ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 55, 2015-10-27 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ד בחשוון התשע"ו, 27 באוקטובר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת ההסכמים הבאים: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם בדבר העסקה בשכר של תלויים של חברי משלחות דיפלומטיות או נציגויות קונסולריות; אשרור הסכם פטור מאשרה בדרכונים דיפלומטיים, דרכוני שירות ודרכונים לאומיים עם ממשלת הרפובליקה של בוטסואנה; אשרור מזכר הבנה בתחום הגנת הסביבה בין המשרד להגנת הסביבה של מדינת ישראל למשרד לאנרגיה, סביבה ושינוי אקלים של הרפובליקה ההלנית.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי – נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מן הנוכחים להצביע על מנת להירשם לנאומים; מי שמעוניין, ודאי, אין חובה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש מחבר הכנסת נחמן שי לפתוח, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לספר סיפור קטן: רשות השידור עוברת רפורמה.

נחמן שי: אפשר להיות בעד או נגד – יש רפורמה.

נחמן שי: מה עשו?

נחמן שי: דבר ראשון – פגעו בכבשת הרש.

נחמן שי: במדינת ישראל היה שידור של רבע שעה באנגלית ביום; רבע שעה – מעט מאוד – לאוכלוסייה גדולה שדוברת אנגלית וזקוקה לשידור הזה, מכל הצדדים, כולל אוכלוסייה לא יהודית, כולל תושבי מזרח-ירושלים, כולל תושבים ביהודה ושומרון שלא דוברים עברית.

נחמן שי: האגף הקטנטן הזה, המקום הקטנטן הזה, משבעה עובדים התכווץ לשניים, ומשידור יומי זה הפך לשידור של רבע שעה בשבוע.

נחמן שי: עכשיו, אני שואל את עצמי, באמת:

נחמן שי: מי מקבל החלטות במדינת ישראל, או שכבר אין?

נחמן שי: מי מסתכל לכל הכיוונים?

נחמן שי: מי שואל את עצמו איך מתמודדים עם הסתה, עם רעל, עם פרסומים מוטעים, עם כל מסעי השמועות שמתרוצצים מעל גלי האתר ובאוויר שלנו?

נחמן שי: אז בסך הכול הייתה רבע שעה של מעין – לא תשובה אפילו – של שידור שיוצא מישראל, של רשות השידור; אף אחד מאתנו לא אחראי לזה.

נחמן שי: גם את השידור הזה הצליחו לחסל.

נחמן שי: אז אני קורא מפה, אם יש למישהו, עוד נשארו בו איזושהי הבנה ושכל ישר: תחזירו את השידור הזה.

נחמן שי: תנו לדוברי אנגלית את הפינה היומית הקטנה שהייתה להם כדי שיוכלו לקבל שידור, תמונת מצב, אינפורמציה, בשפה שלהם.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עוּדָה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חזן.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, שמי בערבית זה איימן עוּדֵה, לא עוּדָה.

יולי יואל אדלשטיין: עוּדֵה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

איימן עודה: תודה רבה.

איימן עודה: אז אני מבקש, תתחיל מחדש עכשיו לספור.

ענת ברקו: – – –

קריאות: – – –

איימן עודה: כן.

קריאות: – – –

איימן עודה: טוב.

איימן עודה: אדוני, הנשיאות לא קיבלה את ההצעה שלי לדון בנאום המופתי של ראש הממשלה.

איימן עודה: אדוני, השואה היא האירוע המכונן עבור היהודים; המכונן ביותר – אפילו יותר מקום המדינה בשנת 1948.

איימן עודה: וראש הממשלה הוא הבן-אדם המשפיע ביותר במדינה.

איימן עודה: אז אולי יש מישהו שחושב שזה שגרתי שהמופתי אכן שכנע את היטלר, ושאיש רוח פלסטיני שכנע אותם בתורת הגזע, והפלסטינים הם שהיו מאחורי האנטישמיות והפוגרומים, ואולי אחד פלסטיני הוא שלחש באוזנו של השופט של דרייפוס, ואולי הפלסטינים הם ששכנעו את פרעה לרדוף את היהודים.

איימן עודה: אדוני, כל העולם דיבר על הנאום הזה; פובליציסטים כתבו על זה; הקנצלרית הגרמנייה התייחסה לנאום הזה.

איימן עודה: פה, בכנסת, החליטו, כמו בת-יענה, לטמון את הראש בחול.

איימן עודה: אחד האנשים שאל את ליבוביץ פעם: מזג האוויר – קר בחוץ, אולי נסגור את החלון?

איימן עודה: אז פרופסור ליבוביץ השיב לו: אם נסגור את החלון, האם לא יהיה קר בחוץ?

איימן עודה: אז אני אומר לך: בכל העולם מדברים על זה חוץ מבכנסת ישראל.

איימן עודה: זו שערורייה לדמוקרטיה.

איימן עודה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת – עוּדֵה?

יולי יואל אדלשטיין: בסדר?

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך להוסיף עוד דקה?

איימן עודה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: עוֹדֵה.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

ינון מגל: אבל הוא היה בכל מקרה נאצי.

ענת ברקו: נכון.

באסל גטאס: עוֹדֵה זה עאודה – – –

ענת ברקו: – – – היה נאצי.

באסל גטאס: עוֹדֵה זה עאודה.

באסל גטאס: זה – – –

ינון מגל: המופתי היה נאצי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן חזן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

ענת ברקו: – – –

אורן אסף חזן: אני אחרוג.

אורן אסף חזן: שנייה אחת, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: טוב.

אורן אסף חזן: דווקא כשצריך נתקע הפלאפון, אז נשמור את זה לפעם אחרת.

אורן אסף חזן: זו הייתה תשובה מעניינת לחבר הכנסת עוּדֵה.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: ברשותך, שנייה אחת.

איימן עודה: תישארו עם עוּדָה, בבקשה.

איימן עודה: אם זה – – – תישארו עם עוּדָה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי, חברותי חברי הכנסת, נתקע הסלולר, אז אנחנו נקריא את התגובה המעניינת לדבריו של עודה פעם אחרת.

אורן אסף חזן: אבל אני רוצה לדבר על משהו אחר.

אורן אסף חזן: היום שוב נחשפנו לבלוף של החבר'ה מהרשימה הפלסטינית המשותפת, ספק מאוחדת.

אורן אסף חזן: הם מתרעמים, מזדעקים, זועקים מכל עבר: מה פתאום הוחלט לשים מצלמות בהר-הבית?

אורן אסף חזן: אני יכול להבין למה הם כועסים כשאני אומר: צריך לשים את דגל ישראל בראש הר-הבית; אני יכול אולי להבין את הכעס שלהם.

אורן אסף חזן: אני לא מסכים לזה שלא צריך – צריך לשים.

אורן אסף חזן: עת וזמן לכל דבר, וגם לדבר הזה.

אורן אסף חזן: אבל איזה מין דבר זה שחברי הרשימה הפלסטינית המשותפת החליטו לצאת נגד אחד מחבריהם הטובים, מלך ירדן?

אורן אסף חזן: אולי גם עליו הם השפיעו.

אורן אסף חזן: הרי ידוע לכולם שהר-הבית הוא אחד המקומות הכי מצולמים בעולם.

אורן אסף חזן: ואם לחבריהם שנמצאים שם בלילה, ספק מתפללים ספק מתכוננים לקרב, אין מה להסתיר, אז מה הבעיה לשים מצלמות בהר-הבית?

אורן אסף חזן: יש היום תוכנית "האח הגדול"; אנחנו נעשה את תוכנית "ההר הגדול": נשדר מהר-הבית 24 שעות ביממה, ופעם אחת ולתמיד נעשה סוף להסתה הפלסטינית, לשקר הנורא הזה, כאילו אנחנו מנסים לשבור את הסטטוס-קוו.

אורן אסף חזן: עוד דבר אחד אחרון, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: אומרים: האומר דבר בשם אומרו מביא גאולה לעולם.

אורן אסף חזן: אז אני מספר סיפור של אבא אבן, אם זיכרוני אינו מטעה אותי, שסיפר באו"ם, וצבי יחזקאלי משתמש בו חדשות לבקרים.

אורן אסף חזן: הוא מספר על ישו שהגיע לטבול בירדן.

אורן אסף חזן: כאשר הוא הגיע לטבול בירדן, פשט מעליו את כל בגדיו; נכנס עירום כביום היוולדו למים.

אורן אסף חזן: כאשר יצא, גילה שנגנבו לו הבגדים.

אורן אסף חזן: אז מי גנב לישו את הבגדים?

אורן אסף חזן: מספרים שהפלסטינים גנבו לו את הבגדים.

אורן אסף חזן: מזדעקים אחרים ואומרים: מה זאת אומרת?

אורן אסף חזן: אז לא היה עם פלסטיני.

אורן אסף חזן: אז, חבר'ה, די לבלוף.

אורן אסף חזן: אנחנו מוכנים לקבל את האוטונומיה שיצרתם לעצמכם, איזה יציר כלאיים כאן, אבל לא מעבר.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מאיר כהן.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, היום דנו בוועדת הכנסת על ערר שאנחנו הגשנו, חברת הכנסת שלי יחימוביץ ואני, על החלטת הנשיאות שלא לקיים דיון מיוחד בנושא העלאת שכר חברי הכנסת.

יעל גרמן: אנחנו החלטנו להוריד את הערר, מפני שבסופו של דבר יתקיים דיון מחודש בנושא, אבל יש לי תחושה שהדברים לא כל כך ברורים.

יעל גרמן: כשאנחנו מדברים על כך שאנחנו מתנגדים להעלאת שכר חברי הכנסת, אנחנו לא מדברים על הורדה בשכר.

יעל גרמן: אנחנו, כולנו, גם חושבים שמגיע לכל אחת ואחד מאתנו שכר ראוי וגבוה; אנחנו עובדים מאוד מאוד קשה.

יעל גרמן: אני בטוחה שאלה שנמצאים כאן וגם אלה שלא נמצאים כאן הגיעו היום מוקדם ויחזרו מאוחר ועובדים שעות רבות.

יעל גרמן: אבל כאשר ישנה ועדה ציבורית חיצונית שנקבעה על-ידי הכנסת ובחוק, והוועדה הציבורית הזאת מגישה המלצה לוועדת הכנסת שאומרת שיש לבטל את ההצמדה של השכר לשכר הממוצע במשק ולהצמיד אותו למדד, ולכן לא להעלותו, לא יכול להיות שאנחנו כחברי כנסת נסתור ונתנגד להחלטה של ועדה מקצועית.

יעל גרמן: אני גם רוצה שכולנו נבין שכאשר אנחנו צמודים לשכר הממוצע במשק, אז ככל שיש יותר מובטלים וחסרי עבודה השכר הממוצע עולה, ואתו גם השכר שלנו.

יעל גרמן: ואני משוכנעת שאף אחד מחברי הכנסת לא מוכן לכך; אני גם בטוחה ויודעת שאף אחד מחברי הכנסת לא רוצה לקבל משהו שלא מגיע לו.

יעל גרמן: לכן, אני מאוד מאוד מקווה שבדיון הנוסף שיתקיים בוועדת הכנסת בראשותו של דוד ביטן, תתקבל החלטה שלפחות תאמר שעד שכל הנושאים יתבררו – בואו נקפיא את השכר שלנו ולא נעלה אותו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי רוצה גם להתעניין, כמי שהשתתף בישיבת הנשיאות, מטבע הדברים: מי לדעתך מטעם הממשלה צריך להשיב על הצעה דחופה לסדר-היום בנושא הזה?

יולי יואל אדלשטיין: איזה שר יבוא להשיב?

קריאה: יושב-ראש הכנסת.

יעל גרמן: ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: עוד חסר לי שהוא יעלה ויוריד לי את המשכורת.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כדאי לחשוב לפני שעושים מהלכים בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כדאי לחשוב.

יעל גרמן: דרך אגב, אתה יודע, אדוני היושב-ראש, שראש הממשלה צמוד למדד, ולא לממוצע.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא מאוד מעניין – –

יעל גרמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אבל פרוצדורלית אני שואל, כשיש הצעה דחופה כזאת לסדר-היום, ונניח שהנשיאות אישרה אותה, איזה שר נזמן להשיב על זה?

יולי יואל אדלשטיין: טוב, בסדר, אלה דברים – כדאי לקרוא בתקנון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו – חבר הכנסת ינון מגל.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני רוצה לשתף אתכם ב-50 שניות בסיור שערכנו במגזר הבדואי בדרום ביום חמישי האחרון, השדולה לצמצום פערים, ובמה שראינו שם.

מאיר כהן: ראו, חברים, בדרום הארץ יש אוכלוסייה של 210,000 איש שמאז קום המדינה גילו נאמנות מלאה, ולצערי הגדול מדינת ישראל דוחקת אותם לפינה והופכת אותם לאט-לאט לאזרחים סוג ב' וסוג ג'.

מאיר כהן: אנחנו יוצאים לשם לפגוש את ראשי הרשויות, אני וחבר הכנסת עפר שלח.

מאיר כהן: אני מזמין כל חבר כנסת – ואני מודה למירב שהצטרפה אלינו – כל חבר כנסת לבוא לשבת עם ראשי הרשויות, מכל סיעות הבית, ולהקשיב לכאב של האוכלוסייה הבדואית בדרום.

מאיר כהן: יש בכוחנו לשנות את המציאות שם.

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ינון מגל, כאמור, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

ינון מגל: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לדבר על ההבהרה שהבהיר ראש הממשלה לסגנית השר ציפי חוטובלי בעקבות הדברים שהיא אמרה על הר-הבית, שהיא כמהה שיום יבוא ויתנוסס שם דגל ישראל.

ינון מגל: טוב, אני לא התפללתי אלפיים שנה לדגל ישראל על הר-הבית, אלא לבית-מקדש על הר-הבית, אבל אני חושב – – –

דב חנין: – – – אלפיים שנה?

ינון מגל: אני, כן, אני.

ינון מגל: הדנ"א שלי, כן.

דב חנין: לא, אבל חשבתי שאתה יותר צעיר.

ינון מגל: כן, כן.

ינון מגל: אני, כשאני מסתכל על עצמי – – –

דב חנין: – – –

ינון מגל: כשאני מסתכל על עצמי, אני מסתכל אחורה וקדימה.

קריאה: גלגול נשמות – – –

ינון מגל: אז לא התפללנו אלפיים שנה לדגל ישראל על הר-הבית; התפללנו לבית-מקדש.

מירב בן ארי: – – –

ינון מגל: צריך לזכור שבעצם כל השקר שהערבים אומרים, שיש סכנה למסגד אל-אקצא, הוא לא נכון, כי בכלל, המסגד נמצא מחוץ לתחום של בית-המקדש.

ינון מגל: כלומר, גם, בעזרת השם, כשיבוא היום וייבנה בית-המקדש, אל-אקצא יוכל להישאר ומוסלמים יוכלו להמשיך להתפלל שם, כמו שנאמר: "וביתי בית תפלה יקרא לכל העמים".

ינון מגל: אז ככה שזה שקר, וצריך להגיד את זה.

ינון מגל: אבל עם כל הכבוד, השאיפה שלנו לריבונות על הר-הבית והמקדש, בעזרת השם, ביום מן הימים, ולכך שנוכל כבר בקרוב להתפלל על הר-הבית, זו שאיפה שמותר לנו לשאוף.

ינון מגל: כי בינתיים, עם כל הכבוד גם לראש הממשלה, הוא דיבר על כך שאסור להתפלל בהר-הבית; הוא לא אמר שאסור להתפלל גם מחוץ להר-הבית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ינון מגל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הסערה שפקדה את המדינה ביום ראשון גבתה מחירים כבדים וגרמה לנזקים אדירים ברכוש ובתשתיות, ועד היום אנחנו רואים את הנזקים ברשת החשמל, כשאלפי בתים עדיין מנותקים מחשמל.

