגל ישראל שעוד יונף בהר-הבית, בעזרת השם, ישתבח שמו לעד.

אורן אסף חזן: אני אומר לכם שאנחנו – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – הצעת חוק כזאת יפה?

אורן אסף חזן: אני יכול להבין למה כל כך כואב לכם.

אורן אסף חזן: אני לא יכול להבין למה אתם – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: בעזרת השם עוד נסכם את הדברים האלה.

אורן אסף חזן: ידידי הרב פרוש, אל תדאג.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: חברים, אני מבין שהרוחות סוערות.

אורן אסף חזן: סתנא שווי, ידידי, סתנא שווי, קצת סבלנות.

אורן אסף חזן: אני רוצה לסכם ולומר – הנה, הצטרף אלינו, וצריך להגיד לו תודה.

אורן אסף חזן: לפעמים גם הוא, פעם בהרבה זמן, אולי פעם אחת, עושה מעשה טוב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, עשר שניות אחרונות.

אורן אסף חזן: אני אסכם ואומר שאני רוצה לברך את כל הנוספים, חברי הכנסת הנוספים, שמסתבר שקלעו לדעת גדולים והגישו הצעת חוק זהה, והצטרפו להצעת החוק שלי היום.

אורן אסף חזן: אני באמת מאחל לכולנו שזה יהיה צעד ראשון מתוך הבנה הדדית לאחדות, לאהבה, לשלום ולרעות פה בארץ-ישראל ובבירתה הנצחית ירושלים של העם היהודי.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: חבר'ה – מברוכ עלינא, אה?

אורן אסף חזן: סלאם עליכום – עליכום א-סלאם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/122/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': יש לנו שתי הצעות שהוצמדו.

בצלאל סמוטריץ': הראשונה בהצעות הצמודות: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית וערבית במוסדות חינוך תיכוניים), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', יש לך שלוש דקות מכאן לתמוך בחבר הכנסת חזן, אם אתה רוצה.

בצלאל סמוטריץ': אם זה הנמקה מהמקום זה דקה.

עיסאווי פריג': בסדר, דקה, שתיים, לא משנה.

בצלאל סמוטריץ': אני מתקן.

בצלאל סמוטריץ': יש פה ארבע הצעות צמודות, אכן, ולא שתיים.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, אמרתי: הראשונה של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

בצלאל סמוטריץ': אדוני המזכיר, נפתח לו את ההנמקה מהמקום.

בצלאל סמוטריץ': דקה אחת לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, שרים מכובדים, אני לא יודע אם לצחוק או לבכות, אבל אני רוצה להסתכל על הצד של חצי הכוס המלאה – להיות מצורף להצעת חוק של אורן חזן בתנאים כאלו ונימוקים אחרים, זה לא – לא על זה חלמתי.

אורן אסף חזן: גם דבר כזה אתה הורס?

עיסאווי פריג': לא על זה חלמתי, חברים.

עיסאווי פריג': בואו אני אגיד את האמת.

עיסאווי פריג': אבל יש בערבית משפט – – –

אורן אסף חזן: ידעתי שהבוקר קמת על צד שמאל.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן חזן, בישיבה, בבקשה.

עיסאווי פריג': תקשיב.

עיסאווי פריג': תשמע, ומי שמבין ערבית יקשיב.

עיסאווי פריג': יש בערבית משפט שאומר: (אומר בערבית ומתרגם:), יעני, בעל-כורחי אני חייב להצטרף.

עיסאווי פריג': מה לעשות.

עיסאווי פריג': אבל – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אבל, אורן, תקשיב.

עיסאווי פריג': אתמול החברים אמרו – כי אני שמעתי – הוא התחיל להכניס בשר וחלב.

עיסאווי פריג': ברגע שמכניס בשר וחלב, ומכניס לי כל מיני – הוא מאבד את – – –

אורן אסף חזן: – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, היו לך עשר דקות.

עיסאווי פריג': אומנם זה בא באיחור, הצעת חוק טובה, חשובה, וטוב שאורן חזן חזר גם לשורשים ולא שכח מאיפה הוא בא.

עיסאווי פריג': באת – ערבי, יהודי, יחד אתנו.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1104/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': הצעה שנייה, צמודה, היא הצעתה של חברת הכנסת חנין זועבי – הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית וערבית), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זועבי, שלוש דקות לרשותך.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני הגשתי את הצעת החוק הזו בכנסת השמונה-עשרה ובכנסת התשע-עשרה.

חנין זועבי: אני ממשיכה להציע אותה גם בכנסת העשרים.

חנין זועבי: חוק זה מוצע מהמניעים הנכונים ולמטרות הנכונות.

חנין זועבי: הוא מציע כבוד הדדי לשתי קבוצות הלאום החיות כאן, והוא גם נותן משמעות למושג שוויון, כי אין שוויון בלי הכרה בזהות ובלי הכרה בקונטקסט, בשייכות התרבותית והלשונית של בני-אדם.

חנין זועבי: השפה הערבית היא השפה של האזרחים המשתייכים ללאום הערבי.

חנין זועבי: היא שפה רשמית, אחת מהשתיים, למרות הרצון לפעמים לשנות את המצב הזה.

קריאה: – – –

חנין זועבי: אך השפה הערבית, נכון, היא גם שפתם המקורית של 52% מהאזרחים היהודים הערבים, המזרחיים, שאיבדו את הקשר עם השורשים ההיסטוריים שלהם; שאיבדו את הקשר עם התרבות שלהם.

חנין זועבי: הרמב"ם כתב בשפה הערבית.

חנין זועבי: הרמב"ם הוא חלק מתרבות ערבית מפוארת.

חנין זועבי: חלק זה מהמורשת היהודית הערבית לא נגיש בכלל לאזרחים היהודים; היא נהרסה.

חנין זועבי: אנחנו מחזירים ליהודים הערבים גם כן את הקשר שהם איבדו.

חנין זועבי: כבוד הדדי לעולם אינו מרשם למתיחות; לעולם אינו מרשם לסכסוך.

חנין זועבי: אדרבה, הוא המחסום לסכסוך.

חנין זועבי: כבוד הדדי, הכרה באחר, זה המרשם היחיד לפיוס ולשלום.

חנין זועבי: אין להתנגד לו, אין לפחד ממנו.

חנין זועבי: חייבים לשאוף לחנך דור אחר, שלא מוביל לסטטיסטיקה שעל-פיה 70% מהתלמידים לא מסכימים להעניק שוויון לאזרחים הערבים.

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: אנחנו חייבים לקשר בין חוק זה לבין כבוד לבין מאבק לדמוקרטיה ולשוויון אמיתי.

חנין זועבי: גם אנחנו הערבים מפסידים מכך שלא מבינים אותנו.

חנין זועבי: הרי ההסתה, יש לה שתי סיבות: סיבה אולי נאיבית – שלא מכירים את השפה שלנו, לא מכירים את תפיסות העולם שלנו.

חנין זועבי: לא מקשיבים לנו בלי שמתווכחים.

חנין זועבי: חייבים תמיד – – –

אורן אסף חזן: את רק צועקת, איך נקשיב לך?

חנין זועבי: חייבים תמיד את התיווך של התקשורת, את התיווך של חברי כנסת מהימין.

חנין זועבי: אנחנו לא רוצים תיווך.

חנין זועבי: תשמעו אותנו בשפה המקורית שלנו.

חנין זועבי: תשמעו ותקשיבו מה אנחנו אומרים לקהל שלנו בשפה שלנו, בלי לעוות, בלי להסית ובלי שנאה.

חנין זועבי: אנחנו מפסידים מהעובדה שאתם לא מבינים אותנו.

חנין זועבי: אנחנו לא מפחדים, לא חוששים שתקשיבו לנו.

חנין זועבי: אדרבה, אנחנו רוצים את זה.

חנין זועבי: כמו שלא ייתכן שאזרח ערבי אשר סיים 12 שנות לימוד לא ידע את השפה העברית, ככה לא ייתכן שאזרח יהודי שסיים 12 שנות לימוד של משרד החינוך לא ידע את השפה הערבית.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

חנין זועבי: תודה שנתת לי יותר זמן.

חנין זועבי: משפט סיום.

חנין זועבי: אם אתם תקשיבו למה שהפלסטינים, אזרחים במדינה, אומרים, אתם תדעו שאנחנו בני-אדם כמו כל בני-אדם אחרים.

חנין זועבי: כאשר משפילים אותנו, אנחנו נאבקים כמו שכל עם אחר בעולם נאבק במסגרת החוק הבין-לאומי.

חנין זועבי: את האינסטינקט של החיים יש לנו, את האינסטינקט של הכבוד העצמי והכבוד הלאומי יש לנו.

חנין זועבי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת חנין זועבי.

אורן אסף חזן: למה לא אמרת תודה?

אורן אסף חזן: שלוש כנסות את מנסה לקדם את זה ולא מצליחה.

אורן אסף חזן: הנה הצלחת.

אורן אסף חזן: לא עולה כסף להגיד שוכראן.

קריאה: אורן, די, אל תקלקל.

קריאה: [הצעת חוק פ/1361/20; נספחות.

קריאה: ]

בצלאל סמוטריץ': הצעה שלישית, של חבר הכנסת איל בן ראובן מהמחנה הציוני, שביקש להגיב מן המקום.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, שפת אמם של 20% מתושבי מדינת ישראל היא ערבית.

איל בן ראובן: נושא ערביי ישראל הוא נושא כבד וחשוב ביותר בחברה הישראלית, וצריך להודות על האמת, הנושא מייצר מתחים גדולים, מיותרים בחלקם אבל קיימים; מתחים שבסופו של עניין פוגעים בנו, בכולנו, יהודים וערבים, ובחברה הישראלית בכלל.

איל בן ראובן: אחד המחסומים הגדולים ביותר הוא מחסום ההיכרות; חיים ביחד, גרים האחד ליד השני, ולא מכירים.

איל בן ראובן: עלינו למצוא דרכי פעולה, להפיג את המתחים, לדבר, להקשיב, להבין ולהתאמץ, לדלג מעל מוקשים קיימים.

איל בן ראובן: ובעיני, השפה היא אחד הכלים החשובים ביותר, ואם נדאג ונעשה שילמדו ילדינו היהודים ערבית, ייפגשו עם התרבות הערבית העשירה, כמו גם ילמדו הילדים הערבים עברית, כפי שרובם ככולם עושים, כך ניתן יהיה להוריד ולהסיר חלק מהחסמים הקשים הקיימים.

איל בן ראובן: יש בתי-ספר שעושים זאת.

איל בן ראובן: אספר לכם על בתי מאיה.

איל בן ראובן: בתי בכיתה א', חוזרת הביתה – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בן ראובן, הזמן תם, אז, בבקשה, אדוני יסיים.

איל בן ראובן: – – ושרה שירים בערבית – אני מייד מסיים – ואני מתענג.

איל בן ראובן: הכוונה היא לקבע את מעמדה של השפה הערבית לצד השפה העברית במערכת החינוך ולהחיל את חובת לימוד שתי השפות על כלל תלמידי מערכות החינוך הרשמיות בישראל, ולבקשת הקואליציה – לא כולל המגזר החרדי, אלא אם כן ירצו בכך.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איל בן ראובן: משפט אחרון.

איל בן ראובן: אני חושב שדווקא בימים אלו של מתח וקיטוב, קידום חוק כזה יכול להביע רצון טוב, הבנה וניסיון אמיתי לקדם את החיים המשותפים שלנו כאן

איל בן ראובן: בארץ, כמו גם בתקווה לעתיד, ליצור שיח משותף ונכון במרחב האזורי שבו אנחנו חיים.

איל בן ראובן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1405/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': הצעה רביעית שהוצמדה, הצעתו של חבר הכנסת יואל חסון, הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד השפות הערבית והעברית), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, מכאן או מהמקום?

בצלאל סמוטריץ': מכאן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון – אבל אני רק מבקש מחברי הכנסת: אם זה מהמקום, זה דקה.

בצלאל סמוטריץ': אי-אפשר לדבר מהמקום כדי שזה לא יעבור את המכסה ואז לדבר שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': ומשפט אחרון: פה, המושג משפט אחרון, בבית הזה, מקבל משמעות מאוד רחבה.

בצלאל סמוטריץ': אז דקה, אדוני, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני שמח שאני מצטרף לאחת מהצעות החוק החשובות שהכנסת הזאת מעבירה כאן בירושלים.

יואל חסון: בעיני, הצעות החוק האלה הן נקודות אור, נקודת אור גדולה באופל שאנחנו נמצאים בתוכו היום במערכת היחסים בין המיעוט הערבי לבין הרוב היהודי כאן במדינת ישראל.

יואל חסון: ואתה יודע מה?

יואל חסון: הצעת החוק הזאת היא קרן אור כי היא גם עומדת מול אותם אנשים כמו חבר הכנסת גטאס, לדוגמה, פירומן סדרתי, שעלה היום עם כובע, מסתתר, להר-הבית, הכול כדי לחמם את האווירה, הכול כדי להלהיט את האווירה הטעונה גם ככה בירושלים.

יואל חסון: ודווקא הצעת החוק הזאת, בעיני, מוכיחה כמה אפשר אחרת; כמה חבר הכנסת גטאס הוא בדיוק מה שמדינת ישראל לא צריכה; הוא בדיוק איך אנחנו לא צריכים להתנהל.

יואל חסון: הצעת החוק הזאת, שבאמת מגיעה מכל קצוות הבית, מוכיחה שאנחנו צריכים לחיות כאן ביחד, במדינה יהודית ודמוקרטית, שיודעת לכבד את המיעוט שבה, לדבר גם בשפתו ולחיות כאן באווירה אחרת.

יואל חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע על כל הצעת חוק בנפרד.

בצלאל סמוטריץ': הצעה ראשונה – אה, סליחה, סליחה, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': סגן שר החינוך, חבר הכנסת, הרב, ישיב על כל ההצעות ביחד.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, הרב.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי המציעים, קודם כול, ככלל, אני חושב, כאשר הקואליציה היא בעד החוק, היא ודאי לא אומרת שהיא בעד כל המלל ובעד כל דברי ההסבר שיש בכל הצעת חוק, בכל הצעה, גם אם דברי ההסבר הם בעל-פה או בכתב.

מאיר פרוש: באופן אישי – אני רוצה לומר את הדעה האישית שלי: אני ודאי נגד ניסיון לכלול או לכפות שפה זרה נוספת, לפחות, ודאי שלא – כפי שהוצע באחת ההצעות – במוסדות החרדיים.

מאיר פרוש: המוסדות החרדיים לומדים לפי המסורת שלהם, ללא כל שינוי.

מאיר פרוש: ואני מספר שבשעתו, כאשר היישוב היהודי היה מצומצם, וגר בעיקר בירושלים, הרבנים דאז הוציאו חרם על מי שלמד במוסד החינוכי שפה זרה.

מאיר פרוש: אני חושב גם שבמוסדות החרדיים לא נדרשים ללמוד את השפה הערבית כדי להתקרב.

מאיר פרוש: אנחנו גאים ביהדות שלנו ובאמונה שלנו, אבל אנחנו לא מתגרים בערבים; אנחנו גם לא רוצים לפגוע בערבים.

מאיר פרוש: יש וצריך שיהיו יחסי ידידות הוגנים.

מאיר פרוש: ואני אומר את כל זה כדי להביע התנגדות לדבריו של המציע הראשי, חבר הכנסת אורן חזן, שהביע תקווה פה לפני כמה דקות להנפת דגל ישראל על מסגד אל-אקצא.

אורן אסף חזן: זה לא מה שאמרתי, הרב פרוש.

אורן אסף חזן: אתה עושה לי עוול.

אורן אסף חזן: זה לא מה שאמרתי.

אורן אסף חזן: אמרתי: להרים דגל ישראל בהר-הבית.

אורן אסף חזן: יש הבדל עצום.

אורן אסף חזן: בהר-הבית ייבנה בית-המקדש במהרה בימינו – לא עכשיו – – –

מאיר פרוש: הבנתי.

מאיר פרוש: תודה על התיקון.

מאיר פרוש: אנחנו, לפי ההלכה, מנועים מלעלות להר-הבית כל עוד לא נגאלנו והמשיח לא בא.

מאיר פרוש: זו האמונה, ואני רוצה לומר אותה.

מאיר פרוש: לגופו של עניין, הצעת החוק הזאת נדונה בוועדת שרים לענייני חקיקה בישיבתה ב-25 באוקטובר 2015.

מאיר פרוש: החלטת ועדת השרים הייתה לתמוך בהצעת החוק הזאת בקריאה טרומית בלבד, ובכפוף להסכמת המציעים – ואני אקריא עוד מעט את שמותיהם – שלא יקדמו את הצעת החוק לאחר הקריאה הטרומית, ולהחזירה לוועדת השרים לענייני חקיקה.

מאיר פרוש: משרד החינוך רואה חשיבות רבה בחיזוק השפות, בהתייחס לשני המגזרים, ככלי ליצירת בסיס לדיאלוג, לסובלנות ולחיים משותפים.

מאיר פרוש: רק לאחרונה יצא השר בתוכנית לחיזוק השפה העברית במגזר הערבי, "עברית על הרצף".

מאיר פרוש: במסגרתה כבר מהשנה החלו תלמידי המגזר הערבי ללמוד עברית כמקצוע חובה כבר מגן-הילדים ועד כיתה י"ב.

מאיר פרוש: מטרת התוכנית של המשרד היא שיפור שליטת התלמידים בשפה העברית, בדגש על חיזוק מיומנויות ההאזנה והדיבור.

מאיר פרוש: אנחנו מאמינים שידיעת העברית תאפשר צמצום פערים חברתיים ותהווה מנוף לקידום חברתי-כלכלי של המגזר הערבי ומפתח להשתלבות בחברה הישראלית מבחינה כלכלית ותרבותית.

מאיר פרוש: מדובר בתוכנית שעלותה מוערכת ב-30 מיליון ש"ח, והיא תיושם בהדרגה החל מהשנה.

מאיר פרוש: גם במגזר העברי ניתן דגש על לימודי השפה הערבית.

מאיר פרוש: חשיבותה הרבה של השפה הערבית למדינת ישראל ולאזרחיה נובעת ממרקם האוכלוסייה במדינת ישראל, ממיקומה הגיאו-פוליטי של המדינה, ובעיקר מהצורך בהידברות ובקיום דיאלוג וחיים משותפים בין דוברי השפות השונות.

מאיר פרוש: אשר על כן, לימודי הערבית הם חובה בכיתות ז'–ט', ובמחוזות צפון, חיפה והדרום מקצוע הערבית מוגדר כמקצוע חובה החל מכיתה ה', בשל מרקם האוכלוסייה.

מאיר פרוש: נוסף על אלה, בחטיבות העליונות לתלמידים יש אפשרות לבחור ולהרחיב את לימודי השפה הערבית ולגשת לבגרות גם בהיקף של חמש יחידות לימוד.

מאיר פרוש: לסיכום, העיקרון הגלום בהצעת חוק זו הוא בעל חשיבות, ועל כן בחרה הממשלה לתמוך בו בקריאה טרומית, בייחוד בעת הזאת.

מאיר פרוש: לאור האמור, אבקש מחברי הכנסת להצטרף לעמדת הממשלה ולתמוך בהצעת החוק הזאת, כפי שאני מקריא, של חבר הכנסת אורן חזן, של חבר הכנסת עיסאווי פריג', של חבר הכנסת איל בן ראובן וחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ושל חבר הכנסת יואל חסון.

מאיר פרוש: על אלה הקואליציה תצביע בעד, ועל ההצעה של חברת הכנסת זועבי – אנחנו נגד.

חנין זועבי: למה אתם נגד?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לסגן השר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים על כל הצבעה בנפרד.

בצלאל סמוטריץ': עליזה, לא צריך לצעוק.

בצלאל סמוטריץ': אה, סליחה, סליחה, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מוטי יוגב ביקש רשות לנמק את התנגדותו לחוק.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוגב, שלוש דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מרדכי יוגב: ברשות היושב-ראש, השרים, חברי חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': רק שנייה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוגב, אני מבקש לעצור.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זועבי, אנחנו נתנו לך לדבר בנחת, אז עכשיו בבקשה לאפשר לחבר הכנסת יוגב לדבר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת.

חנין זועבי: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זועבי, אולי תדברו מאחור?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זועבי, תדברו מאחור, זה מפריע.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עודה, תנהלו משא-ומתן מאחור, שנוכל להמשיך את הדיון.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מרדכי יוגב: אסביר את התנגדותי לחוקים כולם שמחייבים את לימוד השפה הערבית, בוודאי מכיתה א'; והיא לא נובעת מהרצון שלי כן לדו-קיום וכן לדעת את השפה הערבית.

מרדכי יוגב: אני חושב שזה נצרך.

מרדכי יוגב: ואני אומר, אהלן וסהלן, ואני אומר, הלוואי שנדע כולנו.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת, כשמנסים לא להיות פופוליסט, הרי שעות הלימוד בבית-ספר הן מאוד מצומצמות; בוודאי בכיתות הנמוכות.

מרדכי יוגב: לפעמים הן מגיעות לארבע, חמש ושש, או בהרחבה לשבע ושמונה.

יואל חסון: לקרוא לך "פאשיסט" זו מחמאה, תאמין לי.

יואל חסון: זה פשוט לא ייאמן.

יואל חסון: לא ייאמן שהיית איש חינוך בישראל ואתה רואה את עצמך עד היום איש חינוך.

יואל חסון: לא ייאמן.

אילן גילאון: – – –

מרדכי יוגב: יואל חסון, לא ביקשתי שתחנך אותי, אבל אם אתה דווקא רוצה, אתה מוזמן.

מרדכי יוגב: אני הגעתי למסקנה שאותך אי-אפשר לחנך ולכן אני לא מתייחס.

יואל חסון: אל תחנך אף אחד.

יואל חסון: אל תחנך אף אחד.

מיקי רוזנטל: אי-אפשר לחנך אותך.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, כבוד היושב-ראש, תן לי להבהיר את עמדתי.

מרדכי יוגב: ולכן, מתוך הכרת ערך השפה הערבית – ואני באמת מכיר ומעריך, אבל אני חושב שלשים כחובה זה עומס שהוא בלתי אפשרי על תוכנית הלימודים.

מרדכי יוגב: יש ליבה הכרחית שאני חושב שהיא חייבת להיות, מקצועות המתמטיקה והאנגלית, התורה לאנשים דתיים או מקצועות אחרים: אזרחות והשפה העברית, כמובן.

מרדכי יוגב: לשים את השפה הערבית גם היא כחובה?

מרדכי יוגב: אני באופן אישי התנסיתי בכך עם השפה הצרפתית בשנות בית-הספר היסודי.

מרדכי יוגב: לאיש מאתנו בכיתה לא הייתה היכולת להכיל גם וגם וגם.

מרדכי יוגב: ועל כן אני חושב שללמוד ערבית זה דבר מצוין וחשוב מאוד, אבל לשים אותו – – –

יואל חסון: כן, אבל ב"ברליץ", לא בבית-הספר.

יואל חסון: ב"ברליץ".

יואל חסון: ממש יאנוש קורצ'אק אתה.

מרדכי יוגב: – – – אבל לשים אותו, והלוואי – ואני גם למדתי ערבית.

מרדכי יוגב: אני גם למדתי ערבית – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, אתה דיברת.

מרדכי יוגב: – – אבל אני סבור שלשים זאת כחובה זה איננו נכון, וגם יהיה קשה ליישם.

יואל חסון: אז תצביע נגד הממשלה, שתומכת בזה.

מרדכי יוגב: על כן אני מציע לחברי ללמוד ערבית, לעודד את לימוד השפה הערבית, לראות עוד ועוד מגמות של ערבית, ואפילו לשלם על כך כסף, כדי שזה יהיה ממומן למי שרוצה בכך.

מרדכי יוגב: ובפריפריה ללמד ערבית, כן.

מרדכי יוגב: אבל לא כחובה שמחייבת את כלל המערכת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוגב – – –

מרדכי יוגב: זה נכון גם לניסיונות לכפות דברים אחרים.

מרדכי יוגב: פשוט, לא מהצורך לכפות – זה לא יהיה יעיל וזה לא יקרה בסוף.

מרדכי יוגב: חבל.

מרדכי יוגב: תודה.

יואל חסון: חס וחלילה, שלא תבין מה הם אומרים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוגב.

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, חבר הכנסת יוגב, אני מבקש ממך להודיע לאיזו מחמש ההצעות אתה מתנגד.

מרדכי יוגב: אני מתנגד לכל הצעה שמנסה לכפות את לימוד הערבית כחובה במסגרת הלימודים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו צריכים לדעת לאיזו הצעה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוגב, לאיזו הצעה מהחמש?

בצלאל סמוטריץ': מכיוון שאחר כך, מי שאתה – יש לו – – –

מרדכי יוגב: אני מתנגד – – –

אורן אסף חזן: תתנגד להצעה שלי.

מרדכי יוגב: אני מתנגד להצעתו של ידידי חבר הכנסת אסף אורן חזן כדי שתהיה לו רשות דיבור.

מרדכי יוגב: אני מתנגד להצעתו של עיסאווי פריג', שגם לו – אהלן וסהלן – תהיה רשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': הצעה אחת.

מרדכי יוגב: ואני מתנגד להצעתה של חברת הכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוגב, אתה צריך להתנגד להצעה אחת.

מרדכי יוגב: אז של אורן חזן, של אורן חזן.

מרדכי יוגב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, של אורן.

בצלאל סמוטריץ': הוא אמר, להצעה של אורן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוגב, רק שהבנתי אותך נכון – אתה מתנגד להצעתו של חבר הכנסת אורן חזן.

בצלאל סמוטריץ': גם חבר הכנסת איציק שמולי ביקש לנמק את התנגדותו.

בצלאל סמוטריץ': נשמח אם תאמר לנו גם לאיזו הצעה אתה מתנגד.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אני חושב שקרה כאן עכשיו דבר חמור, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: יש חמש הצעות שהן זהות לגמרי האחת לשנייה.

איציק שמולי: עלתה לכאן חברת הכנסת זועבי והדגישה שהיא הגישה את הצעת החוק הזו, בדיוק את הצעת החוק הזו, גם בכנסת הקודמת וגם בכנסת שהייתה לפניה.

איציק שמולי: מאיזו סיבה מחליטה הממשלה, מחליטה הקואליציה כולה, לתמוך בארבע הצעות חוק ולפסול באופן אינדיבידואלי, שלא ממין העניין, בניגוד, תוך מניעים זרים לכוונת החוק, את הצעת החוק של חברת הכנסת זועבי.

איציק שמולי: באופן שהוא לא ממין העניין.

איציק שמולי: זה דבר מסוכן, שכולכם אמורים לצאת כנגדו.

איציק שמולי: כי היום פוסלים חבר כנסת אחד ומחר יפסלו את השני.

איציק שמולי: אתם יודעים, אני מרגיש ממש נוח לעלות לכאן ולדבר אתכם כי יש דברים, גם ביום הזה, שקרו – אדוני, תעשה שקט.

יואל חסון: אני עוד לא השתלבתי בעניין.

יואל חסון: חברי הכנסת.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: יש דברים שקורים במציאות המטורפת של מדינת ישראל וקרו גם היום בבוקר, וחברי כנסת, גם מהימין וגם מהשמאל, עמדו פה וגינו את זה בשפה ברורה.

איציק שמולי: אז בעניין הזה יש לנו שפה משותפת.

איציק שמולי: אבל מכאן ועד להגיע למקום שבו פוסלים מראש הצעות של חבר או חברת כנסת רק בגלל מי שהוא, זה דבר חמור מאוד.

איציק שמולי: ואדוני סגן שר החינוך, לעלות לכאן, ומעל בימת הכנסת להודיע לנו שפוסלים מראש הצעת חוק של חברת כנסת, מבלי לטרוח להסביר לבית למה עושים את זה – אין אקט שהוא מכוער יותר מהדבר הזה.

איציק שמולי: אתה אמון על החינוך במדינת ישראל.

איציק שמולי: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהמציאות פה עולה – היא מעבר לכל דמיון.

איציק שמולי: ובמשפט הסיכום שלי, אדוני היושב-ראש, אני פונה לחברי הכנסת בקואליציה, לאלה שעוד יש להם טיפת שכל בין הרקות, ומבקש מהם: אל תיתנו יד לעניין הזה.

איציק שמולי: יש לכם עוד כמה דקות להשפיע על מה שקורה פה.

איציק שמולי: אל תיתנו יד לדבר הזה.

איציק שמולי: זה דבר מסוכן, זה דבר חמור, ואסור להסכים לו.

איציק שמולי: אין שום קשר, שום קשר בין מה שהיה בבוקר – שגם אני התנגדתי לו – לבין מה שקורה כאן עכשיו.

איציק שמולי: אין שום קשר.

יואל חסון: חבר הכנסת שמולי, אתה צריך להגיד לי לאיזה הצעה אתה מתייחס.

איציק שמולי: צריך לשים גבול – אני אגיד לך – לקיצוניות, לטירוף, גם כשזה מגיע מהצד השמאלי וגם במקרה הזה, כמו שזה מגיע עכשיו, מהכיוון הימני.

איציק שמולי: אני אתנגד באופן טכני להצעה של חבר הכנסת חזן.

איציק שמולי: אני תומך באופן עקרוני בכל הצעות החוק.

איציק שמולי: הצעות החוק הן זהות.

איציק שמולי: אני ביקשתי לעלות לכאן ולדבר ואני חייב להתנגד לאחת מהן.

איציק שמולי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חברת הכנסת זהבה גלאון, את גם רוצה להתנגד?

יואל חסון: חבר הכנסת שמולי – חברת הכנסת זהבה גלאון, תמתיני שנייה בבקשה – אתה חייב לומר הצעת חוק אחרת, כי הייתה כבר התנגדות להצעה של חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: אתה חייב להצהיר הצהרה אחרת, אחרת זה בניגוד לתקנון, חבר הכנסת שמולי.

יואל חסון: חברת הכנסת גלאון, בבקשה.

יואל חסון: זהבה, למי את מתנגדת?

יואל חסון: את צריכה להגיד עכשיו.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – מאה אחוז; אני מתנגדת להצעה של מפלגת העבודה וחבר הכנסת שמולי מתנגד להצעה של מרצ, בסדר?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – יש לי רעש.

יואל חסון: סליחה, אני מבקש.

יואל חסון: חברי הכנסת ולא חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, חבר הכנסת מגל, נא לשבת.

יואל חסון: חבר הכנסת סלומינסקי, נא לשבת.

יואל חסון: חבר הכנסת יוגב, נא לשבת.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: חבר הכנסת זוהר, אני מבקש ממך לשבת.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: השר ליצמן, אם תוכל לשבת בבקשה, אני אודה לך.

יעקב ליצמן: – – –

יואל חסון: פשוט אני אוהב לקרוא לך "השר ליצמן".

יואל חסון: כן, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף לדברים הנכוחים והחשובים של חבר הכנסת שמולי.

זהבה גלאון: כל פעם שחשבתי שהגענו לתחתית התהום המוסרית, אנחנו מגלים שאין גבול לעומק התחתית הזאת.

זהבה גלאון: חבורה של קואליציה עלובה; אין לי דרך אחרת להגדיר את זה.

זהבה גלאון: עלובה.

זהבה גלאון: אתם יודעים מה זה עלובה?

זהבה גלאון: מה שעשיתם עכשיו, קוראים לזה נקמה.

זהבה גלאון: אין דרך אחרת להגדיר את זה.

זהבה גלאון: כשיש חמש הצעות חוק חשובות, חשובות, שמבקשות באמת להביע תמיכה בלימוד השפה הערבית, אתם מתנקמים בחברת הכנסת זועבי מפני שהיא מייצגת קבוצה מסוימת, רשימה מסוימת?

זהבה גלאון: מה, אנחנו עושים כאן חקיקה של נקמה?

זהבה גלאון: לאן עוד תגיעו?

זהבה גלאון: אתם לא מתביישים?

זהבה גלאון: איפה צחי הנגבי, יושב-ראש הקואליציה?

זהבה גלאון: איך אתה יכול, סגן השר פרוש, לעמוד כאן על הדוכן ולהגיד: אנחנו תומכים בכל ההצעות, ובהצעה של חברת הכנסת זועבי אנחנו לא תומכים?

יואב קיש: היא לא הסכימה – – –

זהבה גלאון: היא הסכימה.

יואל חסון: חבר הכנסת קיש – –

יואב קיש: אז שתעלה ותגיד.

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: – – אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

זהבה גלאון: היא הסכימה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, יש רגעים שגם חברים בודדים בקואליציה צריכים – – –

יואב קיש: שתעלה ותגיד את זה – – –

זאב בנימין בגין: לא צריך.

זאב בנימין בגין: היא אומרת.

מיקי רוזנטל: זה תוקן.

מיקי רוזנטל: הנה.

יואל חסון: הנה, חבר הכנסת בגין, המצפון של סיעת הליכוד כנראה – –

זאב בנימין בגין: לא, לא, לא – – –

יואל חסון: – – שינה את ההחלטה.

זהבה גלאון: אוקיי, חברי חברי הכנסת – – –

זאב בנימין בגין: – – – אם יהיה שינוי בהצעתה.

יואל חסון: ואתה המצפון של סיעת הליכוד, חבר הכנסת בגין.

זאב בנימין בגין: עזוב את השטויות.

זאב בנימין בגין: אם יש שינוי – –

זהבה גלאון: חברי – – –

קריאה: זה לא – – –

זאב בנימין בגין: – – אם חברת הכנסת זועבי מסכימה, תודיע על זה לראש הקואליציה.

זאב בנימין בגין: מסכימה לשנות.

אורן אסף חזן: זהבה, למה – – –

זהבה גלאון: קודם כול – – –

אורן אסף חזן: זה לא זה, זה לא זה, זהבה.

אורן אסף חזן: זה המצפון.