אוסאמה סעדי: אני מברך את חברתנו קארין אלהרר שיזמה היום דיון בוועדה לביקורת המדינה בעניין הזה.

אוסאמה סעדי: אבל לא רק זה, אדוני היושב-ראש, אלא הסערה הזאת גבתה מחיר כבד בחיים.

אוסאמה סעדי: אחד מאלה שקיפחו את חייהם הוא עימאד עיסא נג'אר; הוא מהכפר שלי, מכפר עראבה.

אוסאמה סעדי: הוא היה בן 21 ומצא את מותו בתאונת עבודה כאשר קיר התמוטט וקבר אותו מתחתיו.

אוסאמה סעדי: בן 21.

אוסאמה סעדי: הוא שכן שלי, ולכן מפה אני שולח למשפחת נג'אר, לשכנים שלי, להורים שלו, לכל הכפר, את תנחומי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: למשפחת נג'אר ולהורי המנוח עימאד עיסא נג'אר רחמי האל על עימאד.

אוסאמה סעדי: אנו שייכים לאל ואליו אנו חוזרים.

אוסאמה סעדי: רחמים עליו ומי ייתן והאל ישרה על משפחתו ועל כפרו סבלנות ונחמה.

אוסאמה סעדי: תודה.

אוסאמה סעדי: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום לא התקיימו מבחני נהיגה.

חמד עמאר: יותר מ-1,500 תלמידים חיכו לזה חודשים, ולא יכלו לגשת למבחני נהיגה.

חמד עמאר: למה?

חמד עמאר: כי הבוחנים היו בשביתה, והשביתה היא בגלל הכוונה של שר התחבורה להפריט את מבחני הנהיגה.

חמד עמאר: אני פונה לשר התחבורה ושואל אותו: למה אתה רוצה להפריט את זה?

חמד עמאר: והוא אומר: בגלל התור הארוך והזמן הארוך שמחכה תלמיד לנהיגה – הוא צריך לחכות שלושה חודשים.

חמד עמאר: אז אני בדקתי: בשנת 2005 היו 149 בוחנים במדינת ישראל, והיום, בשנת 2015, יש רק 132 בוחנים.

חמד עמאר: אוכלוסיית ישראל גדלה אבל מספר הבוחנים לא גדל.

חמד עמאר: דבר שני, אדוני השר, הוא העניין הבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אנחנו נלחמים בזה.

חמד עמאר: אתה רוצה להפריט את זה לידיים פרטיות?

חמד עמאר: אנחנו לא יכולים לדעת מה יקרה שם.

חמד עמאר: אנחנו רואים – הוא אמר שישים מפקחים.

חמד עמאר: אנחנו רואים את המפקחים שנמצאים היום בתיאוריות ובמשרדי הרישוי.

חמד עמאר: אז, אדוני השר, תחזור בך.

חמד עמאר: דבר שלישי – אתם יודעים שמדינת ישראל מרוויחה 58 מיליון שקל בכל שנה ממבחני הנהיגה?

חמד עמאר: אנחנו מוותרים על זה בשביל להעביר את זה לידיים פרטיות?

חמד עמאר: איפה האוצר?

חמד עמאר: איפה שר האוצר?

חמד עמאר: לכן, אני קורא גם לשר האוצר וגם לשר התחבורה לעצור את ההפרטה, למלא את התקנים של הבוחנים ולצאת לדרך חדשה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת סופה לנדבר.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני.

תמר זנדברג: הכנסת מציינת היום, בעוד שעה קלה, פה במליאה, את יום הדיור.

תמר זנדברג: זאת הזדמנות לשאת כמה ברכות, וקודם כול לברך את היוזמים, ראשי שדולת הדיור, שאני באמת חושבת שהם מכל סיעות הבית; את השר שנכנס, וספציפית בנושא הדיור הציבורי, עם הרבה מאוד מרץ.

תמר זנדברג: ושמענו כרגע – אנחנו עומדים בפני הבטחה על 1,000 דירות חדשות בדיור הציבורי כל שנה, שזאת הבטחה שלא שמענו הרבה שנים.

תמר זנדברג: תודה וכל הכבוד.

תמר זנדברג: אני חייבת לציין גם את חבר הכנסת לשעבר רן כהן, שהיה כאן היום בהרבה מהדיונים.

תמר זנדברג: לי באופן אישי יש זכות לקרוא לו מורי ורבי.

תמר זנדברג: הוא באמת חתום על דבר שאולי אנחנו במרצ, מהשמאל גם החברתי, לא רגילים אליו, אבל הוא חתום על "הפרטה חברתית" מהחשובות שהיו כאן, של דירות הדיור הציבורי, שמחקיקת החוק בסוף שנות ה-90 ועד היום למעלה מ-60,000 מהן נמכרו לזכאים, לדיירים, והיוו בפעם הראשונה בחיים של המשפחות האלה קורת גג שמהווה להם בית, שמהווה להם אלמנט של ירושה לדור הבא; זה דבר שמאוד מאוד חסר למשפחות האלה, כי כמו שאנחנו יודעים, לא רק עושר עובר בירושה – גם עוני עובר בירושה.

תמר זנדברג: החוק הזה היווה לעשרות-אלפי משפחות יציאה ממעגל שהיה נראה שאין ממנו יציאה.

תמר זנדברג: יש כאן 120 חברות וחברי כנסת, ואני חושבת שמעט מהם יכולים לדעת בוודאות שהם שינו את החיים באופן ישיר ומיידי לעשרות-אלפי משפחות, ועל כך הברכה והתודה.

תמר זנדברג: לסיכום, יש לנו עוד הרבה אתגרים.

תמר זנדברג: אנחנו בעיצומו של משבר דיור די חריף, ונעשים הרבה ניסיונות לפתור אותו.

תמר זנדברג: אני חושבת שבעזרת מאמץ של כולנו להבין שבאמצעות דיור ציבורי, דיור בר-השגה, תכנון עירוני נכון ודאגה לערים חכמות, טובות ושטוב לחיות בהן, נוכל לצאת ממשבר הדיור הזה.

תמר זנדברג: אז ברכות לכנסת ולכל העושים במלאכה.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לנדבר, ואחריה – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני חושבת שהדיון היום על דיור ציבורי הוא דיון נכון ובזמן.

סופה לנדבר: יכול להיות שהוא באיחור של 20 פלוס שנים, אבל טוב שהוא מתקיים.

סופה לנדבר: אני רוצה פשוט להזכיר לציבור ולכנסת, ויותר מזה – לאזרחי מדינת ישראל: כאן במדינת ישראל אף אחד לא עושה לנו טובות.

סופה לנדבר: מינהל קרקעי ישראל, האדמות של המינהל, הן של כולנו, של כל אזרחי מדינת ישראל, ובגלל זה ההתייחסות של ממשלת ישראל לדיור הציבורי היא התייחסות של חובות של הממשלה כלפי הציבור.

סופה לנדבר: אני רוצה לבקש ממך, אדוני השר: החלוקה בין משרד העלייה והקליטה ובין משרד השיכון היא מאוד לא צודקת.

סופה לנדבר: אני הגשתי הצעת חוק, אבל אני חושבת שההחלטה שלך החלטה נכונה.

סופה לנדבר: החלוקה בין משרד הבינוי והשיכון למשרד העלייה והקליטה צריכה להיות 50%–50%, בגלל שאותו תור – במשרד העלייה והקליטה 27,000 איש זכאים, במשרד הבינוי והשיכון – 2,700.

סופה לנדבר: ובגלל זה אתה מחויב לא רק לוותיקים אלא גם לעולים חדשים.

סופה לנדבר: ועוד דבר אחד, אתגר אחד: השתתפות בשכירות לעולים ולוותיקים צריכה להיות אותה השתתפות, בגלל שהם שכנים אחד של השני, באותו רחוב, באותו אזור, שוכרים את אותן דירות, אבל ההשתתפות של המדינה היא השתתפות אחרת לגמרי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת ענת ברקו.

קסניה סבטלובה: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אנחנו מציינים החודש את חודש הקשיש הבין-לאומי, ובימים אלה אנחנו עורכים ביקורים בבתים של אנשים מבוגרים ומנסים להציף את השיח בבעיות שהן אופייניות לגיל הזה, לגיל השלישי.

קסניה סבטלובה: רציתי להסב את תשומת לבכם לתופעה שהיא בעיני בלתי נסבלת, בלתי נסבלת במדינה שלנו, במדינה שבה גרים ניצולי שואה רבים מאוד.

קסניה סבטלובה: החודש כ-11,000 ניצולי שואה לא יקבלו את המענק שמשולם להם פעם בשלושה חודשים, העומד על 2,700 שקלים, וזה בגלל סכסוך משפטי של החברה להשבת נכסים של נספי השואה.

קסניה סבטלובה: זוהי חברה ממשלתית, שמקבלת מימון רב מאוד מהמדינה שלנו – בעצם מאתנו, משלמי המסים – והשכר של העובדים ושל המנהלים הבכירים, שמקבלים אלפי אלפי שקלים, עשרות-אלפי שקלים, מאות-אלפי שקלים, לא נכנס אליהם לכיס.

קסניה סבטלובה: אבל כיצד ייתכן שלאותם אנשים שאמונים בעצם על דבר יחיד – לעזור לניצולי השואה לסיים את החיים שלהם בכבוד, ולא להביא אותם למצב של חרפת רעב, שהם צריכים לבחור בין לחם לתרופות, בין לחם שהוא הכי זול ומזיק להם דווקא – כי אנחנו יודעים שהלחם הטוב יותר עולה יותר כסף – ואנחנו מביאים אותם לא מתחת לקו העוני, הם כבר מתחת לקו העוני; אנחנו מביאים אותם לאשפתות, רבותי.

קסניה סבטלובה: אני קוראת באופן דחוף להתערבות ממשלתית במשבר הזה.

קסניה סבטלובה: לא מעניין אותי הסכסוך המשפטי וזה לא צריך לעניין אף אחד.

קסניה סבטלובה: קודם תשלמו להם, אחרי זה תיפטרו ותפתרו את כל הסכסוכים שלכם.

קסניה סבטלובה: השרה גילה גמליאל, לעיונך, לתשומת לבך.

קסניה סבטלובה: וראש הממשלה בנימין נתניהו, שהדליק לפני שנה בחנוכה נרות חנוכה עם הניצולים, אז זה היה לפני בחירות, זה היה בתקופה של הבחירות, תקופה של הבטחות – שוב חנוכה: בוא לא רק תדליק אתם נרות ותבטיח הבטחות; תקיים את ההבטחות שלך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, לא התכוונתי לדבר על חאג' אמין אל-חוסייני, אבל אני אגיד מילה אחת, בהמשך למה שאמר חבר הכנסת עודה.

ענת ברקו: היה נאצי, נקודה.

ענת ברקו: היטלר וחאג' אמין אל-חוסייני – התמונה המפורסמת הזאת היא בעצם – למה נועדו מלבד השמדת היהודים?

ענת ברקו: בשנות ה-30 הוא כמובן הוביל גם פרעות נגד היהודים, חבר ל"אחים המוסלמים".

ענת ברקו: אידיאולוגיה נאצית – –

קארין אלהרר: – – –

ענת ברקו: – – הוואפן אס.

ענת ברקו: אס.

ענת ברקו: כולל בנייה של פלוגה, חטיבה נאצית מוסלמית, כדי לעבוד על השמדת היהודים.

ענת ברקו: זה מה שהניע אותו.

ענת ברקו: היטלר אחראי לשואה, אבל בואו נגיד שחאג' אמין אל-חוסייני היה נאצי, וגם היום תנועת "האחים המוסלמים" שואבת מוטיבים נאציים, כולל קריקטורות, כולל הדימוי של היהודי, בדיוק עם העניין הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את מסכימה למה שאמרתי או שאת מתנגדת?

ענת ברקו: מה שאמרתי – לזה אני מתכוונת.

ענת ברקו: אני רציתי אולי מילה אחת, אם אפשר.

ענת ברקו: התכוונתי לדבר על שבדיה, אבל אם חרגתי מהדקה שלי אז אני לא אעשה את זה.

יולי יואל אדלשטיין: כבר סיימת את הדקה שלך; מחר או בהזדמנות אחרת.

ענת ברקו: אוקיי.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, היא חלמה חלום בלהות.

אחמד טיבי: קוראים לה חוטובלי, היא סגנית שר, היא סגנית שר החוץ של ממשלת ישראל.

אחמד טיבי: אז חלמה.

אחמד טיבי: היא חלמה שהדגל שיונף במסגד אל-אקצא, קראה לו – שו קראה לו, היא?

אחמד טיבי: הר-הבית, אה – קראה לו דגל ישראל.

אחמד טיבי: ועוד אומרים שהח"כים הערבים מסיתים.

אחמד טיבי: היה אחד, שר חקלאות, נכנס, התפלל ואמר שבית-המקדש יוקם כאן.

אחמד טיבי: אז היא חלמה.

אחמד טיבי: היא תמשיך לחלום.

אורן אסף חזן: יקום, יקום, אחמד.

אחמד טיבי: כי אל-קודס תחת כיבוש.

אחמד טיבי: אל-קודס תהיה בירת המדינה הפלסטינית שתקום.

אורן אסף חזן: כיבוש ירדני ופלסטיני.

אחמד טיבי: כיבוש של 67'.

אחמד טיבי: והדגל היחיד שיונף שם, יש לו צבעים: שחור, לבן – –

אורן אסף חזן: כחול ולבן.

אחמד טיבי: – – ירוק ואדום – עלם פלסטין, או כמו שמישהו, סמל – –

עודד פורר: מתי תהיה חבר הפרלמנט הפלסטיני?

אחמד טיבי: – – ענה בדיוק לנקודה הזאת: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אחד מגורי האריות שלנו או אחת מן הפרחים שלנו יניפו את דגל פלסטין על צריחי המסגדים של ירושלים, על חומותיה של ירושלים ועל כנסיותיה של ירושלים, בירת מדינת פלסטין, ירצה מי שירצה וימאן מי שימאן.

אחמד טיבי: )

אורן אסף חזן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

ינון מגל: יש כוח שיכול לעצור את העם היהודי בעולם?

ינון מגל: בטח שלא.

ינון מגל: יש כוח, אחרי אלפיים שנה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: דקה לרשותך.

ינון מגל: משהו יכול לעצור את היהודים?

עיסאווי פריג': אתם, אתם.

עיסאווי פריג': אנשים כמוך.

אחמד טיבי: אתם – – – לעם – – –

עיסאווי פריג': אתם הזויים.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, השאלה הייתה רטורית, אתם לא חייבים לענות.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: – – – אתם – – – אתם.

אורן אסף חזן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בדקתי באתר הכנסת, כולכם בעלי השכלה גבוהה; אתם יודעים שלא חייבים לענות על שאלה רטורית, אז זהו.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, נדמה לי שלכולם קוראים חיים ילין, כי כולם נואמים עכשיו בדקה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, בדיוק.

חיים ילין: ככה זה נראה.

יולי יואל אדלשטיין: אז לך קוראים חיים ילין, והדקה לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

חיים ילין: אני מודה לך מאוד, אבל תתחיל אותה.

חיים ילין: אני ב-25 שניות.

יולי יואל אדלשטיין: הנה.

חיים ילין: אני מודה לך מאוד.

חיים ילין: היום היה דיון בוועדה לביקורת המדינה.

חיים ילין: היושבת-ראש, קארין אלהרר, העלתה לדיון ביקורת שהייתה לגבי כל נושא היערכות החירום של החשמל.

חיים ילין: היום זה היה על החשמל – דיון מרתק, באמת; כולנו למדנו.

חיים ילין: אני חושב שבסופו של דבר אני יכול להביא לפה משהו שכולנו יכולים ללמוד ממנו.

חיים ילין: במקום ש-95% פוליטיקה תהיה בכנסת, אם נצליח להוריד את זה ל-70% ו-30% ניהול, היינו מונעים הרבה מאוד בעיות.

חיים ילין: ולמה אני מתכוון?

חיים ילין: במשך 19 שנה כל גוף מאשים את השני, והיום אפילו השכילו משרד החקלאות ומינהל החשמל לריב על מי האחריות להוריד את העצים.

חיים ילין: בסופו של דבר יש פתרון אחד – – –

אוסאמה סעדי: גיזום עצים.

חיים ילין: כן, גיזום עצים.

חיים ילין: שיעור על גיזום עצים, לא על תספורת – – –

מירב בן ארי: לא צריך לגזום, צריך להטמין – – –

חיים ילין: רגע, שנייה, מירב, אני אמרתי, היום כולם חיים ילין.

חיים ילין: אני כל כך שמח, כזאת שותפות לא הייתה לי אף פעם, באמת, אני מוריד את הכובע.

חיים ילין: דרך אגב, בתספורת של הגיזום – בדרך כלל זה לא מגיע לפה – כל העם אוכל אותם, גם אנחנו.

חיים ילין: אבל יש פתרון אחד, והוא הטמנת כבלי החשמל.

חיים ילין: הטמנת כבלי החשמל ב-30 מיליארד שקל.

חיים ילין: זה לא צריך להיות תוכנית פוליטית של מפלגה, זה צריך להיות צורך שלנו, ככנסת ישראל.

חיים ילין: אז אני מבקש עכשיו מחברי הכנסת של הקואליציה, אני אחתום לכם: כל מי שיביא חקיקה – חקיקה לכנסת ישראל, למען עם ישראל – להטמין את הכבלים של החשמל בתוך האדמה, יבורך.

חיים ילין: אני אהיה אתו.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנראה ההיסטריה ההמונית שמתרחשת כאן גם פגעה במערכת אכיפת החוק ובתי-המשפט.

באסל גטאס: היום הוגש בעכו כתב-אישום נגד בחור צעיר ערבי בשם אנס ח'טיב משפרעם והוארך מעצרו עד תום ההליכים, וזה על שלושה פוסטים שכתב בפייסבוק.

באסל גטאס: ההאשמה נגדו היא הסתה.

באסל גטאס: כל עורך-דין מתחיל יודע שהסתה, יש לה הגדרה מאוד מובהקת בחוק.

באסל גטאס: הסתה צריכה להיות מאוד קונקרטית, עם סיכוי רב שהיא תביא לאלימות פיזית, ומי שמסית אמור להיות מישהו שיש לו השפעה, שאנשים ייאותו להיענות להסתה שלו.

באסל גטאס: בחור צעיר בן 19, פעם ראשונה, על שלושה פוסטים שהוא כותב לתמיכה במה שקורה בירושלים, אינתיפאדה וכו'.

באסל גטאס: זוהי סתימת פיות נמשכת, היסטריה, שלצערי הרב – –

אורן אסף חזן: זה מאבק טרור.

באסל גטאס: – – גם בתי-משפט נגועים בה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, מעל במת הכנסת נעברה אתמול העבירה החמורה ביותר על תקנון הכנסת, שכפי ששמעתי לא הייתה מעולם.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת זהבה גלאון הלשינה והדליפה בגלוי מדברים שנאמרו בוועדת החוץ והביטחון בדיון עם ראש הממשלה, והיא איננה ראויה לשבת בחדר הסגור ביותר בבניין החסוי ביותר, שהוא בניין הכנסת, מעצם העובדה שהיא הדליפה.

ישראל אייכלר: לכן אני שמח – לשמוע שמהיום היא לא תמשיך לשבת בוועדת החוץ והביטחון.

ישראל אייכלר: אל תיבהלו, זו לא הייתה עוד מסירה לארגונים מדיניים אנטי-ישראליים באירופה, כפי שהם עושים שנים רבות.

ישראל אייכלר: הם רגילים להסית ולהלשין לכל העולם נגד המתנחלים והימין והחרדים, ומציגים את ישראל כמדינת "טליבאן" ואיראן ו"דאעש" לכל הארגונים התומכים בהחרמת מוצרים ישראליים.

ישראל אייכלר: אבל לא זה מה שהיא עשתה אמש.

ישראל אייכלר: המסיתה הראשית, המטילה אימה על חברי כנסת ושרי ממשלה וראש הממשלה, יצאה נגדי – והיא טעתה בכתובת.

ישראל אייכלר: אחת הסיבות לאיסור להדליף מוועדת החוץ והביטחון היא ביטחון הדיון והדעות שנאמרות בחדר הסגור ביותר בבניין, שאנשים ירגישו חופשי להביע דעות.

ישראל אייכלר: גלאון יצאה מפה לעשות שיימינג, והלשינה עלי לארגוני הרפורמים, שמזרימים מיליונים ללוחמה בחרדים, על דברים שאמרתי לראש הממשלה בוועדת החוץ והביטחון.

ישראל אייכלר: ומה אמרתי?

ישראל אייכלר: דובר שם על התנועה האסלאמית, שמממנת את ה"מוראביטאת", שאלה הנשים שמחוללות מהומות בהר-הבית וזועקות שם.

ישראל אייכלר: אמרתי שגם בכותל המערבי בכל ראש חודש באות לחולל מהומות ה"מוראביטאת" שלנו, שממומנות גם הן מכסף רפורמי.

ישראל אייכלר: על כך היא קראה לי: המסית הגדול ביותר.

ישראל אייכלר: זהבה גלאון ידועה כמסיתה הגדולה ביותר נגד ישראל, מוציאה דיבתה הרעה בעיני העולם כולו כל שעה וכל יום ויוצאת נגד חברי כנסת באלימות מילולית.

ישראל אייכלר: אז אני דורש ומבקש שהיא לא תוכל להיות – –

אחמד טיבי: שלוש דקות – – –

אורן אסף חזן: – – – זו לא הסתה.

ישראל אייכלר: – – שהיא לא תוכל להיות חברה בוועדת החוץ והביטחון, מעצם העובדה שהיא מוציאה משם דברים בפומבי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, ביום שישי האחרון הותקף הרב אריק אשרמן, מנכ"ל ארגון "רבנים לזכויות אדם", בזמן מסיק זיתים ליד ההתנחלות איתמר.

דב חנין: הוא הותקף על-ידי אדם רעול פנים, ככל הנראה איש ימין.

דב חנין: האדם הזה תועד כשהוא מאיים על הרב אשרמן בסכין, משליך עליו אבן ותוקף אותו באלימות.

דב חנין: המסיק הזה, אגב, תואם עם כוחות הביטחון.

דב חנין: אחרי שהמסיק הסתיים כמה קיצונים יהודים הגיעו לאזור ואחד מהם הצית אש במטע זיתים פלסטיני.

דב חנין: הרב אשרמן ניסה לכבות את האש בעצמו, עד שיגיעו כוחות כיבוי אש לאזור, ואז החל אותו קיצוני רעול פנים ליידות אבנים ברב אשרמן, ולאחר מכן הוא התנפל עליו תוך כדי איומים בסכין ששלף.

דב חנין: האירוע כולו תועד בסרטון, והסרטון הזה נמצא ברשת.

דב חנין: קשה לצפות בו, אבל חייבים לצפות בו.

דב חנין: כי לאחר מכן אותו רעול פנים עוזב את המקום ובעצם לא זוכה לשום טיפול ולשום התייחסות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, זה איננו מקרה בודד.

דב חנין: השבוע הותקפו פלסטינים במסיק בדיר-אל-חטב; פלסטינים במסיק הותקפו גם בכפר עזמוט ביום שני; ומקרים כאלה, אדוני היושב-ראש, מגיעים אלינו בכל שבוע כמה.

דב חנין: צר לי מאוד שנשיאות הכנסת לא אישרה לנו לקיים דיון דחוף בנושא הזה, כי אנחנו מדברים אכן על תופעה מסוכנת, אנחנו מדברים אכן על אלימות מסוכנת, אנחנו מדברים אכן על נושא שחייבים לטפל בו במלוא העוצמה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גם אני מברך את מי שיזם את ציון יום הדיור היום, והכנסת כולה מציינת את יום הדיור, אבל אני מקווה שבמהלך הישיבה הזאת יצטרפו עוד חברי כנסת, נבחרי ציבור, שאכן מעוניינים וחשוב להם הדיור – אנחנו במשבר.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא רק שמח שהכנסת מעלה את אחד המ"מים שאני דוגל בהם ואמשיך לדגול בהם בכנסת הזאת – ולא רק בכנסת אלא בעבודתי הציבורית בכלל – המעון; אני מקווה שהרפורמות שמוביל שר האוצר לא יישארו על הנייר ואכן יהיו ירידות דרסטיות במחירים, יהיה דיור בר-השגה, יהיה דיור ציבורי.

עבדאללה אבו מערוף: זאת אחריות של כולנו.

עבדאללה אבו מערוף: זאת זכות בסיסית, שלכל האזרחים תהיה אפשרות לזכות בדירה במחירים נמוכים, כולל הדיור הציבורי.

עבדאללה אבו מערוף: ובהקשר הזה, הייתה סופה – טוב שהיו גשמים רבים, אבל נכון שהיה נזק, ועובדה שחברת החשמל היא, מה שנקרא, ישנה בשמירה.

עבדאללה אבו מערוף: בהקשר הזה אני גם מבקש ודורש מכל חברי הכנסת ומהכנסת בכלל, מוועדת הכלכלה: אכן, היו כאן הצעות חוק לחבר את הבתים שכאילו ללא היתרי בנייה, לחשמל.

עבדאללה אבו מערוף: תראו מה קרה – 50,000 או 40,000 בתים או היו ללא חשמל, ומה קרה; סך הכול יום או יומיים, או 50 שעות.

עבדאללה אבו מערוף: תתארו לעצמכם אנשים שהם עם חשמל או בלי חשמל, עם הפסקות, המון בתים – 50,000 בתים ללא חשמל, תחת תירוץ שהם ללא היתרי בנייה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: זה גם חשוב, ולכן אני מבקש ורוצה שאכן הכנסת לא רק תציין את יום הדיור, שזה מבורך, אלא שגם החשמל יחובר לכל בית ובית.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, בשבוע שעבר הייתה בערוץ 10 תוכנית שקראו לה "נעורים בהפרעה".

מירב בן ארי: אני לא יודעת מי מכם ראה אותה, אבל במשך התוכנית ארבעה בני-נוער תיעדו את עצמם, את השנה שלהם, את שנת הלימודים שלהם, ומה שמשותף לכל בני-הנוער האלה היה השימוש ב"ריטלין".

מירב בן ארי: עכשיו, אני בעשר השנים האחרונות עקבתי אחרי הנושא של ה"ריטלין", ליוויתי עשרות משפחות ונערים שהשתמשו ב"ריטלין", ואני רוצה להגיד לכנסת הזו דבר אחד – ומחר, כמובן, גם אעלה את השאילתה שלי על ה"ריטלין".

מירב בן ארי: 30, 40 שנה יש ילדים וילדות בהפרעת קשב שמטופלים; 30, 40 שנה סל הבריאות לא מעודכן.

מירב בן ארי: "ריטלין" עובד.

מירב בן ארי: נכון, אני יודעת.

מירב בן ארי: אני בעצמי המלצתי למשפחות על "ריטלין".

מירב בן ארי: אבל המחיר האישי שילדים משלמים כשהם נוטלים "ריטלין" הוא גבוה מדי.

מירב בן ארי: המחיר האישי שכל ילד וילדה – אם זה הדכדוך, אם זה חוסר התיאבון, אם זה לעתים התנהגות כמו זומבי – הוא מחיר אישי גבוה.

מירב בן ארי: ולכן אני חושבת, ואני אמשיך את זה גם מחר, שהגיע הזמן להכניס עוד תרופות, ויש תרופות טובות – בלי מחיר אישי גבוה ובלי תופעות לוואי כאלה קשות – כדי לעזור לילדים ולילדות עם הפרעות קשב וריכוז.

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת אברהם נגוסה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול העבירו בוועדת הכנסת החלטה שהכנסת תעדיף רכישת מוצרים מההתנחלויות.

מסעוד גנאים: ההחלטה הזו היא לא ערכית, לא מוסרית, כי היא מנסה להכשיר מפעל לא מוסרי והמושתת על הפקעת חירותם ואדמתם של בני העם הפלסטיני.

מסעוד גנאים: וגם, החלטה כזו מנסה להצדיק הכיבוש ולנרמל אותו.

מסעוד גנאים: הכחשת הכיבוש והניסיון להכשירו ולהצדיקו לא ישנו את העובדה והאמת שישראל בגדה ובשטחים הכבושים – היא כיבוש; אין לו שום הצדקה או לגיטימיות.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם נגוסה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במסגרת יום הדיור בכנסת, שיזמה שדולת הדיור הציבורי, קיימתי הבוקר בוועדה דיון בראשותי בנושא דיור ציבורי לעולים.

אברהם נגוסה: זאב ז'בוטינסקי לימד אותנו, כי לצד חשיבות השוק החופשי, על מדינת ישראל לדאוג לצרכים הבסיסיים של אזרחיה – חמשת המ"מים: מזון, מעון, מלבוש, מורה ומרפא.

אברהם נגוסה: לצערנו, דיור ציבורי הוא צורך בסיסי עבור ישראלים רבים.

אברהם נגוסה: 30,000 אזרחים ממתינים לדיור ציבורי ו-90% מהם, כלומר 27,000 איש, הם עולים חדשים.

אברהם נגוסה: בתוך 27,000 העולים אשר ממתינים לדיור ציבורי נמצאים 20,000 קשישים החיים בעוני.

אברהם נגוסה: אלה מקרב העולים הממתינים שגרים בשכירות זכאים לסיוע בשכר דירה, אולם ממשרד הקליטה הם מקבלים סכום נמוך בהרבה מהסכום הניתן לזכאי משרד הבינוי והשיכון.

אברהם נגוסה: לאור הנתונים הקשים שעלו הבוקר בדיון לגבי העולים הקשישים החיים בעוני, הוועדה קוראת למשרד הבינוי והשיכון ולמשרד העלייה והקליטה: 1.

אברהם נגוסה: לפנות את כל העולים התקועים במרכזי קליטה לדיור קבע; 2.

אברהם נגוסה: להגדיל באופן משמעותי את הסיוע בשכר דירה לעולים קשישים; 3.

אברהם נגוסה: להבטיח כי ההשתתפות העצמית בשכר דירה לא תעלה על 15% מהכנסתם של השוכרים הקשישים; 4.

אברהם נגוסה: להגדיל את היקף בניית הדיור הציבורי; 5.

אברהם נגוסה: להגדיל את הסיוע להחזר חלקי של משכנתאות לזכאים; 6.

אברהם נגוסה: להגביל את שיעור שכר הדירה שגובים מהעולים המתגוררים בהוסטלים.

אברהם נגוסה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אברהם נגוסה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

איילת נחמיאס ורבין: לפני עשרה ימים, שבועיים, בעיצומם של פיגועי הטרור, אני – במקרה אצל חברי כנסת, אנשים לא יודעים את זה – במקרה הייתי בבית ובמקרה ראיתי חדשות, וצפיתי בכתבה בערוץ 10 שבעקבותיה התגלה לי בעצם שמגן-דוד-אדום, מד"א – שבעצם נותן לתושבי ישראל את כל השירותים, את כל שירותי הטיפול המיידי, העזרה הראשונה, האמבולנסים וכו' – לא מתוקצב על-ידי המדינה.

איילת נחמיאס ורבין: אני הגשתי בעניין הזה בקשה לדיון מהיר.

איילת נחמיאס ורבין: הבקשה תתקיים בוועדת הכספים, אני מקווה שמאוד מאוד בקרוב.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה שצריך להטריד כל אחד ואחד מאתנו זה שארגון כמו מד"א בעצם עומד הרבה פעמים על כרעי תרנגולת, מתבסס בעיקרו על תרומות, ועל מה עוד?