יואל חסון: פעם ראשונה, פעם ראשונה.

קריאה: למה – – –

יואל חסון: יש לו סניוריטי.

יואל חסון: אין מה לעשות.

זאב בנימין בגין: שאלה מצוינת.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש – – –

יואל חסון: חברים, נא לאפשר לזהבה גלאון – שנייה, נא לאפשר לזהבה גלאון לסיים – –

אורן אסף חזן: זהבה – – –

יואל חסון: – – ואז, אם הקואליציה תשנה את עמדתה, היא תודיע את זה.

דוד ביטן: – – – תתנצל.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן, תודה רבה.

דוד ביטן: – – – זה לא מקובל.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני אשמח אם הקואליציה תשנה את דעתה באופן מסודר.

זהבה גלאון: לא היינו צריכים להגיע – – –

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת שאשא ביטון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

נחמן שי: תגידו תודה שיש פה כמה קולות שפויים בבית הזה – – – המטומטמת הזאת – – –

מירב בן ארי: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, פעם ראשונה.

דוד ביטן: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן, אני מבקש.

קריאה: להבא.

אורן אסף חזן: להבא – – –

יואל חסון: זכותה להגיד מה שהיא רוצה.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, שב בבקשה.

יואל חסון: לא לעמוד.

זהבה גלאון: אתם רוצים גם לסתום לי את הפה?

זהבה גלאון: זה – לא תצליחו.

זהבה גלאון: לא תצליחו.

דוד ביטן: – – –

דוד אמסלם: – – – זה סגנון?

דוד אמסלם: סגנון נקי – – –

נחמן שי: תשנה את ההחלטה.

נחמן שי: מה זה?

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חבל.

זהבה גלאון: קודם כול, אני רוצה לברך את הקואליציה אם היא חוזרת בה.

קריאה: שתדבר בסגנון נקי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: לא.

יואל חסון: חבר הכנסת – – –

אורן אסף חזן: – – – שנעביר.

דוד ביטן: – – – לדבר בסגנון נקי.

דוד ביטן: לא ייתכן – – –

זהבה גלאון: אני רוצה לברך את הקואליציה אם היא חוזרת בה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

דוד ביטן: – – –

יואל חסון: פעם שנייה.

דוד ביטן: – – –

יואל חסון: אז די.

דוד ביטן: היא לא יכולה לדבר ככה.

יואל חסון: היא יכולה כל מה שהיא רוצה.

יואל חסון: אני מבקש ממך.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: לא נכון.

יואל חסון: חבר הכנסת אמסלם, תודה רבה.

יואל חסון: אנחנו בסדר.

יואל חסון: אנחנו – – –

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: היא מעליבה אותנו סתם.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: זה הסגנון שלה?

דוד אמסלם: מה זה הדבר הזה?

יואל חסון: טוב, תודה.

יואל חסון: פעם ראשונה.

דוד אמסלם: אם מחר היא תקלל אותנו, זה בסדר?

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: די.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יואל חסון: גברתי, אני אוסיף לך עוד שתי דקות.

זהבה גלאון: אדוני – – –

יואל חסון: אני מוסיף לך עוד שתי דקות.

יואל חסון: בבקשה.

קריאות: – – –

יואל חסון: תיתנו לה לסיים.

אורן אסף חזן: אולי – – – זהבה.

אורן אסף חזן: רוצים להעביר – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: נא לשבת במקומך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: מספיק.

קריאה: שתתבייש לה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חבל שנאלצנו, גם חבר הכנסת שמולי וגם אני, לעלות לדוכן כדי להביא לשינוי העמדה של הקואליציה.

זהבה גלאון: טוב שהקואליציה עשתה את זה.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: זהבה, די.

ציפי חוטובלי: – – –

זהבה גלאון: אל תנהלו מדיניות של נקמה.

זהבה גלאון: לא מתנקמים בחקיקה.

דוד ביטן: – – –

יואל חסון: לא, אני לא יכול.

יואל חסון: התקנון לא מאפשר.

זהבה גלאון: לא באופן הזה.

זהבה גלאון: זו לא הדרך.

זהבה גלאון: ככה הכנסת לא מתנהלת.

אורן אסף חזן: זהבה, מספיק.

אורן אסף חזן: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

זהבה גלאון: לא פועלים לגופו של איש ולא לגופה של אישה.

אורן אסף חזן: את הסכמת.

אורן אסף חזן: הסכמת.

דוד אמסלם: – – –

דוד ביטן: – – –

זהבה גלאון: כן, כן.

זהבה גלאון: לא תסתמו לי את הפה.

זהבה גלאון: לא יעזור לכם.

זהבה גלאון: לא יעזור לכם.

דוד אמסלם: – – – תראי איך את מדברת.

דוד ביטן: איזה סגנון זה?

אורן אסף חזן: – – – בלי סיבה.

יואל חסון: תודה רבה.

זהבה גלאון: לא יכול להיות – – –

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן, אתה יושב-ראש ועדת הכנסת, אני לא רוצה לקרוא אותך בקריאה שלישית.

יואל חסון: בבקשה.

דוד אמסלם: לא – – –

יואל חסון: חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: מעליבים אותנו – – –

יואל חסון: אתה לא נעלב כל כך מהר.

יואל חסון: בוא, בוא, אנחנו מכירים אותך.

קריאה: לא.

קריאה: מה זה?

קריאה: זה – – –

יואל חסון: תודה, תודה, תודה.

דוד אמסלם: היא לא מתביישת?

יואל חסון: חבר הכנסת – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה – – –

דוד ביטן: – – –

זאב בנימין בגין: היא שינתה – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

יואל חסון: אני מבקש להירגע.

יואל חסון: אני מבקש להירגע.

אורן אסף חזן: – – – תבקש ממנה להתנצל.

יואל חסון: מה פתאום להתנצל?

יואל חסון: חבר'ה, תירגעו.

דוד אמסלם: – – –

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: די.

אורן אסף חזן: – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יואל חסון: תצא החוצה בבקשה.

אורן אסף חזן: לא יודעים מה זה להתנצל.

יואל חסון: חבר הכנסת אמסלם, צא החוצה בבקשה.

אורן אסף חזן: לא יודעים מה זה להתנצל.

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: אני אוציא פה את כולכם.

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: (חבר הכנסת דוד אמסלם יוצא מאולם המליאה.

יואל חסון: )

אורן אסף חזן: – – – להתנצל – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: חבל שלא תהיה כאן כשיצביעו על החוק שלך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני נרגשת לשמוע איך ציפור הנפש – –

יואל חסון: שוב, ציפור הנפש.

זהבה גלאון: – – נפגעת.

זהבה גלאון: איך ציפור הנפש נפגעת.

זהבה גלאון: מה פוגע יותר, כשמבקשים לפסול הצעה לגופה של אישה ולא משיקולים ענייניים, או כשאומרים לכם את האמת בפרצוף?

זהבה גלאון: אני שמחה ששיניתם – – –

דוד ביטן: אין סגנון דיבור?

דוד ביטן: – – –

טלי פלוסקוב: – – –

זהבה גלאון: אני שמחה ששיניתם את ההחלטה שלכם, ואני מקווה שתלמדו לקח מזה.

מירב בן ארי: – – – מה?

מירב בן ארי: מה הסיפור?

מירב בן ארי: מה?

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי רוצה להתנגד להצעת החוק של חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: אני לוקח את זה אישית, אבל בכל זאת אני אאפשר לך.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: אתה בסוף תוכל להגיד.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש – אורן.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: אני לא יכול.

יואל חסון: אין אפשרות.

יואל חסון: תשאל אותה אם היא מאפשרת.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות עומדות לרשותך.

יפעת שאשא ביטון: – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אולי פחות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש – איתן, איתן.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, כששמעתי את סגן שר החינוך חשבתי שנפלה טעות טכנית.

אחמד טיבי: שאלתי אותו, והוא אמר שההתנגדות שלו היא בגלל שחברת הכנסת זועבי לא הסכימה לתאם.

אחמד טיבי: שאלנו אותה, והיא אומרת שהיא מסכימה לתאם ולא פניתם אליה.

אחמד טיבי: היא תעלה ותגיד שהיא מסכימה לתאם.

יפעת שאשא ביטון: – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: ההצעה היא הצעה דומה – – – ועצם ההבדלה מלכתחילה – –

דוד ביטן: לא מבדילים.

אחמד טיבי: – – הייתה בעייתית, מה שגרם לאנשים לחשוב שיש שיקולים זרים, לגופו של אדם ולא לגופו של חוק.

דוד ביטן: – – – תגיד לה.

דוד ביטן: היא כל הזמן – – –

אחמד טיבי: לכן, אני מברך על השינוי המסתמן בעמדה שלכם, וחברת הכנסת זועבי – –

צחי הנגבי: – – –

זאב בנימין בגין: השינוי אצל חברת הכנסת זועבי.

זאב בנימין בגין: השינוי הוא – – –

אחמד טיבי: – – בהחלט תעלה ותגיד – –

יואל חסון: לאפשר לחבר הכנסת בגין – – –

אחמד טיבי: – – את מה שהאחרים אמרו, ובא להצעה הזאת גואל.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק הרצוג: "ובא לציון גואל".

יצחק הרצוג: מה, מה עם ציון?

אחמד טיבי: לציון – – –

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: אנחנו כרגע נאפשר לכל המציעים שהתנגדו להצעות שלהם להגיב על ההתנגדויות.

יואל חסון: כל אחד שלוש דקות.

יואל חסון: הראשון, חבר הכנסת חזן – אה, חבר הכנסת חיליק בר.

יואל חסון: אתה חתום על ההצעה, בבקשה.

יואל חסון: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת אורן חזן ואת חברתי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון על כך שהיו היוזמים הבכירים יחד אתי של הצעת החוק הזאת.

יחיאל חיליק בר: ולך, אורן, אני גם רוצה להגיד מזל טוב ליום ההולדת, וברוח החוק: סנה חילווה, יא ג'מיל.

יחיאל חיליק בר: באמת שיהיה רק טוב.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה להגיד לידידי מוטי ולחברים בימין: שכשאורן בא והרים את הכפפה, יחד עם יפעת, של החוק החשוב הזה, זה היה מתוך הבנה, ויפעת הגדירה את זה יפה, שמרוויחים פה פעמיים: בפעם הראשונה, כי מבינים שיש פה מרקם חברתי רגיש וחשוב, שיש פה 20% ערביי ישראל – מה לעשות, חלק אוהבים את זה וחלק לא, אבל זאת עובדה.

יחיאל חיליק בר: הם פה, הם חלק מהחברה שלנו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו צריכים להכיר אותם, אנחנו צריכים להבין אותם, אנחנו צריכים לדבר אליהם, וגם לדבר את שפתם.

יחיאל חיליק בר: בכנסת ערבית זו שפה רשמית; ראוי שתהיה גם במערכת החינוך.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה, מוטי יוגב?

יחיאל חיליק בר: אמרה יפעת שאשא ביטון נכון: גם ברמה הביטחונית.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שכדאי שאנחנו נבין שאנחנו חיים במזרח התיכון, ובלי קשר לרמה הביטחונית, זאת השכונה שלנו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו חלק מהמשפחה הזאת.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא באירופה.

יחיאל חיליק בר: יכול להיות שכדי להבין את האזור הרגיש הזה יותר טוב, אתם יודעים מה, צריך ללמוד ערבית, כי מדברים פה בערבית.

יחיאל חיליק בר: אבל לך, מוטי יוגב, יש לי הדבר הכי חשוב להגיד.

יחיאל חיליק בר: הרי אתה במעשיך – – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, בכלל לא תוקף אותו.

יחיאל חיליק בר: אתה במעשיך, הגלויים והסמויים, מקדם פה יחד עם חברים אחרים מדינה דו-לאומית, שבה יותר מ-50% ממדינת ישראל – –

מרדכי יוגב: אני לא נגד ערבית.

מרדכי יוגב: אני בעד, אבל לא בכפייה.

יחיאל חיליק בר: – – יהיו תושבי ישראל – יהיו ערבים.

מרדכי יוגב: תן עידוד שילמדו.

יחיאל חיליק בר: לכן אני חושב שכמיעוט – – –

מרדכי יוגב: אני אומר לך וליושב-ראש: אני בעד לימוד ערבית.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: זה לא מה שאמרת.

מרדכי יוגב: אבל שיעודדו את זה, ולא בכפייה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: נא לשבת.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שלשיטתך – והלוואי ואמן שהאל יעזור לנו ושיטתך לא תתקבל ולא תהיה פה מדינה דו-לאומית – אבל לשיטתך, לאן שאתה מוביל אותנו, אנחנו, כמיעוט יהודי במדינה דו-לאומית עתידית עם רוב ערבי, ודאי שצריכים ללמוד ערבית.

אורן אסף חזן: הם – – –

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו נעשה שני דברים: 1.

יחיאל חיליק בר: נעשה – – –

אורן אסף חזן: אל תעוות את החוק.

יחיאל חיליק בר: – – – למנוע מדינה דו-לאומית, כדי שיהיו פה שתי מדינות, אחת לעם היהודי, עם מיעוט ערבי שאנחנו צריכים להבין אותו, ואחת לעם הפלסטיני – אגב, עם מיעוט יהודי שאני מקווה שיהיה לכם, ולכן גם אתם תצטרכו להבין אותו.

יחיאל חיליק בר: החלטת החוק הזאת, ואת זה יודע אורן, יפעת, ואני שמח שגם הקואליציה, היא החלטת חוק היסטורית.

יחיאל חיליק בר: יש בה חשיבות ומשמעות אדירה לחיים שלנו בישראל, לגשר שאפשר להוות פה בינינו לבין אזרחי ישראל.

יחיאל חיליק בר: ואתם יודעים מה?

יחיאל חיליק בר: המשפט האחרון, אדוני.

יחיאל חיליק בר: דווקא בימים האלו, שדם נשפך ברחוב – לא רק בגלל זה, אבל גם מפני שאין הבנה, אפילו מינימלית ובסיסית, בינינו לבין אזרחי ישראל הערבים ובינינו לבין שכנינו הפלסטינים – הצעת החוק הזאת מקבלת משנה תוקף יותר חשוב.

יחיאל חיליק בר: ולכן אני רוצה להצדיע ולהודות לכל החברים בקואליציה, וכמובן באופוזיציה, על התמיכה בחוק הזה.

יחיאל חיליק בר: לאורן, ליפעת, שיזמו אתי את הצעת החוק.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אמן, והיא גם תעבור, תקודם ותיושם בבתי-הספר שלנו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יואל חסון: תודה, חבר הכנסת בר.

יואל חסון: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יואל חסון: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברים, אני לא תיארתי לעצמי שהצעת החוק הזאת עולה ואמורה לעשות את המהומה שהייתה.

עיסאווי פריג': חשבתי לתומי שהצעת החוק תעלה, יהיה יום חגיגה לכנסת, חמש הצעות חוק, כולם מכירים בחשיבות לימוד השפה הערבית, ופתאום קם לו מאיזה מקום חבר כנסת שלא מפסיק להפתיע אותנו, מוטי יוגב, עם ה-D9 שלו, עולה לכאן, והוא רוצה להביא גם שרפה.

עיסאווי פריג': כולה ביקשנו לאפשר לאזרחי מדינת ישראל ללמוד ערבית.

עיסאווי פריג': זה מה שביקשנו.

עיסאווי פריג': על מה כל המהומה הזאת?

עיסאווי פריג': למה חבר הכנסת שמולי וחברת הכנסת זהבה צריכים לעלות לכאן ולהשתמש בביטויים שיעצבנו אתכם?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה אתם צריכים להגיע למצב כזה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה?

דוד ביטן: – – – על מה אנחנו מצביעים?

עיסאווי פריג': אני הפסקתי להיות מופתע מאיש משיחי, קיצוני, נציגו של הימין ההזוי, הסהרורי, בבית הזה.

עיסאווי פריג': הוא מוביל אותנו למקומות חשוכים וממשיך את דרכו גם בהצעת חוק זו.

עיסאווי פריג': חברים, בואו נעשה מזה יום חגיגה, יום של הישג, יום של דף חדש.

עיסאווי פריג': כי – איך אמר?

עיסאווי פריג': יצא לו, לאורן.

עיסאווי פריג': יכול להיות – תראה, יציאה כזו, יכול להיות שתוביל למשהו טוב.

עיסאווי פריג': אמר: ח'טוה אולא לסאלם.

עיסאווי פריג': אורן – אם הוא הבין את המשמעות.

עיסאווי פריג': אמר אורן בערבית: הצעת החוק הזאת ח'טוה אולא לסאלם, יעני, צעד ראשון לשלום.

אורן אסף חזן: לשלום.

אורן אסף חזן: נכון, איוא.

עיסאווי פריג': אני אמרתי שלא תזמינו אותו לוועדת משמעת על השימוש במילה שלום.

אורן אסף חזן: אל תדאג, זו מילה שימושית.

עיסאווי פריג': אורן, אמרו לך שאם לא היית היה צריך להמציא אותך?

עיסאווי פריג': היום הוכחת, בצעד חיובי, שגם העברת הצעת חוק יפה.

עיסאווי פריג': חברים, תודה, בואו נעשה את זה באהבה ובאהדה.

עיסאווי פריג': נפתח ידיים, כי זה שינוי מהותי, שמחייב אופטימיות.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת פריג'.

יואל חסון: אני חייב להגיד – חברת הכנסת חנין זועבי, גם את יכולה שלוש דקות להשיב למתנגדים, ובזמן הזה גם להגיד אם את מקבלת את נוסח הממשלה ואת בקשת הממשלה, כפי שהתבקשת כאן, כדי שהממשלה תביע את עמדתה – צריך לומר לזכותו של חבר הכנסת חזן, שכנראה אם הוא לא היה מציע את ההצעה הזאת, כל ההצעות האחרות לא היו עוברות, כי הקואליציה לא הייתה תומכת.

יואל חסון: אנחנו צריכים גם להכיר בעובדה הזאת.

יואל חסון: למרות הכול זה יום חגיגי.

תמר זנדברג: זה דבר טוב שהקואליציה תומכת פרסונלית?

יואל חסון: מה לעשות, הם עושים את החלוקה הזאת.

יואל חסון: אנחנו מצטערים שהם עושים אותה, אבל הם עושים.

תמר זנדברג: צריך להתקומם נגד זה, לא לקבל את זה כמובן מאליו.

תמר זנדברג: זה לא בסדר.

יואל חסון: אני לא מקבל את זה, אבל זה המצב.

תמר זנדברג: לא, אבל זה לא בסדר.

יואל חסון: נכון.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מודה, קודם כול, לכל אחד שתמך בהצעה הזאת, ולכל אחד שנאם פה מול מה שהתרחש ומול העמדה של הקואליציה.

חנין זועבי: הגשתי חוק כמו שאר החוקים, ואני מסכימה להצעות של הממשלה איך להתקדם עם החוק הזה ולהחרגת החינוך החרדי מהחוק.

חנין זועבי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני רוצה לאפשר לחבר הכנסת איל בן ראובן; הייתה גם התנגדות לחוק שלו – על-ידי חברת הכנסת זהבה גלאון.

יואל חסון: שלוש דקות.

יואל חסון: הצעת החוק של חבר הכנסת חזן, השותף שלה חיליק בר, גם הוא שותף ראשי בהצעת החוק, יוזם ראשי.

אורן אסף חזן: יפעת שאשא ביטון.

יואל חסון: ויפעת שאשא ביטון.

יואל חסון: שלוש דקות.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברים וחברות, אני אהיה קצר מאוד.

איל בן ראובן: חברים, הייתי מצפה שהדיון פה, בנושא לימוד השפה הערבית, שעבר גם את ועדת השרים, יהיה שיח שונה, יהיה שיח שמזמין משהו אחר ממה שאנחנו שומעים פה כל כך הרבה, ויוריד קצת מהמתחים שאנחנו כל כך רוצים להתקדם ובאמת להוריד מהם.

איל בן ראובן: תראו, אני קורא לכולם להצביע בעד כל חמש ההצעות, ואני מציע לכולנו מכאן, מהבמה הזאת, ולכל מי שיושב כאן, בואו ניתן דוגמה לאזרחי ישראל, שחוזים בנו כרגע על המסך, דוגמה של רצון טוב, של שיתוף פעולה, של חיים משותפים, ובואו ננסה לעשות מהחוק הזה משהו אחר, משהו שמזמין את מה שהחברה הישראלית כל כך צריכה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בן ראובן.

יואל חסון: הייתה גם התנגדות לחוק שלי, אבל אני מוותר על האפשרות שלי להתייחס לעובדה.

יואל חסון: אנחנו עוברים כעת לסדרת הצבעות.

יואל חסון: הצעת החוק הראשונה שעולה להצבעה: של חבר הכנסת אסף אורן חזן וקבוצת חברי הכנסת – הזכרתי, חברת הכנסת שאשא ביטון וחבר הכנסת חיליק בר, יוזם ראשי בחוק, הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית וערבית).

יואל חסון: הצבעה עכשיו.

יואל חסון: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 59 בעד הצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית וערבית), התשע"ה–2015, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יואל חסון: הצעת החוק עברה.

יואל חסון: 59 בעד, אין מתנגדים.

יואל חסון: הצעת החוק עברה ותועבר לוועדת החינוך להכנה לקריאה הראשונה.

יואל חסון: הצעת חוק נוספת: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית וערבית במוסדות חינוך תיכוניים), של חבר הכנסת עיסאווי פריג' וחברי כנסת נוספים.

יואל חסון: אנחנו מצביעים.

יואל חסון: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 57 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית וערבית במוסדות חינוך תיכוניים), התשע"ה–2015, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יואל חסון: 57 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: הצעת החוק תועבר להכנה לקריאה ראשונה בוועדת החינוך.

דב חנין: – – – אני בעד.

יואל חסון: חבר הכנסת דב חנין מודיע שהוא הצביע בעד.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

יואל חסון: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית וערבית), של חברת הכנסת חנין זועבי וקבוצת חברי הכנסת.

יואל חסון: הצבעה עכשיו.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 54 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית וערבית), התשע"ה–2015, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יואל חסון: 54 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יואל חסון: גם הצעת החוק הזאת תועבר להכנה לקריאה ראשונה בוועדת החינוך והתרבות.

יואל חסון: הצעת חוק נוספת: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – לימוד עברית וערבית), של חבר הכנסת איל בן ראובן.

צחי הנגבי: תוסיף את הצבעתי.

יואל חסון: אני אוסיף את קולו של חבר הכנסת הנגבי להצעתה של חברת הכנסת חנין זועבי.

יואל חסון: עכשיו אנחנו מצביעים על ההצעה של חבר הכנסת איל בן ראובן ושל חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: אנחנו מצביעים.

יואל חסון: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית וערבית), התשע"ה–2015, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יואל חסון: 55 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שגם הצעה זו תועבר לדיון בוועדת החינוך.

יואל חסון: הצבעה נוספת – צחי הנגבי, מוסיפים את קולך גם להצעה זו.

יואל חסון: הצעה נוספת ואחרונה, הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד השפות הערבית והעברית), הצעתו של חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: הצבעה עכשיו.

יצחק הרצוג: – – – לא מסרב.

יואל חסון: אני מודה לך, אדוני ראש האופוזיציה.

יואל חסון: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 56 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד השפות הערבית והעברית), התשע"ה–2015, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יואל חסון: 56 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יואל חסון: מוסיפים את קולו של חבר הכנסת הנגבי.

יואל חסון: גם זו תועבר לוועדת החינוך והתרבות להכנה לקריאה ראשונה.

איוב קרא: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת איוב קרא, אני מוסיף את קולך בעד.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, הכנסת בהחלט העבירה חוק חשוב היום, שבאמת יכול לשנות את החברה הישראלית, ואני מברך על העובדה שזה היה כאן באמת מקיר לקיר.

יואל חסון: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת אורן חזן הודעה אישית, בבקשה.

מיקי רוזנטל: זהו?

מיקי רוזנטל: אתה פורש?

מיקי רוזנטל: פורש?

מיקי רוזנטל: פורש.

יחיאל חיליק בר: אורן, אל תתפטר.

יחיאל חיליק בר: אורן, אל תתפטר.

יחיאל חיליק בר: אורן, תישאר.

יואל חסון: חברים.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: שלוש דקות בדיוק.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני באמת כולי נרגש, וזה לא מיום-ההולדת שאני חוגג היום, שהזדקנתי בעוד שנה; זה באמת על ההצבעה ההיסטורית, על החלטה שהיא באמת צעד ראשון לקירוב לבבות, לאחדות, ולא נחזור על הדברים.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד תודה רבה ענקית לכל החברים מכל קצוות הבית הזה.

אורן אסף חזן: זאת הוכחה אמיתית שאנחנו יכולים לעבוד ביחד למען הציבור, למען עם ישראל, למען ארץ-ישראל, מדינת ישראל, למען החינוך, למען הביטחון.

אורן אסף חזן: שיתוף פעולה זה לא מילה גסה, וראינו את זה עכשיו.

אורן אסף חזן: אני ביקשתי לעלות להגיב, כי נראה שדברי לא היו ברורים.

אורן אסף חזן: במהלך נאומי הראשון אמרתי שאנחנו עוד נניף את דגל ישראל בהר-הבית.

אורן אסף חזן: חברים, אני עומד מאחורי הדברים.

אורן אסף חזן: אני לא אמרתי שנניף מעל אל-אקצא; אין לי רצון באל-אקצא.

אורן אסף חזן: אתם מוזמנים להתפלל באל-אקצא, תיהנו עם אל-אקצא, אף שאתם כולכם אתאיסטים.

אורן אסף חזן: זה דבר שלא ראיתי בחיים שלי.

קריאות: לא – – –

אורן אסף חזן: סליחה, סליחה.

אורן אסף חזן: סליחה, מחילה.

מסעוד גנאים: לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא.

יואל חסון: לא, לא להעליב.

יואל חסון: לא להעליב.

אורן אסף חזן: חוזר בי.

יואל חסון: אפשרתי לך הודעה אישית, למה אתה הורס?

אוסאמה סעדי: הוא חייב לקלקל.

אורן אסף חזן: חוזר בי.

אורן אסף חזן: חוזר בי, חוזר בי.

מסעוד גנאים: – – –

אורן אסף חזן: חוזר בי.

אורן אסף חזן: הנה, תראה – – –

יואל חסון: מאה אחוז, יופי.

יואל חסון: חזר בו, חבר הכנסת חזן.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: רובכם.

אורן אסף חזן: מי שדיברתי עליו יודע למי אני מתכוון, ואני לא נכנס לשמות כדי שלא להאריך את הדיון.

אורן אסף חזן: אני רוצה להזכיר לכולם – –

יואל חסון: חופש דת וחופש פולחן.

אורן אסף חזן: – – הר-הבית, הר המוריה, הוא המקום הקדוש ביותר ליהודים; מאז ומעולם כך היה.

אורן אסף חזן: אנחנו לא מתביישים להגיד את זה.

אורן אסף חזן: ההבדל בינינו לבין אחרים הוא שאנחנו מאפשרים חופש דת לכל הדתות, ודווקא אנחנו לא נמצאים שם.

אורן אסף חזן: יבוא יום ובעזרת השם יבוא משיח צדקנו, ונבנה את בית-המקדש במהרה בימינו בהר-הבית, בירושלים הבנויה והשלמה, ואז גם נניף בגאון ובגאווה את דגל ישראל, עם מגן-דוד, בלי בושה, בלי חשש ובלי מורא.

אורן אסף חזן: זה לא בושה להגיד שאני מאמין בדברים האלה.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד עוד משפט אחד לחבר הכנסת שאת שמו אני לא אזכיר, שאמר לא מזמן על הר-הבית על היהודים: לכו לעזאזל.

אורן אסף חזן: אז, אדוני חבר הכנסת – שברח מפה שוב – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: מה זה עזאזל?

אורן אסף חזן: אתה כנראה צריך לעשות שיעורי היסטוריה.

אורן אסף חזן: הרי זאת התוכחה וההוכחה שזה שלנו.

אורן אסף חזן: הרי מאיפה באה המילה עזאזל אם לא מאותו יום שהיו עולים הכוהנים והיה עולה כוהן קדוש לברך על כל עם ישראל וקושר חציו בקרניים חציו בהר ומדרדרו עד שהופך אברים-אברים?

אורן אסף חזן: אז גם אותו חבר כנסת שמתחיל באות השביעית, שלא נזכיר את שמו, יודע שההיסטוריה היא שלנו.

אורן אסף חזן: חברים, אני אסכם ואומר – – –

זהבה גלאון: – – –

אורן אסף חזן: גם לך, זהבה גלאון, כשאני רואה אותך מחייכת זה כבר גורם לי לרוגע.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד שוב, בלי בושה: ארץ-ישראל לעם ישראל ולא לישמעאל; ירושלים הבנויה, ובעזרת השם גם השלמה, עם בית-המקדש, במהרה בימינו שלנו.

אורן אסף חזן: ואנחנו נניף את דגל ישראל בכל מקום, בכל פינה, בגאווה, עם חיוך ואהבה, וגם ניתן לכם, כמו שאמרתי בעבר, אם תדעו להשכיל לחיות בנועם, גם להיות כאן לצדנו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

איימן עודה: אתה זה – – –

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת חזן.

נחמן שי: זה מונולוג לבית-הכנסת.

קריאות: – – –

יואל חסון: אנחנו ממשיכים.

יואל חסון: הודעת מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק להעמקת גביית המסים ולהגברת האכיפה (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015; מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת רועי פולקמן, דוד ביטן וקארין אלהרר בנושא: אי-יישום החלטת ממשלה בנושא הפחתת הנטל הרגולטורי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, מזכירת הכנסת.

יואל חסון: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא שוד משאבי הטבע

יואל חסון: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יואל חסון: הצעה לסדר-היום מס' 1378:

יואל חסון: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא שוד משאבי הטבע.

יואל חסון: ישיב אחר כך שר התשתיות הלאומית, האנרגיה והמים, השר שטייניץ.

יואל חסון: חברת הכנסת זנדברג, מגישת ההצעה, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: שחיתות או חוסר אחריות – נדמה לי שזאת הכותרת שצריכה להינתן לוועדת החקירה הפרלמנטרית שאני מציעה להקים כאן.

תמר זנדברג: והאמת היא שבין שמדובר בשחיתות ובין שמדובר בחוסר אחריות, בכל מקרה הנושא חייב להיחקר, וחייבים להיחקר גם ההיסטוריה שלו, גם העבר שלו וגם העתיד.

תמר זנדברג: רק השבוע נקשרו אחת לשנייה שתי פרשיות שקשורות אולי גם לשחיתות וגם לחוסר אחריות בנושא משאבי הטבע; כל אחת מהן ראויה לוועדת חקירה בפני עצמה, ולפחות על אחת מהן אני כבר הגשתי, בשם סיעת מרצ, הצעה להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית, שנדחתה.

תמר זנדברג: האחת היא מתווה הגז, והשנייה היא דיוני ועדת ששינסקי 2, שאנחנו דנים בה ממש בימים אלה בוועדת הכספים.

תמר זנדברג: אפשר אולי אפילו להוסיף את משבר החשמל שאנחנו רואים בימים האחרונים כעוד מחדל שגם הוא קשור למשאבי הטבע.

תמר זנדברג: ב-19 באוקטובר, רק לפני פחות משבועיים, הוקלט יצחק תשובה בכנס סגור למשקיעים.

תמר זנדברג: ההקלטה פורסמה בערוץ הכנסת לראשונה, ובהקלטה הזאת תשובה מבשר למשקיעים שמתווה הגז יעבור בימים הקרובים.

תמר זנדברג: הפרסום הזה הכה את כולנו בתדהמה.

תמר זנדברג: הימים הם ימי מתיחות ביטחונית, פרשיות הגז מאחורינו, והיה נראה שירדו לפי שעה מסדר-היום.

תמר זנדברג: איך ידע תשובה שמתווה הגז עומד לעבור בימים הקרובים?

תמר זנדברג: לא עברו חמישה ימים ונודע על אותו תרגיל מסריח שבמסגרתו השר דרעי התקפל, ויתר, נטש את תפקידו כשומר הסף האחרון – בממשלה לפחות – נגד שוד הגז.

תמר זנדברג: חמישה ימים בלבד.

תמר זנדברג: איך תשובה ידע?

תמר זנדברג: שאלה טובה, עוד אחת מהשאלות שצריכות להיחקר במסגרת ועדת החקירה הפרלמנטרית המוצעת.

תמר זנדברג: באותו פליק-פלאק מביש ניסה השר דרעי לטעון באחד הניסיונות שלו להצדיק את עצמו, שלמתווה הגז המוצע אין אלטרנטיבה.

תמר זנדברג: האומנם?

תמר זנדברג: האם זה נשמע לנו הגיוני שלשר הממונה על נושא שמשמעותו לכלכלת ישראל היא מאות מיליארדים – מאות מיליארדים של שקלים – לא הוצגה אלטרנטיבה?

תמר זנדברג: רק על זה צריך להקים ועדת חקירה, שלא לדבר על האלטרנטיבה שהציג בממשלה בחודש יולי – רק שלושה חודשים קודם לכן – השר אבי גבאי, השר להגנת הסביבה; שלא לדבר על האלטרנטיבה שגובשה על-ידי קואליציה אזרחית רחבה ומלומדת, שכוללת ארגונים, פעילים, מומחים, אקדמאים וגם חברי כנסת.

תמר זנדברג: ואני חייבת לציין בהקשר הזה את חברת הכנסת שלי יחימוביץ שיושבת כאן; היא באמת מורה ומדריכה ומעוררת השראה אצל כולנו בנושא הזה כבר שנים.

תמר זנדברג: והקואליציה הזאת – שאת היית שותפה בכירה בה, שלי – הניחה על השולחן מסמך, נייר, עם דיונים, עם מומחים, אקדמאים, מתחומי הגז, האנרגיה, משאבי הטבע וכו', לא פחות מלומד מהאלטרנטיבה שהממשלה דנה בה, לרבות השר דרעי, שהעיד על עצמו שהוא לא מבין בנושא.

תמר זנדברג: למה לא הוצגה האלטרנטיבה הזאת בפני השרים בצורה מסודרת ומלומדת?

תמר זנדברג: עוד שאלה לוועדת חקירה פרלמנטרית, או אולי אפילו ממלכתית.

תמר זנדברג: ואני לא נכנסת לשאלות למה הותר ייצוא מ"תמר" ולמה נדחה פיתוח "לווייתן" ולמה לא מונח הצינור השני ולמה לא מוענק פיקוח על המחירים ולמה נקבע מחיר של 4.7 דולר לפחות כאשר מחירי הגז בעולם כבר עכשיו צונחים מתחת לדרגה של 2 דולר?

תמר זנדברג: ולמה לא נרשמו פרוטוקולים באותו צוות ממשלתי שהוכחש שהוא צוות, ולמה המתווה ממשיך להתקדם בכזאת תאוצה אף שברור לכול שהוא הפך ללא רלוונטי?

תמר זנדברג: האמת, שמתווה הגז הוא אולי מקרה קיצון, ואולי מקרה גדול, אבל הוא רק מקרה פרטי אחד בשורה ארוכה של משאבי טבע שמככבים בשורה ארוכה מאוד של פרשיות שחיתות, תחקירים ועדויות; חלקם כבר התבררו בבית-המשפט וחלקם מתבררים בימים אלה.

תמר זנדברג: לא מיותר להזכיר את הסרט "שיטת השקשוקה" של חברנו מיקי רוזנטל, שדיבר על משאבי ים-המלח, דרך עוד פרשייה שגודלה מתברר רק בימים אלו – פרשת השחיתות של חבר הכנסת לשעבר פואד בן-אליעזר, שקשורה גם היא לחלוקת רישיון קידוח והטיה ולחצים על הממונה על הנפט ועל חברי מועצת הנפט, כפי שנוסח אתמול בתוכנית "המקור".

תמר זנדברג: ומי שלא ראה את "המקור" בערוץ 10 אלא דווקא בחר לראות ערוץ 8 יכול היה לראות, בסרט של דורון צברי ואמיר בן-דוד, "מגש הכסף" – אגב, צפיית חובה לכולם – יכול היה להיזכר בפרשיות ירון זליכה, שנחשב גם כאן, בבית הזה, במשך שנים לפרנואיד, ואז הסתבר שהוא גילה כמה מאות מיליונים של שקלים שקודמו בתפקיד, החשב הכללי ניר גלעד, משום מה לא גבה.

תמר זנדברג: ובמקרה, באיזה תפקיד מכהן היום ניר גלעד?

תמר זנדברג: ניחשתם נכון, אתם יודעים איפה הוא.

תמר זנדברג: אבל רק לפרוטוקול, למען יוכלו הדורות הבאים לקרוא את זה, אז שידעו שהוא מנכ"ל "החברה לישראל", בעלי כי"ל.

תמר זנדברג: פגשנו אותו, דרך אגב, השבוע בדיוני ששינסקי 2, עומד כארי על האינטרסים של חברת כי"ל ומנסה לכופף עוד יותר את המסקנות של ועדת ששינסקי 2, שגם הן כופפו יחסית למסקנות הביניים, וזה בשעה שהממשלה הקימה את "צוות הארבעה" הממשלתי, שמשום מה מנהל דיונים סודיים במקביל לדיונים בכנסת.

תמר זנדברג: וכמו שכולנו יודעים, ולא מיותר להזכיר שוב, שזה לא הרגולטור היחיד שמעורב ב"שקשוקה" של משאבי הטבע.

תמר זנדברג: בין הרגולטורים ומובילי המדיניות לשעבר שהיום עובדים בשירות טייקוני האנרגיה אפשר למצוא את אפי איתם, שר לשעבר, שעומד כיום בראש חברת "ג'יני" שקודחת קידוחי נפט – "אפק" – ברמת-הגולן תוך הפקרת משאבי הטבע, ובראשם הכינרת – תארו לעצמכם, עד כדי כך; את עמוס ירון, לשעבר מנכ"ל משרד הביטחון, שמונה רק לאחרונה לדירקטור ב"דלק קידוחים"; את שאול צמח, שעמד בראש ועדה שקרויה על שמו שקבעה את שיעורי היצוא, ומונה לדירקטור בחברת "פז"; את אודי ניסן, שמונה לדירקטור ואחר כך ליו"ר חברת "דלק", אחרי שכיהן בוועדת ששינסקי ובוועדת הריכוזיות, והרשימה עוד ארוכה.

תמר זנדברג: ומשאבי הטבע שצריך להגן עליהם, ושצריך לחקור את ה"שקשוקה", או יותר נכון את ה"שקשוקות", שהביאו אותנו למצב של היום, לא כוללים רק נפט וגז.

תמר זנדברג: הם כוללים את משאבי הטבע בים-המלח, את הפוספטים, את המלח, את פצלי השמן, את המים המינרליים שמשום מה לא הוכרו על-ידי ועדת ששינסקי כמשאב מתכלה ולכן גם החברות שכורות אותם ודולות אותם מהאדמה לא משלמות עליהם תמלוגים.

תמר זנדברג: משאבי הטבע כוללים את השטחים הפתוחים, את הרי ירושלים, שעומדים עכשיו בפני החרבה בשורה ארוכה של תוכניות בנייה שעומדות להחריב את ההרים ולרוקן את ירושלים.

תמר זנדברג: הם כוללים את זכויות הבנייה, את האוויר, את הקרקע.

תמר זנדברג: גם הם משאבי טבע וגם הם הרבה פעמים מככבים בפרשיות שחיתות, ראו פרשיית "הולילנד", שלא צריך להכביר עליה מילים.

תמר זנדברג: ועדת החקירה המוצעת צריכה לכלול גם את העלות – ואני מדברת בעיקר על העלות הסביבתית, האנושית, החברתית – שכל אותן "שקשוקות" של הון–שלטון–משאבי-הטבע עולות לנו.

תמר זנדברג: היא צריכה לכלול את החקר של הרס הסביבה בים-המלח, את הרס הסביבה על-ידי כריית פוספטים, ואת העובדה שהיום עלות השיקום של המשאבים האלה מוטלת כולה על הציבור בעוד את הרווחים, כולנו יודעים מי גורף.

תמר זנדברג: היא צריכה לכלול גם ייעוד של התקבולים, התגמולים והמסים מאותן עסקאות על משאבי הטבע – לא רק לחינוך, לבריאות, לדיור ולרווחה, כמו שכמובן צריך לקרות, אלא גם למטרות סביבתיות, ובפרט למחקר ולפיתוח אסטרטגיות וטכנולוגיות לקדם הסתמכות על משאבי אנרגיה מתחדשים, שיחליפו את השימוש במשאבי אנרגיה מתכלים, שיכולים להיות נקיים יותר או פחות, מזיקים יותר או פחות, אבל בסופו של דבר מתכלים, והם לא מקורות בני-קיימא שיוכלו לקיים אותנו כאן לאורך זמן.

תמר זנדברג: ועדת החקירה המוצעת צריכה לכלול חקירה אמיצה ומדוקדקת של מה שאנחנו קוראים הון–שלטון–משאבי-הטבע, כי תמיד, משום מה, כשאנחנו הולכים וחוקרים – אם בתחקירים עיתונאיים ואם זה בפרשיות וחקירות למיניהן – בלבה או בטבורה של פרשיית שחיתות עומדים משאבי הטבע.

תמר זנדברג: זה חוזר על עצמו וזה גורף.

תמר זנדברג: אז אנחנו צריכים לחקור לעומק את אותם מקרים, אנחנו צריכים לדרוש שקיפות בקבלת ההחלטות, פרוטוקולים, שקיפות בצוותים הממשלתיים, ולבדוק איך הגענו למצב הזה שמשאבי הטבע כל כך מופקרים.

תמר זנדברג: אבל אולי יותר מכול אנחנו צריכים לדרוש גיבוש מדיניות אסטרטגית כוללת לניהול משאבי הטבע.

תמר זנדברג: דרוש לנו חזון, דרושה לנו אסטרטגיה, דרושה לנו דרך, דרושה לנו אחריות ציבורית על מה ששייך לכולנו.

תמר זנדברג: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת זנדברג.

יואל חסון: ישיב לחברת הכנסת השר שטייניץ.

יואל חסון: השר, אני מבקש להסב את תשומת לבך שבניגוד למקרים בהקשר של שר בממשלה, פה יש הגבלת זמן לעשר דקות.

יואל חסון: לא אשים לך אבל תצטרך להסתפק בעשר דקות.

יובל שטייניץ: תודה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, זה יהיה פחות מעשר דקות.

יובל שטייניץ: שמעתי מקצת דבריה של חברת הכנסת הנכבדת תמר זנדברג.

יובל שטייניץ: תמר, עם כל הכבוד וההערכה, רוב הדברים היו משוללי יסוד.

יובל שטייניץ: לאחר עיכובים של שנים, שגרמו כבר נזק של עשרות מיליארדים למדינת ישראל, פעלתי לקדם את מתווה הגז, מתוך תחושה של נאמנות לאינטרסים ולצרכים של מדינת ישראל, מתוך אותה תחושה שבהיותי שר אוצר הביאה אותי לפעול לכך שנקבל את רוב ההכנסות ממשאבי הטבע.

יובל שטייניץ: וזה המצב היום, ש-60% מההכנסות מ"לווייתן" למשל, או אפילו יותר – 60% זה רק מה שהמדינה מקבלת, לאזרחים יש עוד חלקים אחרים, דרך קרנות הפנסיה וכו', וזה מגיע למעל 70% בסוף – הכנסות המדינה, מ-20% עלו ל-60%, רוב ההכנסות מגיעות אלינו ולא לבעלים של החברות.

יובל שטייניץ: חזרתי עכשיו מארצות-הברית.

יובל שטייניץ: המתווה רלוונטי מאין כמותו, דנתי עליו גם עם שר האנרגיה האמריקני, שמתעניין מאוד במתווה הזה ובצורך שנשתף פעולה עם מצרים וקפריסין, ובעתיד אולי גם עם טורקיה ויוון, בתחום הגז.

יובל שטייניץ: כולם מחכים למתווה.

יובל שטייניץ: נפגשתי עם חברות אנרגיה רבות, חלק מהן מוכנות להמשיך לבוא לחפש עוד שדות גז במים הכלכליים שלנו, ברגע שהמתווה יעבור.

יובל שטייניץ: לכן, אדוני היושב-ראש, הדברים משוללי יסוד.

יובל שטייניץ: המתווה הזה הוא נכון, הוא חיוני למדינת ישראל – הכנסות של עשרות מיליארדים, ביטחון אנרגטי.

יובל שטייניץ: יש לנו בעיות קשות של הפסקות חשמל בימים האחרונים; הסכנה היותר-גדולה עוד, היא שאם נישאר עם שדה גז אחד וצינור אחד ושם תהיה תקלה, יהיו הפסקות חשמל של חודשים ולא של ימים.

יובל שטייניץ: גם את זה המתווה, שיוביל לפיתוח "כריש", "תנין" ו"לווייתן" ולהמשך חיפושי הגז – גם את זה המתווה יכול למנוע.

יובל שטייניץ: לכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה מבקשת לדחות את ההצעה הזו.

יובל שטייניץ: הצעה לא רצינית, אין פה שום מקום לדבר הזה.

יובל שטייניץ: אני רוצה להוסיף עוד מילה, ברשותך.

יובל שטייניץ: יש אחר כך גם הצעות בתחום החשמל.

יובל שטייניץ: הכנתי את התשובה עליהן, אבל מאחר שיש לנו פתאום עוד סדרה של תקלות, הפעם בגלל הצפות – לא בהיקפים שהיו ביום ראשון, שהיו ההיקפים הגדולים ביותר בתולדות המדינה – 250,000 או 260,000 בתי-אב בבת-אחת נותקו, וזה פי-ארבעה, מבחינת מספר התקלות, מאשר בסופה הגדולה של 2013; אבל שוב יש לנו תקלה בשרון, באותם אזורים, לצערי, של הרצליה, רעננה, כפר-סבא, ואני מתכוון לצאת לשם.

יובל שטייניץ: לכן ביקשתי שעל ההצעות הבאות יגיב במקומי השר התורן.

יובל שטייניץ: אני מצטער על כך, דווקא רציתי להגיב עליהן, אבל אני אצטרך לצאת ולראות מה קורה בשטח ומה קורה בהתנהלות.

יובל שטייניץ: לכן – – –

יואל חסון: אני לא יודע מה אתה יכול לעזור שם בשטח.

יואל חסון: אני חושב שאתה יכול לעזור פה, לתת תשובות לציבור, אדוני השר.

יובל שטייניץ: אני בהחלט שמח לתת תשובות לציבור, כפי שאתה יודע, וגם דיברתי לציבור, גם בתקשורת, גם בערוץ 2, אבל – – –

יואל חסון: פה מדברים לציבור, אדוני.

יואל חסון: זה המקום.

יובל שטייניץ: כן.

יובל שטייניץ: אבל כשיש תקלות בסדר גודל חמור ומקרי חירום, ויש כרגע מקרה חירום חדש כי מזג האוויר הסוער שוב התרחש, אז יש גם מקום לזה שהשר יהיה בקשר ישיר עם הכוחות בשטח ואפילו לפעמים גם יבקר ויראה מה קורה בשטח.

יובל שטייניץ: אז לכן אמרתי גם את הדברים הללו.

יובל שטייניץ: תודה רבה לך.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: אנחנו מבינים שהממשלה מבקשת הצבעה שמית, אז אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: עכשיו הצבעה שמית.

יואל חסון: גברתי מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – בעד יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח ינון מגל – נגד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – נגד קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד דניאל עטר – אינו נוכח חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – אינו נוכח עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – אינו נוכח סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

יואל חסון: האם יש מישהו – מזכירת הכנסת, נא לקרוא פעם נוספת בשמותיהם של חברי הכנסת שלא היו פה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת יואב בן צור – נגד יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – אינו נוכח חיים ילין – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – בעד אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת אראל מרגלית – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח דניאל עטר – אינו נוכח רועי פולקמן – אינו נוכח מאיר פרוש – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת

יואל חסון: האם יש מישהו באולם שלא הצביע?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) צחי הנגבי – נגד ישראל אייכלר – נגד

יואל חסון: אני נועל את ההצבעה.

קריאות: – – –

יואל חסון: ואלה תוצאות ההצבעה: 37 התנגדו להעברת ההצעה לסדר-היום לוועדת הכנסת, 19 היו בעד, ולכן אני קובע שההצעה נפלה ולא תועבר להמשך דיון בוועדת הכנסת.

יואל חסון: מוכנות חברת החשמל לחורף ונזקי הסופה

יואל חסון: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יואל חסון: הצעות לסדר-היום מס' 1349, 1352, 1359, 1364, 1367 ו-1374 בנושא: מוכנות חברת החשמל לחורף ונזקי הסופה.

יואל חסון: ישיב השר מטעם הממשלה.

יואל חסון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת רועי פולקמן – אינו נמצא; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

יואל חסון: שר האנרגיה העביר את תשובתו לשר המקשר מטעם הממשלה.

יואל חסון: היה דחוף לו, במקום לתת תשובות לציבור פה, היה דחוף לו לצאת ולסייע לכוחות החילוץ בסופה.

יואל חסון: כנראה יש לו איזה כישרון ייחודי לסייע שם.

סופה לנדבר: כן, במשך יומיים הוא נעלם, וגם עכשיו – נעלם.

סופה לנדבר: אבל זה כנראה מאוד טבעי לשר.

קריאות: – – –

סופה לנדבר: טוב, רבותי.

סופה לנדבר: לא ייתכן שבשנת 2015, אחרי 20 דקות של רוחות – לא סערה, לא שלג; רוח חזקה – אלפי משפחות, אלפי משפחות נשארו בלי חשמל.

יואל חסון: עשרות-אלפים, מה.

סופה לנדבר: עשרות-אלפי משפחות, אתה צודק.

סופה לנדבר: 200,000, אם להיות יותר צודקת.

סופה לנדבר: אני רוצה, רבותי, לבקש שמנכ"ל חברת חשמל יהיה כמה ימים, או יום אחד בסך הכול, בלי מים חמים, כמו שנשארו הילדים במשפחות האלה; אני רוצה שסמנכ"ל חברת חשמל יסתובב בבית עם נרות, כמו שהסתובבו אחרים.

סופה לנדבר: אני שואלת: במצב חירום – שביתה איטלקית?

סופה לנדבר: שביתה איטלקית?

סופה לנדבר: גם ברוסיה זה היה קורה?

סופה לנדבר: בקנדה?

סופה לנדבר: בצרפת?

סופה לנדבר: אתם יודעים מה היה יכול לקרות במדינות האלה?

סופה לנדבר: אם קורה דבר כזה, לא היינו נשארים בלי חשמל שם, המשפחות, ואם היו נשארים בלי חשמל יום אחד – האחראים היו נשארים בלי עבודה.

סופה לנדבר: אתם יודעים למה זה קרה?

סופה לנדבר: מפני שבמדינת ישראל אין אחריות אישית.

סופה לנדבר: הגיע הזמן שבכל מקום, בכל מקום תהיה אחריות אישית.

סופה לנדבר: שלא יספרו לנו כאן מה קורה במדינות אחרות.

סופה לנדבר: שם באמת יש סופות.

סופה לנדבר: מה זה שביתה איטלקית, רבותי?

סופה לנדבר: שביתה איטלקית של ועד?

סופה לנדבר: מה זה, עשרות-אלפי אנשים בני-ערובה של ועד העובדים של חברת החשמל?

סופה לנדבר: אדוני השר, ראש הממשלה, שר האנרגיה, חייבים לקחת אחריות.

סופה לנדבר: במקום "סופר-טנקר" – סופר-שלטר.

סופה לנדבר: חייבים שבחברת חשמל יהיה סדר, וזרם חדש לגמרי.

סופה לנדבר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת סופה לנדבר על דברייך החשובים.

יואל חסון: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

יואל חסון: גברתי, שלוש דקות ו-20 שניות, בזכות חברת הכנסת לנדבר.

מיכל רוזין: תודה, כבוד היושב-ראש, אף שאני חייבת לומר שאני לא מסכימה לדבריה.

מיכל רוזין: מובן שאף אחד מאתנו לא אוהב לשבת לבד בחושך.

מיכל רוזין: למרות המוצא שלי, או המוצא של סבא וסבתא שלי, גם אני לא אוהבת לשבת לבד בחושך.

מיכל רוזין: אבל 60,000 צרכנים – – –

יואל חסון: אולי תגידי מה המוצא, כי יש כאלה שלא כל כך קלטו את הבדיחה.

מיכל רוזין: בהתאם לבדיחה על הפולניות שאוהבות לשבת בחושך לבד, אז אני לא מעדיפה, ואם כבר לשבת בחושך, אז אני מעדיפה ביחד ולא לבד.

מיכל רוזין: ואני חושבת שאולי זה המסר העיקרי שלי לעניין חברת חשמל.

מיכל רוזין: זה נורא קל – ובוודאי ההנהלה קפצה ראשונה – להאשים את העובדים.

מיכל רוזין: נכון, העובדים היו בעיצומים לפני שהתחילו הסופה והסערה.

מיכל רוזין: מייד כשהם הבינו את גודל הבעיה הם הפסיקו את העיצומים, ועובדי חברת חשמל עובדים מבוקר ועד לילה, כולל לילה, כדי לחבר את הצרכנים, כמובן, לחשמל.

מיכל רוזין: היום, דרך אגב, נותקו עוד 15,000 אזרחים מחשמל.

מיכל רוזין: אבל לא ייתכן שחברת החשמל, הנהלת חברת החשמל, שבמשך שנים מביאה רפורמות שונות ולא מיישמת אף אחת מהן, ומבקר המדינה מטיל עליה את האחריות לאי-יישום הרפורמות, וכל מיני רפורמות, אפילו קטנות, של מענה חירום של 103 וכדומה, לא מיושמות – אז גם בזה נאשים את העובדים?

מיכל רוזין: נורא קל להאשים את העובדים.

מיכל רוזין: נורא קל להגיד שמכיוון שיש עבודה מאורגנת יש הפסקות חשמל; בגלל זה 60,000 אזרחים ואזרחיות מתנתקים מחשמל.

מיכל רוזין: האם זה לא אומר משהו על התשתיות?

מיכל רוזין: האם זה לא אומר משהו על הכישלון של החברה לנהל אותה?

מיכל רוזין: שלא נדבר על החובות העצומים של חברת החשמל.

מיכל רוזין: אני יודעת שהפתרון של המדינה הוא תמיד: בואו נפריט, בעיקר את ההולכה של החשמל, אבל בכלל: בואו נפריט.

מיכל רוזין: הרי עוד לא גמרנו לבכות על ייבוש שירותי הדואר – אנחנו רואים מה קורה עם הדואר, מתי הוא מגיע אלינו – והנה, מכות בנו התוצאות של ייבוש חברת החשמל.

מיכל רוזין: והתירוץ הזה להפרטה, שאם תהיה הפרטה נקבל שירות טוב יותר, אז לאמיתו של דבר מה שיקרה – ובזה התחלתי, אולי – שחלק מהאנשים ישבו לבד בחושך, מכיוון שאז זו לא תהיה מכת מדינה, זה לא יהיה משהו שכולנו אחראים לו, אלא מי שיהיה לו כסף ומי שישלם לחברה יותר אולי יקבל איכות שירות טובה יותר, לפי עומק הכיס שלו.

מיכל רוזין: אנחנו כבר מכירים את זה שגם בבריאות יש ביטוחים משלימים, שירותי פרימיום ועוד שלל שמות מכובסים לערוצים נפרדים לעניים ועשירים.

מיכל רוזין: אם זה מה שמתכננת לנו הממשלה באספקת החשמל, הרי אנחנו באמת נשב לבד בחושך.

מיכל רוזין: אני חושבת שהגיע הזמן שנפסיק באמת להאשים כל הזמן את העובדים.

מיכל רוזין: נבדוק עם ההנהלה מדוע הרפורמות שהיא שוב ושוב אינה מביאה לכנסת – אני רוצה להגיד לכם שבקדנציה הקודמת אני הובלתי, עם הקואליציה, אי-חידוש הרישיון לחברת החשמל, שכבר עשר שנים מדי שנה מחדשים לה את הרישיון בתנאי שהיא תביא רפורמה בשנה הקרובה, מה שלא קורה.

מיכל רוזין: ולצערי הרב, בהתגייסות הפוכה, יום לפני סוף השנה, הם הצליחו להעביר את ההחלטה.

מיכל רוזין: אם חברת החשמל הייתה יודעת שלא יחדשו לה את הרישיון ולא תהיה אספקת חשמל, הם היו מיישמים את הרפורמה למגיעים להחלטות, כן, גם עם ועד העובדים, וטוב שיש עבודה מאורגנת במדינת ישראל, ששומרת על העובדים.

מיכל רוזין: אני רוצה – – –

יואל חסון: נא לסיים.

מיכל רוזין: אני רוצה לסיים ולקרוא מכאן לשר שטייניץ ולחברי הממשלה: תפסיקו לסמא את עיני הציבור.

מיכל רוזין: תפסיקו להטיל את הדברים על ועד העובדים והעובדים.

מיכל רוזין: מגיעה לנו התייעלות; לא מגיע לנו, איך שמתחיל החורף, הסערה הראשונה, הגשם הראשון, הכול מתפרק פה.

מיכל רוזין: הגיע הזמן שתשקיעו בתשתיות במדינת ישראל, בתוך גבולות הקו הירוק.

מיכל רוזין: תשקיעו בנו.

מיכל רוזין: תקדשו את החיים עצמם אבל גם את איכות החיים.

מיכל רוזין: תודה.

יואל חסון: מה שמדהים בסיפור הזה זה באמת הפניית הזרקור כלפי העובדים.

יואל חסון: אני לא זוכר מתי הפכו את השביתה ללא חוקית במדינת ישראל, והמדהים עוד יותר הוא שהנהלת החברה גילתה רק במהלך – בעיצומו של הכשל המוחלט של אספקת החשמל גילתה הנהלת החברה שהעובדים לא מבצעים את עבודתם אלא נמצאים למעשה בשביתה איטלקית, והפנו את הלחץ אל העובדים.

יואל חסון: לעובדים במדינת ישראל יש זכות התאגדות, יש זכות להיאבק, יש להם זכות השביתה, והאחריות המלאה לכל מה שקורה כאן היום במשק החשמל היא על חברת החשמל, על הרשות המפקחת, ובסוף על הממשלה, ועוד נשמע גם, כמובן, את עמדת השר.

יואל חסון: חבר הכנסת זחאלקה, עשיתי לך קצת הקדמה כמו שאתה רואה, אז אני בטוח שמשם אתה רק תמריא.

אוסאמה סעדי: – – –

יואל חסון: לגמרי.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, עומדות לרשותך שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני פעם חשבתי שבמחזה – רבותי חברי הכנסת, כמובן – אני פעם חשבתי שבמערכון של "זהו זה" הגזימו קצת כאשר הכריזו על מצב חירום לאחר שתי טיפות של מים, והם אמרו: "אני ראיתי במו-עיני גשם יורד", ואז הם מתווכחים, להכריז מה לעשות במצב החמור שנוצר, ואיך אפשר לעבור את טיפות הגשם בשלום, ומה צריך לעשות.

ג'מאל זחאלקה: מסתבר שזה ככה; יורדות שתי טיפות מים בארץ, קצת גשם, והכול – דברים קורסים: מערכת החשמל קורסת, מערכת הניקוז קורסת, הכבישים נחסמים, אנשים לא הולכים לעבודה.

ג'מאל זחאלקה: וכל שנה זה קורה.

ג'מאל זחאלקה: המקומות המועדים לפורענות בארץ ידועים; איפה יש הצפות שסוגרות רחובות שלמים – ידוע; עניין של בעיות בחשמל גם ידוע; הכול ידוע.

ג'מאל זחאלקה: הכול ידוע מראש.

ג'מאל זחאלקה: לא דברים – לא צריכים מחקרים.

ג'מאל זחאלקה: מספיק לפתוח את העיתונים של השנה שעברה ושל השנה שלפניה, לתת את זה לסטאז'ר באיזה משרד, והוא יביא לך את כל הסקירה ואת המקומות שצריך לטפל בהם.

ג'מאל זחאלקה: ויודעים איך לטפל.

ג'מאל זחאלקה: אני לא אומר – לפעמים יש סופות חריגות, יש לפעמים גשם, כמויות גדולות מאוד, פעם ב-20 שנה, והצפות, ויש בעיות אתן.

ג'מאל זחאלקה: אני מקבל אפילו את זה, מה שאמרו בזמנם המהנדסים של "נתיבי איילון" – אנחנו לא נערכנו לזה במכוון, כי היה צריך לעשות תשתיות יותר גדולות לדבר שקורה פעם ב-30 שנה.

ג'מאל זחאלקה: אז שייסגרו הרחובות פעם ב-30 שנה למשך שש שעות – לא נורא.

ג'מאל זחאלקה: אבל כשזה קורה במצב של עונה שחונה, כשאין הרבה גשם, אין מצב חריג במיוחד, במצבים רגילים – לא נערכים למצבים רגילים, לא למצבים חריגים, ריבונו של עולם.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו רואים שזה פוגע בעיקר, מבחינת התשתיות, איפה שיש בעיות.

ג'מאל זחאלקה: אני זוכר באום-אלפחם – נזק של 17 מיליון שקל.

ג'מאל זחאלקה: 17 מיליון שקל לאחר סופה.

ג'מאל זחאלקה: בפרדס-חנה הסמוכה לא נגרם נזק בגרוש.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: התשתיות רעועות.

ג'מאל זחאלקה: יש מצב קשה, כבישים נסחפו, מערכת הביוב קרסה, והיה צריך להשקיע הרבה כסף – – –

אוסאמה סעדי: הבחור מעראבה נהרג בתאונת עבודה בפרדס-חנה – – –

ג'מאל זחאלקה: אז יש.

ג'מאל זחאלקה: מה שאני אומר, תמיד ככה זה.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, זו תופעה בין-לאומית; אני רואה שיש רעידת אדמה 7.5 בסולם ריכטר בסן-פרנסיסקו – מתים שלושה אנשים; 7.5 – בכלכותה, בבנגלדש מתים 6,000 אנשים.

ג'מאל זחאלקה: כי מצב התשתיות – מזג האוויר – לא שווה לכולם; מי שביתו חזק והכביש שלו מסודר ויש מערכת ניקוז מסודרת – הוא כמעט לא מרגיש.

ג'מאל זחאלקה: ומי שהדרך שלו היא דרך עפר והוא חי ביישוב לא מוכר בנגב, החיים שלו נהרסים בזמן הזה.

ג'מאל זחאלקה: אז יש תשתיות שיש לטפל בהן.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש – –

יואל חסון: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: – – אני רק רוצה לסיים בדבר אחד:

ג'מאל זחאלקה: אני הבאתי הצעה שכל שנה – יכול להיות שאתה מכיר אותה, כל שנה אני מגיש אותה, וזה הקמת קרן לנזקי טבע בארץ.

ג'מאל זחאלקה: אני מזהיר שבמצבים חריגים של שיטפונות גדולים, של רעידות אדמה – אין פיצוי לאזרחים.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה לא חייבת לפצות.

ג'מאל זחאלקה: העניין הזה לא מוסדר בכלל.

ג'מאל זחאלקה: לכן צריך מהיום להקים קרן כזאת, כדי שיהיה אפשר לסייע למצבים קשים.

ג'מאל זחאלקה: באום-אלפחם, דרך אגב, הייתה החלטה חריגה של ממשלת אולמרט, לתת 17 מיליון.

ג'מאל זחאלקה: אבל הוא יכול לא לקבל את ההחלטה.

ג'מאל זחאלקה: שום דבר לא חייב אותו על-פי חוק.

ג'מאל זחאלקה: רק המנכ"ל שלו, אני לא זוכר את השם שלו – – –

יואל חסון: יצחקי?

ג'מאל זחאלקה: לא לא, השני.

ג'מאל זחאלקה: יצחקי היה חבר כנסת.

ג'מאל זחאלקה: לא חשוב.

יואל חסון: אילן כהן.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות.

ג'מאל זחאלקה: טיפלו בזה באופן מסודר, ונעשו בדיקה והערכה ושולם הסכום לתיקון התשתיות באום-אלפחם.

ג'מאל זחאלקה: אבל מי ייתן – אם יהיה בעשרה יישובים דבר כזה, אם יהיה ב-20, יהיה ב-100 יישובים, אז מי יפתור את הבעיה הזאת?

ג'מאל זחאלקה: לכן צריך מהיום להקים קרן כזאת, לפיצוי, וכמובן לדאוג לתשתיות – למנוע את האסון, למנוע את הנזק לאזרחים והנזק לעבודה.

ג'מאל זחאלקה: ההשקעה במניעה היא עשירית מההשקעה בתיקון – –

יואל חסון: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – ואת זה צריך ללמוד.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת זחאלקה.

יואל חסון: כרגע השר יריב לוין יכול להשיב בשם הממשלה, השר המקשר.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, אתה יודע, אדוני היושב-ראש, כל שבוע מנסים לאתגר אותי, כל פעם אני אומר: טוב, יש גבול למכסת התפקידים שאני יכול למלא בעת ובעונה אחת מעל הדוכן הזה, אבל היום אני חושש שאני בדרך לקבוע – – –

יואל חסון: לשבור את השיא.

יריב לוין: לשבור את השיא.

יריב לוין: כן.

יואל חסון: אתה רב-תחומי, אדוני השר.

יריב לוין: יש לי, יש לי פה – – –

יואל חסון: אתה צריך להבין בהמון נושאים.

יריב לוין: אני כבר מזהיר שיש לי פה עוד גם לענות בשם משרד החוץ, ויש לי פה עוד כל מיני.

יריב לוין: בשם ביטחון הפנים כבר עניתי, ובשם ראש הממשלה גם, ועכשיו – – –

קריאה: – – –

יריב לוין: כן.

יריב לוין: ועכשיו – – –

ג'מאל זחאלקה: אפשר – – –

יריב לוין: ועכשיו אני עומד בפני – כן.

ג'מאל זחאלקה: – – – את כל המאמצים האפשריים לפתור את הבעיה, ותראה.

ג'מאל זחאלקה: תגיד: אנחנו עושים את כל המאמצים האפשריים לפתור את הבעיה.

יריב לוין: כן.

ג'מאל זחאלקה: ויש לך כל מיני – – – ניתן לך אותם.

ג'מאל זחאלקה: אתה יכול להשיב על כל דיון.

יריב לוין: – – –

יואל חסון: אני מציע, אדוני השר, אם תרשה לי, לכנות אותך בשם תואר חדש: אני מציע שנגדיר אותך מהיום והלאה רב-שר.

יואל חסון: רב-שר.

יריב לוין: אני אבקש את אישור השר ליצמן, כי לפחות לגבי החלק הראשון נדמה לי – –

קריאה: – – –

יריב לוין: – – שאנחנו צריכים הסמכה.

יריב לוין: אדם בר-סמכא שיוכל לאשר לנו את העניין.

יריב לוין: אבל בכל מקרה, אני אנסה להתמודד עכשיו עם אתגר חדש, והוא להשיב בשמו של שר האנרגיה, שר התשתיות – – –

יעקב מרגי: – – –

יריב לוין: אני אומר לך את האמת, חבר הכנסת מרגי: יש אמיצים ממני.

יריב לוין: אני לא יודע אם זה מבחן האומץ האולטימטיבי – – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: כן, אני לא בא ללמד זכות.