איילת נחמיאס ורבין: על מה שמשלמים תושבי ישראל למד"א בגין מה שנקרא, מה שמכונה, הסעות באמבולנסים.

איילת נחמיאס ורבין: כי באמבולנס כשאתה נוסע, זה הסעה שווה הנאה; לא, זה לא.

איילת נחמיאס ורבין: בשנה שעברה ניתן להם אפילו אישור להעלות את התעריפים שלהם כי כולם מבינים שגוף כזה לא יכול להימצא בגירעון לאורך זמן.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חייבים למצוא את הדרך.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, זה נשמע נורא נורא מוזר: האם מד"א דומה למכבי אש – מכבי אש מקבלים תקציב מהמדינה, מד"א לא מקבלים תקציב מהמדינה.

איילת נחמיאס ורבין: כולנו יודעים שצריך לחייג 100, 101, 102.

איילת נחמיאס ורבין: העניין הזה חייב להיות מטופל על-ידי המדינה לאלתר.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני, ואחריו – אחרון הדוברים בנאומים בני דקה יהיה חבר הכנסת דוד ביטן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, משפחת הצעיר מג'לג'וליה שעבר את הגבול לסוריה בשבת פנו אלי, ויש להם כמה תהיות וכמה שאלות כאזרחים: הראשונה, למה המדינה לא מנעה מהצעיר לעבור ברגע שהיא גילתה שהוא עובר את הגבול?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשפחה לא קיבלה מהמדינה שום מידע מה אתו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא מכירה את הבן שלה, לא הרגישה שיש נטיות לכיוון "דאעש" או לכיוון אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באו הביתה, לקחו את המחשב שלו בלי שהעבירו מידע, אפילו הקטן ביותר, על הבן שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלו: האם המדינה עושה משהו כדי להחזיר אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני שואל כי שר הפנים מדבר על שלילת האזרחות של הצעיר הזה בלי שאנחנו נדע מה הוא עשה, ואם כן, ואם זה נכון או לא נכון.

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשמע, היה קצין שעבר את הגבול ברגליו ללבנון, והקצין הזה – בטוח שיש לו מידע שיכול גם לעזור לאנשים אחרים שיבצעו מעשים נגד מדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף אחד לא חשב לשלול ממנו את האזרחות, ואפילו שחררו הרבה אסירים כדי להחזיר אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לפחות, מה שאני מבקש – קודם כול, שהמדינה תעשה כל מאמץ להחזיר אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם הוא עבר עבירה, שיועמד לדין, וזה החוק וזה מה שצריך לעשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם יקבל עונש אז הוא יישא בעונש כדין, ולא משיקולים זרים, שהם לא יכולים להיות נכונים.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן – בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: למה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: שיחזירו אותו וישפטו אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הבעיה?

אורן אסף חזן: למה צריך להחזיר אותו?

אורן אסף חזן: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אורן אסף חזן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שניכם לא דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת ביטן.

אורן אסף חזן: היושב-ראש, אני בדרך.

דוד ביטן: אני רוצה לדבר על הנושא של הרפורמה בחברת החשמל.

דוד ביטן: החובות של חברת החשמל הגיעו כבר ל-73 מיליארד שקל.

דוד ביטן: שום רפורמה לא יכולה לעזור כדי לכסות את החוב הזה.

דוד ביטן: מדינת ישראל צריכה להשקיע בתשתית החשמל כמו שהיא משקיעה בתשתית התחבורה, ולא להעמיס את מחיר ההשקעה בתשתית על חברת החשמל ועל מחיר החשמל.

דוד ביטן: זה כמו לקחת היום את מחיר האוטובוס ולהעמיס עליו את ההשקעות בתחבורה ובהשקעה בתשתית בתחבורה.

דוד ביטן: אני אומר: צריכים לעזור לחברת החשמל, המדינה צריכה לבוא ולהוריד את נטל החוב מחברת החשמל, ולהתחיל להשקיע בתשתית החשמל ללא קשר לחברת החשמל וללא קשר למחיר החשמל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את אותו חבר הכנסת דוד ביטן למסור הודעה מטעם ועדת הכנסת למליאה, בהיותו יושב-ראש ועדת הכנסת.

): זה ללא הצבעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעות החוק הבאות לשם הכנתן לקריאה שנייה ושלישית: הצעת החוק לצמצום השימוש במזומן, התשע"ה–2015; הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (אמצעים לאכיפת תשלום מסים ולהרתעה מפני הלבנת הון) (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015.

): הודעה שנייה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע כי חברת הכנסת שרן השכל תכהן כממלאת-מקום קבועה מטעם סיעת הליכוד בוועדת החוץ והביטחון, במקום חברת הכנסת מיכל רוזין.

): הודעה שלישית: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהתאם לסעיף 68 לתקנון הכנסת, מחליטה ועדת הכנסת להקים ועדה משותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט לעניין הצורך להכריז על מצב חירום.

): הוועדה המשותפת תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, כדלקמן: מטעם ועדת החוץ והביטחון יכהנו חברי הכנסת אבי דיכטר, יואב קיש, מוטי יוגב, ציפי לבני ועפר שלח.

): מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט יכהנו חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, יואב בן צור, אורי מקלב, אוסאמה סעדי ומיכל רוזין.

): יושב-ראש הוועדה המשותפת יהיה חבר הכנסת אבי דיכטר.

): תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הדיור

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום הדיור – הצעות לסדר-היום מס' 739, 1263, 1273, 1277, 1335, 1354, 1381, 1383 ו-1389.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שציינו כבר כמה דוברים במהלך נאומים בני דקה, הכנסת מציינת היום את יום הדיור.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד בנושא יום הדיור.

יולי יואל אדלשטיין: זאב ז'בוטינסקי קבע בשעתו – הזכירו את זה חבר הכנסת אבו מערוף וחברי כנסת נוספים – את חמשת המ"מים, שהיו בעיניו חובותיו הבסיסיות של השלטון כלפי אזרחיו.

יולי יואל אדלשטיין: מ"ם חשוב הוא מעון, כלומר דיור, ולא במקרה זהו המרכיב הראשון ברשימה.

יולי יואל אדלשטיין: היכולת של אדם או משפחה לחיות בבית, המקנה להם שלווה וביטחון אישי ונפשי, היא מאושיותיה של חברה מתוקנת.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא סוד שבישראל שורר משבר מתמשך בנושא הדיור.

יולי יואל אדלשטיין: אין הכוונה דווקא לדרי רחוב, שאף הם מצויים אצלנו וזקוקים לפתרון, אך הם רק מיעוט קטן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוסקים במספרים מדאיגים ביותר של זוגות צעירים, ופעמים רבות גם פחות צעירים, ובהם משפחות חד-הוריות, שמתקשים לאורך זמן לרכוש דירת מגורים, ואפילו בעזרת משכנתה.

יולי יואל אדלשטיין: נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מסרטטים תמונה לא פשוטה, שלפיה בתוך חמש שנים, בין השנים 2007 ל-2012, זינקו מחירי הדירות בישראל בלא פחות מ-72%.

יולי יואל אדלשטיין: שורש הבעיה נעוץ בפער הקיים בין ההיצע והביקוש: יש קופצים רבים על מעט מדי דירות.

יולי יואל אדלשטיין: זהו גורם מרכזי המשפיע על רמת המחירים ומביא רבים לראות את חלום הדירה שלהם הולך ומתרחק, לעתים עד הפיכתו לבלתי אפשרי, או לכזה שעבורו נדרש שעבוד כספי כבד לפרק זמן ניכר מחייהם.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך לומר שמחירי השכירות אף הם הולכים ומאמירים ואינם שווים לכל כיס.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלות ישראל ניסו להתמודד, כל אחת בדרכה, עם הקשיים, ובדקו הצעות שונות להתמודדות עם הבעיות.

יולי יואל אדלשטיין: כל השרים מגיעים עם כוונות טובות, וברור ששינויים מסוג זה אורכים זמן ודורשים סבלנות.

יולי יואל אדלשטיין: עם זאת, ואף-על-פי שאין פתרונות קסם, הציבור אינו יכול לחכות לנצח, ואנחנו, נבחריו, נדרשים לפעול ללא דיחוי ולמצוא פתרונות שיובילו לשינוי ניכר בשטח.

יולי יואל אדלשטיין: יש לקוות שהכוונות הטובות יתורגמו למעשים שיהפכו את הדיור בישראל לבר-השגה.

יולי יואל אדלשטיין: בית הוא לא רק ארבעה קירות, רצפה ותקרה; בית הוא המרחב הפרטי שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא חלק מהותי בהכרה שיש לנו מקום משלנו בעולם; הוא חלק מהגדרתנו, ממעמדנו ומכבודנו כבני-אדם.

יולי יואל אדלשטיין: ביתנו הוא מבצרנו, כפי שאומרים.

יולי יואל אדלשטיין: ראוי שנגיע למצב שכל אחד יוכל להגיע לבית משלו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך את כל היוזמים של הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: לא מעט חברי כנסת הגישו הצעות לסדר-יום בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון בהם הוא חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – מנחם אליעזר מוזס, קארין אלהרר, מנואל טרכטנברג וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף ישיב לכולם שר הבינוי והשיכון, שהיום יעמוד לרשות חברי הכנסת גם במהלך שעת השאלות לשר הבינוי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך; תודה גם על רשות הדיבור וגם על שנענית ליוזמתנו, שדולת הדיור בכנסת, לציין לפי המסורת את יום הדיור בכנסת בדיונים בוועדות ובמליאה.

דב חנין: ואכן, מכובדי השר, שר הבינוי והשיכון, שר האוצר וחברי כנסת רבים השתתפו כל היום בדיונים שהיו כמעט בכל ועדות הכנסת, ובדיון מרגש וקשה וחשוב שהיה עכשיו בשדולת הדיור בכנסת – שדולה, אדוני, שהיא שדולה מאוד רחבה.

דב חנין: נמצאים אתנו חברי כנסת וחברות כנסת פעילים, שמובילים את הנושא.

דב חנין: אנחנו קבוצה גדולה מסיעות רבות בבית – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, חבר הכנסת אילן גילאון, חברת הכנסת סתיו שפיר, חבר הכנסת עמר בר-לב.

דב חנין: אני מציין רק אנשים שהם מובילים; כמובן, חברי כנסת רבים נוספים הצטרפו למאמץ הזה.

דב חנין: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים במשבר דיור קשה ביותר.

דב חנין: והמשבר הזה איננו גזירה משמים.

דב חנין: הוא לא תוצר של טעות; הוא תולדה של מדיניות.

דב חנין: ובשורה אחת, אם לסכם את המדיניות הזאת, אם לסכם את השגיאה הגדולה שנעשתה בתחום הדיור בשתי מילים, שתי המילים הן: נסיגת המדינה.

דב חנין: נסיגת המדינה מתבטאת בהרבה דברים.

דב חנין: קודם כול – בהיעלמות הבנייה התקציבית.

דב חנין: מדינה שידעה לבנות מאות-אלפי דירות בעבר – כך בשנות ה-50 נקלטו המוני אנשים, וגם, אגב, בשנות ה-90 – לא בונה.

דב חנין: בונים קצת בנייה תקציבית בהתנחלויות, אבל כמעט שלא בונים בנייה תקציבית בישראל.

דב חנין: הדבר השני – תקציבי הדיור הלכו ונשחקו, מסדר גודל של 9.9 מיליארד שקלים לפני 15 שנה, לסדר גודל של 3.1, 3.2 מיליארד שקלים.

דב חנין: הדבר השלישי – חיסול הדיור הציבורי, מ-130,000 דירות לפני קצת יותר מעשור, ל-60,000 דירות היום.

דב חנין: אנחנו נמצאים במצב שהדיור הציבורי הולך ונעלם.

דב חנין: הזכאים לדיור הציבורי – במתמטיקה קוראים לזה הקבוצה הריקה, כיוון שכל כך מעט דירות יש, העלו את הקריטריונים, וכבר קשה מאוד למצוא אנשים שזכאים לדיור ציבורי.

דב חנין: היום במסדרון הכנסת פגשה אותי אישה מבוגרת, שדיברה קצת במבטא שאדוני היה מזהה, וסיפרה לי בכאב: היא אישה שחולה בסרטן, והיא חשבה שהיא זכאית לדיור ציבורי, ויש לה שני ילדים, אבל הסבירו לה שהיא לא זכאית לדיור ציבורי כי כדי לקבל דיור ציבורי היא צריכה עכשיו להביא עוד ילד.

דב חנין: אני חשבתי שהסיפורים האלה כבר פסו מן העולם, אבל מסתבר שלא.

דב חנין: זה היום, במסדרון של הכנסת, והשם שלה שמור אצלי.

דב חנין: כאשר החמירו את הקריטריונים בדיור הציבורי – היו, אגב, גם כאלה שהתגאו בכך.

דב חנין: היו כאלה שאמרו שבמדינה מודרנית אין מקום לדיור ציבורי; זה מנגנון אנכרוניסטי; לא צריך את זה.

דב חנין: הרגו את הדיור הציבורי עם חיוך.

דב חנין: אבל החיוך הזה לווה בהמון המון סבל של ציבור מאוד גדול, והבעיות שהצטברו בדיור הציבורי היו רבות ומגוונות, וכל מיני צורות של התעללות – אני ממש משתמש בביטוי הקשה הזה כדי לתאר את המצוקה שדיירי דיור ציבורי סבלו ממנה.

דב חנין: וכמובן, מצב האוכלוסייה הערבית בתחום הדיור – על זה ממש לא צריך להרחיב את הדיבור.

דב חנין: גם כאן המדינה נסוגה.

דב חנין: במקום לייצר תוכניות מתאר שיאפשרו לאנשים לבנות על הקרקע שלהם, בתוך היישוב – על הקרקע שלהם – כשאין תוכניות מתאר, אז אנשים לא יכולים לבנות; לא יכולים לבנות – בונים בלי היתר, בלי רישיון.

דב חנין: זה לא מצב יוצא דופן, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: יש לך היום יישובים ערביים, שכמעט כל הבנייה בהם היא בנייה שאנשים בונים בעצמם, וללא היתר.

דב חנין: זה נסיגה של המדינה.

דב חנין: ממש נסיגה של המדינה.

דב חנין: וכשלא מבינים את הבעיה גם לא יודעים ליצור פתרונות.

דב חנין: האידיאולוגיה ששולטת בממשלה היא אידיאולוגיה של צד ההיצע, אז גם כאן התמקדו ומתמקדים עדיין רק בשאלה של לייצר יותר דירות – ואני בעד לייצר יותר דירות.

דב חנין: אבל כשלא מסתכלים על צד הביקושים בכלכלה עושים טעויות גדולות.

דב חנין: ואנחנו מדברים על כלכלת ביקושים בתחום הדיור שהיא כלכלה של שוק מפולח: למעלה למעלה נמצאים קוני דירות, ובתחום קוני הדירות יש עודף ביקושים.

דב חנין: למה יש עודף ביקושים כל כך גדול?

דב חנין: בין היתר, כי במדינת ישראל אין היום דרך לחסוך לטווח בינוני או ארוך, ולכן אנשים שיש להם כסף משקיעים בנדל"ן.

דב חנין: זו בעיה.

דב חנין: מתחת לאלה נמצאים נזקקי המשכנתאות, שגם הם במצוקה, וגם פה המדינה מנהלת מדיניות של "נדמה לי"; חברת הכנסת לוי אבקסיס תיארה את זה באחד הדיונים.

דב חנין: מדברים על הון עצמי, יש דרישה של הון עצמי לזוג צעיר שמבקש משכנתאות, אבל זו פיקציה.

דב חנין: למי יש הון עצמי של 30%?

דב חנין: זה הלוואות ממקומות אחרים.

דב חנין: ומתחת לאלה יש את ציבור השוכרים, שגם הם הופקרו על-ידי המדינה לעליית מחירים בלתי-נסבלת, וגם עליהם צריך להגן.

דב חנין: ומתחת לרצפה, אלה שהזכרתי קודם, אנשי הדיור הציבורי.

דב חנין: אז מה צריך לעשות?

דב חנין: ובזה אני מסיים: ללכת בכיוון ההפוך.

דב חנין: להחזיר לתמונה את המדינה: בנייה תקציבית, כסף, עדיפויות, דיור ציבורי כפתרון חברתי, רצף של פתרונות חברתיים למגוון הבעיות.

דב חנין: אולי נהיה כמו הולנד, או לפחות נשאף להולנד.

דב חנין: שם שליש מהאנשים חיים בדיור ציבורי.

דב חנין: ואני רוצה לסיים, אדוני, במשפט אחד.

דב חנין: אדוני שר הבינוי והשיכון, אני רוצה לסיים במשפט של להודות לך.

דב חנין: ביום הזה, בעזרתך ובעזרת המאבק הנחוש שאתה ניהלת, אנחנו הצלחנו לא רק להביא דיבורים יפים לכנסת אלא גם הישג מעשי.

דב חנין: ואתה, בזכות מאבקך, החוק שלנו לשקיפות בדיור הציבורי מקבל ויקבל את תמיכת הממשלה ואנחנו נוכל להמשיך את החקיקה החשובה הזו.

דב חנין: אז אני רוצה להביע הערכה על ההתייצבות הזאת ועל העמדה הזאת, לא רק בשמנו, חברי הכנסת שיזמנו את החוק הזה, אלא בשם אלפים רבים, עשרות אלפים של דיירי דיור ציבורי, שכל כך צריכים את השקיפות הזאת.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: כרגיל, לא אוכל להתאפק ואשאל אם אדוני גם רואה את חוק הדיור הציבורי כאחד מסימני נסיגת המדינה מתחום הדיור הציבורי.

דב חנין: אם תיתן לי עוד כמה דקות אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה הרי מבין את הערתי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

מנחם אליעזר מוזס: אבל איפה שר השיכון?

מנחם אליעזר מוזס: מה, אני אדבר – – –

מירב בן ארי: הוא כאן, הוא כאן.

יולי יואל אדלשטיין: שר השיכון איננו.

יולי יואל אדלשטיין: יש שר הבינוי, והוא נמצא אתנו כאן מן הרגע הראשון של הישיבה.

יואב גלנט: יש חובה לשבת?

יולי יואל אדלשטיין: אין שום חובה לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יכול לעמוד.

יולי יואל אדלשטיין: יש אומרים שזה יותר בריא.

מנחם אליעזר מוזס: אפשר להסתובב, אבל רק האוזניים שישמעו.

יואב גלנט: אותך אני שומע רוב קשב.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הבינוי מר גלנט, אני רק רוצה להקריא כאן נאום שנאמתי באותו מקום לפני שש שנים, חשוון תש"ע, נובמבר 2009, דיון בהשתתפות ראש הממשלה בנושא הדיור.

מסעוד גנאים: מי היה שר הבינוי?

אורלי לוי אבקסיס: מתי?

אורלי לוי אבקסיס: מתי?

מנחם אליעזר מוזס: לפני שש שנים.

מנחם אליעזר מוזס: לפני שש שנים, תראו איך הכול אקטואלי.

מנחם אליעזר מוזס: ואני מקריא לכם: אנו נמצאים בשותפות קואליציונית.

מנחם אליעזר מוזס: זה הזמן לפעול לזירוז וקידום נושאים החשובים לעם בישראל.

מנחם אליעזר מוזס: בתחילת כהונתך אמרת, ראש הממשלה, שתפעל להורדת החסמים והביורוקרטיה בנושאי הבינוי.

מנחם אליעזר מוזס: כיושב-ראש השדולה לפתרון מצוקת הדיור אני מקבל טלפונים, מיילים ומכתבים של אנשים המתגוררים במחסנים, במרתפים ובתת-תנאים ומשלמים שכר דירה בגובה המשכורת כמעט.

מנחם אליעזר מוזס: את הכול אמרתי לפני שש שנים.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, שר הבינוי שומע את זה בקשב רב.

מנחם אליעזר מוזס: עשרות אלפי זוגות צעירים בישראל אין להם דירה משלהם ואין להם גם שום אפשרות כמעט להגיע לדירה.

מנחם אליעזר מוזס: מחירי הדיור גבוהים מאוד, וגם אדם שמשתכר ומרוויח טוב, צריך לשעבד כמעט את כל חייו כדי לממן את הדירה.

מנחם אליעזר מוזס: מציאות שלא קיימת כמעט בכל העולם.

מנחם אליעזר מוזס: המצב הזה הוא פועל יוצא מכך ששום פרויקט משמעותי לזוגות צעירים לא נבנה בארץ בעשור האחרון, כי ראשי הרשויות, כל אחד מלך לעצמו ומעוניינים באנשים ומשפחות מבוססים.

מנחם אליעזר מוזס: ואני מביא דוגמה, למשל ראש-העין מזרח, שם קיימים מגרשים לבנייה של 14,000 יחידות דיור, וזה תקוע כבר עשר שנים – את הכול אני אומר לפני שש שנים – בגלל שזה תקוע בבית-המשפט.

מנחם אליעזר מוזס: על מחנה צריפין שהולך להתפנות היו אמורות להיבנות 100,000 יחידות דיור.

מנחם אליעזר מוזס: הממשלה הקודמת – קרי, ממשלת אולמרט – החליטה לא למכור את השטח לדיור ומזה לממן את בניית עיר הבה"דים, כפי שהייתה התוכנית הקודמת של הממשלה, אלא עיר הבה"דים תמומן מתקציב המדינה, ועל השטח של צריפין המפונה יוקם פארק בין-לאומי לבעלי-חיים ההולכים על ארבע.

מנחם אליעזר מוזס: זאת אומרת, להולכים על ארבע דואגים לדיור, והולכים על שתיים במקום דיור יקבלו פארק שעשועים, על-פי המשקל: אם אין לחם, ניתן לכם עוגות.

מנחם אליעזר מוזס: אומרים לנו: לכו לפריפריה, אבל גם את הפריפריה מזניחים.

מנחם אליעזר מוזס: אנשים שכבר עברו להתגורר בפריפריה חוזרים לאזור המרכז.

מנחם אליעזר מוזס: המפעלים בפריפריה נסגרים ולתושבים אין תעסוקה, אין תחבורה נאותה ואין תנאים.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה ליידע את ראש הממשלה כי גם ביישובים החרדיים בפריפריה כמעט אין מרכזי תעסוקה, והתושבים אין להם עבודה.

מנחם אליעזר מוזס: גם אלה שרוצים לצאת לעבוד במרכזי הערים נתקלים באפליה ולא מתקבלים לעבודה.

מנחם אליעזר מוזס: בשנות ה-90 – זה זכור לכולם מימי אריק שרון, בזמן העלייה הגדולה מברית-המועצות, ומר דוד לוי גם היה פעם שר השיכון שידע לבנות אלפי-אלפי-אלפי יחידות דיור – אישרה הממשלה, אדוני השר, מענקי זירוז, תמריצים מיוחדים כדי לבנות אלפי יחידות דיור במהירות האפשרית.

מנחם אליעזר מוזס: כיום חסרות בשוק עשרות אלפי יחידות דיור.

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו, קטע שלא אמרתי לפני שש שנים: אדוני השר, אתמול שמעתי ממך שהיום יש כבר מחסור של כ-800,000 יחידות.

מנחם אליעזר מוזס: כן?

יואב גלנט: – – –

מנחם אליעזר מוזס: ככה צוטטת.

מנחם אליעזר מוזס: 200,000 במגזר החרדי ו-600,000 במגזר הכללי.

מנחם אליעזר מוזס: זה מצב הדיור היום, מה שצריכים לבנות לעשר השנים הבאות.

מנחם אליעזר מוזס: ככה אמרו.

יואב גלנט: – – – ב-20 השנים הקרובות, מיליון דירות.

מנחם אליעזר מוזס: צריכים מיליון דירות.

יואב גלנט: 20 שנה.

מנחם אליעזר מוזס: אז היו חסרות רק עשרות אלפי יחידות דיור, ובכל אופן אז החליטו להקים ועדת סופר-טנקר, שהשתתפתי בה, בלשכת ראש הממשלה.

מנחם אליעזר מוזס: וכאשר בא אז נגיד הבנק מר סטנלי פישר, והוא אמר שהורדת מחירי הדיור תסכן את הבנקים, וכתוצאה מזה את הכלכלה הישראלית, וכתוצאה מזה אנחנו נרד ב-OECD, וכתוצאה מזה כל מיני מדדים יביאו חלילה להתמוטטות השוק, ראש הממשלה סיים את הנאום, עד כאן – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

מנחם אליעזר מוזס: – – גמר את הדיון.

מנחם אליעזר מוזס: ובזה, עד היום אנחנו עומדים עם הבעיה הזאת, ומצפים כבר לישועה אמיתית, והיא עדיין אינה נראית לעין.

מנחם אליעזר מוזס: אלא אם כן שר השיכון תכף יעלה וישכנע אותי שהמצב ישתפר.

מנחם אליעזר מוזס: בכל אופן, המצוקה היא אותה מצוקה, והדפים האלה אקטואליים כפי שנאמרו לפני שש שנים – בדיוק לפני שש שנים, בחודש חשוון, עכשיו.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: גם לך חמש דקות.

יצחק וקנין: אני לא מפעיל את השעון.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, בראשית הדברים אני כמובן רוצה לברך את יוזמי השדולה, את אנשי השדולה ואת היוזמים של היום המיוחד הזה, ובאמת הם רבים.

קארין אלהרר: תבוא עליכם הברכה על קיומו של היום ועל הדיונים בוועדות השונות בכנסת.

קארין אלהרר: היום, במסגרת היום המיוחד, היה גם דיון מאוד – אני יכולה להגיד, עם בשורות טובות בוועדה לביקורת המדינה, שבה נכחו גם שר הבינוי והשיכון וגם שר האוצר, ואני חושבת שהבשורה שיצאה משם היא שבאמת יש עתיד לדיור בישראל, ואני מברכת על כך.

קארין אלהרר: זה הרי ברור – אומרים שביתו של אדם מבצרו, ואם אנחנו מוצאים את עצמנו היום במקום שבו זה נראה רחוק עבור – אני כבר לא מדברת על האוכלוסיות המוחלשות, שלהן זה רחוק עד בלתי אפשרי, אני מדברת על מעמד הביניים, ומעמד הביניים הגבוה; גם להם החלום הזה הוא בגדר חלום בלבד.

קארין אלהרר: ואני רוצה להתייחס, כמובן, גם לאוכלוסיות המוחלשות.

קארין אלהרר: שמענו היום בדבריו של השר גלנט את הבשורות, גם לעניין הדיור הציבורי, שאני יודעת שהוא במקום גבוה בסדר העדיפויות של השר.

קארין אלהרר: אני אחזור בקצרה.

קארין אלהרר: מדובר באזרחים שהם בקצה השרשרת, שעליהם מסתכלים, וראוי ונכון שהם יקבלו קדימות.

קארין אלהרר: כי אותה אם חד-הורית ואותה משפחה קשת-יום הם אנשים שגם אם ננגיש להם את המשכנתאות הם עדיין לא יוכלו לקחת אותן.

קארין אלהרר: חשוב שהדבר הזה יקרה.

קארין אלהרר: אני רוצה, בזמן הקצר שנותר לי, להתייחס לאוכלוסייה שהיא אוכלוסייה שקשה לה פי-כמה, וזו אוכלוסיית האנשים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: אני מבינה שגם בדיור הציבורי יש בעיות בעניין הזה.

קארין אלהרר: דיברתי עם השר גלנט, ואני בטוחה שהדבר יבוא על פתרונו – הרחבת האפשרויות לדיור ציבורי עבור אנשים עם מוגבלויות שמותאם לצורכיהם.

קארין אלהרר: כי להגיד דירה בדיור הציבורי בלי שהיא תהיה מותאמת, זה כמו להגיד "אין לי".

קארין אלהרר: ו"אין לי" זו בוודאי לא תשובה טובה.

קארין אלהרר: אני רוצה לדבר על אופציה שעד לפני 20–30 שנה הייתה אולי לא ריאלית, כי את כל האנשים עם מוגבלויות היו סוגרים במוסדות רחוקים מעין ורחוקים מלב.

קארין אלהרר: אבל מדינת ישראל עשתה צעד או שניים או שלושה קדימה, והיום אנשים עם מוגבלויות רוצים וצריכים להיות חלק מהחברה הישראלית.

קארין אלהרר: וזה אומר שהם רוצים וצריכים לגור בדירות כאחד האדם בישראל.

קארין אלהרר: זה אומר שלפעמים שפר עליהם גורלם ויש להם משאבים – וראו זה פלא, הם לא יכולים לקחת משכנתה.

קארין אלהרר: למה הם לא יכולים לקחת משכנתה?

קארין אלהרר: כי כדי ליטול משכנתה צריך ביטוח חיים; זאת דרישתו של הבנק.

קארין אלהרר: העובדה המצערת היא שחברות הביטוח הן חברות להשאת רווחים.

קארין אלהרר: הן מחשבות את הסיכונים, ואנשים עם מוגבלויות זה high risk, הם בסיכון גבוה, ולכן להם לא ייתנו ביטוח חיים.

קארין אלהרר: ואז נוצר מצב שחרף קיומם של משאבים – שזה כשלעצמו נס גדול – הם עדיין לא יוכלו לקחת משכנתה ולא יוכלו לממש את חלום הדירה.

קארין אלהרר: אני מאוד מקווה שמשרד האוצר, המפקחת על הביטוח והמפקחת על הבנקים יתרצו ויקבלו את הצעת החוק שהגשתי בעניין הזה.

קארין אלהרר: אני חושבת שאפשר לדבר הרבה על שוויון זכויות, אפשר לנאום נאומים מן הלב אל הלב, אבל אם אנחנו לא נעשה את זה, אנחנו לא שווים את הנייר שזה כתוב עליו.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הבינוי, חברי חברי הכנסת, תרשו לי להתחיל מציון אמת כואבת, צורמת.

מנואל טרכטנברג: מדינת ישראל כשלה בחובה הבסיסית של כל מדינה לדאוג לכך שאזרחיה ייהנו מדיור הולם.

מנואל טרכטנברג: במהלך שבע השנים האחרונות מחירי הדיור זינקו וטיפסו לגבהים חסרי תקדים, והשאירו מאחוריהם, מתוסכלים ומיואשים, את רוב המבקשים בסך הכול קורת גג.

מנואל טרכטנברג: לכישלון הקולוסלי הזה יש כתובת אחת: הממשלות שכיהנו מתחילת הנסיקה של מחירי הדיור ב-2009 ועד היום הן הנושאות באחריות המלאה והבלעדית למשבר הלאומי החמור הזה.

מנואל טרכטנברג: מלבד צעדים הססניים, חלקיים וקוסמטיים, מאומה לא נעשה אז, עד שבקיץ 2011 פרצה המחאה החברתית הגדולה, מחאת האוהלים, אשר ניזונה בעיקר ממשבר הדיור.

מנואל טרכטנברג: בדוח הוועדה שהוקמה בעקבות המחאה מוקדש פרק נרחב לדיור, ובו עשרות המלצות ברורות ומפורטות, שכוללות עלויות תקציביות ודרכי יישום.

מנואל טרכטנברג: הגשנו את הדוח לפני ארבע שנים וחודשיים, 50 חודשים.

מנואל טרכטנברג: מה קרה מאז?

מנואל טרכטנברג: מעט מדי, מאוחר מדי.