יריב לוין: אני כבר אומר כאן, אני אקריא את התשובה שקיבלתי ממנו, משום שאני באמת לא בקי בפרטי הדברים מעבר לכך, ואני יכול לומר שהשר שטייניץ ביקש לצאת לראות כיצד הדברים מטופלים בשטח, ולכן ביקש ממני לומר את הדברים בשמו.

יריב לוין: ולהלן תשובתו – – –

סופה לנדבר: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת לנדבר, יש אירוע שהוא לא פשוט.

יריב לוין: אם השר לא יוצא לשטח, אומרים, למה הוא לא בשטח; כשהוא יוצא לשטח, אומרים מה הוא עושה בשטח.

יריב לוין: אני חושב שאם השר החליט שנכון שהוא יימצא עכשיו בשטח ויראה את הדברים מקרוב, צריך לכבד את זה ולהעריך את זה.

יריב לוין: את היית שרה בממשלה הרבה שנים ואת יודעת שלפעמים נוכחות השר בשטח גם נדרשת וגם מועילה.

סופה לנדבר: אני הייתי בשטח, אבל יומיים לא היה חשמל – – –

יריב לוין: זה לא נכון.

יריב לוין: זה כמובן לא נכון, אבל אני באמת מציע שנשאיר לשר שטייניץ את היכולת לנהל את ענייני משרדו ואת לוח-הזמנים האישי שלו כפי שהוא חושב שנכון לעשות את זה.

יריב לוין: להלן תשובתו: מדובר, ראשית, באירוע חמור מאוד מבחינת היקפו, אולי החמור ביותר בהיבט הזה בתולדות מדינת ישראל.

יריב לוין: מבחינת הקשיים והסבל שנגרם לאזרחים, אין בכלל ויכוח שאסור שאירוע כזה יחזור על עצמו.

יריב לוין: כדי לחדד את חומרת העניין, אני מבקש להביא את הנתונים כפי שאני קיבלתי אותם: בשיאו של האירוע, כ-250,000 בתים היו מנותקים מחשמל.

יריב לוין: לשם השוואה, זה מספר גדול פי-ארבעה ממספר הבתים שהיו מנותקים מחשמל בעת סערת השלג בירושלים.

יריב לוין: מאות קווי מתח גבוה נותקו, מאות תקלות במתח נמוך.

יריב לוין: ביישובים מסוימים המערכת קרסה לחלוטין.

יריב לוין: מה שנראה אולי במבט ראשון פשוט לתיקון היה מורכב ביותר, לאור העובדה שנדרש שירות במקביל במאות מוקדים בעת ובעונה אחת.

יריב לוין: יש תחושה, ואי-אפשר להתעלם ממנה, של הציבור, שלא נעשה כל מה שנדרש, והדבר הזה כמובן נובע ממציאות יחסי עבודה שאנחנו מכירים אותה – – –

מיכל רוזין: השר לוין, אני רוצה באמת לקבול על זה.

מיכל רוזין: אני מודה לך על שאתה עומד ועונה לנו, אבל השר שטייניץ היה פה – –

יעקב מרגי: – – –

מיכל רוזין: – – והוא לא יבוא ויענה לנו – סליחה, עם כל הכבוד, הוא התראיין בתקשורת, הוא לא דיבר בכזה נועם, הוא בטח לא הפיל את זה על יחסי עבודה.

מיכל רוזין: הוא דיבר על הנהלת חברת החשמל, שצריך לבדוק אותה ומדוע הדברים הם ככה.

מיכל רוזין: הוא אמר דברים הרבה יותר חריפים, ופה זה נשמע כאילו הכול בסדר, נעשה בדיקה.

מיכל רוזין: באמת – – –

יריב לוין: חברת הכנסת רוזין, קודם כול, בהכירך את השר שטייניץ, הוא איננו – – –

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת רוזין, אני רוצה לומר לך משהו.

יריב לוין: את יודעת, בהכירך את השר שטייניץ, הוא איננו מאלה שמוסרים תשובות קצרות.

יריב לוין: אז תאמיני לי, אני רק בהתחלת התשובה.

יריב לוין: בואי נראה מה יהיה בסוף.

יריב לוין: כשנגיע לסוף, נדע.

יריב לוין: אני לא מציע – – –

יעקב מרגי: אתה הולך לקרוא את התשובה שלו, ואני שמחתי שאתה משיב – – –

יריב לוין: אבל כנראה הוא ראה את הנולד.

יריב לוין: התשובה היא לא מאוד ארוכה, אז לא צריך – אנחנו איפשהו באמצע.

יריב לוין: לאחר פנייה של הנהלת חברת החשמל לבית-המשפט – אומר השר שטייניץ – הוא קרא לעובדי החברה לעשות כל מאמץ כדי לתקן במהירות את התקלות, לחבר את הבתים המנותקים.

יריב לוין: הוא הדגיש בפניהם שאסור שמחלוקות כלשהן תגרומנה לשיבוש באספקת שירות כל כך חיוני לאזרחים.

יריב לוין: לאורך כל האירוע היה השר בקשר שוטף עם ראשי רשויות ועם הנהלת חברת החשמל, וגם אתמול התקיימה הערכת מצב במטה החברה.

מיכל רוזין: והיום יש חדשים – – –

יריב לוין: כבר ביום שני הוא הודיע כי עם סיומו של האירוע הוא יקים מייד ועדת בדיקה על מנת לבחון את ההתנהלות שקדמה לו מכל ההיבטים, וכן לצורך הפקת לקחים לעתיד.

יריב לוין: אתמול חזר השר והדגיש שלא יסתפק בבדיקה פנימית של חברת החשמל, אלא הוועדה שהוא יקים תהיה ועדה חיצונית, בראשות מנכ"ל המשרד, ותכלול את הנציגים המקצועיים הרלוונטיים – –

מיכל רוזין: גם כשהוא לא נואם התשובה שלו ארוכה.

יריב לוין: – – על מנת שהיא תגיש את המסקנות וההמלצות בהקדם האפשרי.

יריב לוין: כמו כן הודיע השר – ואני אומר שוב את הדברים בשמו – שהוא רואה צורך לייצר הסדר חקיקתי שייתן מענה לשיבושים בשירותים חיוניים במקרים כגון המקרים האלה.

יריב לוין: חשוב לציין שלאחר התערבות הנהלת חברת החשמל ובית-המשפט, עובדי החברה פעלו במתכונת חירום.

יריב לוין: השר מדגיש שהוא בטוח שגם הם מבינים שהם שגו, וזאת בניגוד לאופן שבו הם נוהגים בדרך כלל – ועל זה אני גם יכול להעיד.

יריב לוין: מדובר בעובדים מסורים באמת המבצעים עבודה קשה, לא אחת גם מסוכנת, בתנאי מזג אוויר קשים, ביום, בלילה, בכל זמן, ומסייעים ונכונים תמיד לפעול במצבי חירום ובכל אירוע אחר, לרבות אירועים ביטחוניים, שגם בהם נדרשה הפעילות שלהם במקומות שלא תמיד היו הבטוחים ביותר.

יריב לוין: אני מבקש להדגיש שבעקבות החורף הקשה של דצמבר 2013 בוצע תחקיר יסודי במשרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים וכן בחברת החשמל לצורך הפקת לקחים.

יריב לוין: שופרו הליכים שונים, בכללם הליכי סיוע בין גורמי הביטחון לחברת החשמל, סיוע פנימי בין היחידות בחברה, קשר עם הקהילה, מתן התייחסות מיוחדת למוסדות – –

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: – – שבהם מתגוררות אוכלוסיות נזקקות – –

נורית קורן: מיכל, יש לך תלונות עכשיו.

יריב לוין: חברת הכנסת רוזין.

יריב לוין: – – קידום אמצעים לאזורים הפגועים ועוד.

יריב לוין: כל אלו, כפי שברור לגמרי, לא מספיקים, ובכוונת השר להמשיך לקדם יחד עם משרד האוצר, אגף התקציבים ורשות החברות רפורמה ששוב, אני אומר, בראיית השר היא הכרחית בחברת החשמל, שתקועה, כידוע, מה לעשות, כבר 20 שנה, על-פני הרבה מאוד ממשלות.

מיכל רוזין: גם בזה השמאל אשם?

מיכל רוזין: לא, שאני אבין.

מיכל רוזין: ממשלת השמאל אשמה שזה תקוע בחברת החשמל?

מיכל רוזין: גם בזה אתם מאשימים אותנו – – –

יריב לוין: אני יודע.

יריב לוין: ב-20 השנה האלה היו אפילו שרים ממרצ, מי היה מאמין, פעם.

מיכל רוזין: לפני 20 שנה.

מיכל רוזין: אז מה?

יריב לוין: נכון.

יריב לוין: ומאז הרפורמה תקועה.

מיכל רוזין: ולמה אתם לא מקדמים?

מיכל רוזין: אתם הממשלה.

מיכל רוזין: אותו ראש ממשלה שבע שנים, למה אין רפורמה בחברת החשמל?

יריב לוין: חברת הכנסת רוזין, כל פעם שאנחנו רוצים לקדם רפורמה ולעשות איזה מהלך של רפורמה או הפרטה, אתם מתנגדים – –

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: – – אז מה את רוצה?

יריב לוין: את מוכנה להתחייב לתמוך?

יריב לוין: בואו נתחיל, רגע.

יריב לוין: בואו נתחיל לצבור כוחות.

יריב לוין: את מוכנה להתחייב לתמוך ברפורמה שיביא השר שטייניץ בחברת חשמל?

מיכל רוזין: מקבלים פה כל היום בכנסת החלטות ברוב מוחלט.

מיכל רוזין: למה אתה צריך אותי?

יריב לוין: הבנתי.

יריב לוין: חברת הכנסת רוזין, כשתתחייבי לתמוך וכשתגידי שאת תומכת, תוכלי לשאול למה זה לא קורה.

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: את יודעת, זה באמת היגיון שאפילו באופוזיציה קשה להבין אותו.

יריב לוין: אתה לא רוצה שהדבר יקרה, אבל אתה תוהה למה הוא לא קורה.

יריב לוין: אתה לא רוצה לתמוך במהלך – –

מיכל רוזין: אני מאוד רוצה – – –

יריב לוין: – – אבל אתה שואל למה לא עושים את המהלך.

יריב לוין: נו, באמת.

מיכל רוזין: לא, לא, לא.

מיכל רוזין: אני תומכת ברפורמה, רק השאלה איזה – – –

יריב לוין: חברת הכנסת רוזין – – –

מיכל רוזין: – – – תמשיך להאשים את השמאל.

יריב לוין: חברת הכנסת רוזין, איזו רפורמה?

יריב לוין: אולי תציעי?

יריב לוין: למה לא הצעת רפורמה?

יריב לוין: הרי את יודעת, זה הרי לא – – –

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת רוזין, הרי זה לא רציני.

יריב לוין: יש לי חדשות בשבילך – –

מיכל רוזין: אתה לא רציני – – –

יריב לוין: – – אנחנו כולנו חיים פה.

יריב לוין: את יודעת, עכשיו אני כבר מתחיל להבין גם את העמדות המדיניות שלך.

יריב לוין: אם את לא מבינה איך הרפורמה הזאת תקועה, איך תביני למה אין משא-ומתן עם אבו מאזן?

יריב לוין: איך?

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: תסתכלי על המציאות, חברת הכנסת רוזין.

יריב לוין: מציאות.

מיכל רוזין: – – – לא מנהלת את המדינה – – –

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, אם מותר לי, אני רוצה אולי לנצל את הבמה הזאת לעשות היכרות: מציאות – חברת הכנסת רוזין.

יריב לוין: חברת הכנסת רוזין, תכירי, המציאות.

יריב לוין: וכאשר תכירי אותה קצת יותר מקרוב, חלק מקריאות הביניים תהיינה מיותרות.

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: יהיו לך תשובות, תאמיני לי, להמון דברים.

יריב לוין: את יודעת, יכול להיות שכשפוגשים את המציאות, בסוף מגיעים לצד הזה של האולם.

יריב לוין: יש תנועה כזאת.

יריב לוין: רבותי, אני, ברשותך, אמשיך.

חיים ילין: תקשיב, היא לא יודעת מה זה חיסכון אנרגטי היום, היא מוציאה הכול.

יריב לוין: לא, אני אגיד לך את האמת, אני לא יודע איך לדבר בלי קריאות ביניים.

יריב לוין: כשיש שקט אני חסר אונים – –

נורית קורן: שקט מדי.

יריב לוין: – – אני לא יודע מה עושים.

נורית קורן: זו הפריבילגיה של השעה הזאת, שיש מעט אנשים.

חיים ילין: – – – "הפועל תל-אביב", יכול להיות שהם מנצחים – – –

יריב לוין: אנחנו לא בישיבת אבל עכשיו, חבר הכנסת ילין, במצב הנוכחי הקשה, אבל יהיו ימים יותר טובים בעניין הזה; זה – אני בטוח.

יואל חסון: אני לא יודע אם עדיף ישיבת אבל או לשבת בחושך.

יריב לוין: במקרה שאתה רואה את המשחקים האחרונים, החושך הוא גם שם, היינו הך.

יריב לוין: אבל, רבותי, ברצינות עכשיו, כי העניין הוא באמת רציני.

יריב לוין: אני חושב שראוי להדגיש שמשרד התשתיות החל בהקמתה של רשות חשמל חדשה, חזקה ואפקטיבית, ותהליך החקיקה לגביה צפוי להסתיים בקרוב.

יריב לוין: עם הקמתה של הרשות ניתן יהיה לקדם באופן יעיל ומהיר יותר את הרפורמה בחברת החשמל ולעצור את השיתוק הקיים במשק החשמל במשך שנים.

יריב לוין: ככלל, אין אף מערכת חשמל בעולם שבנויה על כך שלא תקרינה בה תקלות עקב פגעי מזג אוויר.

יריב לוין: ההשקעות במערכת החשמל מספקות מידה מסוימת ומוגבלת של חסינות מפני פגעי מזג האוויר, והמוכנות לתיקון התקלות בעת קרותן, יחד עם היערכות מתאימה, ממזערת את היקפן ואת משכן.

יריב לוין: לסיכום, אין ספק שחברת החשמל וכל המערכת עצמה זקוקות, כפי שרואה את זה השר, לרפורמה יסודית, שתוביל גם לחיזוק מערכת ההולכה והחלוקה, כדי שאפשר יהיה לעמוד בצורה יותר טובה מול פגעי הטבע ואירועים ביטחוניים, כפי שבהחלט נדרש, ולשפר את השירות והמוכנות לעתיד.

יריב לוין: אני בהחלט רוצה לקוות מכאן שהמאמצים שעושה השר, יחד עם העובדים, לתקן את כל התקלות שעודן קיימות יעלו יפה, וכמה שיותר מהר, ונוכל להידרש שוב לנושא הרפורמה בחברת החשמל לא תחת מעטה עלטה בבתים של אזרחים – דבר שהוא, מיותר לציין, בלתי נסבל.

יריב לוין: תודה.

נורית קורן: אדוני השר, מה אתה מציע?

יריב לוין: אני מוכן לכל בקשה שירצו.

נורית קורן: המציעים, מה אתם מבקשים?

יוסף ג'בארין: כבוד השר, אני מניח שהמציעים מבקשים שזה יעבור לוועדת כלכלה – נכון, מיכל?

נורית קורן: הבעת דעה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין, דקה אחת.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, הצעה – רק שהשר עסוק.

יוסף ג'בארין: ההצעה של המציעים היא שזה יעבור לוועדת הכלכלה.

יוסף ג'בארין: אני מניח שאין לך התנגדות.

יוסף ג'בארין: אני רק רוצה להדגיש, שאומנם תוארה לנו המציאות שהייתה, אבל לא שמענו שום המלצה.

יוסף ג'בארין: לכן אני מניח שהשאלה היותר-קונקרטית שהתושבים והאזרחים שואלים היא איך אנחנו מבטיחים שנגיע למצב הזה שעוד שנה עם תחילת החורף, או אולי השנה כשהחורף רק יתעצם, אנחנו לא נגיע למצב דומה.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני חושב שיש כאן קריאה מאוד ברורה להקמת ועדת חקירה, גם אם היא פנימית, גם אם היא ציבורית – אני לא מדבר על ועדת חקירה ממלכתית – שפשוט תבדוק מה קרה ותסיק את המסקנות, כדי שחברת חשמל והאחראים במשרד הכלכלה יישמו את אותן המלצות וכדי שנבטיח שלא נהיה במצב דומה בעוד תקופה קצרה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שהבית שלי אישית היה מנותק מחשמל יותר מ-30 שעות.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע אם הבית של כבוד השר גם היה ככה, אבל מי שסבל באמת יכול היה להרגיש את הקושי של האזרחים, ויש כאלה שסבלו עוד הרבה יותר שעות.

יוסף ג'בארין: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני רק יכולה להגיד שאנחנו נמצאים עכשיו במצב שהחורף יתעצם עוד יותר, והרצליה ורעננה, לפי מה שאני רואה, מוצפות, אז אנחנו כנראה הולכים לעמוד בפני חורף קשה.

נורית קורן: גם קראתי עכשיו ב-ynet שהשר הקים ועדת חקירה.

קריאה: ועדת בדיקה.

נורית קורן: בדיקה.

חיים ילין: טבריה זקוקה לגשם והמרכז לא רוצה.

מיכל רוזין: עוד פעם המרכז – – –

חיים ילין: עוד פעם המרכז – – –

נורית קורן: חברי הכנסת המציעים, מה אתם רוצים?

מיכל רוזין: ועדת הכלכלה.

נורית קורן: ועדת הכלכלה.

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: אנחנו נעבור להצבעה.

נורית קורן: מי שבעד – בעד העברה לוועדת הכלכלה, ומי שנגד – לא להעביר.

נורית קורן: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

נורית קורן: התוצאות הן: בעד – 15, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: הנושא יועבר לוועדת הכלכלה.

נורית קורן: רצח נשים על-ידי בני-זוגן

נורית קורן: אנחנו עוברים לנושא הבא – אנחנו מקדימים נושא – רצח נשים על-ידי בני-זוגן, הצעות לסדר-היום שמספרן 1345, 1351, 1356, 1362 ו-1388.

נורית קורן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כול, תודה לחברי שהסכימו לסייע ולהתחלף.

איילת נחמיאס ורבין: זו הוכחה שבכל זאת יש קולגיאליות פה בבניין, דבר שהרבה פעמים נסתר מעין.

איילת נחמיאס ורבין: אבל באמת, אני מניחה שרבות ורבים מאתנו היו נסערים כשבשבת האחרונה נרצחה אישה נוספת בידי בן-זוגה.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש, מארין חאג' יחיא ז"ל, ויקטוריה שטיינגרברט ז"ל, רחל אמזלג ז"ל, אלמונית מאשדוד ז"ל, אירנה בונגרט ז"ל, אלמונית מבת-ים ז"ל, סלמלק טסרה ז"ל, אזרחית זרה ז"ל, גוניה מטיקו ז"ל, ראדה נאג'ם ז"ל, בהייה מנאע ז"ל, תסנים אבו קווידר ז"ל, אלמונית מאריאל ז"ל, אריתריאית ז"ל, אלמונית ממג'ד-אלכרום ז"ל, אירנה איוונוב ז"ל, ראיסה וטניק ז"ל, אלמונית מלוד ז"ל, דפנה בר ציון ז"ל, אביטל רוקח ז"ל, ליליאן מסעוד ז"ל, רים מוסלמי ז"ל, בוסיינה אבו גאנם ז"ל, אלמונית מאשקלון ז"ל, אלמונית מדיר-אל-אסד ז"ל, אלמונית ממע'אר ז"ל, אלמונית מקריית-גת ז"ל.

איילת נחמיאס ורבין: 27 הנשים שהקראתי את שמותיהן עכשיו – 2014–2015.

איילת נחמיאס ורבין: אילו יכולתי, הייתי קוראת היום את שמותיהן של כל הנשים אשר נרצחו בידי בני-זוגן או מי מבני משפחתן.

איילת נחמיאס ורבין: השנה, עד חודש יוני נרצחה רק אישה אחת.

איילת נחמיאס ורבין: רבים נשמו לרווחה, למעט אותן נשים שידעו ששעון החול שלהן כבר מתקתק.

איילת נחמיאס ורבין: חזק.

איילת נחמיאס ורבין: חול הוא שקט, עד שהוא נתקל ברצפת השעון של נשים שקיבלו בהפתעה סכין בבטנן, מכות על ראשן, אבן, או הוצתו, הושלכו.

איילת נחמיאס ורבין: רבות מהן הושלכו למות בשקט שקורע את השמים.

איילת נחמיאס ורבין: רובן התלוננו במשטרה, לעתים יותר מפעם אחת.

איילת נחמיאס ורבין: והמערכת מגיעה לכנסת מדי שנה, על-פי רוב לוועדה לקידום מעמד האישה, גם כבר לחברתי עאידה תומא סלימאן, ומסבירה.

איילת נחמיאס ורבין: מה בדיוק יש להסביר כאן?

איילת נחמיאס ורבין: יש כשל אמיתי במערכת.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, כמו באירועי טרור, אנחנו לא שומעות על הטרגדיות שהצליחו למנוע, זה נכון.

איילת נחמיאס ורבין: ועדיין בישראל יש נשים, אלפי נשים, שחיות במציאות של אלימות סמויה; בשפה המקצועית קוראים לזה – תאמינו או לא – אלימות פרוורטית.

איילת נחמיאס ורבין: הייתה לו אובססיה אלי; חשבתי שזה פשוט מבטא את האהבה שלו אלי; הוא ידע היכן אני נמצאת בכל דקה משעות היממה; לא יכולתי ללכת לשום מקום בלי שהוא ידע; אני לא הבנתי מה זאת אלימות סמויה עד הטרגדיה; כשהוא אושפז להסתכלות, אף אחד לא חשב אחרי זה להזהיר אותי מפני מצבו הרגשי – ש"לא היה לו מה להפסיד", כך הם כתבו, ולא אמרו לי שאדם שאין לו מה להפסיד, גם את חייו הוא לא יפחד להפסיד.

איילת נחמיאס ורבין: הדוברת היא לילך שם טוב.

איילת נחמיאס ורבין: חמש שנים וחצי עברו מאז היום הארור שבו טבח בעלה לשעבר ואבי ילדיה – שלא אומר את שמו, כי לא אתן שהחלל במליאה יספוג את צחנת האלימות שלו – את ילדיהם, עומר, לנצח בן עשר, רוני, לנצח בת שמונה, ואור, לנצח בן חמש.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא רצח את גופה, אבל הוא פירק את נשמתה; הוא ריסק את חייה.

איילת נחמיאס ורבין: אין הורה כאן במליאה שאינו מבין שהעובדה שהאלימות הפיזית לא הופנתה נגדה היא חסרת משמעות לחלוטין.

איילת נחמיאס ורבין: "אם לא תבואי לקחת את הילדים, תצטערי על כך", הוא כתב לה בסמ"ס זמן קצר לפני הטבח.

איילת נחמיאס ורבין: אז הוציאו צו הגנה, שיתרחק ממנה, אבל לא מהילדים, אף שהרשויות הבינו שאין לו מה להפסיד.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים, אפילו שזה נושא מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אני כבר מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: יש חוקים בישראל, יש מקלטים, יש שוטרים, ושוטרים מצוינים, אבל השאלה היא אם יש אוזניים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חייבים להבין שהמערכות חייבות להסתנכרן, וכן – לעתים אפילו להסתכן בהפרת חיסיון ולוודא שכולם מוגנים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה ל"נעמת", במיוחד לחברתי גליה וולך ולחברותי יושבות-הראש המרחביות, ולארגון ויצו, אשר מגויסים כל השנה למניעת אלימות במשפחה.

איילת נחמיאס ורבין: בשמן של אלה שדמן מתחת האדמה, בשמן של אלה שהמוות זוחל בכיוונן – הצילו.

נורית קורן: איילת, הנושא מאוד חשוב.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, תודה רבה לחברתי איילת נחמיאס ורבין על העלאת הנושא החשוב, וכמובן על הנאום המרגש שלך.

מירב בן ארי: הרצח בנתניה בתחילת השבוע, המזעזע בו לדעתי, האסון הוא, שלפני חמש שנים זה קרה באותה משפחה.

מירב בן ארי: אחיות שנרצחו באותה דרך.

מירב בן ארי: קצת מבחינת מספרים, אפילו שאיילת נגעה גם בשמות.

מירב בן ארי: בעשר השנים האחרונות נרצחו 196 נשים.

מירב בן ארי: בשנת 2014 כל יום – כל יום – נפתחים 72 תיקים בגין אלימות במשפחה.

מירב בן ארי: הרשויות טיפלו בקרוב ל-7,000 נשים שהעזו להתלונן.

מירב בן ארי: אבל אם מסתכלים על תיקי האלימות, אנחנו מגיעים לקרוב ל-20,000 תיקי אלימות, ואני לא מדברת על אותן מאות-אלפים שבכלל לא מעזות להתלונן.

מירב בן ארי: לפני כחודש ערכתי סיור במקלט לנשים מוכות בחיפה.

מירב בן ארי: גיליתי שם נשים נפלאות, נשים מיוחדות, נשים שעברו התעללות וטראומה קשה, ולמרות הכול לא מוותרות, ולמרות הכול רוצות להשתחרר מהמעגל שאליו נקלעו.

מירב בן ארי: אבל מי שהכי שבו את עיני אלו הילדים; הילדים שבניגוד לרצונם ובניגוד לדעתם, נכפה עליהם המצב הזה.

מירב בן ארי: נכפה עליהם לגור בבית עם עוד הרבה נשים וילדים אחרים, שכולם סובלים מאותה תופעה.

מירב בן ארי: יצאתי מהמקלט בתחושות מאוד קשות, אבל בעיקר בהרגשה שמשהו לא עובד במערכת, ואנחנו נכשלים כל שנה ושנה.

מירב בן ארי: אני יודעת שהייתה ועדה בין-משרדית, ואני יודעת שהמשרד לביטחון פנים מנסה – – –

עליזה לביא: יש, לא הייתה.

עליזה לביא: זו יוזמה שלנו.

מירב בן ארי: כן כן, שמעתי שהתחילה בכנסת הקודמת ושהיא עדיין – כן, זה הזמן גם לכנס אותה.

מירב בן ארי: אבל אני חושבת – הדבר המרכזי בעיני בכל הסיפור הזה, ובכל הקושי הרב, זה שהכנסת תיתן פתרון לילדים.

מירב בן ארי: כי הילדים האלה לא התכוונו להיות שם, והנה, הם נקלעו לסיטואציה קשה.

מירב בן ארי: אני רוצה גם לפנות מהמקום הזה לכל הנשים שחוששות להתלונן וחוששות לעזוב וללכת למקלט.

מירב בן ארי: הייתי שם, ראיתי את המקלט.

מירב בן ארי: מדינת ישראל באמת מנסה לתת לכן פתרון – תיקחו אותו, תאזרו אומץ ותעזבו את הבית, והמדינה תנסה להקל עליכן.

מירב בן ארי: אני מסיימת, אל תדאגי, אני רואה את זה.

מירב בן ארי: אסור לנו לשכוח שבכל מקרה כזה של רצח אישה בידי בן-זוגה נותרים ילדים יתומים ופגועים, שלא בקלות יהיה אפשר לשקם את הריסות חייהם.

מירב בן ארי: והדבר האחרון שראיתי, ואתו אני אסיים, שהוא הכי מזעזע בעיני: כשהגעתי למקלט ראיתי בחורה צעירה, בת 20, וביקשתי ממנה שתספר לי את הסיפור.

מירב בן ארי: אז היא אמרה לי: מירב, אני רק אגיד לך שהייתי פה עם אימא שלי, באותו מקלט, לפני 20 שנה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

תמר זנדברג: תודה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה קודם כול לציין את חבר הכנסת אחמד טיבי, שידבר כאן עוד רגע, בתור הגבר היחיד שהצטרף להצעה הזאת לסדר-היום, ותודה לך, באמת, בשם הרוב הגברי בבית הזה.

תמר זנדברג: הצלת את הכבוד – שלא רק נשים הגישו הצעה לסדר-היום בנושא רצח נשים על-ידי בני-זוגן.

תמר זנדברג: ואומנם זה רצח נשים, ואנחנו בתקופה שיש, לצערנו, הרבה רציחות מסביב, ושמתי לב שבזמן האחרון יש כמה אירועים פליליים בכמה מקומות שפתאום זכו לתשומת לב.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי היה חשד שאולי זה אירוע לאומני.

תמר זנדברג: כלומר, היה חשד לדקירה ברמלה, אז פתאום זה הגיע לכותרות, ולפני זה יכול להיות שהיו עוברים לסדר-היום.

תמר זנדברג: אז אותו דבר עם רציחות של נשים; העובדה שהן נשים, אלה שנרצחו, לא הופכת את הרצח לפחות רצח, את החיים שנלקחו לפחות חיים שנלקחו, את המרקם המשפחתי לפחות מרקם משפחתי שנהרס.

תמר זנדברג: הנושא הזה, כפי שציינו שתי חברות הכנסת שלפני, מלווה אותנו לא מהיום, והאמת שכבר נמאס לנו לעלות לכאן ולהגיד ולדבר על המודעות שצריך, ועל הפיקוח שצריך להוסיף, ועל השיח שצריך לשנות, להיפטר מאמירות כמו "רצח על רקע רומנטי" או "מוות בגלל אהבה", שזה הכול דוגמאות מהשנים האחרונות, זה לא איזה שיח מיושן מלפני שנים.

תמר זנדברג: והאמת היא שהכנסת הזאת בעצמה, רק בשנה האחרונה, דחתה כאן לפחות שתי הצעות חוק – האחת להרחבת המקלטים לנשים מוכות והשנייה לפטור מארנונה למקלטים לנשים מוכות.

תמר זנדברג: אני חושבת שהגיע הזמן שעם כל הזעזוע ועם כל הגינוי שתמיד תובעים מאתנו – ואנחנו הראשונות להתייצב לגנות – הגיע הזמן לעבור למעשים, ומעשים כוללים גם כסף, ומעשים כוללים גם התייחסות רצינית, ולא צקצוק לשון והמשך הלאה, ומעשים כוללים גם להסתכל – אני רוצה לציין כאן עוד הקשר אקטואלי: אנחנו נמצאים בימים, כאמור, של אלימות, במציאות שסביבנו, ברחובות הערים, כחלק מקונפליקט וסכסוך פוליטי ולאומני.

תמר זנדברג: אחד הדברים שנעשו כחלק מהניסיונות להתמודד עם המצב הזה – במקום ללכת ולפתור את הסכסוך הפוליטי, מנסים כל מיני צעדים, ואחד הצעדים הוא הקלה במתן רישיונות נשק לאזרחים, דבר שכמעט בהכרח מרחיב את הימצאותו של נשק במרחב הביתי והאזרחי, דבר שניסיון העבר הוכיח והראה שמרחיב את החיים שנלקחים, במיוחד באלימות הביתית, במיוחד באלימות בתוך המשפחה, שמופנית כלפי נשים, שמופנית כלפי ילדים.

תמר זנדברג: בסופו של דבר, רצח הוא רצח וחיים הם חיים, ואם אנחנו נחסוך חיים במקום אחד אבל עשרת מונים נאבד אותם במקום אחר, זה לא יביא גאולה לעולם.

תמר זנדברג: אז אני חושבת שגם את הדברים האלה צריך להביא בחשבון.

תמר זנדברג: נשים משלמות את המחיר, והן משלמות במקרה הזה מחיר כפול; הנשק הזה הורג.

תמר זנדברג: וזה, כמובן, נוסף על הגברת המודעות, החינוך וכל הטיפול באלימות בתוך המשפחה, שזה נכון כל השנה.

תמר זנדברג: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

נורית קורן: סליחה, עליזה לביא.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני שמחה לקחת חלק, שוב, בדיון החשוב הזה.

עליזה לביא: האמת, זו שמחה מעורבת בבושה ובהתבוננות פנימית עמוקה, של דריכה במקום.

עליזה לביא: עוד אישה נרצחה במדינת ישראל, ואנחנו עוברים לסדר-היום, כאילו כלום לא קרה.

עליזה לביא: הרצח הנורא של סלמלק טסרה מצטרף לגל רציחות של נשים.

עליזה לביא: נשים נרצחות במדינת ישראל, רובן על-ידי בני-הזוג שלהן.

עליזה לביא: בחלק מהמקרים השנה הזוגות לא היו ידועים לרווחה, מה שמעורר שאלות על הנגשה של ידע, של עזרה, של סיוע.

עליזה לביא: זה שנשים לא פונות בבקשת עזרה לא אומר שהעזרה קיימת; זה אומר שאולי יש חסמים, שאולי הן לא מכירות, שאולי הן לא פנויות, או שאולי הידע המועבר אליהן הוא בשפות שהן לא מבינות.

עליזה לביא: לא כולן במדינת ישראל יודעות עברית, צריך לפתח ולהנגיש בשפות נוספות שבהן המרחב בישראל מדבר.

עליזה לביא: יש עוד דרכים, והדרכים קיימות והידע קיים.

עליזה לביא: אבל במדינת ישראל אין רשות אחת שמכנסת את הידע, ואנחנו דורכים במקום.

עליזה לביא: מה שכן הקמנו זה את התת-ועדה הבין-משרדית המשותפת למשרד לביטחון פנים ולמשרד הרווחה, שעומד בראשה המשנה למנכ"ל המשרד לביטחון פנים.

עליזה לביא: והידע מצטבר, אבל המסקנות עדיין לא ניתנו, למרות הזמן שחולף.

עליזה לביא: הוועדה הזו אמורה בעצם להוות את התשתית.

עליזה לביא: אני מקווה מאוד, ואני קוראת מכאן גם לראש הממשלה – להקים במדינת ישראל רשות אחת למיגור האלימות, כולל תקנים וכולל תקציב.

עליזה לביא: אסור לנו להמשיך לדרוך במקום.

עליזה לביא: לדרוך במקום, המשמעות היא שעוד נשים תירצחנה במדינת ישראל.

עליזה לביא: יש לנו היכולת, יש לנו הידע, יש לנו הניסיון – –

נורית קורן: נא לסיים.

עליזה לביא: – – יש לנו מיטב החוקרים ואנשי המקצוע.

עליזה לביא: אבל אין סינרגיה ואין הבנה ואין שיתוף פעולה בין המשרדים השונים.

עליזה לביא: אני מקווה מאוד, גברתי, שהמסקנות תינתנה במהרה וראש הממשלה יבין שצריך להקים רשות אחת לטיפול באלימות נגד גברים ונגד נשים – כולם – ונגד ילדים.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, אין זו הפעם הראשונה שאנחנו – שאני מעלה את הנושא הכאוב הזה של רצח נשים.

אחמד טיבי: אני מודה על ההערה של חברתי חברת הכנסת תמי זנדברג.

אחמד טיבי: אני רואה דבר טבעי בזה שאצטרף לנושא הזה.

אחמד טיבי: כבר בעבר אמרתי והלנתי על השימוש במושג, למשל, "רצח על רקע חילול כבוד המשפחה".

אחמד טיבי: אנחנו עשינו קמפיין כדי לבטל את השימוש במושגים חיוביים, בתיאורים חיוביים, כדי לתאר רצח נשים.

אחמד טיבי: אצל הערבים דוברי המשטרה היו אומרים "רצח על רקע חילול כבוד המשפחה", ואצל יהודים היו אומרים "רצח על רקע רומנטי".

אחמד טיבי: בשני המקרים מדובר בתיאור חיובי.

אחמד טיבי: רומנטיקה וכבוד אלה מילים חיוביות, אבל ההקשר הוא שלילי.

אחמד טיבי: אני שמח שבזמנו המפכ"ל נענה – המפכ"ל דנינו אז נענה – לדרישה הזאת, שהייתה דרישה ציבורית רחבה, והם הפסיקו להשתמש בביטוי הזה בהודעות שלהם.

אחמד טיבי: כאשר נשים מתלוננות, השאלה היא אם יש היענות לתלונה שלהן או יש הזנחה, או יש יחס סלחני לתלונות ולכן לא ננקטים אמצעים כדי לתת ביטחון והגנה לאישה המתלוננת.

אחמד טיבי: בספרה "הבנאליות של הרוע", חנה ארנדט מדברת על שלושה צירים של הרצח: הראשון זה הקורבן; השני זה הרוצח; השלישי זה הסביבה השותקת.

אחמד טיבי: הסביבה השותקת לא ממש שותקת, אבל היא לא אקטיבית; זו המערכת הפוליטית, המשפטית, המשטרה במקרה זה.

אחמד טיבי: ולכן, למרות המודעות כביכול של המערכת, הנושא שעולה בכנסת כמה פעמים, עדיין הרצח הזה הוא רצח נורא.

אחמד טיבי: אגב, רצח נשים הוא לא תלוי תרבות.

אחמד טיבי: אין תרבות אחת שרוצחת נשים ושנייה שמגינה על נשים.

אחמד טיבי: אמרתי, אצל יהודים זה על רקע רומנטי, אצל הערבים הרצח הוא על מה שקרוי חילול כבוד המשפחה.

אחמד טיבי: מדובר במעשים פרימיטיביים, חייתיים.

אחמד טיבי: רצח הוא רצח הוא רצח.

אחמד טיבי: ולכן, אני חושב שיש להקים מנגנון בין-משרדי, כי זה מאבק משולב, לטפל, למנוע את התופעה הזו במידת האפשר.

אחמד טיבי: אלימות היא חלק מאווירה.

אחמד טיבי: כאשר יש נשק זמין בבית, הסיכוי להשתמש באלימות עם נשק זמין הוא גדול יותר.

אחמד טיבי: וכאשר יש, למשל, קריאה של "תלכו תקנו נשק", ולאחרונה זו קריאה נפוצה, אז הנשק, משתמשים בו לכל מיני צרכים, ויש קורבן.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

אחמד טיבי: הנושא השני הוא אלימות נגד נשים על-פי תווי פנים.

אחמד טיבי: למשל, נשים עם חיג'אב, הסיכוי שהן יעברו התנכלות, גם על רקע היותן נשים או על רקע היותן נשים עם חיג'אב, הוא גדול יותר.

אחמד טיבי: אני זוכר, לאחרונה קראתי על עורכת-דין, משפטנית, תואר שני, שעובדת בפרקליטות, שירדה מהרכב.

אחמד טיבי: מכיוון שהיא עם חיג'אב מישהו הצביע עליה, ואז המשטרה הגיעה.

אחמד טיבי: ונכון מה שהיא אמרה: אם היה לה סכין לקילוף תפוחים בתיק אולי היו יורים בה.

אחמד טיבי: היא השתתקה.

אחמד טיבי: היא אמרה: הרגשתי מה שהרגישה אסראא במקום אחר.

אחמד טיבי: ולכן, גברתי היושבת-ראש, מדובר בנושא כאוב שמחייב התגייסות כלל-מערכתית כדי לנסות להדביר את התופעה הזו.

אחמד טיבי: לא מספיק שאנחנו נמשיך לדבר והמערכת לא עושה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: השר, בבקשה תשובה.

נורית קורן: השר יריב לוין בשם השר לביטחון פנים.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, אני מביא להלן את התשובה של השר לביטחון הפנים בסוגיה הכואבת והחשובה הזו.

יריב לוין: ראשית, אין ספק בכלל, כל מקרה רצח הוא קשה, הוא כואב, הוא מיותר.

יריב לוין: חשוב לציין שלמרות הנתונים הקשים, ולמרות העובדה שכל מקרה לגופו הוא מספיק גרוע לבדו, וזו בוודאי לא נחמה, אני חושב שבכל זאת ראוי לומר שאין השנה עלייה, לשמחתנו, במקרי רצח נשים בידי בני-זוגן, ואני מקווה שאולי זה מבשר תחילת היפוך המגמה ותהליך של ירידה של האירועים הקשים האלה.

יריב לוין: חשוב לציין שברוב המקרים שבהם התרחשו אירועי רצח כאלה לא היה מידע מוקדם הכולל תלונות קודמות בין בני-הזוג במשטרה או ברשויות הרווחה.

יריב לוין: כך השנה, מתוך שמונה מקרים כאלה שהיו עד כה, בשישה מקרים לא הייתה תלונה קודמת בין בני-הזוג.

יריב לוין: בני-הזוג לא היו מוכרים לרשויות הרווחה בשל אירועי אלימות קודמים.

יריב לוין: על-פי נוהלי המשטרה בנוגע לטיפול בעבירות בין בני-זוג, דיווח על אירוע אלימות מתקבל מכל גורם, כולל מגורם טיפולי.

יריב לוין: החוקרים מקבלים הכשרה ייחודית בתחום האלימות במשפחה, והם מונחים לברר עם כל מתלוננת בעבירת אלימות במשפחה אם היא מסכימה שידווחו על האירוע גם לרשויות הרווחה ולגורמי הטיפול.

יריב לוין: בהתקיים נסיבות מיוחדות, כגון מקרים שבהם יש חשש לשלומה של האישה ולשלומם של הילדים, מועבר הדיווח לרשויות הרווחה גם ללא הסכמה.

יריב לוין: קיימת חובת יידוע של הקורבן באפשרויות של גורמי הסיוע העומדים לרשותה והזכאות להוצאת צווי הגנה, צווי הרחקה וצווים למניעת הטרדה מאיימת.

יריב לוין: בעת גביית התלונה נערכת הערכת מסוכנות בהסתמך על הממצאים העולים מכלל חומרי החקירה, לרבות בדיקת נגישות החשוד לנשק.

יריב לוין: נוסף על כך, חלה חובה ליידע את הקורבן בדברי תנאי השחרור של החשוד.

יריב לוין: הטיפול מבוקר באופן קבוע על-ידי גורמי משטרה מקצועיים בשטח ובמטה.

יריב לוין: חוקרי אלימות במשפחה ונציגי המטה הארצי עומדים בקשר שוטף עם ארגונים ממשלתיים ועמותות שונות הפועלים בנושא.

יריב לוין: נציגי המשטרה שותפים בוועדה בין-משרדית בראשות משרד הרווחה שתפקידה לבחון מקרי רצח בין בני-זוג.

עליזה לביא: זו ועדת ביניים.

עליזה לביא: הובטח לנו שזו תהיה ועדת ביניים ושזה יבשיל לידי מעשה.

עליזה לביא: הוועדה לא מוסרת נתונים.

עליזה לביא: הזמן חולף ושום דבר לא קורה.

יריב לוין: בסדר.

יריב לוין: הוועדה עובדת.

יריב לוין: בשנים האחרונות מפעיל המשרד לביטחון פנים, ביחד עם משרד הרווחה, מודל שנקרא "עו"ס משטרה" ב-16 תחנות משטרה המופקדות על 19 רשויות מקומיות.

יריב לוין: במסגרת המודל מגיע עובד סוציאלי באופן קבוע לתחנת המשטרה במטרה לאתר ולתת שירותי סיוע מיידיים לנפגעי עבירות אלימות בין בני-זוג.

יריב לוין: הנתונים מצביעים על הצלחת הפרויקט ועל עלייה במספר המשפחות שמגיעות לקבל סיוע וטיפול במרכזי הטיפול בקהילה.

יריב לוין: לאור זאת מתקיימת בימים אלה עבודת מטה בשיתוף פעולה של המשטרה, משרד הרווחה ו"עיר ללא אלימות" במגמה להרחיב באופן משמעותי את מספר התחנות שבהן יפעל מודל זה.

יריב לוין: לסיכום, המשרד לביטחון הפנים ממשיך וימשיך לעשות ככל שביכולתו, יחד עם כל הגופים השייכים לו, כדי להיאבק בתופעה הקשה של רצח נשים על-ידי בני זוגן.

יריב לוין: אנחנו כמובן מקווים שהמאבק הזה יישא פרי.

יריב לוין: מיותר לציין שכל הצעה וכל יוזמה של כל גורם, ובוודאי כל יוזמה וכל הצעה טובה שתגענה מן הכנסת, יקודמו גם בברכה וגם הלכה למעשה.

עליזה לביא: הבעיה היא שעוד תקציב נצביע ועוד תקציב נצביע ושום דבר לא קורה.

נורית קורן: מה אדוני השר מציע?

יריב לוין: מה שמבקשים המציעים – אין שום בעיה.

נורית קורן: הבעת דעה – עאידה תומא סלימאן.

נורית קורן: עומדת לרשותך דקה, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתחיל בזה שקודם כול, אם היינו מבינים ואם המדינה ואם הממשלה היו מבינות שביטחון נשים הוא חלק אינטגרלי של הביטחון באופן כללי, אולי היו מקצים משאבים ומאמצים יותר גדולים כדי להפסיק את התופעה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אם היו נרצחים במדינה הזאת על רקע, מה שתקראו לזה, לאומי, פעולות איבה, במספרים כמו שנשים נרצחות, היינו קמים על הרגליים והממשלה כן הייתה נוקטת צעדים.

עאידה תומא סלימאן: התקיימו כבר כמה ועדות בין-משרדיות במדינה, וכולן המליצו על שיתוף פעולה יותר טוב.

עאידה תומא סלימאן: אחת ההמלצות המאוד-ברורות הייתה הקמת רשות למאבק באלימות נגד נשים, כדי שבאמת יהיה איגום של כל המשאבים, של כל המאמצים, וזרימת מידע וידע בין כל הגורמים שמטפלים בנושא.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לקבל החלטה אמיצה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מחכים.

עאידה תומא סלימאן: קיימתי ב-12 בחודש דיון חירום בנושא עצמו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מחכים לתוצאות ועדת המשנה הבין-משרדית, אבל אני חושבת שמי שרוצה לטפל בנושא הזה, צריך להירתם למאמץ של הקמת הרשות.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת מסעוד גנאים, הבעת דעה נוספת.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, זאת לא הפעם הראשונה שאנחנו מעלים ומדברים על הנושא הזה, אם בוועדת הפנים, בוועדה למעמד האישה וגם במליאה של הכנסת, משום שזאת תופעה מאוד מסוכנת, חמורה ומבישה.

מסעוד גנאים: רצח הנשים המתמשך, כמו דימום קטלני, הוא בושה לכולנו, אם ערבים ואם יהודים.

מסעוד גנאים: כל פעם אנחנו עולים כדי להוקיע ולגנות תופעה מבישה זו.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, דרושים הרתעה וחינוך והעלאת המודעות לחומרה של רצח נשים.

מסעוד גנאים: הרתעה אחת – דרך הענישה, וגם הגנה על הנשים המאוימות, אבל ההרתעה היותר חשובה, לפי דעתי, היא זו הפנימית, שבאה מבפנים, הערכית והחינוכית, כי עדיין יש קלות ברצח נשים מפני שהן נשים.

מסעוד גנאים: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו נצביע עכשיו.

נורית קורן: המציעים, מה אתם מבקשים?

עליזה לביא: ועדה משותפת של הוועדה למעמד האישה וועדת הפנים.

נורית קורן: תנו לי לשמוע.

נורית קורן: אחד-אחד, בבקשה.

מירב בן ארי: ועדת הכנסת תעביר את זה לוועדה בין-משרדית של מעמד האישה וביטחון פנים ביחד.

עליזה לביא: לא בין-משרדית.

עליזה לביא: יש לנו עכשיו יכולת להצביע על ועדה משותפת של הוועדה למעמד האישה ושל ועדת הפנים.

נורית קורן: חברות הכנסת, אם אנחנו רוצים ועדה משותפת, צריך להעביר את זה לוועדת הכנסת והיא שתחליט, או שתחליטו על הוועדה למעמד האישה.

תמר זנדברג: לוועדה למעמד האישה.

אחמד טיבי: אי-אפשר לפי התקנון להצביע על ועדה משותפת.

נורית קורן: חברים, אני אסביר, רק רגע, סבלנות.

נורית קורן: אם רוצים ועדה משותפת, מעוניינים בוועדה משותפת, אנחנו צריכים להצביע על העברה לוועדת הכנסת והיא תקבע את זה, בסדר?

נורית קורן: עם המלצה – אנחנו נעביר עם המלצה שאנחנו רוצים ועדה משותפת.

נורית קורן: אז אנחנו נצביע על העברה לוועדת הכנסת.

תמר זנדברג: אני חושבת – מעמד האישה, עם המלצה שזה יהיה דיון משותף.

תמר זנדברג: יושבת-ראש הוועדה יושבת כאן.

תמר זנדברג: היא תפנה ליושב-ראש ועדת הפנים.

נורית קורן: אנחנו נצביע על העברה לוועדת הכנסת.

תמר זנדברג: לפרוטוקול, אנחנו היינו רוצים לקיים דיון בוועדה משותפת.

תמר זנדברג: זה רשום בפרוטוקול.

תמר זנדברג: כרגע נצביע על העברה לוועדה למעמד האישה.

תמר זנדברג: יושבת כאן יושבת-ראש הוועדה.

תמר זנדברג: היא תפנה ליושב-ראש ועדת הפנים ותציע לו לשתף.

תמר זנדברג: אם ירצה – יתקיים; אם לא – זה יהיה אצלה.

נורית קורן: אני מבינה, יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה, שאת קבעת כבר דיון בנושא.

עליזה לביא: זה כבר היה.

עליזה לביא: היה דיון על זה.

נורית קורן: חברות הכנסת, בבקשה, ביקשתי לשמוע מיושבת-ראש הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: אני קבעתי דיון ל-12 בחודש; רציתי לקבוע.

עאידה תומא סלימאן: כשראיתי שזה על סדר-היום חיכיתי.

עאידה תומא סלימאן: כיבדתי את הרצון להביא את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני אקבע מייד.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: אז אנחנו מצביעים על העברה לוועדה למעמד האישה, והיא תעשה ועדה משותפת.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי נתקבלה.

נורית קורן: תוצאות ההצבעה: בעד – 15, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: אני מבקשת להוסיף את חברת הכנסת זהבה גלאון.

נורית קורן: הנושא יעבור לוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

נורית קורן: הודעה של מזכירות הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 68) (הוראת שעה), התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: כמו כן, הונח לפני רגעים אחדים דוח שנתי של מבקר המדינה, דוח מס' 66א.

נאזם בדר: עוד הונחו הערות ראש הממשלה לדוח זה.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: מדיניות הפעלת כוח על-ידי אזרחים באירועי הטרור

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בהצעות לסדר-היום.

נורית קורן: מדיניות הפעלת כוח על-ידי אזרחים באירועי הטרור – הצעות לסדר-היום מס' 1299, 1341, 1346, 1385 ו-1387.

נורית קורן: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

נורית קורן: ישיב השר יריב לוין בשם השר לביטחון פנים.

נורית קורן: אני רק מבקשת מחברי הכנסת לעמוד בזמנים, בבקשה.

נורית קורן: קודם נתתי קצת יתר על המידה, כי באמת היה נושא כאוב.

איל בן ראובן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, ההצעה שלי לסדר-היום עוסקת בשיפור משמעותי של היכולת האזרחית להתמודד עם גל הטרור הנוכחי, ואני ער לכך שמדובר באקמול לבעיה אסטרטגית עמוקה שאיננה מקבלת פתרון, אבל כרגע גם אקמול חשוב.

איל בן ראובן: הנחות היסוד שלי הן אלו: ההנחה הראשונה היא שגל הטרור יימשך – יש לנו בשעתיים האחרונות שני פיגועים – ואולי אף יגבר.

איל בן ראובן: כרגע הוא מתפשט בשטח בתצורות שונות, והסכינאי והמפגע הבודד, הבקת"בים, האבנים, ימשיכו כנראה לככב בזירה הזאת.

איל בן ראובן: ההנחה השנייה – שכוחות הביטחון עושים כמיטב יכולתם, ואני סומך עליהם מאוד בביצוע תפקידם, ועדיין האזרחים ימצאו עצמם בנקודות כאלו ואחרות נדרשים לתגובה.

איל בן ראובן: ההנחה השלישית – שתחושת הביטחון של האזרחים בירידה תלולה, תחושת פחד, חוסר אונים וכעס קיימת בציבור.

איל בן ראובן: ואומר בסוגריים שיש גורמים שבמקום להרגיע ככל האפשר מתלהמים ומייצרים את תחושות הכעס והנקם, וזו פגיעה במשימת ההרגעה והחזרה לימים טובים יותר.

איל בן ראובן: ההנחה הרביעית שלי היא שבעקבות קריאות מיותרות מתקיימת תופעה רחבה של רכישת כלי נשק, וחבל.

איל בן ראובן: והנחה אחרונה – שהאזרחים מבולבלים באשר למה עושים כאשר אתה נמצא באירוע.

איל בן ראובן: אומר גם שיש כאלו שבחוסר אחריות נתנו ונותנים עצות לא נכונות ולא מקצועיות כיצד לפעול בעת הצורך.

איל בן ראובן: ראינו בשבועות האחרונים תקלות של זיהוי, של התלהמות, של פגיעה בחפים מפשע, לצד – וחשוב לציין – פעולות מאוד נכונות של אזרחים לטיפול באירועי טרור.

איל בן ראובן: הצעתי, לרסן ומהר את מכירת כלי הנשק לאזרחים, תוך מימוש בקרה והנחיות מגבילות בנושא.

איל בן ראובן: רבותי, אני מזהיר מתופעת הגולם שקם על יוצרו בנושא.

איל בן ראובן: לכל בעלי הנשק – אני מציע שבאחריות המשרד לביטחון פנים, או המשטרה, תקוים השתלמות חובה קצרה, בת שעתיים, על-ידי מומחים מוכשרים שבאים ומלמדים תפעול נכון של נשק, הוראות פתיחה באש בהירות וברורות, שמאפשרות ירי על הטרוריסט התוקף, אבל מגדירות מתי יורים לרגליים, מתי יורים כדי להרוג ומתי לא יורים, יש גם כאלה מקרים, וגם הנחיות וטיפים לזיהוי מחבלים, ויש טיפים כאלה.

איל בן ראובן: וההנחיה אולי החשובה ביותר בעיני: שנושא נשק, לאחר שנוטרל הטרוריסט, אחריותו לסיים את האירוע ולמנוע עד להגעת כוחות הביטחון התנהגויות והתפרצויות אלימות לא ראויות.

איל בן ראובן: ביום שישי האחרון, כדי לבדוק את עצמי, יצאתי עם נושאי הנשק ביישוב שלי, יודפת, המושב שבו אני חי, להשתלמות קצרה כזאת.

איל בן ראובן: הזמנו בחור, מדריך בכיר מהמשרד לביטחון פנים, קיבלנו הדרכה בדיוק בחומרים ובנושאים שהצגתי.

איל בן ראובן: אני בטוח שכל אחד מאתנו יפעל בעת אירוע נכון יותר לסיימו, וגם להרגעת הציבור בסביבתו.

איל בן ראובן: אני מציע להיכנס לתוכנית מהירה ומחייבת של הכשרת כל נושאי הנשק הקיימים.

איל בן ראובן: אני מאמין שמצד אחד הדבר ישפר את התגובה באירוע טרור, ומצד שני יוריד את סף ההתלהמות הבלתי-נסבל.

איל בן ראובן: אני מקווה שיהיה בזה גם ממד מסוים של הרתעה, ואני מבקש להעביר את הדיון לוועדת הפנים, לטיפול דחוף ביותר, אלא אם כן כבוד השר יעביר לשר ארדן את הנושא, והמשטרה או המשרד ייקחו את זה לידיהם לטיפול מהיר בנושא.

איל בן ראובן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

נורית קורן: אחריה – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

עאידה תומא סלימאן: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, בשבועות האחרונים, לצערנו, אנו נמצאים במצב שהייתי מגדירה אותו מסוכן; מסוכן לטווח הקצר ומסוכן לטווח הארוך.

עאידה תומא סלימאן: הסכנה המיידית שאנו חשים בתקופה האחרונה – נכון, תחושת אובדן ביטחון, ואני מדברת פה על כלל החברה הישראלית.

עאידה תומא סלימאן: אולי לא מעלים כל כך הרבה את תחושת הביטחון, גם כן, של האוכלוסייה הערבית, ואני רואה לנכון להביא גם את התחושות האלה, שאני מקבלת עליהן פניות ואני שומעת מאנשים, ואני מרגישה אותן בשטח, ואני בעצמי, כל פעם שאני נכנסת לירושלים, אני רוצה להגיד לכם שאני אפילו מפחדת לנהוג, כי חס וחלילה, אם אולי אסטה קצת מהדרך, יכולים לחשוד בי שאני אולי מבצעת איזה פיגוע.

עאידה תומא סלימאן: אבל למה אני אומרת שזה מסוכן לטווח הקצר?

עאידה תומא סלימאן: לטווח הקצר זה מסוכן כי יש הרגשת חוסר ביטחון, אבל לא רק רגשות, אלא באמת, יש מקרים, ואנחנו עוקבים אחרי המקרים, מקרים שבהם אנשים לוקחים את החוק לידיים, ומכבסת המילים לא כל כך תעזור כאשר אומרים "טעויות בזיהוי", וכאשר אומרים "הקהל איבד את השליטה ותקף", ובעצם ביצע לינץ' לפני שבועיים בבאר-שבע.

עאידה תומא סלימאן: זאת סכנה מיידית שאנו מרגישים.

עאידה תומא סלימאן: הורים מתקשרים אלי ואומרים שחששו לשלוח את הסטודנטים בתחילת השנה לאוניברסיטאות, כי פחדו שאולי הם יחוו על בשרם חלק ממה שהרבה מהאוכלוסייה הערבית ומהערבים חווים על בשרם בימים האחרונים, כי מדברים בשפה הערבית או מתנהגים באופן מסוים.

עאידה תומא סלימאן: זה שהופכים כל ערבי לסוג של חשוד עד שיוכיח משהו אחר, זה בלתי נסבל.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאי-אפשר לעבור בשקט על מצב שיש בו עצות להסתובב עם נשק – כל מי שיש לו נשק שיסתובב עם הנשק הזה; זה מתן לגיטימציה לכל מיני פעולות שבעצם פוגעות בחיי אדם ובכבודם של בני-אדם.

אורן אסף חזן: אולי לא היה צורך בדבר הזה.

אורן אסף חזן: עאידה, למה להיות תמימים – עאידה, למה להיות תמימים?

אורן אסף חזן: מה, את לא מבינה – – –.

אורן אסף חזן: שאלה אמיתית – – –

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן גם לדבר – – –

אורן אסף חזן: שאלה, שאלה אמיתית.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן, כשהיא תסיים תוכל לשאול.

עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על מצב שבו, לצערי, לפני יומיים הבית הזה קיים אזכרה לראש ממשלה במדינת ישראל שנרצח.

עאידה תומא סלימאן: באותו אירוע לא נורתה ירייה אחת נגד הרוצח, הרוצח שרצח ראש ממשלה.

עאידה תומא סלימאן: היום יורים לפני שאפילו יודעים מה קרה.

עאידה תומא סלימאן: יורים, ולא יורדים לרגליים, אלא יורים ומחסלים, וזה מה שקורה – אלה הוצאות להורג.

עאידה תומא סלימאן: הפחד האמיתי שלי, שאחרי שהכול יירגע, ואני מקווה שיירגע, אנחנו נישאר עם תוצאות הלוואי של האווירה הזאת; אנחנו נישאר עם חוקים שחוקקו מתוך הפחדה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נישאר עם גלי גזענות שאנחנו רואים שהם רק עולים וגואים אחרי כל אירוע כזה.

נורית קורן: תודה.

אורן אסף חזן: לא ענית על השאלה – את לא רואה צורך?

נורית קורן: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

קריאות: היום יום הולדת שלך, עזוב, בוא תישאר כאן – – –

נורית קורן: הוא לא הביא לנו עוגה היום, אז זה לא בסדר.

אורן אסף חזן: לא אישרו להכניס למליאה.

נורית קורן: היית צריך לקנות במזנון ב-200 שקלים.

קריאות: מזל טוב.

אורן אסף חזן: שלום השרה.

גילה גמליאל: מזל טוב, אורן.

אורן אסף חזן: תודה, יקירתי.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, כבוד השרה, חברותי, חברי חברי הכנסת, בעצם כנסת נכבדה, תראו, עומדת פה עידה ומספרת – – –

קריאות: עאידה.

אורן אסף חזן: עאידה, סליחה.

אורן אסף חזן: עומדת פה עאידה – –

קריאה: תחזור לכיתה א' ללמוד ערבית.

אורן אסף חזן: – – ומספרת שבעצם, כשאנחנו נותנים כלי נשק לאזרחים, אנחנו מגבים ומלבים את היצרים ואת האנשים שייפגעו מעצם הטרור.

אורן אסף חזן: היא רק שוכחת דבר פשוט, אולי היה צריך להפעיל לה מנורה קטנה כזו, עם "צ'יצ'ינג" ליד הראש: יש גל טרור שמשתגע ברחובות, שהחברים שלך וההסתה שלך ושל חברייך מלבים אותו, וכתוצאה מכך – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

אורן אסף חזן: יופי.

אורן אסף חזן: אתם מצאתם שיטה – – – מהרשימה הפלסטינית – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

נורית קורן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, אני מבקשת, תני לו לדבר, אחר כך תעירי.

נורית קורן: אני מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: – – –

אורן אסף חזן: אני מבקש, היא לא נותנת לי לדבר.

אורן אסף חזן: בבקשה, תסתכלי.

נורית קורן: אני מבקשת.

אורן אסף חזן: 28 שניות היא גזלה לי מהזמן, אני ספרתי.

אורן אסף חזן: אני אומר עוד הפעם, עאידה תומא סלימאן, האישה חסרת הדת, זו שאומרת "אני אתאיסטית": החברים שלך וההסתה שאת מובילה מובילים ומגבים את גל הטרור.

עאידה תומא סלימאן: – – –

אורן אסף חזן: העלייה של החבר הפושטק שלך, הפושטק, שעלה היום להר-הבית, מגבה את גל הטרור.

עאידה תומא סלימאן: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן, אני מבקשת לדבר במונחים ממלכתיים, רגועים.

אורן אסף חזן: בסדר, אם למישהו יש בעיה, יש ועדת אתיקה – הוא מוזמן להגיש תלונה נגדי.

נורית קורן: בסדר, אז אני מבקשת – – –

אורן אסף חזן: גם אני מבקש מחברי כנסת – – –

נורית קורן: בוא נשמור על איפוק.

אורן אסף חזן: התפקיד שלך לא לחנך אותי.

אורן אסף חזן: בסדר?

נורית קורן: אני לא מחנכת אף אחד, אני רק מבקשת – – –

אורן אסף חזן: ואת גוזלת לי מהזמן, את תכוונני את השעון.

נורית קורן: אני אתן לך את הזמן.

נורית קורן: אני רק מבקשת – אפשר לומר הכול בצורה הגונה ויפה.

אורן אסף חזן: אני מדבר בהגינות.

אורן אסף חזן: רק לפני שעה קלה נדקרה שוב אישה בפיגוע רצחני, בצומת גוש-עציון.

אורן אסף חזן: יש פה אנשים שיושבים, עוצמים את העיניים.

אורן אסף חזן: סליחה, תתעוררו, חברים.

אורן אסף חזן: תתעוררו.

אורן אסף חזן: מדברים ביופי, בנחמדות, צועקים וזועקים על שכר חברי הכנסת, צועקים וזועקים כמה קשה יהיה להוסיף עוזר נוסף.

אורן אסף חזן: יש דברים הרבה יותר חשובים.

אורן אסף חזן: עכשיו, יש פה בלוף נוסף.

אורן אסף חזן: בסך הכול היום במדינת ישראל יש 130,000, פלוס מינוס, רישיונות להחזיק כלי ירי.

אורן אסף חזן: אני מדגיש – רישיונות להחזיק כלי ירייה.

אורן אסף חזן: זאת לא חברה אנרכיסטית שמחלקת ומוסרת אקדחים ורובים ברחובות.

אורן אסף חזן: זה כבר לא המערב הפרוע כמו בעזה, עזה הפרועה, או בגדה הפרועה.

אורן אסף חזן: זה לא.

אורן אסף חזן: אנחנו בשנת 2015, חברים.

אורן אסף חזן: נכון, אצלכם קשה, אצל הפלסטינים קצת קשה לראות מישהו אוחז בנשק, אוחז בסכין, באקדח, ולא משתמש בו.

אורן אסף חזן: אני מבין.

אורן אסף חזן: אני מבין את החשש שלכם.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו לא כאלה.

אורן אסף חזן: איך אמרו לי פעם – אנחנו לא רק עם רחום וחנון; אנחנו עם רחום וחְנון.

אורן אסף חזן: אבל במציאות שבה ישמעאלים קמים ודוקרים יום-יום, שעה-שעה, צריך שתהיה אפשרות לתת מענה.

אורן אסף חזן: צריך שתהיה אפשרות לתת מענה.

אורן אסף חזן: עאידה, את שוברת את ההסכמה הסיעתית לא להגיב לי.

אורן אסף חזן: אני כנראה עשיתי משהו טוב.

אורן אסף חזן: הנה, את אפילו מחייכת – איזה כיף.

נורית קורן: אורן, אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: הוספתי דקה.

אורן אסף חזן: תני לי עוד דקה, ברשותך.

אורן אסף חזן: בסדר?

נורית קורן: הוספתי דקה.

אורן אסף חזן: לא הוספת – השעון לא עבד.

אורן אסף חזן: תני לי דקה.

נורית קורן: לא שמתי שעון, אבל הסתכלתי.

אורן אסף חזן: במקום לדבר אנחנו מתכתשים.

אורן אסף חזן: תני לי להגיד את הדברים שלי.

נורית קורן: אורן, יש לך עוד 30 שניות.

אורן אסף חזן: אני משמיע את קול העם, שעומד ומסתכל, ורואה אתכם עומדים ומסיתים, רואה את חבר הכנסת גטאס עולה היום להר-הבית כאילו אין ראש ממשלה בישראל.

אורן אסף חזן: חביבי, לא טוב לך?

אורן אסף חזן: אני אגיד לך את זה בפרצוף: קום, לך.

אורן אסף חזן: אני מוכן לממן לך גם את הכרטיס.

אורן אסף חזן: לך.

אורן אסף חזן: רוח.

אורן אסף חזן: ומילה אחרונה לעניין עצמו – הפתרון האמיתי והנכון, ידידי איל, זה לתת לאזרחים את האפשרות גם להגן על עצמם, בשעה שגם אתה יודע, וכולם יודעים, שכוחות הביטחון, שעובדים ימים ולילות בלי הפסקה – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

אורן אסף חזן: אני מסיים, ברשותך.

אורן אסף חזן: – – צריכים את טיפת הנחת.

אורן אסף חזן: ומעבר לכל זה, בסוף מדובר בתחושת הביטחון.

אורן אסף חזן: תחושת הביטחון היא לא פחות חשובה מהביטחון עצמו.

אורן אסף חזן: תחושת הביטחון מעורערת, ואחת מהדרכים להחזיר אותה היא לתת לאזרחים את האפשרות להגן על עצמם.

נורית קורן: תודה.

אורן אסף חזן: ומילה אחת אחרונה – –

נורית קורן: נו, אורן, אורן, בבקשה לרדת.

אורן אסף חזן: – – בלי קשר לנושא, ברשותך.

נורית קורן: אורן, בבקשה לרדת.

נורית קורן: נתתי מעל ומעבר.

אורן אסף חזן: מילה אחרונה, ברשותך.

נורית קורן: היום יש לך יום הולדת, נתתי מעל ומעבר.

נורית קורן: בבקשה.