מנואל טרכטנברג: המחירים רק המשיכו לטפס, ועלו מאז בעוד 40%.

מנואל טרכטנברג: שני שרי שיכון, שני שרי אוצר וראש ממשלה אחד שכיהנו מאז 2009 ועד לממשלה הזאת, שותפים לכישלון האדיר הזה.

מנואל טרכטנברג: אבל בישראל כמו בישראל, אין לקיחת אחריות, אין שכר ועונש.

מנואל טרכטנברג: המשק הישראלי חווה שני משברים כלכליים חברתיים עצומים מאז קום המדינה, שניהם תוצאה מכשל שלטוני מתמשך – ההיפר-אינפלציה ההרסנית של תחילת שנות ה-80 וההיפר-אינפלציה בדיור בשבע השנים האחרונות.

מנואל טרכטנברג: בשנות ה-80, הקברניטים דאז ניסו תחילה להתמודד עם המשבר בעזרת ארגז כלים קונבנציונלי, אך ללא הועיל, המצב רק החמיר.

מנואל טרכטנברג: ההיפר-אינפלציה הוכרעה רק כאשר הם הבינו סוף-סוף את חומרת המצב ואזרו אומץ להפעיל את תוכנית הייצוב הדרקונית של יולי 1985.

מנואל טרכטנברג: והנה, 30 שנה לאחר מכן, שר אוצר חדש וראש ממשלה ותיק, ושוב נראה כי לא מבינים עד הסוף את עומק המשבר, ועל כן את הצורך לפעול בצורה הרבה יותר נחרצת.

מנואל טרכטנברג: במהלך שבע השנים האחרונות – שבע השנים הרעות האלו – הצטבר גירעון של יותר מ-100,000 יחידות דיור, כאשר בכל שנה צריך לבנות לפחות 50,000 יחידות חדשות רק כדי לתת מענה לצרכים השוטפים.

מנואל טרכטנברג: מכאן שכדי לסגור את הפער, נניח בחמש השנים הקרובות, צריך התחלות בנייה של כ-70,000 יחידות בשנה.

מנואל טרכטנברג: אנחנו רחוקים מאוד מיעד זה.

מנואל טרכטנברג: גם אם ייושמו במלואן התוכניות הטובות – והן טובות, אדוני שר הבינוי – שהוצגו לאחרונה, זה לא יקרה.

מנואל טרכטנברג: וכל זמן שהגירעון הזה יהיה אתנו – הגירעון שדובר עליו – המחירים, לצערי, לא ירדו.

מנואל טרכטנברג: זה אלף-בית של הכלכלה.

מנואל טרכטנברג: יתרה מזאת, האוצר ממוקד – האוצר, אתם, אדוני שר הבינוי , ממוקדים בעיקר בבניית דירות לרכישה בהנחה, וזה טוב, אבל מה עם עשרות-אלפי המשפחות הצעירות שאין להן הון עצמי – השאלה הזאת עולה שוב ושוב – שאין להן יכולת להעמיד את מאות-אלפי השקלים הדרושים גם אם המחיר למשתכן יהיה נמוך, נגיד, ב-25%, כפי שקורה במכרז האחרון שלכם?

מנואל טרכטנברג: מה אתן?

מנואל טרכטנברג: אין לכך מענה מניח את הדעת.

מנואל טרכטנברג: מה שדרוש זה מגוון של פתרונות דיור מותאמים לצרכים וליכולות של כל קבוצה באוכלוסייה.

מנואל טרכטנברג: בפרט, אין בתוכניות שהוצגו עד כה דיור בר-השגה, לאמור, שכירות לטווח ארוך שמותאמת להכנסה של הדייר, ולא הנחה ביחס למחיר השוק.

מנואל טרכטנברג: זה לא קורה, ואני חושש מאוד שזה לא יקרה, כי הממשלה הזאת כנראה לא מסוגלת להסתכל על המציאות בעיניים, להכיר בחומרת המשבר ולפעול באומץ הנחוץ.

מנואל טרכטנברג: הממשלה הזאת רוצה להיות נחמדה, להציג תקציב שכולו טוב, נטול גזירות, לכאורה, למראית עין.

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם.

מנואל טרכטנברג: אבל, רבותי, התקציב הזה זורה חול בעיניים, הוא לא מקצה לדיור את הנדרש, הוא לא מביא בשורה, הוא סוגר גירעון רק לכאורה, על-ידי משיכות חד-פעמיות מכל הבא ליד.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש אני מסכם.

מנואל טרכטנברג: כמו שניהול הסכסוך עם שכנינו לא מנע את ההתפרצות הרצחנית של החודש האחרון, כך גם אופן הניהול הזה של משבר הדיור לא ימנע, לדאבוני הרב, את התפרצות המחירים הבאה.

מנואל טרכטנברג: אני קורא לשר האוצר, ידידי משה כחלון, שלצערי לא נמצא כאן, שחזר לפוליטיקה כדי לעשות טוב על אמת, והביא אתו אנשים טובים, כשר הבינוי – אני קורא להם להתעשת.

מנואל טרכטנברג: במסגרת הממשלה הזאת לא תוכלו לממש את אשר חרתֶם על דגלכם.

מנואל טרכטנברג: ומוטב שעה אחת קודם.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, תחילה אני רוצה להודות באמת למובילים, שאת חלקם אני רואה ומכיר, ובראשם, אני חושב, הלוחמת הגדולה בעניין הדיור הציבורי, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יעקב מרגי: אך טבעי שהיא מובילה את הפורום הזה יחד בשדולה.

יעקב מרגי: אני חושב שהיום הזה הוא חשוב.

יעקב מרגי: מכובדי השר, אתה השר השלישי שנכנס ומכהן בעתו של משבר הדיור.

יעקב מרגי: אבל אם נחזור אחורה, לשורשי המשבר – הוא תוצאה של שנים רבות קודם, שיצרו שרשרת של טעויות בתחום הדיור בישראל.

יעקב מרגי: מאז שנות ה-90 אנחנו רואים התנהלות לא מוסדרת, לא מכוונת, בתחום הדיור.

יעקב מרגי: בשנות ה-90, לאחר גל העלייה הגדול, המבורך שהיה, ראש הממשלה אריאל שרון לקח את סוגיית הדיור לידיים, וידע לעשות, אני אומר – ידע לעשות מה שאנחנו לא עושים היום.

יעקב מרגי: המדינה יודעת וידעה ליישב יותר ממיליון עולים בבתיהם, בדיור קבע, בצורה כזאת או אחרת.

יעקב מרגי: באותן שנים, גם הממשלה ידעה לעשות את הצעד.

יעקב מרגי: חשבנו כולנו – אורלי, כנראה האוצר ידע מה הוא עושה, ואנחנו היינו נאיביים; אומנם לא הייתי כאן, אבל הפוליטיקאים היו נאיביים.

יעקב מרגי: חוק הדיור הציבורי – כולם חשבו שהם מביאים את הבשורה.

יעקב מרגי: מצד אחד שמחנו שהנה, דיירי הדיור הציבורי מגיעים אל היעד, אל המנוחה והנחלה, ירכשו את בתיהם, יגיעו לממש את מאוויי נפשם.

יעקב מרגי: אבל כנראה האוצר ידע מה הוא עושה.

יעקב מרגי: כולנו חשבנו שהכסף שייכנס ממכירת הדירות בדיור הציבורי ילך למאגר דירות חדשות, לשיפוץ והתאמה של הדירות.

יעקב מרגי: אך לא בדרך פלא – ביד מכוונת אותם כספים נעלמו.

יעקב מרגי: הדיור הציבורי כמעט חוסל.

יעקב מרגי: המספרים שישנם היום קטנים לעומת הצורך האמיתי.

יעקב מרגי: הזעקה היא זעקת שבר של אותם אנשים שאין להם מענה, ובחלק השני של הנאום שלי אני הולך להתייחס אליהם, אל אותם אנשים שרוצים להגיע לדירה ואין – הם לא נכנסים לקטגוריה הזאת.

יעקב מרגי: ואין מדינה נאורה, מדינה שמגדירה את עצמה מדינה חברתית עם מדיניות חברתית – ויש לנו את הממשלה הכי חברתית הפעם, אני אומר לכם.

יעקב מרגי: אורלי, אם זה לא יהיה בממשלה החברתית הזאת, אני לא יודע אם זה יהיה אי-פעם.

יעקב מרגי: מספיק עם הכרזות.

יעקב מרגי: מכובדי כבוד השר, אין מה לעשות, אתה בא ממערכת הביטחון, ואני אומר זאת כמעט בכל דיון: מדינת ישראל יודעת לעבוד בחירום.

יעקב מרגי: בשגרה מדינת ישראל מאבדת כיוון; היא לא יודעת לעבוד בשגרה, לצערי הרב.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: דווקא בשגרה – זה הזמן הכי טוב לתכנן ולחשוב לטווח ארוך.

יעקב מרגי: בנושא הדיור אנחנו נמצאים בחירום.

יעקב מרגי: בחירום יש תקנות לשעת חירום.

יעקב מרגי: אם אריאל שרון ידע בשנות ה-90 לצאת – ותסלחו לי, גם עקפנו וגם אכפנו את חוקי הבנייה, משני הכיוונים, והוא ידע להרים שכונות וערים שלמות, וידע לדפוק על השולחן – כל אחד יכול לעשות זאת.

יעקב מרגי: מדינה שיודעת להגיע לחלל, לייצא את הסטרט-אפים הכי מבוקשים בעולם – מגיעים לדיור, אנחנו מה?

יעקב מרגי: לוטים בערפל?

יעקב מרגי: פתאום לא שולטים בכוחות השוק?

יעקב מרגי: פתאום לא יודעים?

יעקב מרגי: אני יודע, המחנכת שלי ביסודי אמרה לי: אין לא יכול; לא רוצה.

יעקב מרגי: ואני מתחיל להאמין לאותם אנשים שחשבתי שהם קונספירטיביים, שיש מישהו שלא רוצה.

יעקב מרגי: יש כנראה מישהו שטוב לו המצב הזה.

יעקב מרגי: אנחנו בפני שוקת שבורה, חברתית, וזה עלול להתפוצץ לנו בפנים.

יעקב מרגי: ההשלכות החברתיות של מצוקת הדיור – אנחנו נאכל אותה; נאכל את הפירות הבאושים האלה.

יעקב מרגי: ומכובדי השר – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש: אל תתפתה לאותן פונקציות מקצועיות שיגידו לך: נקים ועדה ונתחיל תהליך.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך חד-משמעית: אתה צריך בשנה הזאת לתת push של 100,000 יחידות דיור במסלול עוקף.

יעקב מרגי: לא יעזור כלום, אין דרך אחרת.

יעקב מרגי: אם חלומו של ראש עיר להרים שכונה במדינת ישראל מתגשם במקרה הכי טוב אחרי 15 שנה, אנחנו בכישלון.

יעקב מרגי: אתה צריך להרים בשנה הראשונה 100,000 יחידות דיור, ובחמש השנים הבאות בכל שנה 50,000 ו-60,000 יחידות דיור.

יעקב מרגי: לאחר מכן נבחן אם אנחנו באמת צריכים לבנות עוד.

יעקב מרגי: אל תתפתה ואל תחשוש, אל תפחד: לא יהיה משבר משכנתאות ולא בנק ישראל ולא אף אחד אחר.

יעקב מרגי: צריך לפתור את מצוקת הדיור, ויפה שעה אחת קודם.

יעקב מרגי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת אורלי לוי, ואחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: אני כבר אמרתי כמה פעמים בנושא הדיור – אדוני השר, אתה יצאת מישיבת ועדת הכלכלה אתמול – אמרתי שבתחבורה – סליחה שאני מפריע, הנושא כל כך חשוב – שבתחבורה החלטנו לפני שמונה שנים להשקיע 30 מיליארד שקל בחמש שנים, ואנחנו רואים איך המחלפים זזים, ואיך הכבישים, ואיך מסדרים.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

יצחק וקנין: אני כבר זועק שנים רבות ואני אומר: לא יהיה שום פתרון לדיור אם הממשלה, ככיוון, לא שמה 30 מיליארד שקל בשיכון בחמש, עשר השנים הקרובות.

יצחק וקנין: אין לך פתרון; כל התוכניות שנעשות לא יביאו אותנו לשום מקום.

יצחק וקנין: צריך 30 מיליארד שקל להשקיע בדיור, ותאמין לי שזה ייתן תשואה גבוהה – יותר מהפחד הגדול של אלה שאומרים שערך הדירות ירד.

יצחק וקנין: שום דבר לא ירד, כי לפי השיטה של השר, אם אנחנו צריכים מיליון דירות – –

אורלי לוי אבקסיס: ב-20 שנה.

יצחק וקנין: – – ב-20 שנה, אז גם אם נחלק אותן ב-20 שנה, זה 50,000 בשנה.

יצחק וקנין: ניקח את הפיגור של עוד 100,000 – אנחנו צריכים 60,000–70,000 דירות בשנה, אם נרצה ואם לא נרצה.

יצחק וקנין: הפתרון זה כסף.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: סליחה שלקחתי לך כמה דקות.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא.

אורלי לוי אבקסיס: אני נהניתי מכל רגע.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול לקחת עוד שתי דקות.

יצחק וקנין: חמש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, חברי לשדולה אילן גילאון, סתיו ואחרים, חלקם כבר נאלצו בטח להמשיך הלאה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר שהיום, באמת, כמו בכל שנה, ציינו את יום הדיור, והפעם כן שמנו את נושא הדיור הציבורי בפרונט.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא אומר שאין עוד נושאים שחשוב וראוי לדון בהם, אבל הנושא הזה היה מוזנח יותר מדי שנים, ואני אספר לכם למה: כי כנראה במדינת ישראל הערך של הנדל"ן קצת יותר חשוב מהערך של חיי אדם, וזה לא משנה אם מדובר בילדים קטנים עם פוטנציאל להצליח בעתיד, להתקדם, להפוך להיות אזרחים מן השורה, אזרחים מניבי פרי.

אורלי לוי אבקסיס: אותו ילד שתהיה לו קורת גג – הסיכויים שהוא יחפש איך לשרוד תוך כדי גנבה או בלגנים כאלה ואחרים ילכו ויתמעטו; ילד שיש לו את המיטה החמה, את החדר שלו, את הבית הבטוח שלו, ולא איזה חוסר ידיעה: איפה אני אישן מחר.

אורלי לוי אבקסיס: יש ילדים הומלסים במדינת ישראל; אף אחד לא יוכל לומר שלא.

אורלי לוי אבקסיס: הרשימה כל כך ארוכה, והמדינה, בציניות הבלתי-נסבלת שלה, ניסתה להראות שהתור הולך ומצטמצם.

אורלי לוי אבקסיס: איך היא עשתה את זה?

אורלי לוי אבקסיס: היא הוציאה זכאים מהרשימה.

אורלי לוי אבקסיס: ואיך עושים את זה?

אורלי לוי אבקסיס: פשוט קובעים קריטריונים כמעט בלתי אפשריים.

אורלי לוי אבקסיס: מיטת סדום.

אורלי לוי אבקסיס: מי שצריך להיכנס לקריטריונים האלה והוא בריא – בואו נוריד לו את הרגליים, יותר קל לו להיות נכה, כדי לקבל את הזכאות הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי, זה לא נתפס.

אורלי לוי אבקסיס: הילדים של אותם דיירים של הדיור הציבורי, של אותה אם חד-הורית – כן, היא צריכה שלושה ילדים כדי לזכות בדירה של דיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אין לה.

אורלי לוי אבקסיס: אם היא רוצה לגרום להישרדות שלה ושל השניים שכבר ברשותה – ואללה, חוכמה: ללכת להביא עוד אחד.

אורלי לוי אבקסיס: טיפשות של מדינה.

אורלי לוי אבקסיס: טיפשות של מדיניות.

אורלי לוי אבקסיס: לאן להביא את הילד הנוסף?