אורן אסף חזן: אז אני רק רוצה לברך את יהודית בודק, כתבת רשות השידור, שהיום, באמת, אחרי שנים רבות של שירות ציבורי בשידור – –

נורית קורן: אורן, אורן, אורן.

אורן אסף חזן: – – אני רוצה לאחל לה הצלחה, ולהגיד לה, בשם כל הכנסת, תודה רבה – –

נורית קורן: אורן, לרדת.

אורן אסף חזן: – – ובשם הציבור, תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת יואב בן צור.

אורן אסף חזן: ותודה רבה גם לך, היושבת-ראש נורית.

נורית קורן: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, מכובדי כולם, בראשית דברי אני מבקש להעלות את זכרו ופועלו של מרן רבי אברהם ישעיהו קרליץ, בעל ה"חזון אי"ש", זכותו תגן בעדנו, שהיום יהודים רבים מציינים בכל רחבי העולם את יום פטירתו, שחל היום לפני 62 שנה.

יואב בן צור: החזון אי"ש היה נר לרבים, ולאישיותו ללא ספק הייתה תרומה מכרעת בעיצוב היהדות בדור שלאחר השואה.

יואב בן צור: הוא חיזק את תחושת חשיבות לימוד התורה למשך כל חיי האדם כאידיאל.

יואב בן צור: כמי שהיה גדול הדור בשעת המפנה שלאחר המלחמה, רוב הישיבות שהוקמו בתקופה זו בארץ-ישראל קמו בברכתו ובעצתו, הן לגבי עצם הקמת הישיבה והן לגבי בחירת המקום ואנשי הצוות.

יואב בן צור: משום כך מייחסים לו הביוגרפים החרדים את התואר: אבי הישיבות בארץ-ישראל.

יואב בן צור: החזון אי"ש תרם תרומה הגותית לעיצוב מעמד הישיבות כטריטוריה תורנית וכנמל הבית של בני התורה, גם כאשר הם יוצאים לעמל יומם.

יואב בן צור: לדבריו, הישיבה היא מבצר עוז להקמת תלמידים, תלמידי חכמים, העתידים להיות חכמי וחשובי הדור.

יואב בן צור: זכר צדיק לברכה.

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, ביום רביעי שעבר שמו יהודים קץ לחייו של החייל בן הישיבה שמחה חודֵדטוב.

יואב בן צור: אני לא רוצה לעמוד כאן ולהפנות אצבע מאשימה.

יואב בן צור: זה לא תפקידי, אני לא איש חקירות ולא שופט, אבל ברור לי שמישהו יהיה חייב לחקור את המקרה הזה.

יואב בן צור: כי הדם, דמו של שמחה, זועק מן האדמה; כי איש לא יכול לומר, ידינו לא שפכו את הדם הזה, כי החלל היה כאן, לידנו ממש, בכניסה לירושלים.

יואב בן צור: מישהו יצטרך לחקור מדוע זה שהלם בו בגבו בשוקר חשמלי עשה זאת; מדוע הגיע מאבטח ממשרד הבריאות וירה בו למוות שלושה כדורים.

יואב בן צור: הרי הוא דיבר עברית, הוא התווכח בעברית.

יואב בן צור: לחיילים שהתעמתו עמו היה לכאורה צריך להיות ברור שהוא יהודי.

יואב בן צור: נכון שהיה לו גמגום קל, נכון שהוא שחום עור, אבל היה קל להבחין שהוא יהודי.

יואב בן צור: לא סתם שלושת החיילים שהתעמתו אתו לא ירו בו למוות.

יואב בן צור: הם הבינו שהצרחות על "מחבל", הן קרוב לוודאי פרי ההיסטריה.

יואב בן צור: אלו שהגיעו בבהלה, בלי לבחון ובלי לראות, התנפלו עליו, זה בשוקר חשמלי וזה ביריות אקדח.

יואב בן צור: אני לא רוצה להאשים אותם, אבל לעניות דעתי, הם טעו בשיקול הדעת.

יואב בן צור: גברתי היושבת-ראש, לחקור את המקרה הזה צריך, לא רק משום שזה חוב מוסרי לשמחה, זיכרונו לברכה; אלא כדי שיופקו לקחים ומסקנות שימנעו אסון דומה, חס ושלום.

יואב בן צור: לא רק את המקרה צריך לחקור, אלא גם את רצח האופי שנעשה לו, ואת היחס המשונה מצד הממסד.

יואב בן צור: האימא המיוסרת יושבת ובוכה.

יואב בן צור: היא לא מבינה למה הרגו את שמחה שלה.

יואב בן צור: גם אני לא מבין.

יואב בן צור: ובנוסף, נפלא מבינתי מדוע לא נשלח נציג מטעם המדינה לנחם אותה ולבקש את סליחתה.

יואב בן צור: היא עדיין יושבת בפתח-תקווה, עד סוף שבוע זה, ועדיין לא מאוחר.

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, שמחה, זיכרונו לברכה, לא היה רק בן עלייה, לא היה רק בן ישיבה שגילה את יהדותו, אלא היה גם חייל.

יואב בן צור: בשלב מסוים גמר אומר לשרת את המדינה.

יואב בן צור: הוא התגייס לנח"ל החרדי, סייפא לצד ספרא.

יואב בן צור: בחופשות היה מגיע מהבסיס לישיבה.

יואב בן צור: כשגמר את השירות הצבאי שלו, הוא חיפש עבודה ומצא עבודה כמאבטח במוסדות הלאומיים, והספיד אותו יושב-ראש הסוכנות היהודית אנטולי שרנסקי בקונגרס הציוני.

יואב בן צור: הגאווה הגדולה שלו הייתה שזכה לעלות לארץ-ישראל ולשמור בה על יהודים – כך אמר שמחה בעצמו בסיפוק.

יואב בן צור: מי היה מאמין שהוא, החייל, המאבטח, העולה, מצא את מותו בנסיבות כל כך קשות.

יואב בן צור: במאמר מוסגר, היעלה על דעתכם שבחור מעורער בנפשו יסיים את השירות הצבאי ביחידה קרבית ללא דופי?

יואב בן צור: המערכת הרי הייתה מגלה את הערעור הזה, אם הוא היה קיים.

יואב בן צור: במילים אחרות, מדובר בעלילה שנועדה לעמעם את חומרת המעשה שנעשה כאן.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שמחה, זיכרונו לברכה, למד בישיבת "דבר ירושלים", שנמצאת בשכונת הר-נוף, מול ביתי.

יואב בן צור: הכרתי אותו.

יואב בן צור: ראיתי אותו בתפילות, ראיתי אותו בלימודים.

יואב בן צור: שוחחתי עם אנשי הצוות של המוסד הנפלא הזה, והם מוכי יגון והלם – יגון על פטירתו או הריגתו בנסיבות כל כך טרגיות של אחד מבני הישיבה, בחור צנוע ומדהים, ציוני בכל רמ"ח אבריו ושס"ה גידיו; בחור שהגיע מקווקז וקשר את גורלו עם גורל העם היהודי.

יואב בן צור: אני בהלם על חרושת השמועות המרושעות, כאילו היה מעורער בנפשו, כאילו היה אלים, כאילו צרח עליהם "דאעש".

יואב בן צור: מעל במה זו אני פונה לאמו של שמחה, זיכרונו לברכה, בלה שתחיה, האם השכולה שיושבת כעת שבעה בפתח-תקווה.

יואב בן צור: בלה, מן השמים תנוחמי.

יואב בן צור: המקום ינחם אותך עם שאר אבלי ציון וירושלים.

יואב בן צור: שלא תדעי עוד צער.

יואב בן צור: אני מקווה שמדינת ישראל תחבק אותך כפי שמגיע לך, שתעשי עלייה ותתגוררי כאן עמנו, קרוב למקום מנוחתו של בנך היקר.

יואב בן צור: לסיום, אני רוצה לומר את מה שנוהגים לומר אנשי החברה קדישא: שמחה, אנחנו מבקשים ממך מחילה אם לא נהגנו בך כראוי, במיוחד כאשר כמעט ברור שלא נהגנו בך כראוי.

יואב בן צור: אנחנו מקווים שאתה באצילותך מוחל לנו.

יואב בן צור: לך בשלום ותנוח בשלום ותעמוד לגורלך לקץ הימים.

יואב בן צור: אמן.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת גילה גמליאל, השרה גמליאל, תשיב במקום השר לביטחון פנים.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, התבקשתי להשיב בשם השר לביטחון פנים.

גילה גמליאל: דבר ראשון, צריך לומר פה בצורה חד-משמעית שאסור שפיגועי דקירה יהיו בשגרת היום.

גילה גמליאל: ואכן, היום היו עוד שני מקרים של מחבלים שניסו לפגוע באזרחים תמימים, ולצערנו, באחד מהם, דווקא בצומת גוש-עציון, שם מתקיים מרקם חיים עדין שעורכים בו קניות זה לצד זה תושבי האזור והפלסטינים, שם בחר המחבל לבצע את הדקירה ולפגוע באישה, והוא נתפס.

גילה גמליאל: זה אומר הכול.

גילה גמליאל: מה שזה אומר – את הדברים אני כרגע אומרת ממני ועדיין לא מהשר לביטחון פנים – זה שאנחנו, כאן בבית הזה בראש ובראשונה, צריכים להיות אחראיים מספיק על מנת להפסיק את התסיסה ולהוביל לרגיעה כללית ברחבי המדינה שלנו, על מנת שהפגיעה בנפש תיפסק.

גילה גמליאל: וזה נוגע כאן לכל חברי וחברות הבית הזה.

גילה גמליאל: אני חייבת לציין שגם חלק מחברי וחברות הכנסת הערבים יוצאים ומגנים את מקרי מעשי הטרור של המחבלים, ולא צריך מכאן לנסות ולייצר שיח שהוא פוגעני, דורסני, אלים.

גילה גמליאל: גם כך יש לנו מזה יותר מדי בציבור הרחב.

גילה גמליאל: בואו נפנים מזה להוביל לקו אחר, שכל מי שצופה בנו וכל מי שצופות בנו יראו לפחות שהבית הזה יכול לחיות בהרמוניה, בטח בנושאים הקריטיים האלה שאמורים להיות בקונסנזוס.

גילה גמליאל: השר לביטחון פנים השיב כי הוא שותף לדאגה של חברי הכנסת בכל הנוגע לנטילת החוק לידיים ופגיעה בחפים מפשע.

גילה גמליאל: בתוך כך, השר עוקב אחר חקירת המשטרה במקרים שנחשפנו אליהם ומקדם מהלכים מתוך שאיפה למצוא את האיזון הראוי בין הצורך בחיזוק היכולת של האזרחים להגן על עצמם, בוודאי נוכח גל הטרור הפוקד אותנו, לבין החשש מפגיעה בחפים מפשע.

גילה גמליאל: בהתאם להוראות החוק, החזקת כלי ירייה במדינת ישראל אינה זכות המוקנית לאזרחים, אלא היא מתאפשרת לאחר קבלת רישיון מאת הרשות המוסמכת.

גילה גמליאל: קבלת הרישיון מותנית בעמידה בדרישות סף ובתבחינים ברורים.

גילה גמליאל: המדיניות של השר לביטחון פנים היא כי כלי ירייה יוחזק רק היכן שיש צורך בו ובידי מי שכשיר לכך ועבר את ההכשרה הנדרשת.

גילה גמליאל: חוק כלי הירייה מסמיך את המשרד לביטחון פנים, האגף לכלי ירייה, כרשות המוסמכת למתן היתר לנשיאת כלי ירייה.

גילה גמליאל: מתוקף החוק, משטרת ישראל היא גורם ממליץ למשרד לביטחון פנים בבואו לקבל החלטה בדבר מתן רישיון לנשיאת נשק.

גילה גמליאל: אין שום מדיניות חלוקת כלי נשק, כפי שנאמר בחלק מההצעות.

גילה גמליאל: בהתאם להמלצת המשטרה, הקל השר לביטחון פנים במעט את התבחינים הנדרשים לכך, כדי שיותר אזרחים בעלי מיומנויות ומקצוענות בהפעלת כלי ירייה יוכלו לשמור בימים אלה ולהיות מכפיל כוח בהגנה על האזרחים.

גילה גמליאל: במסגרת תהליך הבדיקה נדרשת על-פי חוק בחינה של משרד הבריאות ומשטרת ישראל.

גילה גמליאל: משטרת ישראל נדרשת לבחינת מסוכנות המבקש לשאת נשק, במישור הפלילי ובמישור המודיעיני.

גילה גמליאל: בדיקת המסוכנות נעשית אל מול מבקש הרישיון לכלי ירייה, וכן נעשית בדיקה עתית מול אלה שכבר מחזיקים ברישיון לכלי ירייה.

גילה גמליאל: אשר להסתה כנגד אזרחים, מאז תחילת גל הטרור האחרון מזוהה עליית מדרגה בכל הנוגע להסתות, ובכלל זה ברשתות החברתיות וברשת האינטרנט.

גילה גמליאל: המשטרה פועלת על מנת לחקור אירועי הסתה, להגיע במקרים מסוימים למסית ולבחון את כוונותיו ואת הסכנה הנשקפת ממנו.

גילה גמליאל: במסגרת זו מושקע מאמץ רב לאיתור ולניטור הפרסומים המסיתים ולאיתור העומדים מאחוריהם; זאת לצד היערכות מבצעית מתאימה בשיתוף עם הגופים הרלוונטיים.

גילה גמליאל: בכל מקרה שנחקר בשיתוף עם הפרקליטות, נבחן המשך טיפול במסלול פלילי או מינהלי, בהתאם לנסיבות.

גילה גמליאל: במשטרה, בשיתוף עם שירות הביטחון הכללי, מפנים קשב רב ומשאבים לטיפול בתופעה.

גילה גמליאל: לאחרונה הוקצו במשטרה משאבים וכוח-אדם נוספים לטיפול בסוגיית ההסתה.

גילה גמליאל: זוהי תשובתו של השר לביטחון פנים.

גילה גמליאל: כולי תקווה שאכן, מקרים מאוד קשים שהיו, כמו הרצח של העובד האריתריאי, לא יחזרו; בטח לא מקרים אחרים, כשלקחו את החוק לידיים, כמו שנעשה בדימונה כנגד אזרחים תמימים מהמגזר הבדואי.

גילה גמליאל: דברים מעין אלו, אין להם מקום במדינה דמוקרטית, אין להם מקום במדינת ישראל.

גילה גמליאל: ועלינו, כולנו, להבין את גודל השעה שאנחנו כולנו מחויבים לה, לבוא ולהפסיק את ההתססה וההסתה הפרועה שקיימת סביב ההיבטים האלו, ולדאוג לכך שכל אזרח ואזרחית במדינת ישראל באשר הם, וכל מי שמבקר במדינת ישראל בכל דרך שהיא, תינתן לו היכולת להיות כאן ולחיות כאן בביטחון אישי.

גילה גמליאל: תודה רבה.

נורית קורן: תודה, השרה.

נורית קורן: בבקשה, לאיזה ועדה את ממליצה להעביר?

נורית קורן: מה שיחליטו?

מירב בן ארי: זה לא המציעים?

נורית קורן: כן, המציעים.

נורית קורן: אני גם שואלת קודם מה היא מציעה.

יואב בן צור: ועדת הפנים.

איל בן ראובן: הפנים.

גילה גמליאל: מעוניינים בדיון בוועדת הפנים?

גילה גמליאל: אני לא מתנגדת.

נורית קורן: כולם מציעים להעביר לוועדת הפנים?

נורית קורן: הצבעה, בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

נורית קורן: התוצאות הן: בעד – 12, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: הנושא יועבר לוועדת הפנים.

נורית קורן: התקפותיהם של שרי ממשלת ישראל על בית-המשפט העליון

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בהצעות הבאות לסדר-היום: התקפותיהם של שרי ממשלת ישראל על בית-המשפט העליון, מס' 1300, 1302, 1306, 1338, 1373, 1375, 1380 ו-1386.

נורית קורן: תשיב השרה גילה גמליאל – או השרה איילת שקד.

נורית קורן: היא בדרך?

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

נורית קורן: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, אני רוצה מילה אחת לפני שאני מתחיל – להגיד תודה רבה לנחמן שי, לחבר הכנסת נחמן שי, שנתן לי את רשות הדיבור כי יש לי פגישה דחופה.

חיים ילין: וכבוד השרה גילה, אני מסכים עם כל הפתיח שלך.

חיים ילין: אני חושב שיש לנו אחריות בבית הזה להוריד את הלהבות.

חיים ילין: זה המינימום שאנחנו יכולים לעשות כחברי כנסת.

חיים ילין: ואני עכשיו מתחבר לנושא עצמו.

חיים ילין: כל אחד לוקח אתו את הצד הפוליטי, את הצד האידיאולוגי ואת הצד הערכי שלו.

חיים ילין: אני רציתי להביא דווקא את הצד החווייתי שלי כאחד שגדל בדיקטטורה, ואני אסביר לכם מהי המשמעות של לחיות בדיקטטורה.

חיים ילין: המשמעות של לחיות בדיקטטורה זה שהצבא בארגנטינה או בצ'ילה, כמו שהיה, כובש את השלטון, והוא הופך להיות גם זה שמנהל את בתי-המשפט.

חיים ילין: אין דין ואין דיין.

חיים ילין: ככה נעלמו 30,000 בארגנטינה ועוד 30,000 בצ'ילה.

חיים ילין: בדיעבד בתי-המשפט הלבינו את מעשי הפשע.

חיים ילין: כאשר שרים וחברי כנסת תוקפים את בית-המשפט העליון – לא מבינים אפילו מה המשמעות של להגן על הדמוקרטיה; הם לא מבינים מה זה לחיות בדיקטטורה כי הם אף פעם לא חיו שם, והם לא מבינים מהי המשמעות של פחד שחס וחלילה יתפסו אותנו.

חיים ילין: ואותנו לא תפסו מפני שהיינו שמאלנים או שהיינו אידיאליסטים – תפסו אותנו כי היינו יהודים.

חיים ילין: אני מבין כל אחד פה שמפחד, אבל אני מפחד מדבר אחד: לא ממני, לא מהסביבה שלי – אני מפחד מהמדינה שלי.

חיים ילין: מזה אני מפחד.

חיים ילין: אני מפחד לאבד את הדמוקרטיה.

חיים ילין: כל פעם שמישהו פוגע בבית-המשפט העליון, הוא מקרב אותנו למקום דיקטטורי.

חיים ילין: הוא לא מבין אפילו שהוא מביא אותנו למקום הזה שנקרא דיקטטורה.

חיים ילין: לכן, השרה שקד, שלא נמצאת פה, הייתי מציע לה קודם כול להעביר שיעור לכל חברי הכנסת, כולל השרים, שיעור קטן, שעה אחת, על המשמעות של דמוקרטיות ודיקטטורות – מדעי המדינה פרק ב' – ולהבין מה הן ההשלכות של הפגיעות.

חיים ילין: מותר לבקר, אבל גם צריך לדעת: מי שתוקף דווקא נמצא בקואליציה, והקואליציה הזאת יכולה לשנות חוקים.

חיים ילין: היא יכולה לעשות כמעט כל דבר.

חיים ילין: אתם יכולים לעשות הכול.

חיים ילין: ששרת המשפטים תשנה את כל החוקה של מדינת ישראל – 61 ידיים ירימו.

חיים ילין: אבל אל תפגעו.

חיים ילין: מה קרה?

בצלאל סמוטריץ': – – –

חיים ילין: בצלאל, אתה לא יושב-ראש.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

חיים ילין: ישי פה יושבת-ראש מאוד נחמדה – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

חיים ילין: – – שלא הפריעה לי אפילו פעם אחת, ואתה מפריע לי משם.

בצלאל סמוטריץ': – – – מהרהר – – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: הזמן נגמר.

חיים ילין: יכול להיות, בצלאל, שכואב לך שאני אומר את מה שאני מרגיש כאחד שגדל בדיקטטורה, והמפלגה שלך לוקחת אותנו לשם.

בצלאל סמוטריץ': חיים – – –

חיים ילין: יכול להיות שכואב לך.

בצלאל סמוטריץ': – – – מקשיב לך קשב רב – – –

נחמן שי: מה אתה רוצה – – –

חיים ילין: אני רוצה שכבוד השרה תגיע לפה, שרת המשפטים, ותשנה את כל החוקה ואת כל החוקים במדינת ישראל כך שיוכלו לעשות מה שהם רוצים, אבל גם תשמור על זה שבית-המשפט העליון יהיה זה שמקבל את ההחלטות – –

נורית קורן: תודה רבה.

חיים ילין: – – ולא היא תשים את שומרי הראש לשופטים שאותה מפלגה שלה פוגעת בהם.

חיים ילין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרה, אנחנו מדברים על התקפה ארסית, לא חד-פעמית אלא מתמשכת, מגמתית, ומטרתה באמת לתקוף את שופטי בית-המשפט העליון, ואני אגיד את עמדתי – ואנחנו אומרים את עמדתנו, שיש לנו ביקורת כלפי בית-המשפט ולא הסתרנו את זה.

אוסאמה סעדי: בית-המשפט העליון, שמתקיפים אותו מצד ימין, הוא אותו בית-משפט עליון שהכשיר את המעצרים המינהליים, הכשיר הפשרת קרקעות בשטחים הכבושים, הכשיר אפילו הרחקות וגירוש ללבנון של מאות פלסטינים – –

בצלאל סמוטריץ': מחבלים.

אוסאמה סעדי: לא מחבלים.

אוסאמה סעדי: הם הוחזרו.

אוסאמה סעדי: – – הכשיר, חבר הכנסת סמוטריץ, התנקשויות של צבא כיבוש בעזה, ועל מה יוצאים קצפכם וחמתכם?

אוסאמה סעדי: על זה שהשופט פוגלמן – –

ענת ברקו: אתה לא מרוצה מהתוצאה?

אוסאמה סעדי: – – נתן צו ביניים – –

ענת ברקו: – – –

אוסאמה סעדי: – – חברת הכנסת ברקו – –

ענת ברקו: – – –

אוסאמה סעדי: – – למנוע הריסות בתים, וקבע דיון אחרי כמה ימים.

אוסאמה סעדי: זה הכול.

אוסאמה סעדי: אותו בית-משפט עליון הכשיר הריסות של מאות בתים בשטחים הכבושים, ולא שמענו אתכם אז מתקיפים את בית-המשפט העליון.

אוסאמה סעדי: אבל כאשר שר במדינת ישראל אומר שהחלטה של השופט פוגלמן היא החלטה על גבול ההזיה, כאשר חבר כנסת מהקואליציה אומר שהשופט פוגלמן צריך לפשוט את מדי השופט ולהצטרף לרשימה המשותפת, והוא אומר שהשופט פוגלמן שם את עצמו בצד של האויב – אני שמעתי את כבוד שרת המשפטים, אבל לא שמעתי אותה יוצאת ומגינה באופן נחרץ על בית-המשפט העליון.

אוסאמה סעדי: היא אמרה שהיא מצפה שבית-המשפט ידון במהירות בבג"ץ הזה.

אוסאמה סעדי: ראש הממשלה נאלם דום.

אוסאמה סעדי: נאלם דום, ולא שמענו מילה אחת.

אוסאמה סעדי: אני הגדרתי את זה בוועדת החוקה: זה סיכול ממוקד של בית-המשפט העליון.

אוסאמה סעדי: אנחנו ביקשנו בוועדת החוקה להוציא, ביוזמת חבר הכנסת בני בגין, גילוי דעת והצהרה מוועדת החוקה, ולא הצלחנו בזה, ולכן אני מצטרף להצעות לסדר-היום שהגישו חברי, גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה, ואני חושב שצריך לקיים דיון.

אוסאמה סעדי: גברתי שרת המשפטים, צריכים לצאת בהגנה, באמת הגנה, על בית-המשפט העליון, כי אחרת – אני מבקר את בית-המשפט העליון, אבל גם צורת הביקורת צריכה להיות מרוסנת, ולא ארסית כמו שהייתה.

אוסאמה סעדי: אני ציפיתי ומצפה ממך באמת לגנות הצהרות כאלה נגד בית-המשפט העליון.

אוסאמה סעדי: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נורית קורן: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, אנחנו נמצאים בקרב קשה – הקרב על הדמוקרטיה במדינת ישראל.

נחמן שי: לא מהיום ולא מאתמול – שנה אחרי שנה הקרב הזה נעשה יותר ויותר קשה, כי האויבים של הדמוקרטיה, אלה ששוחקים אותה, אלה שפוגעים בה, נמצאים היום בקואליציה ונמצאים היום גם בממשלה.

נחמן שי: בית-המשפט הוא אחד היסודות החיוניים לקיומה של הדמוקרטיה.

נחמן שי: אין דמוקרטיה בלי בית-משפט עליון או בכלל מערכת משפט, ואין דמוקרטיה בלי בית-המשפט או מערכת משפט עצמאית ששוקלת את השיקולים של הצדק ומחליטה בהתאם.

נחמן שי: אין, לא מצאתי מדינה כזאת ולא מצאתי עולם כזה.

נחמן שי: עכשיו, נוכח המתיחות, כמובן הדברים הולכים ומתלהטים, בית-המשפט נעשה הפקר.

נחמן שי: כל אחד דורך עליו, דורס אותו.

נחמן שי: יוצא מפה אחד מחברי הקואליציה, חברך במפלגתך, גברתי השרה, ומציע לשלוח בולדוזרים לבית-המשפט העליון, וכשמסבירים לו את החומרה שבדבריו, הוא לא, חס וחלילה, חוזר בו – הוא מחזק את דבריו וחוזר עליהם ומסביר שהשופט פוגלמן בכלל יכול לפשוט את מדיו ולהצטרף לרשימה המשותפת.

נחמן שי: א.

נחמן שי: אין שום חטא בזה, בלהצטרף לרשימה המשותפת.

נחמן שי: זה לא אסון.

נחמן שי: יש שם חברי כנסת.

נחמן שי: לגיטימי לחלוטין.

נחמן שי: אבל מה הוא אומר בזה?

נחמן שי: הוא אומר שלשופט פוגלמן יש עמדות פוליטיות, שהוא בכלל איש פוליטי, ושהחלטותיו השיפוטיות הן החלטות פוליטיות.

נחמן שי: והקרב הוא לא בין מוטי יוגב לבית-המשפט, כי גם שרים בממשלה, גם שרים בממשלה, גברתי, חברתי – גם הם קפצו על ראשו של בית-המשפט, כי הוא לא הסכים באותה נקודת זמן, מייד, להרוס בתים.

נחמן שי: אני אגיד לך משהו בסוד: גם אני חושב שצריך להרוס בתי מחבלים, אני חושב שאם זו ענישה אפקטיבית, אני מצדד בה, כי אני מוכן לעשות כמעט הכול כדי לחסום ולבלום את הטרור; כמעט הכול, בלי לפגוע בדמוקרטיה.

נחמן שי: אבל באמת כל קשת הצעדים, כל עוד הם עומדים במבחן הזה.

נחמן שי: בית-המשפט היה זקוק לפסק זמן מסוים כדי שהתהליך יהיה תקין, זה הכול.

נחמן שי: הוא אפילו לא אמר שהוא מתנגד, וכבר התלהטו הרוחות, וכבר מהבית הזה, מהשולחן הזה, יצאו התקפות על בית-המשפט.

נחמן שי: אני רוצה לחזור ולומר לכם מה אמר השופט שמגר, שהוא דמות נערצת בעיני כולנו, בתור סמכות בתחום הזה: אם נוותר על האי-תלות, אם ניצור בתי-משפט אשר אינם עומדים מול לחץ פוליטי המבקש להשפיע על תוצאות הדיונים שלהם, נפגע לא רק בבתי-המשפט, אלא בכל פרט המתדיין בפניהם, כולל אלה הלוחצים.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

נחמן שי: הוא אמר את זה לפני 20 שנה; זה תקף היום, זה יהיה תקף גם מחר ותמיד.

נחמן שי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, תודה, גברתי השרה, אני חייבת לומר שההתקפות האחרונות של חברי כנסת, שרים – אם שרים מדברים ככה על בית-המשפט, סרה, מה יגידו אזובי הקיר?

זהבה גלאון: אין לי ציפיות מחבר הכנסת מוטי יוגב אחרי שהוא ביקש לעלות עם 9D על בית-המשפט, אבל האמירות האלה שאומר השר אלקין: בית-המשפט שם מקל בגלגלי הקבינט; וראש הממשלה נתניהו: צריך להחליט מהר; והשר בנט: זאת שעת חירום, הגיע הזמן שגם שופטי בג"ץ יבינו את זה – זה מייצר תרבות לינץ' שהשתלטה כאן על קבוצה של נציגי הימין בכנסת ובממשלה.

זהבה גלאון: כשאומר חבר הכנסת יוגב שהשופט פוגלמן מצטרף לאויב, בהשאלה זה כמו שהלבישו את רבין בזמנו בכאפיה ובמדי אס.

זהבה גלאון: אס, זה בדיוק אותו דבר.

זהבה גלאון: להגיד "הצטרף אל האויב", המשמעות של זה – אויב הוא בוגד, ואנחנו יודעים מה דינו של אויב.

זהבה גלאון: זה כל כך חמור בעיני, גברתי השרה.

זהבה גלאון: אני חושבת שהדיון הזה כאן היום בכנסת הוא הזדמנות מבחינתך לגנות את הדברים האלה.

זהבה גלאון: זה לא אומר שאין לי ביקורת על בית-המשפט.

זהבה גלאון: הרבה מאוד פעמים אני לא מרוצה מההחלטות של בית-המשפט.

זהבה גלאון: אפשר לבקר, אבל האופן המשתלח שבו חברי הכנסת והשרים ביקרו את ההחלטה בעניין הריסות בתים, כשזו עוד לא החלטה, זו החלטת ביניים – ואני, בניגוד לחבר הכנסת נחמן שי, חושבת שהשימוש בהריסות בתים הוא לא אפקטיבי, הוא לא נכון, הוא נועד לתת מענה לצורך הפסיכולוגי, ובוודאי הוא לא מרתיע – וכשחברי כנסת ושרים משתלחים באופן הזה, זה לא רק הסתה כלפיהם.

זהבה גלאון: מה שמטריד אותי זה שמנסים להלך עליהם אימים, מנסים להכתיב להם מה צריכה להיות הפסיקה.

זהבה גלאון: וזה לא מפתיע, יש כאן בשנים האחרונות מתקפה שלוחת רסן, יש כאן קמפיין לרסק עד דק, לפגוע במעמדו של בית-המשפט העליון, לקעקע את מעמדו, והדבר הזה מקומם, בגלל שכל דמוקרטיה – אמר את זה קודם בדרכו חבר הכנסת נחמן שי – כל דמוקרטיה זקוקה להגנה כזאת שמספק לה בית-משפט גבוה לצדק.

זהבה גלאון: אני מצפה, גברתי השרה, שאת תהיי חומת המגן של בית-המשפט כנגד השתלחויות כאלה, שאת תהיי זו שאומרת:

זהבה גלאון: אני לא מוכנה לשמוע אמירות כאלה – גם אם יש לך ביקורת, ואני בטוחה שיש לך ביקורת לא במקרה אחד.

זהבה גלאון: יש כאן שאיפה, חברי חברי הכנסת, שימו לב – אני יודעת שאני צריכה לסיים – יש כאן שאיפה לגמד את מעמדו המוסדי של בג"ץ כטריבונל לעתירות של מיעוטים, של ארגוני זכויות אדם, של גורמים שהתוצאה שבית-המשפט קובע בעתירות שלהם לא מוצאת חן בעיני הממשלה ובעיני הכנסת.

זהבה גלאון: הממשלה רוצה שבית-המשפט יהפוך לכלי שרת שלה, והדבר הזה גורם – וזה הדבר שמדאיג אותי – לזה שבית-המשפט מצנזר את עצמו.

זהבה גלאון: הוא מבין את הלך הרוח, הוא מבין מה מצופה ממנו, ובשורה של עתירות אנחנו רואים איך בית-המשפט לא מרסן את עצמו – הוא מצנזר את עצמו.

זהבה גלאון: ואני מאוד חרדה שהשתלחות כמו זאת שהייתה בימים האחרונים בבית-המשפט תביא להחלטות הלא-נכונות.

זהבה גלאון: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, מכובדי חברי הכנסת, אינני מתכונן להצטרף למקהלה שתוקפת את בית-המשפט העליון בעקבות החלטתו להקפיא את הריסת בתי המחבלים עד לדיון שיתקיים.

יעקב מרגי: אינני מצטרף למקהלה, לא משום שכל החלטות בית-המשפט נראות לי מאוזנות וקשובות לרחשי הלב של החברה בישראל.

יעקב מרגי: אני יודע שמה שצריך להנחות את בתי-המשפט זה החוק הצרוף והצרוב בספר החוקים של מדינת ישראל, אבל לעתים התחושה בקרב אזרחי מדינת ישראל היא שאותה גישה לא מתקיימת כשמדובר ברחשי לב של סוגים שונים בחברה.

יעקב מרגי: אין ספק שהרגשתי אי-נוחות בהתקפה האחרונה שנשמעה כלפי בתי-המשפט.

יעקב מרגי: אני מתנגד להתקפה הבוטה, מתנגד למסע הדה-לגיטימציה של בית-המשפט העליון, ואני אומר: בתי-המשפט לא חסינים מביקורת, בית-המשפט העליון לא חסין מביקורת, יושבים שם בני-אדם שהם בני-תמותה כמוני וכמותכם.

יעקב מרגי: בית-המשפט לא חסין מביקורת, אך בית-המשפט ראוי לכבוד ולהילה הראויים לו, ואת הביקורת יש להעביר בדרכים נאותות ומכובדות.

בצלאל סמוטריץ': – – –

יעקב מרגי: לא שמעת אותי תוקף אותו.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך שאני יושב בבית הזה, ועוד לפני שישבתי בבית הזה, הרבה דברים מכווצים לי את שרירי הבטן, ובאותו רגע שרירי הפה והלסת שלי נרפים יותר.

יעקב מרגי: זה לא הולך ביחס ישר ואין לי חיבור ביניהם, החיבור נהיה פה.

יעקב מרגי: מה זה ייתן?

יעקב מרגי: מה הפופוליזם?

יעקב מרגי: מה, אנחנו במירוץ לקיצון?

יעקב מרגי: ככל שאתה משתלח יותר – זה היה מקובל אצלנו כשהגויים – כל המצר לישראל נעשה ראש.

יעקב מרגי: אבל מה קרה?

יעקב מרגי: "אין לנו ארץ אחרת" זה לא רק שיר, זו עובדה.

יעקב מרגי: אין לנו כנסת אחרת, בואו נתחיל לשמור עליה, לכבד אותה.

יעקב מרגי: אין לנו בית-משפט אחר, וטוב שכך.

יעקב מרגי: "הווי מתפלל בשלומה של מלכות", חז"ל אמרו, שאם לא, "איש את רעהו חיים בלעו".

יעקב מרגי: וחמור מכך, לפעמים גם בוועדה, את יודעת, גברתי השרה, באים שרים או נציגי המשרדים ואומרים: צריך לעשות ככה, ולעשות ככה ולעשות ככה.

יעקב מרגי: אני אומר: סליחה, רגע, אני הכנסת.

יעקב מרגי: שרים, תתכבדו, יש לכם מה לומר לבית-המשפט העליון?

יעקב מרגי: תעשו זאת סביב שולחן הממשלה.

יעקב מרגי: הכוח שלכם, התפקיד שלכם, תמלאו אחר התפקיד שלכם.

יעקב מרגי: עוד כותרת?

יעקב מרגי: עוד פופוליזם?

יעקב מרגי: במי אנחנו פוגעים?

יעקב מרגי: אנחנו פוגעים בעצמנו, בחברה הישראלית, בחוסנה של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: תודה רבה, גברתי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר – הוא איננו.

נורית קורן: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, אני מוכרח לומר שאני מזדהה עם כל מילה בפתיח של חבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': גברתי השרה, אני חרד לעתידה של הדמוקרטיה הישראלית, חרד לעתידה של הדמוקרטיה הישראלית.

בצלאל סמוטריץ': אני למדתי בשיעורי אזרחות – והאמת, אני צעיר, אחד הצעירים פה, לא נראה לי שזה היה לפני הרבה מאוד שנים – –

נחמן שי: זה עובר.

בצלאל סמוטריץ': מום עובר.

נחמן שי: זה עובר.

בצלאל סמוטריץ': – – שהדמוקרטיה במהות שלה היא שלטון העם, באמצעות נבחריו, בשיטה רובנית.

בצלאל סמוטריץ': יש בה תפקיד קריטי גם למערכת המשפט, ובתוך מערכת המשפט לבית-המשפט הגבוה לצדק, שאמור לתת סעד מן הצדק במקרים מסוימים.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני בשום פנים ואופן לא נבחנתי בבגרות באזרחות על זה שבית-המשפט העליון הוא הדמוקרטיה.

בצלאל סמוטריץ': וצריך להודות על האמת, עם כל תפקידו המאוד-חשוב של בית-המשפט העליון במדינת ישראל, בשנים האחרונות, בהרבה מאוד השנים האחרונות – הנשיא שמגר, אחריו ברק – לקח את זה למקומות מוגזמים, הופר בצורה דרסטית האיזון הדמוקרטי המתחייב בין נבחרי הציבור בכנסת ובממשלה, חברת הכנסת גלאון, שיכולים וצריכים להתווכח ביניהם, כמובן בנימוס, בכבוד הדדי, אבל בסופו של יום הם ורק הם קובעים את סולם הערכים של החברה, מניחים את ערכי היסוד שעליהם מושתתת החברה.

בצלאל סמוטריץ': הם ולא בית-המשפט, שלא נבחר מעולם כדי לעשות את זה.

בצלאל סמוטריץ': ומה שקורה בשנים האחרונות זה שבית-המשפט, ובכלל המערכת המשפטית – מוסד היועץ המשפטי לממשלה – חרגו מכל פרופורציה באותה מערכת איזונים שחייבת להתקיים בינם לבין נבחרי הציבור, וצריך להודות על האמת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מרגי, גם אני מתפלל לשלומה של מלכות, שאלמלא מוראה איש את רעהו חיים בלעו, אבל המלכות היא פה קודם כול.

בצלאל סמוטריץ': אל תעוותו את זה.

בצלאל סמוטריץ': המלכות הזאת שעליה דיברו חז"ל זה לא בית-המשפט העליון – –

יעקב מרגי: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – זו הכנסת, זו הממשלה – –

יעקב מרגי: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – זו המלכות שאלמלא מוראה איש את רעהו חיים בלעו.

בצלאל סמוטריץ': אל תשנו את האיזונים בנקודה הזאת.

נחמן שי: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת נחמן שי, לבוא ולטעון שמי שמעביר ביקורת על בית-המשפט העליון פוגע במעמדו, זה בערך כמו לומר – ותקשיבו טוב – שכשבית-משפט מרשיע נאשם הוא הופך אותו לעבריין, כי הוא הרי נתן לו את החותמת, את ה"סטמפל'ה", שהוא עבריין.

זהבה גלאון: הוא לא אמר את זה.

בצלאל סמוטריץ': מה שהפך עבריין לעבריין זה המעשים שהוא עשה, בית-המשפט העליון רק נותן לזה את השם.

בצלאל סמוטריץ': מה שפוגע באמון של בית-המשפט העליון אלה המעשים של בית-המשפט העליון בעצמו, ולא מישהו שמעביר ביקורת על ההתנהלות הלא-בסדר של בית-המשפט.

בצלאל סמוטריץ': אני מחזיק סקר – לא יודע אם ראיתם את זה, רבותי חברי הכנסת – היום, הבוקר, התפרסם ב"גלובס" – – –

נורית קורן: אתה לא יכול להציג – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': אני קורא.

נורית קורן: סליחה, אתה לא יכול להציג מוצגים.

בצלאל סמוטריץ': לא, אני קורא.

בצלאל סמוטריץ': קורא, לא התכוונתי להציג.

בצלאל סמוטריץ': סקר שהתפרסם הבוקר ב"גלובס" – כותרת: "שפל באמון הציבור במערכת המשפט".

זהבה גלאון: בגללך – – –

בצלאל סמוטריץ': לפי הסקר, שבו השתתפו 500 נשאלים, רק 30% מהציבור נותן אמון מלא או אמון רב במערכת המשפט.

נחמן שי: איזה סקר?

נורית קורן: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': 38% ממשתתפי הסקר אמרו כי אין להם אמון בכלל במערכת המשפט, או שיש להם אמון מועט בה – – –

זהבה גלאון: למה זה קורה – – –

בצלאל סמוטריץ': לבוא ולהגיד, חברת הכנסת גלאון, שזה בגללי, אמרתי לך, זה כמו להגיד שבית-המשפט שהרשיע את הנאשם הפך אותו לעבריין.

בצלאל סמוטריץ': מי שמדרדר את אמון הציבור בבית-המשפט זה בית-המשפט העליון בעצמו, שמתנתק מהציבור – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

בצלאל סמוטריץ': – – שמתכנס למגדל השן ומקבל פסיקות שמנותקות לחלוטין מההוויה הישראלית שבתוכה הוא חי.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שפוגע באמון בבית-המשפט.

בצלאל סמוטריץ': וכיוון שאני באמת חרד לדמוקרטיה, למבנה – – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיום.

בצלאל סמוטריץ': מכיוון שאני באמת חרד לדמוקרטיה, ראשית כול לאיך שאני תופס אותה באמת, שהיא בראש ובראשונה שלטון העם, ושלא יגנבו את השלטון מהעם אנשים שלא נבחרו מעולם; ומכיוון שאני חרד בתוך הדמוקרטיה למעמדו הקריטי של בית-המשפט העליון, אני מבקר אותו ואני דורש ממנו לחזור לתפקידו המקורי ולמעמדו המקורי כדי שיהיה לנו בית-משפט עליון שזוכה לאמון הציבור, כי גם אני מסכים שזה קריטי במדינה מתוקנת.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מבקשת מהשרה – –

זהבה גלאון: יש הבדל בין ביקורת להשתלחות – – –

נורית קורן: – – איילת שקד להשיב.

נורית קורן: שרת המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': – – – ביקורת.

זהבה גלאון: ביקורת היא לגיטימית, השתלחות היא פסולה – –

בצלאל סמוטריץ': – – – אתם לא נותנים לגיטימציה גם לביקורת – – –

זהבה גלאון: – – זה ההבדל.

איילת שקד: חברי המעטים שנמצאים פה, גברתי היושבת-ראש, האמת שזה דיון באמת חשוב, וצר לי שמספר חברי הכנסת בדיון החשוב הזה הוא כה מועט.

איילת שקד: בית-המשפט ושופטיו אינם אויבים.

איילת שקד: הם חלק מהמערכת הדמוקרטית התוססת של מדינת ישראל, ובמערכת הדמוקרטית התוססת שלנו איש לא חסין מביקורת ואין אף גוף שחסין מביקורת, ואם חס וחלילה יש גוף שלא מוחלת עליו ביקורת, אנחנו דואגים להחיל עליו ביקורת.

איילת שקד: ולכן, לא הממשלה ולא חברי הכנסת ולא שופטי בית-המשפט העליון, אף אחד לא חסין מביקורת.

איילת שקד: אבל יש דרך להעביר את הביקורת.

איילת שקד: חייבים לשמור על גבולות שיח ראויים.

איילת שקד: במיוחד אנחנו, נבחרי ציבור, שכל אמירה שלנו מועברת דרך מגבר לתעצומות גבוהות, אנחנו צריכים לשקול את מילותינו בקפידה.

איילת שקד: דווקא אנו, חברי הכנסת, צריכים לדאוג שהשיח בינינו יהיה שיח מפרה ובונה ומכבד.

איילת שקד: אני מקווה שקודם כול אנחנו בינינו נדע לשמור על זה, ובטח ובטח גם כלפי אנשים אחרים ומוסדות אחרים, לטובת הציבור הישראלי כולו ולטובת מדינת ישראל.

איילת שקד: אני רוצה להתייחס כאן לשני דברים שאמרו חברי הכנסת.

איילת שקד: דבר אחד שאת אמרת, חברת הכנסת חברתי זהבה גלאון.

איילת שקד: אני רוצה להגיד לך שאת יכולה להיות רגועה.

איילת שקד: מהיכרותי המעמיקה היום גם עם נשיאת בית-המשפט העליון וגם עם השופטים של מדינת ישראל, אף דבר ושום אִמרה לא יפגעו בעצמאותם השיפוטית.

איילת שקד: תאמיני לי, אני מכירה אותם היום כבר טוב ומקרוב – –

נחמן שי: אבל במעמדם הציבורי כן.

איילת שקד: – – הם עצמאים, וכך הם יישארו.

נחמן שי: אבל במעמדם הציבורי כן.

בצלאל סמוטריץ': – – – במעמדנו?

איילת שקד: אני רוצה להסכים עם חברי ושותפי חבר הכנסת סמוטריץ.

איילת שקד: גם אני חשה שבשנים האחרונות, בעקבות המהפכה החוקתית, כן יש הפרה של האיזונים בין הרשויות.

איילת שקד: כן, מערכת המשפט והרשות השופטת, בעיני כן לקחה לעצמה במקומות מסוימים כוח שאינו ניתן בחוק.

איילת שקד: אבל אם אנחנו רוצים לשנות את זה, הדרך לשנות את זה היא בשיח מכבד, וזה כאן, דרך הרשות המחוקקת, דרך בית-הנבחרים, דרך הכנסת.

איילת שקד: הדיון הזה הוא דיון עקרוני, הוא דיון חשוב, הוא דיון מהותי, והוא צריך להיעשות תוך כבוד רב לבית-המשפט העליון.

איילת שקד: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

זהבה גלאון: גברתי השרה, למה את לא מתנערת מהאמירות שנשמעו – – –

נורית קורן: גברתי השרה, לאיזו ועדה את ממליצה להעביר את ההצעות לסדר-היום?

איילת שקד: ועדת חוקה.

נורית קורן: ועדת חוקה.

זהבה גלאון: למה את לא מתנערת מהאמירות שנאמרו – – –

איילת שקד: אמרתי בתחילת הדברים – – –

נורית קורן: המציעים, בבקשה, לאיזו ועדה אתם רוצים להעביר, או שאתם מסתפקים בתשובת השרה?

נחמן שי: לא, לא, נעביר לוועדת חוקה.

קריאות: – – –

נורית קורן: חוקה.

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: אז אנחנו מצביעים – לוועדת חוקה.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: בעד – מי שרוצה.

נורית קורן: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נורית קורן: התוצאות: בעד – 7, אין נמנעים ואין מתנגדים.

נורית קורן: ההצעה תועבר לוועדת חוקה.

נורית קורן: הודעה של מזכירות הכנסת.

נאזם בדר: ברשותך, היושבת-ראש, לפני שעה קלה הודעתי על הנחת הצעת חוק לקריאה שנייה ושלישית.

נאזם בדר: למען הסר ספק, מדובר בהצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 48 – הוראת שעה), התשע"ו–2015, שמונחת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, והחזירה אותה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: קריאתו של ארגון אונסק"ו לגנות את הפגיעה הישראלית בחופש הדת המוסלמית בהר-הבית

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בהצעות לסדר-היום.

נורית קורן: קריאתו של ארגון אונסק"ו לגנות את הפגיעה הישראלית בחופש הדת המוסלמית בהר-הבית, מס' 1305, 1339, 1340, 1342, 1358 ו-1372.

נורית קורן: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

נורית קורן: אחריה – חבר הכנסת ינון מגל.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, מי שנשאר כאן, קודם כול, אני רוצה להגיד לכם, אונסק"ו – אונסק"ו, מדובר בראשי תיבות של ארגון החינוך, המדע והתרבות של האומות המאוחדות, והארגון הזה פעל לקבל הצעה של הרשות הפלסטינית להכיר בכותל כאתר אסלאמי.

ענת ברקו: הניסיון לאסלם מקומות שונים באזור, בעיקר מקומות שמקודשים ליהודים, הוא לא חדש.

ענת ברקו: ראינו את מערת המכפלה, את קבר רחל – אף שהופיעו בספרות הירדנית כמקומות קדושים ליהודים, הם אוסלמו במהלך הזמן.

ענת ברקו: אבל הסוגיה האמיתית פה היא ניסיון לשכתב את ההיסטוריה, לפגוע במקומות שקדושים לנצרות וליהדות, כשאנחנו רואים שאין מקל ראש בחשיבות של ירושלים לשלוש הדתות המונותיאיסטיות, ואנחנו יודעים שגם מכה היא קדושה ביותר אך היא אינה הבירה של ערב-הסעודית, וכך גם ירושלים, שהיא קדושה ליהודים.

ענת ברקו: זאת אומרת שהכותל הוא בטח לא אתר שאפשר לאסלם אותו או להפוך אותו למתחם במסגד אל-אקצא.

ענת ברקו: אבל יש כאן בסופו של דבר תהליך שהוא מאוד מאוד חמור במובן הזה של ההידרדרות בהחלטות של אונסק"ו, שלא מתעסקים בכלל במהות, והמהות היא שהיום בתדמור מחברים אנשים לעמודים ושוחטים אותם ומפוצצים אותם.

ענת ברקו: המהות היא שיש תחרות על בניית מסגדים לגבהים אדירים, כמו בשווייץ, שם אסרו עליהם לעשות את זה, ואני אומר – גם היום כדאי לומר שהמסגדים שנמצאים בשליטה ישראלית הם המסגדים היחידים הבטוחים בכל האזור הזה.

ענת ברקו: אני רוצה לומר משהו לחבר הכנסת גטאס, שבניגוד לבקשת ראש הממשלה בחר היום לעלות להר-הבית.

ענת ברקו: טוב, הייתי מציעה לו בכלל ללכת לעשות ביקור בבית-לחם, לספור כמה נוצרים נשארו שם, כי לא נשארו שם הרבה, אבל עצם ההכחשה שלו את הזיקה של היהודים להר-הבית, וההתנהגות שלו, הבלתי-אחראית, היא בעצם הכחשה של הנצרות.

ענת ברקו: הוא הלוא נוצרי, וההתנהלות שלו בהחלט משרתת את ראאד סלאח וחבורתו האסלאמיסטית, ובקצב הזה הוא הולך בדיוק בכיוון של בן משפחתו בשארה, הבוגד, שנמצא עכשיו בקטאר, שברח מאימת החוק – הוא יגיע לאותו מקום.

ענת ברקו: זאת אומרת שאנחנו רואים – – –

טלב אבו עראר: מכיוון שהוא נוצרי אסור לו להיכנס?

ענת ברקו: זה לא יעזור – מכיוון שהוא נוצרי מותר לו להיכנס.

טלב אבו עראר: נו, אז למה – – –

ענת ברקו: לא, אבל הוא לא יכול להכחיש – הלוא יש עכשיו גם אמירה, הניסיון הפלסטיני היום הוא גם האמירה שישו פתאום נהיה פלסטיני.

ענת ברקו: מה משנה הלוח הכרונולוגי?

ענת ברקו: את מי זה מעניין?

ענת ברקו: כל מיני בעיות מבחינת לוח זמנים, לוח כרונולוגי, ההיסטוריה המשוכתבת.

ענת ברקו: ולכן, הכותל הוא אתר יהודי.

ענת ברקו: לא יעזור, גם אם ינסו לאסלם כאן, על-ידי אונסק"ו, הארגון שהופך להיות באמת מגוחך, שמתעסק במקום שהוא הכי בטוח, המסגד הכי בטוח, המסגדים הכי בטוחים במזרח התיכון, כשאנחנו רואים ששאר המסגדים קורסים על יושביהם, כש"דאעש" מפוצצים אותם, או שאר אסלאמיסטים עושים את העבודה, ופה אנשים יכולים בכבוד רב להתפלל ובעצם לבצע את הפרקטיקות הדתיות שלהם.

ענת ברקו: לכן אני קוראת לכולם, חברי הכנסת היהודים והערבים: תרגיעו, חבל, אפשר עכשיו – אתמול ביקרתי את החיילת דקלה מגידיש, הלוחמת שקפץ עליה – –

יואל חסון: אני מבקשת לסיים.

ענת ברקו: זה ייקח עוד דקה.

ענת ברקו: – – מחבל, תקע סכין בצווארה, חתך את העורק הראשי שלה.

ענת ברקו: פרמדיק הכניס את הידיים כדי להחזיק – הנה, התגבורת הגיעה, תציל את המולדת, חבר הכנסת טיבי.

נורית קורן: ענת, אני – – –

ענת ברקו: – – – הכניס את – אני רק רוצה לספר על החיילת הזאת.

נורית קורן: חברת הכנסת ברקו, אני מבקשת לסיים, כבר נתתי יותר זמן.

ענת ברקו: והיא הגיעה לבית-חולים עם בעצם – כמעט מתה מאובדן דם, רק מתאוות הרצח וההסתה המטורפת, בעיקר סביב הר-הבית.

ענת ברקו: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

ינון מגל: אני אחריו, כן?

טלב אבו עראר: מכובדתי היושבת-ראש, מכובדתי השרה, חברי חברי הכנסת – –

נורית קורן: רגע רגע רגע, סליחה.

נורית קורן: אתם לא סיכמתם ביניכם?

טלב אבו עראר: – – צדק – – –

נורית קורן: רק שנייה, רק שנייה.

נורית קורן: מה?

ינון מגל: סיכמנו שאנחנו מתחלפים.

נורית קורן: כן.

ינון מגל: כן.

ינון מגל: הוא עכשיו ואני אחריו.

נורית קורן: כן, כן.

ינון מגל: למה לא?

אחמד טיבי: מקלב לא פה, זה בסדר, לא קרה כלום.

נורית קורן: טוב, תכף נברר.

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: צדק ארגון אונסק"ו שקרא לגנות את ישראל, או יותר נכון את הפגיעה הישראלית במסגד אל-אקצא.

טלב אבו עראר: מניעת המוסלמים והערבים מהכניסה למסגד אל-אקצא היא לא רק פגיעה אלא חילול מכוון של המקום הקדוש למוסלמים, שמתבטא בכניסת יהודים למתחם מסגד אל-אקצא.

טלב אבו עראר: גם נתניהו, שמצהיר שהגיע – –

ענת ברקו: מה, אסור ליהודים – – –

טלב אבו עראר: – – הגיעו להבנות עם ירדן, או עם קרי, שהסטטוס-קוו יישמר – אני לא מבין מה ההגדרה של סטטוס-קוו – להמשיך למנוע מחברי הכנסת הערבים או ממוסלמים להיכנס למסגד אל-אקצא, וכן להמשיך במדיניות הכניסה ליהודים למתחם מסגד אל-אקצא?

טלב אבו עראר: אולי, מכובדתי היושבת-ראש, נחזור קצת להיסטוריה: בשנת 1929 פרצו מהומות ב"חיט אל בוראק" – איפה שטוענים היום שהוא הכותל המערבי נקרא "חיט אל בוראק" במקור.

ינון מגל: רצחו יותר מ-100 יהודים בגלל זה.

ינון מגל: רצחתם יותר מ-100 יהודים.

טלב אבו עראר: בעקבות – אם תקשיב להיסטוריה קצת – אחזיר אותך רק להיסטוריה.

ינון מגל: תספר לנו למה רצחו איזה 170 יהודים.

ינון מגל: למה רצחו?

טלב אבו עראר: אם תרשה לי, בבקשה, תבין בדיוק על מה מדובר.

טלב אבו עראר: אי-אפשר לסלף עובדות, אי-אפשר לזייף עובדות היסטוריות שכל העולם עד להן ומעורב בהן.

ינון מגל: לא רצחו יהודים?

טלב אבו עראר: בעקבות המהומות שהיו – –

ענת ברקו: נו.

טלב אבו עראר: – – הקים המנדט הבריטי ועדת חקירה, בשם ועדת שו; הוא היה בעצם היושב-ראש של הוועדה, ועדה שזכתה לאישור של האו"ם בזמנו.

טלב אבו עראר: הוועדה הבין-לאומית הגיעה לירושלים בשנת 1930, ישבה חודש, קיימה 23 ישיבות, שמעה 52 עדים: 30 ערבים, 22 יהודים.

טלב אבו עראר: בשנת 1930, באותה שנה, הוגש לאו"ם דוח ועדת החקירה, שקבע חד-משמעית: אין ליהודים שום זכות ב"חיט אל-בוראק" שם.

ינון מגל: אה, הוועדה קבעה?

טלב אבו עראר: כן, זה נקבע.

טלב אבו עראר: זה כל העולם, לא המצאתי את זה.

ענת ברקו: יותר טוב שלא נענה לך.

טלב אבו עראר: לא המצאתי את זה, זה מה שכתוב בהיסטוריה.

טלב אבו עראר: גם אצל – – –

ינון מגל: נו, ומה בסוף?

ינון מגל: מי שולט היום – – –

טלב אבו עראר: בסוף "חיט אל-בוראק" גם – – –

ענת ברקו: בזכות זה – – –

ינון מגל: נו, ומי היום בכותל?

טלב אבו עראר: גם "חיט אל-בוראק" – גברתי, את יכולה – – –

נורית קורן: כן, חברים, נותרו לו כמה שניות, אתן לו עוד 30 שניות, אל תפריעו לו, כדי שהוא יסיים על ההיסטוריה.

טלב אבו עראר: למה 30 שניות?

טלב אבו עראר: זה לא מספיק, הם הפריעו לי דקה.

נורית קורן: לא, לא ממש.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים, אני נותנת לך 30 שניות.

נורית קורן: בבקשה.

ינון מגל: מה השורה התחתונה?

ינון מגל: מה השורה התחתונה?

טלב אבו עראר: בסדר.

טלב אבו עראר: לסיום דברי, אומר שמסגד אל-אקצא בכללותו, שהוא 144 דונמים – – –

ינון מגל: אה, כבר אין חרם א-שריף?

טלב אבו עראר: לפי כל – – –

ינון מגל: אה, זה כל המסגד?

ינון מגל: עכשיו זה כל המסגד?

ינון מגל: אולי זה עם – – –

טלב אבו עראר: – – – 144 דונמים – –

נורית קורן: חבר הכנסת מגל, אולי שיסיים – יש לו עוד 30 שניות, אני לא רוצה לתת לו תוספת זמן.

נורית קורן: בבקשה.

ינון מגל: זה לא מכה?

טלב אבו עראר: – – שהוא מקום קדוש למוסלמים, "חיט אל-בוראק" – חלק בלתי נפרד מהמסגד.

ינון מגל: כמה שקרים.

טלב אבו עראר: ולכן, אם באמת כולנו צריכים לגלות מנהיגות ואחריות, וכולנו מבקשים וצמאים אפילו לרגיעה – –

ינון מגל: בוא נתחיל בלהגיד את האמת.

טלב אבו עראר: – – לפתוח את כל השערים למוסלמים – –

ענת ברקו: זאת התנועה האסלאמית, מה לעשות.

ענת ברקו: זו התנועה האסלאמית.

טלב אבו עראר: – – ולסגור, לסגור את השער שממנו נכנסים יהודים רק כדי ליצור פרובוקציות שם.

טלב אבו עראר: אין ליהודים שם – אפילו להיכנס לא.

טלב אבו עראר: אגיד לכם למה.

טלב אבו עראר: כי מזה נבע – מכאן, מעל הבימה הזאת, הזהרנו את נתניהו, את הממשלה, שזה יגרור אותנו לתסיסה – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

ענת ברקו: אתה לא מזהיר אף אחד.

ענת ברקו: אתה לא מזהיר – – –

טלב אבו עראר: – – להבערת האזור.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

טלב אבו עראר: והנה, זו עובדה, מה שהזהרנו רובנו מתרחש היום וקורה היום.

ענת ברקו: רק חסר שתגיד לנו – – –

טלב אבו עראר: לכן, אם ימשיך נתניהו להיכנע לדרישותיהם של הבית היהודי או של אנשי הימין בממשלתו, הוא יגרום לעוד ועוד קורבנות – – –

ענת ברקו: החברים שלך – – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

טלב אבו עראר: – – –

ענת ברקו: החבר שלך עלה להר-הבית.

ענת ברקו: למה אתה לא אומר כלום?

נורית קורן: חבר הכנסת טלב, תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת מיכאל אורן – איננו.

נורית קורן: חבר הכנסת ינון מגל, בבקשה.

טלב אבו עראר: – – –

ענת ברקו: – – – זה טוב שהוא מחזק אותך.

ענת ברקו: חברות זה דבר נפלא.

ענת ברקו: תישאר, תקבל תשובה.

ינון מגל: אבל מי בסוף שולט בכותל?

ינון מגל: אז בוא נעשה חושבים מה יהיה בהר-הבית.

ענת ברקו: – – – הר-הבית בריבונות ישראלית, מה לעשות.

טלב אבו עראר: אני ממהר – – –

ענת ברקו: – – – זה נכון.

ענת ברקו: יאללה, משיח.

נורית קורן: בבקשה.

ינון מגל: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת הרבים שנמצאים פה – כל חברי הכנסת מהרשימה המשותפת עזבו.

ינון מגל: לפני איזה שלושה חודשים עלה לפה חבר הכנסת אחמד טיבי, והוא רצה לתת דוגמה איך בניגוד להיום, שאנחנו גוזלים אדמות של ערבים, ארוונה היבוסי מכר בכסף מלא לדוד המלך את הגורן שלו, והוא אמר: הנה, בניגוד לגזלנים של היום, תראו, הוא הציע את זה לדוד בחינם ודוד לא הסכים, בכסף מלא הוא קנה; הוא אמר: זה איפשהו בגליל.

ינון מגל: מה שהוא לא ידע, חבר הכנסת טיבי, שזה דבר מדהים, כן?

ינון מגל: שהוא בא לקלל, שגורן ארוונה היבוסי זה הר-הבית.

ינון מגל: הוא עלה פה על הבמה והוכיח באותות ובמופתים שהר-הבית נקנה בכסף מלא על-ידי דוד המלך.

ינון מגל: אז זה מה שנקרא קוריוז היסטורי.

ינון מגל: אבל אם אנחנו בעניין של קוריוזים, אז עלה חבר הכנסת גטאס היום להר-הבית, והוא בכלל נוצרי.

ינון מגל: עכשיו, זה די מדהים אותי איך גם הוא וגם בשארה, שבזמנו – אגב, בשארה אמר שאין עם פלסטיני, את זוכרת את זה?

ינון מגל: הוא היה בריאיון והוא אמר: אין עם פלסטיני, כולנו ערבים.

ינון מגל: גטאס – הם צריכים להוכיח לערבים, למוסלמים – –

ענת ברקו: שהם יותר ערבים מהם.

ינון מגל: – – שהם יותר מוסלמים מהם.

ינון מגל: זו הדרך שלהם להגן על עצמם.

ינון מגל: המוסלמים שוחטים אותם בכל המזרח התיכון.

ינון מגל: רק כאן יש להם זכויות שוות כמו לכולם – – –

ענת ברקו: אבל זה – – – טימא ברגליו את הר-הבית.

ענת ברקו: זה יפה.

ינון מגל: כן.

ינון מגל: עכשיו, מה קרה פתאום שהנוצרי לא טימא את הר-הבית?

ינון מגל: ובאמת, רק כזו תרבות של שקר יכולה לייצר כאלה שקרים: הנכבה – הם התחילו במלחמה, עכשיו הם בוכים עליה; המחבלים – הם באים ודוקרים יהודים, בעצם ישראל רוצחת את הילדים שלהם.

ינון מגל: עושים סרט, ראיתי סרטון, איך אנחנו רוצחים את הילדים שלהם.

ינון מגל: זה לא ייאמן, זה כאילו מדע בדיוני.

ינון מגל: וגם הסיפור עם אל-אקצא, שכאילו אנחנו רוצים להרוס את אל-אקצא, כשזה בכלל מחוץ לתחום של בית-המקדש.

ינון מגל: את מי זה מעניין בכלל להרוס את אל-אקצא?

ינון מגל: שיתפללו שם.

ינון מגל: אז אני אומר – בסדר, זה המצב, תפילה שבלב אי-אפשר לעצור.

ינון מגל: אנחנו נמשיך, בעזרת השם, להתפלל בלב גם על הר-הבית, אולי נזיז טיפה את השפתיים, ובסופו של דבר, כמו שהוא אמר על הכותל, מה היה בכותל, הפרעות של 1929 – זה מצחיק שהוא מזכיר עוד את פרעות 1929.

ינון מגל: הוא מזכיר עוד את פרעות 1929, כן?

ינון מגל: שרצחו פה ושחטו את היהודים, ואי-אפשר לתאר את מה שעשו, כי תקעו בשופר בכותל.

ינון מגל: תקעו בשופר בכותל, אז בגלל זה הם רצחו את היהודים.

ינון מגל: אז עכשיו אותו הדבר קורה עם הר-הבית.

ינון מגל: בעזרת השם, מה שקרה בכותל יקרה גם עם הר-הבית.

ינון מגל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת ינון מגל.

יואל חסון: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

יואל חסון: השרה גילה גמליאל, האם אתם באותו נושא שהיה קודם?

גילה גמליאל: לא, נושא יותר מעניין.

יואל חסון: יותר מעניין.

יואל חסון: תשתפו אותנו אחר כך.

יואל חסון: תודה רבה.

אורי מקלב: בפעם הקודמת גילית כישרון הקשבה אפילו ממרחק, עכשיו הם התקרבו.

יואל חסון: את זה למדתי מאריק שרון, ככה להקשיב.

יואל חסון: להקשיב ולראות.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להגיד לכם, אדוני היושב-ראש, שיש לי הערה על הכותרת של ההצעה הדחופה לסדר-היום.

אורי מקלב: אני לא ביקשתי הצעה לסדר-היום על קריאתו של ארגון אונסק"ו לגנות את הפגיעה הישראלית בחופש הדת המוסלמית בהר-הבית, משתי סיבות.

אורי מקלב: זה לא היה הנושא שלי, ואני גם לא הייתי מבקש כזו כותרת, מכיוון שאני לא חושב שצריך לפגוע בשום חופש דת, אבל בעיקר מכיוון שחלק מהפגיעה נוצרה מעלייה של יהודים להר-הבית, ואנחנו חוזרים ואומרים זאת, שאנחנו חושבים שהעלייה – תמיד היא עלייה אסורה.

אורי מקלב: לא רק שהיא אסורה, שאנחנו לא עולים, אלא מחובתנו, ועל מצפוננו ואחריותנו, גם להזהיר אחרים מלעלות.

ינון מגל: טוב שהרמב"ם לא נשמע לכם.

אורי מקלב: כפי שידוע, מרן הרב אלישיב, זכר צדיק לברכה, עם מרן הרב עובדיה יוסף, פעלו שיעמדו אנשים ויזהירו יהודים שבתמימות לא יעלו להר-הבית, שיש איסור.

יואל חסון: אני מתנצל – לעצור אותך, כי מה שאני הולך להגיד עכשיו קשור לדיון.

יואל חסון: מתפרסם עכשיו באתר "סרוגים", אתה בטח מכיר אותו היטב, מתפרסמת עכשיו הודעה, שבעקבות דברי ראש הממשלה, כי יהודים לא יוכלו להתפלל בהר-הבית, יזמה תנועת "חוזרים להר" תמריץ חדש – מענק כספי בסך 2,000 שקלים לכל מי שייעצר בגין תפילה בהר-הבית, אפרופו המלמולים שדיברת עליהם.

ינון מגל: פורסם אמש בחדשות 2, חבל שאתה לא עוקב.

יואל חסון: אז אתה רואה?

יואל חסון: עכשיו זה יצא בהבזק.