אורלי לוי אבקסיס: וגם אז – אין דירות.

אורלי לוי אבקסיס: היא הביאה את הילד השלישי?

אורלי לוי אבקסיס: אולי תקבלי תעודת זכאות, אבל היא לא שווה הרבה, כי היא לא יכולה להבטיח לך את הזכאות שכתובה לך בדף הזה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן נותנים השתתפות בשכר דירה.

אורלי לוי אבקסיס: בוא תקשיב לאבסורד.

אורלי לוי אבקסיס: אתה דיברת על 30 מיליארד?

אורלי לוי אבקסיס: בוא ואספר לך מה קורה.

אורלי לוי אבקסיס: מדינת ישראל צמצמה את רשימת הזכאים בצורה אפקטיבית, מדויקת לחלוטין, רצתה להראות כאילו אנחנו ב-2,500–2,700 רק ברשימה של משרד השיכון.

אורלי לוי אבקסיס: הוציאה אנשים קשי-יום, באמת, בקצה הרצף החברתי של המדינה, ומה קרה?

אורלי לוי אבקסיס: היא נאלצה להודות בכך שיש אנשים שלא רק זכאים לדירה, לדיור ציבורי, ואולי השתתפות בשכר דירה, והם ברשימה בחוץ; יש עוד רשימה של עשרות-אלפים שזכאים לסיוע בשכר דירה.

אורלי לוי אבקסיס: אותם אלה שנפלטו החוצה, במקום לתת להם דירה או סיוע ריאלי, אז נותנים להם 300, 500, 700 שקל למשפחה לעזרה בסיוע בשכר דירה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, תחשבו על זה.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה מוציאה בכל שנה כמיליארד ומשהו שקל רק על הסיוע הזה.

אורלי לוי אבקסיס: האבסורד מתחדד כאשר אתה מגלה – למי משלמת המדינה את הסיוע בשכר דירה, את המיליארד ומשהו האלה?

אורלי לוי אבקסיס: לאותם ספקולנטים בשוק החופשי, שהמדינה מכרה להם במחיר מתנה את הדירות של הדיור הציבורי, שאמורות היו לשמש את אותם דיירים.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאלה שאמרו: חלם; אני אומרת: זה גאוני.

אורלי לוי אבקסיס: משרד האוצר לאורך שנים רוצה להיפטר מהכאב-ראש הזה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני דיברתי עם פקידים של משרד האוצר, וביניהם גם כאלו מאוד בכירים, כשהייתי מדברת אתם, איך שהתחלתי לומר דיור ציבורי, או זכאים, הייתי מרגישה שאני מדברת והם אומרים: כאב ראש, כאב ראש, כאב ראש, כאב ראש, כאב ראש; בדיוק כמו בפרסומת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בפרסומת יש איזו תרופה שבאה לפתור את זה בסוף הפרסומת.

אורלי לוי אבקסיס: פה?

אורלי לוי אבקסיס: לכי מכאן.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, תקשיבו למה זה הולך ומה מתכננים לנו עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: התכנון הוא נורא ואיום.

אורלי לוי אבקסיס: רוצים למכור את כל הדירות של הדיור הציבורי – או להעביר אותן, סליחה, לבעלות חברת "עמידר", שתהיה בעל-הבית, ורוצים לאפשר להם נתיב לבורסה.

אורלי לוי אבקסיס: זה הפרטה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא הנפקה – רוצים להנפיק את הדירות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני באה ואומרת דבר פשוט: חבר'ה, שלא תטעו, אנחנו בדרך כלל באים ומבקרים – כשצריך לומר משהו טוב צריך להגיד גם משהו טוב.

אורלי לוי אבקסיס: במשרד השיכון, הבינוי והשיכון – תודה לאל שהוספת בחזרה לשם את "השיכון", שנזכור שאנחנו גם משכנים אנשים, ואנחנו לא איזה חברה קבלנית – יש רוח חדשה, והיא רוח טובה.

אורלי לוי אבקסיס: הלוחם הזה, שידע להסתער ולכבוש יעדים, ואולי גם לשמור עלינו, לא מפחד לצאת לקרב הזה, גם כאשר – אני יודעת שיש הרבה כאלו שרוצים לשים לו מוקשים מתחת לרגליים או להקשות עליו, ובדרך כלל אלו פקידי האוצר שמחזיקים באיזושהי תפיסת עולם מעוותת, שאם אנחנו ניפטר מהם והם יהיו הכאב-ראש של "עמידר", שתהפוך להיות חברה פרטית וכדומה, הם כבר לא יצטרכו לטפל בהם.

אורלי לוי אבקסיס: הוא נעמד בצורה אמיצה, יש לומר, ומגן על הדיירים האלה, ובחלק מהדברים אנחנו רואים, תוך כדי התקדמות, באמת בשורות אמיתיות.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, הדירות הריקות.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאנחנו בשדולה שנים קובעים ואומרים: בואו ניקח את הדירות הריקות, נשפץ אותן, ניתן אותן לאותם זכאים, נשכן בהן אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, דירה ריקה שנה אחת – היא מיועדת למכירה בשוק החופשי, לא לזכאים.

אורלי לוי אבקסיס: בא השר – ונכון, אנחנו קצת עזרנו; עצרנו את המכירה, השדולה עצרה את המכירה דרך היועץ המשפטי לממשלה ומבקר המדינה – –

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: סוף-סוף אני אומרת משהו טוב על הממשלה, תן לי את הזמן.

יצחק וקנין: אני כבר דקה וחצי נותן לך.

יואב גלנט: פעם ב-, מותר – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – בכמה חודשים ספורים שיפץ בכסף שהיה לו, לא בכספים חדשים מהאוצר, והצליח לשכן בתוך ארבעה חודשים, אם אינני טועה, למעלה מ-350 משפחות – דירות שעמדו להימכר לכאלו שאין בינם לבין הדיור הציבורי כלום.

אורלי לוי אבקסיס: זה בעיני רוח חדשה.

אורלי לוי אבקסיס: האם זה נגמר בזה?

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: יש לו עוד תוכניות מרחיקות לכת, אני מאמינה שהוא יפרוס אותן פה בפנינו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל תודה רבה על ההתייצבות.

אורלי לוי אבקסיס: מזמן לא הייתה לנו התייצבות כזו של שר שיכון.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לומר עוד שני דברים.

אורלי לוי אבקסיס: אתה צריך להיות כל כך חזק ולהביא לבנייה כל כך גדולה, בנייה ציבורית של דיור ציבורי, אני אגיד לך למה: כי בעוד עשור, או פחות משניים, הולכים להצטרף לרשימה פנסיונרים, עשרות-אלפי פנסיונרים – כל אלה שעברו מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת, כל דור הביניים, שהמדינה אומרת להם עכשיו: אין לכם הון עצמי?

אורלי לוי אבקסיס: אנשים עובדים, מרוויחים גם יפה, אבל לא הספיקו לצבור את הפנסיה שתספיק להם לכל אורך השנים שיישארו אחרי שיצאו לפנסיה, ואומרת להם דבר פשוט: תמשיכו לשכור בשכר דירה בשוק החופשי.

אורלי לוי אבקסיס: סתיו יכולה להגיד לכם כמה מטורף השוק הזה, כמה הם באמת שבויים שם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה יקרה כשהם יגיעו לגיל הפנסיה, ואולי יש להם בקופה בין 1,000 ל-2,000 שקל לכל חודש – הם, בכסף הזה, יצטרכו גם לשכור דירה בשוק החופשי.

אורלי לוי אבקסיס: הפנסיונרים האלו הופכים להיות זכאים לדיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: האם יהיו לנו עשרות-אלפים נוספים, ואולי מאות-אלפים לדיור ציבורי?

אורלי לוי אבקסיס: הפתרון היחידי הנוסף לאנשים האלו זה משכנתה בערבות מדינה.

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: הון עצמי נמוך.

אורלי לוי אבקסיס: כשהם יגיעו, בסוף תקופה, הכסף לא הלך לרוח.

אורלי לוי אבקסיס: הכסף ישמש כקורת גג, שלפחות תהיה להם, והם לא יצטרכו להוציא 4,000 שקל מאיפה שאין להם.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לכם, ואנחנו נמשיך ונעקוב, ונסייע, אדוני השר, איפה שנצטרך.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת אלי כהן.

קריאה: – – – יגיע.

יצחק וקנין: אם לא יהיה, אני אחליף אותו עם אורן חזן שידבר לפניו ואחרי כן הוא.

יצחק וקנין: חמש דקות, חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי לשדולת הדיור והשיכון – זאת שדולת היו"רים.

אילן גילאון: יש לשדולה הזו שמונה יושבי-ראש.

אילן גילאון: יש לנו מקום לעוד 112 יושבי-ראש.

אילן גילאון: זה יחייב את כולם, כמובן.

אילן גילאון: כשאנחנו קוראים את הדוח האחרון של מבקר המדינה, הוא בעצם מעיד על דבר אחד – על משבר חמור שיש בדיור, בעצם על אי-מדיניות.

אילן גילאון: אבל הדוח הזה איננו שונה, אדוני היושב-ראש, מהדוח שקדם לו, ומהדוח שקדם לדוח שקדם לו, ובעצם איננו שונה גם מתחומים אחרים שבהם אנחנו מנהלים את המשבר אבל איננו מנסים לפתור אותו.

אילן גילאון: המשבר בדיור הוא סטיכיה של אותה תופעה של התפרקות המדינה מאחריותה, של הפרטה מטורפת של כל תחום וכל דבר בשל אי-רצון להכליל – דיברו קודם, היושב-ראש, קודמך דיבר על חמשת המ"מים של ז'בוטינסקי, שזה מרפא, מלבוש, מעון, מורה – ההתפרקות מהדבר זה.

אילן גילאון: וגם מלבוש.

אילן גילאון: היינו מוותרים היום על מלבוש, נניח, אבל היינו רוצים את האחריויות האחרות.

אילן גילאון: ההתפרקות הזו מובילה לחוסר אחריות של המדינה כלפי אזרחיה.

אילן גילאון: בסופו של דבר – אני מכיר בכך שיש רצון טוב היום ושרוח טובה מנשבת מכיוון הממשלה ויש שר רציני שאני מאמין בכל כוונותיו; בסופו של דבר, המבחן יהיה בכמויות.

אילן גילאון: בסופו של דבר, המבחן יהיה מבחן התוצאה.

אילן גילאון: נאמרו כאן מספרים קודם, ואני שותף להם.

אילן גילאון: אני חושב שמן המספרים האלה, 15,000 דירות בשנה צריכות להיבנות לדיור ציבורי.

אילן גילאון: אני רוצה לצטט את הדברים של השר.

אילן גילאון: הוא אמר שהתוצאה, בסופו של דבר, צריכה להיות קורת גג הוגנת לכל אזרח במדינת ישראל.

אילן גילאון: זה חלק מהפק"ל.

אילן גילאון: זה חלק מהפק"ל של כל אזרח במדינת ישראל, יהיה אשר יהיה.

ענת ברקו: – – –

אילן גילאון: ולכן אני יודע שאנחנו כבר מבולבלים, כל מיני מושגים – –

יצחק וקנין: הבעיה היא רק שהפק"ל הזה ריק.

אילן גילאון: – – של וד"לים – – –

יצחק וקנין: אני אומר לךְ שהפק"ל ריק.

יצחק וקנין: אני אומר לךְ את זה באחריות.

יצחק וקנין: אני יושב פה, ובצער גדול אומר את זה.

אורן אסף חזן: השר לאט-לאט ממלא אותו.

ענת ברקו: חייבים לעשות את זה.

אילן גילאון: לכן, אדוני, מעבר לכל המונחים החדשים, שכל אדם שמגיע בתורו באופן יצירתי ממציא אותם, כמו וד"לים וונד"לים, ומחיר למשתכן, ומחיר המטרה, בסופו של דבר מה שקובע זה מה יהיה מחיר הדירה.

אילן גילאון: מחיר הדירה בהכנסה של כל אזרח ואזרח במדינת ישראל, ומחיר דירה בהכנסה של כל אזרח לא יכול להיות יותר מאשר שליש מהכנסתו.

אילן גילאון: זה מה שבסופו של דבר קובע.

אילן גילאון: לכן היום צריך ללכת אל תוכנית חירום, הייתי קורא לה ה"ניו דיל" בתחום הדיור.

אילן גילאון: לצורך העניין, החוזה החדש, כי זה חוזה שכירות חדש.

אילן גילאון: הפתרון חייב להיות פתרון משולב של דיור ציבורי.

אילן גילאון: אני יודע שיש אנשים שמבקרים את הרעיון – מדוע מכרו דירות מתוך מאגר הדיור הציבורי.

אילן גילאון: חברות וחברים, זה היה חלק מהצדק החלוקתי, שגם אותם אנשים שגרו בשכונות האלה, משפחות קשות יום, גם הם יוכלו להוריש לבנים שלהם משהו.

אילן גילאון: לא קרה שום דבר.

אילן גילאון: המדינה יכולה להיות קצת יותר נדיבה.

אילן גילאון: לכן, השאלה היא לא כמה דירות מכרו, אלא מדוע לא הושלם המלאי של הדירות הללו, שהוא כל כך נחוץ.

יצחק וקנין: מכרו ולא בנו.

אילן גילאון: ולכן, תוכנית משולבת של דיור להשכרה – המדינה צריכה להפסיק לפחד להיות בעל הבית, בעלת דירות.

אילן גילאון: היא צריכה לשאת על גבה את הרעיון הזה, היא צריכה להיות בעל הבית לטווח ארוך; דיור להשכרה בתנאים מועדפים ומוגנים לטווח ארוך, כדי שלאנשים יהיה ביטחון.

אילן גילאון: דיור ציבורי, דיור בר-השגה, בניית דירות קטנות בתוך הדירות הגדולות במרכזי הערים, תמ"א 38 – יש אין-סוף פתרונות, ובסופו של דבר מה שיקבע זה קביעת קורת גג; לאחר מכן נוכל לדבר גם על חוק שיהיה בו מרחב מינימום.

אילן גילאון: אז אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש:

אילן גילאון: המדינה צריכה באופן הדרגתי לקבל את האחריות לאזרחים שלה.

אילן גילאון: היינו פעם הולנד – לפחות בתודעה היינו פעם הולנד – כשהיינו הכי אומללים והכי מסכנים.

אילן גילאון: לו היה לנו אז את המשאבים שיש היום, לו הייתה האחריות של אז עם המשאבים והטכנולוגיות של היום, יכולנו להיות כאחת המדינות הסקנדינביות, או צרפת, שאנחנו כל כך רוצים להידמות להן.

אילן גילאון: השאלה היא מי מקבל ומי משלם, בסופו של דבר.

אילן גילאון: ולסיום, אני רוצה להגיד שהגירעון בדיור הוא גירעון קשה ולא אפשרי, אבל אפשר להדביק אותו אם תהיה החלטה פוליטית, בסופו של דבר.

אילן גילאון: מה שיקבע את זה, זה מהי מידת הגרידיות של המעטים ומהי מידת הנדיבות של מדינת ישראל ואחריותה לגבי אזרחיה.

אילן גילאון: סבא שלי, אדוני היושב-ראש, תמיד היה אומר שכדי שלא תהיה אבטלה, צריך עבודה.

אילן גילאון: אני אומר לך: כדי שלא יהיו מחוסרי דיור, צריך פשוט דירות וקורות גג.

אילן גילאון: לכן התשובה היא: דירות, דירות, דירות, דירות; הכמות במקרה הזה היא האיכות.

אילן גילאון: אני מקווה שאלה יהיו גם דירות באיכות טובה.

אילן גילאון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלי כהן.

יצחק וקנין: ואחריו – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

קארין אלהרר: הרשימה לא מעודכנת במחשב?

יצחק וקנין: היא מעודכנת.