ינון מגל: אבל תמשיך לעדכן – – –

אורי מקלב: עד עכשיו חשבנו שזה אולי אידיאולוגיה, עכשיו מתברר שזה גם כסף.

יואל חסון: אני רואה שאידיאולוגיה נקנית בכסף.

אורי מקלב: אבל אני לא רוצה להיכנס לוויכוח הזה.

אורי מקלב: אנחנו חוזרים ואומרים, ואף אחד לא יוכל למנוע מאתנו, וחובתנו להביא את השקפת העולם שלנו, השקפה הלכתית, שיש איסור עלייה להר-הבית, ודאי עלייה מתגרה ועלייה הפגנתית.

אורי מקלב: אבל אנחנו כן יוצאים ומוחים, ולא נראה את זה כדבר של מה בכך, את ההחלטה של אונסק"ו, ועל זה – ההחלטה שקבר רחל ומערת המכפלה נחשבים קדושים לאסלאם, ולא רק קדושים לאסלאם, אלא זה שטח שאנחנו לא יכולים לעלות אליו, ובכלל הוא שייך למדינת פלסטין.

אורי מקלב: על זה אנחנו מוחים, ואנחנו יודעים שזה לא רק הזוי.

אורי מקלב: אז אפשר לחשוב – למה אתם צריכים להתעסק עם זה, אין לזה שום משמעות.

אורי מקלב: כפי שכבר אמר לפני שלוש שנים, עלה כאן סגן שר החוץ ואמר – אין לזה משמעות.

אורי מקלב: רואים שהדברים חוזרים ונאמרים, ודרך אגב, זה היה כחוט השערה, וכנראה, ההחלטה הבאה תהיה גם על הכותל המערבי.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על הכותל המערבי כהחלטה.

אורי מקלב: אבל מה אנחנו צריכים ללמוד מזה?

אורי מקלב: דבר אחד, ודאי שיש לנו תובנה ברורה בעניין הזה, אתה ודאי תוסיף לי בהערות ביניים – אנחנו, ודאי שאנחנו נלמד מזה שזה לא רק ההחלטה עצמה, כגופה של ההחלטה, אלא בסך הכול – שש מדינות התנגדו, כשיותר מ-50 מדינות או תמכו או לא התנגדו, ואנחנו מדברים על דבר שהוא לא בעקבות איזו הסתה ברשת, אלא בארגון שמתיימר להיות ארגון מקצועי, ארגון בין-לאומי; איך הוא יכול להגיד על יום שהוא לילה, על לילה שהוא יום, לשכתב היסטוריה, דברים שאין מי שיכול להאמין – שזה באמת שייך למורשת ושזה נקרא שטחים קדושים לאסלאם.

אורי מקלב: רק מה?

אורי מקלב: שלא נחשוב שגם בדברים אחרים, אם פוגעים במורשת, ובדברים קדושים, ובהיסטוריה, גם אם יגיע חס וחלילה שנצטרך להגיע – מי שחושב שיגנו עלינו מפני מי שרוצה להשמיד אותנו, ונגיד שהמדינות הנאורות יגנו עלינו – הן לא יגנו עלינו.

אורי מקלב: אבל הדבר המרכזי שאנחנו כן צריכים ללמוד מזה – לחזק אותנו להחזיק במורשת הזאת.

אורי מקלב: להחזיק בהיסטוריה, להחזיק בשורשים האלה.

אורי מקלב: למה דווקא הדברים האלה כואבים להם?

אורי מקלב: כי הם רואים שזה שורש קיומנו.

אורי מקלב: מה צריך לעניין אותם עכשיו קבר רחל?

אורי מקלב: על זה לעשות את המלחמה?

אורי מקלב: הרי זה באמת לא שייך להם.

אורי מקלב: אנחנו, אם אומה אחרת קדוש לה משהו, זה לא מפריע, לא צריך להיות אכפת.

אורי מקלב: מכיוון שהם רואים, מכיוון שאין היסטוריה, אין אומה ש-3,500 שנה בניה עולים לקבר של האימא או של האבא – איפה נשמע דבר כזה?

אורי מקלב: איפה זה קיים?

אורי מקלב: זה לא קיים.

אורי מקלב: רק השבוע, ביום ראשון או בשבת, י"א בחשוון, היה יום השנה של רחל אמנו.

אורי מקלב: עשרות אלפים עולים לקבר של רחל אמנו ביום השנה שלה.

אורי מקלב: זה לא קיים, דבר כזה.

אורי מקלב: ואנחנו רואים את עשרות האלפים שבאים למערת המכפלה, ואנחנו לא מדברים על אלה שמגיעים לכותל המערבי.

אורי מקלב: אלו הדברים.

אורי מקלב: זה לא סתם רק אומות העולם.

אורי מקלב: אני לא רוצה להגיד מי עולה לקבר נשיא ארצות-הברית הראשון, השני – מי עולה בכלל לקבר?

אורי מקלב: גם לא לנשיא הראשון של מדינת ישראל, גם לא לראש הממשלה של מדינת ישראל.

אורי מקלב: כמה עולים לקבר שלהם ביום השנה?

אורי מקלב: זה אומר שזה משהו אחר.

אורי מקלב: אלה שורשים שאנחנו צריכים להיאחז בהם, וזו גם זכות הקיום, כי אם נחשוב על דברים אחרים, שום דבר לא יחזיק.

אורי מקלב: אני יכול להגיד דבר אחד, אדוני היושב-ראש, ובזה אני מסיים – זה לא חידוש שלנו.

אורי מקלב: רבותינו כבר ראו את זה בראייתם למרחק, והמדרש – ואני אגיד לך את המדרש – בא ומצטט על אומות העולם, מה הן יגידו לנו.

אורי מקלב: המדרש בילקוט שמעוני אומר: שלושה מקומות שאין אומות העולם יכולים לענות אתכם ולומר לישראל, גזולים הם בידכם.

אורי מקלב: על שלושה מקומות – מערת המכפלה, שכולנו יודעים שאברהם אבינו קנה בכסף מלא, ואנחנו בשבת הבאה נקרא – דבר שהוא נדיר בתורה, אדוני היושב-ראש – 20 פסוקים על כל המשא-ומתן של אברהם אבינו עם עפרון; על להניח תפילין, שזו מצווה מאוד חשובה, יש ארבע מילים: "וקשרתם לאות על ידך והיו לטטפות בין עיניך" בזה אנחנו חייבים, ואלפי-אלפי תלים של הלכות.

אורי מקלב: על זה, על משא-ומתן לקנייה של שטח קרקע של קבר, 20 פסוקים, ולעיני כל ישראל, ולא מתנה ורק בשטר.

ינון מגל: זה מפריע להם?

אורי מקלב: ויעקב שקנה את חלקת הקבר באזור שנקבר יוסף, קנה את זה בכסף מלא, כפי שמופיע בנביא.

אורי מקלב: ואנחנו, כפי שהזכיר חברי חבר הכנסת ינון מגל, שדוד המלך קנה בכסף מלא.

אורי מקלב: ונשאלת השאלה, למה צריך לקנות בכסף מלא, הרי הבטיחו לנו את ארץ-ישראל?

אורי מקלב: יש דברים שהם – אתה כובש: הבטיחו לנו שאנחנו נכבוש את הארץ, ואחר כך תקבלו את זה.

אורי מקלב: כשמישהו כובש יכולים להיות ויכוחים.

אורי מקלב: אבל כשמישהו קונה, יש לו קושאן, על זה לא צריך להיות ויכוח.

אורי מקלב: והם ראו כבר בעיניהם, הם ראו והם אמרו – שם, המקומות האלה, צריך לקנות אותם, שיראו.

אורי מקלב: ואנחנו רואים את זה, גם על מערת המכפלה.

אורי מקלב: אנחנו רואים על הכותל המערבי, מקום הר-הבית, שבאים על זה לדון.

אורי מקלב: לכן אנחנו – –

יואל חסון: תודה.

אורי מקלב: – – כמו שהם ראו והאמינו בחוסן שלנו, אנחנו גם מאמינים בזה.

יואל חסון: תודה רבה.

אורי מקלב: לא יעזור – כזאת.

אורי מקלב: נתחזק ונחזיק בשורשים חזק.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מקלב.

יואל חסון: אני מזמין את חבר הכנסת מיכאל אורן.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: מוזר לי לקרוא לך מיכאל אורן.

מיכאל אורן: אני – – – מיכאל – – –

יואל חסון: נמשיך עם מיכאל אורן.

מיכאל אורן: תודה – – –

יואל חסון: בבקשה, חבר הכנסת אורן.

מיכאל אורן: כבוד היושב-ראש, חברי, בעיקר חברותי, חברי כנסת, תודה.

מיכאל אורן: ביום רביעי שעבר הוציא הוועד המנהל של אונסק"ו, זה ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם, הודעה שכוללת גינוי חריף למה שתואר כתוקפנות ישראלית, ולצעדים הלא-חוקיים שביצעה ישראל, כביכול, נגד חופש הדת או נגד גישה של מוסלמים למסגד אל-אקצא בהר-הבית.

מיכאל אורן: הארגון דרש מישראל, שאותה כינה הכוח הכובש, לעצור מייד את צעדיה ולשמר על הסטטוס-קוו.

מיכאל אורן: הצעת אונסק"ו כוללת גם קריאה להכיר בקבר רחל – כמו ששמענו עכשיו מחבר הכנסת מקלב – בקבר רחל ובמערת המכפלה חלק מפלסטין ואתרים המקודשים לאסלאם, וההצעה התקבלה ברוב גורף.

מיכאל אורן: הצעת אונסק"ו מצביעה על שורשיו ההיסטוריים של הסכסוך הישראלי–פלסטיני, ובמידה רחבה יותר של הסכסוך הישראלי–ערבי, והסכסוך הישראלי–המוסלמי אפילו.

מיכאל אורן: סכסוך זה התחיל לפני יותר מ-50 שנה, לפני ששמענו את המילים "הר-הבית בידינו"; 50 שנה לפני השתרשותה של ההתנחלות הראשונה ביהודה ושומרון.

מיכאל אורן: סכסוך זה תמיד התבסס על שלילת העם היהודי כעם בעל קשרים היסטוריים, מעל 3,000 שנה בארץ-ישראל; סכסוך שמתבסס על שלילת העובדה שהעם היהודי הוא בעל זכות להגדרה עצמית בלתי ניתנת לערעור, ויש לו זכות להגן על עצמו בארץ מולדתו.

מיכאל אורן: המאבק כולל שלילת קיומם של שני בתי-מקדש בהר-הבית בימי קדם, על אף הראיות הארכיאולוגיות והספרותיות הרבות, ולמרות העובדה שיותר ממיליארד נוצרים ברחבי העולם מאמינים ששני בתי-מקדש עמדו על הר-הבית.

מיכאל אורן: ובסוף המאבק – שלילת השואה ושלילת העובדה שאם הייתה קיימת מדינת ישראל לפני מלחמת העולם השנייה, השואה לא הייתה מתחוללת.

מיכאל אורן: מלחמת ההכחשה שערכו אויבינו עברה כמה שלבים: השלב של ניסיונות צבאיים קונבנציונליים להשמיד את המדינה, שלב שהתחיל עוד בקום המדינה והסתיים במלחמת יום הכיפורים, ב-1973, שלב שהיה מיועד, שוב, באופן קונבנציונלי, למחוק את המדינה מהמפה.

מיכאל אורן: בו בזמן, ב-1973, כמעט, החל השלב הבא, שלב הטרור, שהתחיל במתקפות בקריית-שמונה, במעלות, ועד למחבלים מתאבדים באוטובוסים ובמסעדות ברחבי הארץ.

מיכאל אורן: ההתקפות האלה היו מיועדות לגרום לפניקה בקרב הציבור הישראלי ולעזיבה המונית של הארץ.

מיכאל אורן: שלב זה הסתיים עם ניצחון צה"ל וכוחות הביטחון על האינתיפאדה השנייה בשנת 2005, ומייד – ב-2005 התחיל השלב הבא, השלב הנוכחי, שהוא השלב המשפטי והתודעתי.

מיכאל אורן: שלב זה, שהוא אולי המסוכן ביותר, שואף לגזול מישראל את הזכות להגן על עצמה ואת וזכות קיומה כמדינה ריבונית.

מיכאל אורן: בלי הזכויות האלה, אויבינו יודעים היטב, צה"ל, על כל כוחותיו החזקים, יתקשה, יתקשה מאוד, לפעול.

מיכאל אורן: מדובר על מערכה שמתנהלת במישור הבין-לאומי, במוסדות ובבתי-המשפט הבין-לאומיים.

מיכאל אורן: היא מתנהלת בקמפוסים של אוניברסיטאות, על מדפים של מרכולים ובכלי התקשורת.

מיכאל אורן: היום, הציבור הישראלי למד להכיר את משמעות ראשי התיבות BDS, כי ה-BDS ניסה לפגוע בנו בעצבים הכי רגישים.

מיכאל אורן: ה-BDS ניסה לפגוע בנו בפלאפונים ובכדורגל.

מיכאל אורן: אך ה-BDS שואף לפגוע בנו באינטרסים הרבה יותר חיוניים: באספקת נשק וביכולת שלנו לקיים משק ויחסי סחר בין-לאומיים.

מיכאל אורן: ה-BDS הוא רק חלק מהמערכה הזאת.

מיכאל אורן: גם גל הטרור של השבועות האחרונים, שגבה מחיר כל כך כואב וכבד מאזרחינו, הוא חלק בלתי נפרד ממאבק ההכחשה.

מיכאל אורן: המאבק הזה שולל את הטענה שישראל שומרת על הסטטוס-קוו בהר-הבית; המאבק הזה שולל את הטענה שישראל איננה מתכוונת להשתלט על אל-אקצא, והמאבק שולל את הטענה שפנינו מיועדות תמיד לשלום.

יואל חסון: נא לסיים.

מיכאל אורן: אינתיפאדת הסכין, כפי שאויבינו מרבים להגדיר זאת, היא באמת אינתיפאדת שקר.

מיכאל אורן: את כל זה אנחנו רואים בהחלטתו של ארגון אונסק"ו.

מיכאל אורן: יש כאן הכחשה קלאסית – עוד מעט – שמחזירה אותנו עד לראשיתו של הסכסוך ומחברת אותה לטקטיקה החדשה של הדה-לגיטימציה.

מיכאל אורן: כמי שהשתתף לעתים בתהליך המדיני – אני השתתפתי לא מעט בשיחות עם הפלסטינים, ויודע שאף פעם לא דרשו שליטה – לא על קבר רחל, לא על מערת המכפלה, וודאי וודאי שלא על הכותל.

מיכאל אורן: והנה ההחלטה, דווקא של אונסק"ו, שבגרסתה המקורית העניקה ריבונות פלסטינית לא רק על קבר רחל, גם על הכותל, הגדירה אותו גם כחלק ממתחם אל-אקצא – –

ענת ברקו: עוד מעט גם על כנסיית המולד.

מיכאל אורן: – – –

ענת ברקו: עד הפעם הבאה תהיה כנסיית המולד.

מיכאל אורן: לא, אני לא חושב.

ענת ברקו: זה יגיע.

מיכאל אורן: אני לא חושב.

ענת ברקו: או הבשורה.

ענת ברקו: זה יגיע לשם.

מיכאל אורן: – – רק במאמץ של אנשי משרד החוץ, המאמץ הזה נכשל.

מיכאל אורן: מה שהביא אותי למסקנה – והנה המסקנות החיוניות של ההצעה הדחופה הזאת לסדר-היום: כמו בשלבים הקודמים בסכסוך זה, שבהם גייסנו את המשאבים הנדרשים כדי להדוף את צבאות ערב ומבצעי טרור, עתה אנו חייבים להקציב את הסכומים הנדרשים להכשיר כוח-אדם מתאים להגן על עצמנו בפני הדה-לגיטימציה ולנהל את המערכות במוסדות הבין-לאומיים.

מיכאל אורן: ידוע לי שישראל מוציאה פחות כסף על הסברה מאשר היא מוציאה על שני טנקים, ובוודאי על מטוס F-15 אחד.

מיכאל אורן: ותאמינו לי שבמאה ה-21, לתקשורת והסברה יש לא פחות כוח מטנק או ממטוס.

מיכאל אורן: וידוע לי שהפלסטינים – –

באסל גטאס: – – –

מיכאל אורן: – – מוציאים הרבה יותר כסף על ההסברה שלהם.

באסל גטאס: יואל – – –

מיכאל אורן: עם הקצבה מתאימה, אולי – – –

קריאה: – – –

מיכאל אורן: – – – אולי – – –

יואל חסון: כן.

מיכאל אורן: אני אסיים.

מיכאל אורן: משפט אחרון.

מיכאל אורן: עם ההקצבה המתאימה אולי יכולנו לשלול לא רק את הסעיף על הכותל מההחלטה של אונסק"ו, אלא את ההחלטה כולה.

מיכאל אורן: אויבינו לא יפסיקו את מערכת ההכחשה.

מיכאל אורן: אנו צריכים לשלול מהם את היכולת לשלול אותנו.

מיכאל אורן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת אורן, שאתה קיבלת פה כמעט עשר דקות – –

מיכאל אורן: – – –

יואל חסון: – – ממש נאום מדיני, רק בזכות זה שלא שמתי לב שלא הפעלתי שעון.

יואל חסון: אז הרווחת, חבר הכנסת אורן.

מיכאל אורן: תודה רבה.

יואל חסון: ממש.

מיכאל אורן: סליחה – – –

יואל חסון: לא, זה בסדר, צריך – אבל האמת, שהיו דברי טעם שאני שמח שנאמרו.

יואל חסון: אל תבנו על חוסר הערנות שלי בפעם הבאה, בהקשר של הזמנים.

ענת ברקו: אל תסתכל עלי.

מיכאל אורן: – – –

יואל חסון: השרה גמליאל, בבקשה.

גילה גמליאל: איזה גובה.

גילה גמליאל: את סדר הדוברים צריך לסדר לפי הגובה.

יואל חסון: תראה כמה היא הייתה צריכה להוריד את הדוכן.

קריאה: – – –

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בשבוע שעבר, ב-21 באוקטובר, אומצה החלטה שערורייתית על-ידי הוועד המנהל של אונסק"ו.

גילה גמליאל: בראש ובראשונה, משרד החוץ – ואני כאן משיבה בשם שר החוץ – להדגיש כי אין להחלטה שום משמעות מעשית, ומנכ"לית אונסק"ו דבקה בקו שלפיו אין היא מיישמת החלטות שלא התקבלו בקונסנזוס.

גילה גמליאל: כלומר, למרות הרוב שהתקבל, עדיין אין לזה שום משמעות אופרטיבית.

גילה גמליאל: לפנינו מגמה נמשכת של אסלום המקומות הקדושים ליהדות.

גילה גמליאל: הפעם הקבוצה הערבית בוועד המנהל של אונסק"ו והפלסטינים הגדילו לעשות כשקבעו בהצעת ההחלטה שהגישו שאל-בוראק, ללא אזכור לכותל המערבי, הוא חלק אינטגרלי של אל-חרם א-שריף, ללא אזכור הר-הבית.

גילה גמליאל: עקב הלחץ שהופעל על-ידי גורמים ישראליים, ובעקבותיהם גורמים נוספים, נסוגו מגישי ההצעה ומחקו כליל את הסעיף הזה.

גילה גמליאל: משרד החוץ התגייס ופעל בערוצים שונים ומגוונים על מנת למנוע את אימוץ הצעת ההחלטה, תוך הבלטת המשך המגמה לאסלם את המקומות המקודשים ביותר ליהדות ושכתוב ההיסטוריה של העם היהודי.

גילה גמליאל: הדבר הביא להתבטאויות מצד אנשי קונגרס אמריקנים וראשי ארגונים יהודיים, וכן לפעילות דיפלומטית של מדינות ידידות ולהודעה חד-משמעית של מנכ"לית אונסק"ו על הסכנות שבהמשך הפוליטיזציה של הארגון.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, תשומת לב מיוחדת ניתנה גם להעברת מסר לוותיקן ולארגונים נוצריים, על רקע נטייתה של הרשות הפלסטינית לפרוס את חסותה על כל המקומות המקודשים לנצרות.

גילה גמליאל: ההחלטה אומצה לבסוף על-ידי הוועד המנהל, אך ההתפלגות בהצבעה הייתה נוחה יותר מאשר בהחלטה האחרונה, ב-20 באפריל, ו-26 מדינות מתוך 58 החברות בוועד המנהל הצביעו בעד.

גילה גמליאל: 26 לעומת 29 – התקדמנו.

גילה גמליאל: 29 מדינות היו באפריל, 26 מדינות היו עכשיו.

גילה גמליאל: שש מדינות התנגדו לעומת שלוש בפעם הקודמת, ו-25 נמנעו לעומת 20 באפריל.

גילה גמליאל: מדינות האיחוד האירופי נחלקו הפעם בין התנגדות – מי שהתנגדו הפעם: גרמניה, בריטניה, צ'כיה, הולנד ואסטוניה; ומי שנמנעו – וצריך לציין שבעבר הם היו בעד: צרפת, ספרד ושבדיה.

גילה גמליאל: הם עברו מלתמוך – להימנע.

גילה גמליאל: כאמור, אין להחלטה שום משמעות מעשית, וכפי שנאמר קודם, מנכ"לית אונסק"ו דבקה בקו שלפיו אין היא מיישמת החלטות שלא התקבלו בקונסנזוס.

גילה גמליאל: מה שאומר שהמענה על ההצעה, שלצערנו – אנחנו רואים את זה גם באונסק"ו, ואנחנו רואים את זה באו"ם ואנחנו רואים את זה – יש רוב טכני של כמה מדינות, שלעתים לאו דווקא מתייחסות בקבלת ההחלטות שלהן לעובדות, לנתונים, כמו שנאמר כאן קודם גם מעל הדוכן הזה, אפילו לא לסדר כרונולוגי של תאריכים שיכולים ממש להפר ולהסיר כל יכולת להוכיח את הדברים השגויים האלה.

גילה גמליאל: ולצערנו, זה המצב גם באו"ם, ד"ר ברקו, חברת הכנסת.

גילה גמליאל: כשהייתי לאחרונה גם במועצת הביטחון של האו"ם, היית צריכה לראות: יושבים שם נציגים ממועצת הביטחון, מדברים על כל המדינות שיש בהן היום מקרי טרור, ומגיעים נציגי מדינות, ומדינת ישראל בכלל לא נזכרת.

גילה גמליאל: קולם נדם.

גילה גמליאל: אז בואי – מן הצד האחד לא נתרגש, אבל מן הצד השני, נראה שבהחלט בעבודה נכונה עם מדינות שיש בהן פוטנציאל לשינוי מגמה ושינוי החלטות – צריך עדיין לעמול בקו ההסברה בזירה הבין-לאומית.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: אמרתי קודם שזה בשם משרד החוץ.

גילה גמליאל: סגנית השר חוטובלי הייתה אמורה להציג את ההחלטה.

יואל חסון: טוב שאת באת.

יואל חסון: את מציעה להסתפק בהודעתך?

גילה גמליאל: במידה שאתם רוצים להסתפק בהחלטה – אפשר גם להעלות את זה לדיון.

גילה גמליאל: כרצונכן וכרצונכם.

יואל חסון: נראה לי שאפשר להסתפק.

יואל חסון: אני חושב שניתנה כאן תשובה מפורטת.

גילה גמליאל: מעולה.

גילה גמליאל: אז תודה רבה, אין צורך בהצבעה.

גילה גמליאל: אם מסתפקים, אין צורך בהצבעה.

גילה גמליאל: יופי, תודה רבה.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: מעולה.

יואל חסון: תודה רבה לך, השרה גילה גמליאל.

יואל חסון: כוונת הממשלה להציב מצלמות במתחם מסגד אל-אקצא

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעה לסדר-היום מס' 1347, כוונת הממשלה להציב מצלמות במתחם מסגד אל-אקצא, של חבר הכנסת באסל גטאס.

מיקי לוי: רק לכבודך באתי.

באסל גטאס: בשביל לתת לי, אה?

יואל חסון: אדוני, עומדות לרשותך שלוש דקות.

יואל חסון: אנא עמוד בזמנים.

יואל חסון: בבקשה.

באסל גטאס: אתה צריך לתת לי מחצית ממה שנתת לקודמי, אבל אני מסתפק בשלוש דקות.

יואל חסון: תלוי מה תגיד, אדוני.

באסל גטאס: זה משטר דמוקרטי פר-אקסלנס.

יואל חסון: אני צוחק, זה היה בצחוק.

יואל חסון: אפשר גם בשעה הזאת קצת להתבדח.

באסל גטאס: רבותי, אני לא רוצה להתייחס לעצם כניסתי היום למתחם מסג'ד אל-אקצא, שאני רואה בו דבר טבעי ולגיטימי.

באסל גטאס: וניבולי הפה שהיו מעל הדוכן הזה, וניבולי השכל שנעשו במשך היום, זה באמת מתחת לכבודי להתייחס לדברים שנאמרו כאן על-ידי אנשים לא ראויים בעיני.

באסל גטאס: אני בא לעורר את הנושא של, כביכול, ההסכמה על פרויקט של הצבת מצלמות וידיאו במתחם מסגד אל-אקצא, וכאילו זה הוסכם על-ידי כל הצדדים.

באסל גטאס: בסיורי היום במתחם נפגשתי גם עם אנשי אל-ווקף, מועצת אל-ווקף, ואני מחזיק בידי מסמך שהוא מסמך רשמי של ממשלת ירדן.

באסל גטאס: הממלכה הירדנית ההאשמית, משרד אל-אווקף, א-שאון ואל-מוקדסאת אל-אסלאמייה, כלומר, משרד האווקאף, העניינים והאתרים המקודשים האסלאמיים.

באסל גטאס: מתחתיו – מינהלת אל-אווקאף אל-קודס וענייני מסגד אל-אקצא אל-מובארכ.

מיקי לוי: אז ממי יצא המכתב, אדוני?

באסל גטאס: זה גילוי דעת שהתפרסם אתמול, ונתנו לי אותו היום, ואנחנו דיברנו.

באסל גטאס: המסגד, כידוע לכם, הניהול, כל הניהול, על פרטי פרטיו של המתחם הזה, בידי המועצה הזאת, ששייכת לממשלת ירדן; זה דבר שהוסכם ונחתם גם בהסכמי השלום בין ירדן וישראל, המפורסם בהסכם "ערבה".

באסל גטאס: אז בסעיף 4 של גילוי הדעת הזה אומרים, המועצה אומרת, אני אנסה לתרגם באופן חופשי: הסטטוס-קוו במסגד, כפי שהם מבינים אותו, זה אותו סטטוס קוו, אותו מצב שהיה ערב מלחמת 67'.

באסל גטאס: והטענה של הכיבוש שמצב הסטטוס-קוו, שהמצב הקיים במסגד אל-אקצא אל-מובארק לא השתנה, זוהי טענה לא נכונה; טענה שהעובדות בשטח דוחות אותה.

באסל גטאס: מה שקורה היום זה כיבוש ישראלי על האדמה, דבר שמנוגד לחוק הבין-לאומי ההומניטרי וללגיטימציה הבין-לאומית.

באסל גטאס: בסעיף 5 – בהתייחס באופן עקיף לעניין המצלמות – המועצה מכריזה על זה שהיא חלק מממשלת ירדן, שהיא הצד היחיד הלגיטימי שבאפשרותו לנהל ולטפח ולשפץ ולבנות את מסגד אל-אקצא.

באסל גטאס: אין לשלטונות הכיבוש – – –

יואל חסון: שתדע שהוספתי לך שתי דקות.

באסל גטאס: – – – כל צורך – תודה רבה.

יואל חסון: אתה תגיע לחמש דקות.

באסל גטאס: אין לשלטונות הכיבוש כל לגיטימציה לפעול או לשנות או לעשות כל דבר בתוך המתחם של מסג'ד אל-אקצא.

באסל גטאס: המועצה חושבת שיש לה הזכות כן לשים מצלמות, אבל לא בשיתוף עם ישראל, ולא כחלק ממאמץ או הסכם בין-לאומי.

באסל גטאס: והם הלכו, אכן, שלשום, וניסו להציב מצלמה אחת מול שער המוגרבים, איפה שבעצם כל הסבל של המתפללים המוסלמים, בכניסתם מהשער הזה, מתחולל, מול המצלמה.

באסל גטאס: באה המשטרה ומנעה מהם.

באסל גטאס: באיזו זכות המשטרה מונעת מהמועצה – –

מיקי לוי: – – –

באסל גטאס: – – לשים מצלמה אחת בתוך המסגד?

באסל גטאס: אתמול, בוויכוח בוועדת הכנסת, גילה לנו חבר הכנסת מיקי לוי – ואני הלכתי וראיתי במו-עיני – שבעצם לישראל יש מצלמות מסביב למסגד, במקומות גבוהים שהם מצלמים.

באסל גטאס: זה נוסף על המצנח הזה שמצלם מלמעלה, לפעמים שניים, לפעמים שלושה.

באסל גטאס: אז לישראל יש הצילומים.

באסל גטאס: מי שאין לו, זה הבעלים הלגיטימיים.

באסל גטאס: אני מביע דעה, שאם באמת רוצים צורה של שקט והרגעה לאנשים, א.

באסל גטאס: מונעים מהמתפללים הישראלים היהודים לעלות; ב.

באסל גטאס: נותנים למועצה את הזכות לשים את המצלמות איפה שהם – – –

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני, על דבריך.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מבקש את השרה – בבקשה, גברתי השרה.

גילה גמליאל: לא קיבלתי בקשה – – –

יואל חסון: אוקיי, אין התייחסות של הממשלה להצעה לסדר-היום.

יואל חסון: דעה נוספת, חבר הכנסת מיקי לוי, מהצד, מאחד המיקרופונים.

מיקי לוי: תודה, אדוני.

יואל חסון: יש לך דקה.

מיקי לוי: הוא ברח?

מיקי לוי: למי אני משיב?

יואל חסון: אתה לא חייב.

מיקי לוי: לפרוטוקול.

יואל חסון: אתה מביע את דעתך, לפרוטוקול ולציבור שצופה בנו.

מיקי לוי: טוב, הוא לא רוצה לשמוע את האמת, חבל.

יואל חסון: האמת פחות מעניינת אותו.

מיקי לוי: כן, האמת פחות מעניינת אותו, אבל בכל זאת, לפרוטוקול, לטעמי, מועצת הווקף בהר-הבית כפופה לירדן – לא לירדן, כפופה למועצת הווקף.

מיקי לוי: לכן נשגבת מבינתי הטענה הזאת שהיא עושה גילוי דעת והיא מייצגת.

מיקי לוי: אז ההסכם הוא בין מדינות, ולא הסכם בין ווקף לבין ירדן.

מיקי לוי: שתדעו רק שהווקף בהר-הבית קיבל – והסטטוס-קוו מדבר על כך – שהוא ינהל את הצד הדתי בלבד; לא האזרחי, לא הסדרי השמירה, לא הסדרי הביטחון.

מיקי לוי: מי שאמור להיות אחראי על כך זה מדינת ישראל, שהתקינה במקום במיליוני שקלים מערכות טכנולוגיות כדי לשמור על המקום הקדוש הזה, ולא להפך.

מיקי לוי: ולכן, אתה יודע מה?

מיקי לוי: באמת אני יכול לחסוך במילים, כי חבר הכנסת ברח, אצה לו הדרך, כי הוא לא רוצה לשמוע את האמת.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: בסדר, אבל יהיה חשוב להיות כאן כדי להוריד את ההצעה מסדר-היום, אז חשוב שתישארו ותצביעו, כי אני באמת לא זוכר תקדים כזה שבו חבר כנסת שהציע הצעה לסדר-היום מציע אותה ויוצא מהאולם.

יואל חסון: מוזר.

יואל חסון: חבר הכנסת זוהר, דעה נוספת; בבקשה.

מיקי לוי: וזה – – –

יואל חסון: כנראה.

יואל חסון: חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת באסל גטאס, המסר שאני רוצה להעביר אליו – והוא יראה את זה, תאמין לי שהוא יראה את זה – אתה אינך מתאים לכנסת ישראל; אתה אינך ראוי לכנסת ישראל, אתה אינך זכאי להיות אזרח ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: האמירה שלך, שהכיבוש ונתניהו סופם לאבדון, היא אמירה מסיתה, היא אמירה מתלהמת, היא אמירה בוגדנית, היא אמירה שמספסרת בדמם של צעירים ערבים, אלה שמושפעים מההסתה ההזויה שלך, מהאשליה שמעשה הטרור שלהם יפגע בריבונות הישראלית, והם אלו שהולכים, בגללך, באסל גטאס, לאבדון.

מכלוף מיקי זוהר: אני חושש שבקצב זה גם אתה וחבריך לרשימה הערבית תלכו יחד אתם לאבדון, בזמן שברוך השם אנחנו, העם היהודי, מחזקים מרגע לרגע את אחיזתנו האיתנה בארץ ישראל ובירושלים בירתנו הנצחית.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

מיקי לוי: מסתפקים בתשובת הממשלה.

גילה גמליאל: אני מבקשת להסיר את הנושא מסדר-היום.

מכלוף מיקי זוהר: גם אני מצטרף לבקשה.

יואל חסון: הממשלה מבקשת להסיר.

מיקי לוי: אני מצטרף לבקשת הממשלה להסיר.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: מי שבעד, זה להשאיר את זה על סדר-היום.

יואל חסון: מי שנגד – להוריד את זה מסדר-היום.

יואל חסון: הצביעו על-פי דעתכם, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – אין בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 4 נמנעים – אין ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יואל חסון: אין בעד, יש ארבעה מתנגדים.

יואל חסון: אני קובע שההצעה לסדר-היום הוסרה מסדר-היום.

יואל חסון: תם סדר-היום.

יואל חסון: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ' בחשוון התשע"ו, 2 בנובמבר 2015, בשעה 16:00.

יואל חסון: ישיבה זו נעולה.