יצחק וקנין: הדובר האחרון הוא אורן אסף חזן.

יצחק וקנין: ישיב שר הבינוי והשיכון, השר יואב גלנט.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

אלי כהן: תודה רבה.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום צוין בכנסת ישראל יום הדיור.

אלי כהן: אני חושב שאחד הנושאים המרכזיים במערכת הבחירות האחרונה היה סוגיית הדיור, ואני חושב שאת ההשלכות שלה ואת הכשלים שלה במהלך כל השנים האחרונות אנחנו חווים.

אלי כהן: אנחנו מדברים לא רק על הנושא של הדיור ככלל, אלא גם על הנושא של שכבות הביניים, שנכון להיום ידן אינה משגת.

אלי כהן: גם כשאנחנו מדברים על מעמד הביניים, היום חלום הדירה הפך להיות בלתי מושג.

אלי כהן: כאשר מחיר דירה ממוצעת בישראל עומד על 1.3 מיליון שקל וההון העצמי הנדרש על מנת לרכוש דירה עומד על 400,000 ו-500,000 שקל, למעשה היכולת שהייתה בעבר של זוגות צעירים להגיע לדירה בסיסית וממוצעת הולכת ומתרחקת.

אלי כהן: אני חושב שבמהלך חמשת החודשים האחרונים פעלו שר האוצר ושר הבינוי והשיכון עם סדרת החלטות שבאה לטפל במשבר העמוק הזה, במטרה להוציא את העגלה מהבוץ.

אלי כהן: נקבעו גם הסכמי גג, גם הקמתה של הרשות הלאומית להתחדשות עירונית, גם נושא של פיתוח תשתיות, הסרת חסמים, ריכוז ועדות תכנון ובנייה וכן הלאה.

אלי כהן: במסגרת הוועדה בראשותי – הנושא הראשון שעומד לפניה הוא הקמת הרשות הלאומית להתחדשות עירונית.

אלי כהן: הקמת הרשות הלאומית להתחדשות עירונית היא פתרון חשוב במסגרת היצע הדיור, והיא באה לענות על שלושה מרכיבים עיקריים: 1.

אלי כהן: לבוא ולבנות באזורי הביקוש תוספת של עשרות ומאות אלפי יחידות דיור על בסיס התשתיות הקיימות; 2.

אלי כהן: לבוא ולתת פתרון חשוב מאוד בנושא של חיזוק מבנים; 3.

אלי כהן: ופתרון לא פחות חשוב, פתרון ברמה החברתית – כמעט בכל עיר קיימת אותה פריפריה חברתית, אותם מקומות שצריך לבוא ולעשות בהם את אותה התחדשות.

אלי כהן: היום, במסגרת יום הדיור, אני חושב שיצאה בשורה לדיירי הדיור הציבורי.

אלי כהן: אני רוצה לספר לכם שאני ביקרתי בשכונת גילה בירושלים, במקבצים של הדיור הציבורי, ואמרו לי: אנחנו ממש מבקשים שלא תקדמו את הרשות הלאומית להתחדשות עירונית.

אלי כהן: שאלתי: למה?

אלי כהן: יש לכם כאן

אלי כהן: אפשרות לבוא ולעבור לבתים חדשים, לבוא ולשפר את התשתיות, לבוא ולשפר את המבנים.

אלי כהן: אבל הם אמרו: החשש שלנו הוא שכשיבנו את הבניינים החדשים אנחנו לא נהיה שם.

אלי כהן: לאחר שיחות עם משרד הבינוי והשיכון, גם עם השר גלנט וגם עם סגנו, הגענו למסמך שאנחנו מגדירים אותו "מסמך ארבעת העקרונות", שהובלנו יחד עם חברי הפורום.

אלי כהן: המסמך הזה מדבר על כך שלא תהיה הגליה, ושכל דיירי הדיור הציבורי יישארו לגור באותן שכונות.

אלי כהן: אותה אינטגרציה חברתית שכולנו מדברים עליה, הקואליציה והאופוזיציה, תהיה הלכה למעשה.

אלי כהן: לא יהיה מצב שבו אנחנו נרכז את החלשים באותן שכונות, אלא ניתן להם מנוף וכלי להתקדמות ולהשתלבות חברתית.

אלי כהן: לא בכדי הדיור הוא מחולל העוני המשמעותי ביותר; לא בכדי הדיור נותן גם סביבה תומכת של חברה, של חינוך, של תרבות, של תעסוקה, ומכאן החשיבות שלו.

אלי כהן: עוד נקבע ששכר הדירה לאותם אנשים לא יעלה, שהדירה תגדל, וגם תהיה השתתפות בתשלומים של ועד הבית במסגרת קריטריונים שייקבעו.

אלי כהן: אני חושב שבמסגרת יום הדיור – ואם אנחנו נמצאים כאן בכנסת ורגילים לבוא ולתת נאומים ולדבר, אני מאמין שצריך לתת גם תוצאות, להראות מעשים ולהוכיח אותם בשטח.

אלי כהן: אני חושב שהיום, גם אני במסגרת הוועדה להתחדשות עירונית וגם חברי לשדולת הדיור הציבורי – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, חברי הכנסת אילן גילאון, דב חנין ואחרים – אנחנו מוכיחים שאין כאן, במקרה הזה, קואליציה–אופוזיציה.

אלי כהן: יש לנו מחויבות לבוא ולפתור את משבר הדיור – גם למעמד הביניים – גם לתת אפשרות לזוגות הצעירים לבוא ולרכוש דירות וגם לבוא ולטפל בנושא של השכבות החלשות.

אלי כהן: וגם בנושא של ההון העצמי, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – ואני יודע שגם השר גלנט יתייחס לנושא הזה – צריך למצוא פתרונות.

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: זו כותרת, זו כותרת.

אלי כהן: אני אומר שוב, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לתת להם אפשרות לבוא ולמצוא פתרונות.

אלי כהן: אני רוצה לסיים ושוב להודות לכל חברי הפורום, ולהודות, באמת בהערכה אישית, גם לשר גלנט וגם לסגנו ז'קי לוי.

אלי כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלי כהן.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יצחק וקנין: גם לך, חבר הכנסת חזן, חמש דקות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, אפשר לעמוד פה שעות ולספר על המצוקה.

אורן אסף חזן: אני דווקא רוצה לגעת במקום אחר – אני רוצה לתת פתרונות.

אורן אסף חזן: כשאני מסתכל על הדור הצעיר, שאני נמנה עמו, כשאני מסתכל על חברי וחברותי, אלה שרק התחתנו וגם אלה שעברו כמה שנים מאז היום שהניחו טבעת ועמדו תחת החופה, ואני רואה שחלקם עדיין גרים בבית של ההורים, חלקם זרוקים באיזושהי יחידת דיור, אחרים גרים בשכירות ודה-פקטו, בפועל, הכסף הולך לפח – אני נזכר בהורים שלי, זוג צעיר שמחליט לקנות דירה בשנת 1983 בעיר אריאל במחיר של 53,000 דולר, ואז הוא מגיע, והפלא ופלא – הבנק נותן לו משכנתה מלאה, ללא שום צורך להביא הון ראשוני, הון מקדמי, הון חברי, הון משפחתי או כל הון שלא נקרא לזה.

אורן אסף חזן: הוא מקבל משכנתה מלאה והוא יכול להרשות לעצמו לקנות דירה.

אורן אסף חזן: אז אני בא ושואל ותוהה באמת, מה עובר לנו בראש כשאנחנו לא מקדמים בחקיקה או בכל דרך אחרת שזוג צעיר יוכל להגיע לבנק ולקבל את מלוא הכסף כדי להגשים את חלום הדירה, בין שזו תהיה משכנתה ל-20 שנה או משכנתה ל-25 שנה.

אורן אסף חזן: מה זה משנה בכלל?

אורן אסף חזן: הרי בסופו של יום אותן שנים מצטמצמות כאשר הוא זורק את הכסף שלו על שכירות.

אורן אסף חזן: השיח והוויכוח – דירה במיליון שקל, דירה ב-800,000 שקל, דירה ב-1.5 מיליון – הוא בכלל לא רלוונטי, כי גם דירות ב-700,000 שקל זוגות צעירים לא יכולים לקנות היום, אז על מי אנחנו עובדים?

אורן אסף חזן: בשביל עוד כותרת?

אורן אסף חזן: אני לא מצליח להבין מדוע ראשי ערים – אני יודע את התשובה, רק לא מצליח להבין – מונעים קידום של דירות בנות שניים ושלושה חדרים.

אורן אסף חזן: זוג צעיר צריך דירת ארבעה, חמישה חדרים?

אורן אסף חזן: דופלקס, קומפלקס קרקע-שמרקע, מה זה משנה בכלל?

אורן אסף חזן: זוג צעיר שרק התחתן, חלקו עדיין יושב על ספסל הלימודים, מספיקה לו דירה קטנה.

אורן אסף חזן: אני חושב שהגיע הזמן שנקדם בחקיקה חיוב ראשי ערים להקצות אחוז מהבנייה לדירות של שניים ושלושה חדרים, נקודה.

אורן אסף חזן: הם חוששים שזה יביא להם אוכלוסייה חלשה.

אורן אסף חזן: אז אנחנו נחזק את האוכלוסייה.

אורן אסף חזן: בפעם האחרונה שבדקתי, המשאב היחיד שיש לנו, נכון לכרגע, אולי זה ישתנה עם עניין הגז, זה ההון האנושי.

אורן אסף חזן: ביום שאנחנו, כמו שאמרה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, מונעים מאדם את הצורך הבסיסי שלו לשמור על עצמו תחת קורת גג, הוא עסוק בלהתפזר מסביב לשעון, והוא גם לא מחזיר חזרה לחברה.

אורן אסף חזן: אז הגיע הזמן שנבטל את ההון העצמי, ההון הראשוני במשכנתאות, נקודה.

אורן אסף חזן: לא 90%, לא 80% – 100%.

אורן אסף חזן: אומרים: ארצות-הברית קרסה.

אורן אסף חזן: נכון, כי שם חילקו כסף בחינם.

אורן אסף חזן: אני זוכר את עצמי נמצא בארצות-הברית, אבא שלי בשעתו היה פה חבר כנסת, אני מרים לו טלפון, אני אומר לו: תעזוב הכול, מחלקים פה כסף חינם.

אורן אסף חזן: אדם נכנס לבנק, אומרים לו: אדוני, כמה אתה רוצה?

אורן אסף חזן: נותנים, בלי לבדוק, יכולת החזרה, אין יכולת החזרה, עובד, לא עובד.

אורן אסף חזן: אנחנו קצת יותר מתוחכמים.

אורן אסף חזן: אפשר למצוא את הפתרון ואת המפתח לבנות קריטריון נכון לקבלת משכנתה מלאה בשביל לקנות דירה.

אורן אסף חזן: אבל כדי לקנות דירה צריך גם בסוף להשפיע על המחירים.

אורן אסף חזן: צריך להודות, מאז ממשלת נתניהו, התחלות הבנייה רק עלו.

אורן אסף חזן: אי-אפשר להתעלם מהעובדה הזו.

אורן אסף חזן: יהיו אלה שיקפצו ויגידו: היה מחסור.

אורן אסף חזן: נכון, 100,000 דירות.

אורן אסף חזן: אבל כשאני נוסע בדרך לעיר אריאל – היום אני כמעט לא נוסע בכביש 60 בלילה כי מסוכן, אז אני עושה את כל הסיבוב – כשאני עובר בכביש 5 ומסתכל על המנופים בראש-העין, אי-אפשר להתעלם מתנופת הבנייה.

אורן אסף חזן: כך גם בהוד-השרון, כך גם בכפר-סבא.

אורן אסף חזן: יודעים את הדבר.

אורן אסף חזן: אבל כשקבלן קונה קרקע במחיר של 40,000 דולר ליחידת קרקע ומוכר את אותה קרקע במחיר של 160,000 דולר ליחידת קרקע, לא פלא שהדירות עולות 1.5 מיליון שקל.

אורן אסף חזן: אני חושב שצריך לעשות פיקוח, שתהיה תקרה.

אורן אסף חזן: קנית יחידת קרקע כולל פיתוח במחיר x?

אורן אסף חזן: קח לך כמה גרושים, תתפרנס מהם, ובזה זה מסתכם.

אורן אסף חזן: רגע לפני שאני מסיים אני גם רוצה לפנות בקריאה לשר האוצר, חברי משה כחלון: לפני 15 שנה מאיר שטרית ביטל את מס רכוש.

אורן אסף חזן: חבריו הקבלנים, כאב להם לשלם עשרות אם לא מאות אלפי דולרים בשנה על קרקעות שמאושרות בתב"ע לבנייה אבל עומדות מיותמות, והחליט שלא נשלם עוד.

אורן אסף חזן: מעבר לעובדה שזרקנו כ-700 מיליון שקל של חובות אבודים לפח והקופה לא תופחת – ומהכסף הזה עוזרים לחלשים, למסכנים, וכן, גם לצעירים בדיור – יש היום עשרות-אלפי יחידות דיור שמאושרות בתב"ע לבנייה ואין שום אינטרס לשחרר את הקרקע – –

יצחק וקנין: תודה.

אורן אסף חזן: ברשותך, משפט אחרון.

אורן אסף חזן: – – כי בעל הקרקע באמת לא צריך את הכסף, אז שיישאר לדורות הבאים.

אורן אסף חזן: אז הגיע הזמן שנבטל את המשכנתה, נבנה דירות קטנות, נחזיר את מס רכוש.

אורן אסף חזן: ובמילה אחת אחרונה: כבר עשיתם דבר יפה, הגדלתם את מס הרכישה, אבל לבן-אדם שקונה דירה שנייה ושלישית ורביעית ולפעמים גם שביעית, כשמעלים את מס הרכישה בשיעור של 8% לדירה שנייה, שלישית, דירה שעולה 1.5 – אז עוד 40,000 שקל, סליחה, זה בדיחה, ובפעם האחרונה שבדקתי, פה זה כנסת ישראל, לא "קאמל קומדי קלאב".

אורן אסף חזן: ומילה אחרונה לכבוד השר: אני רואה שאתה עושה דברים יפים.

אורן אסף חזן: אני פניתי אליך לא מעט בחודשים האחרונים לעזור, גם במקרים נקודתיים וגם בעניינים של תוכניות מתאר.

אורן אסף חזן: אני שמח שאתה שר הבינוי והשיכון, ואנחנו לרשותך; כמו שראית, כולם פה, כל הקשת, לרשותך.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנשנה את הפיוז ואת הפאזה בראש ונתחיל לעשות ולא רק לדבר בססמאות.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

יצחק וקנין: יעלה שר הבינוי והשיכון, השר יואב גלנט, וישיב לכל הדוברים, ומייד אחרי כן נמשיך בשעת שאלות לשר.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אלה ששאלו ואלה ששאלו והלכו ואלה שנשארו, אני שמח שהנהגתם את היום הזה.

יואב גלנט: אני מודה לך, חברת הכנסת אורלי לוי, על זה שאת עומדת בראש הפורום המאוד-חשוב הזה, שלדעתי מסמל בדיוק את הבקרה שכנסת ישראל צריכה לעשות על הגוף המבצע, שזה ממשלת ישראל, לדחוף אותו לאן שצריך; ואני אנסה לענות לכם.

יואב גלנט: ראשית, בואו נתחיל מהמצב, כיוון שכאשר אתה רוצה לדעת לאן ללכת אז כדאי שתדע איפה אתה נמצא, ואני רוצה לומר לכם איפה אנחנו נמצאים.

יואב גלנט: קיבלתי לידי ביראת כבוד את תפקיד שר הבינוי והשיכון, ואני עוסק בעניין הזה בחמשת החודשים האחרונים באינטנסיביות.

יואב גלנט: אני לומד את התחום, דרך אגב, כל יום.

יואב גלנט: בלוח הזמנים שלי, שחלקו פורסם, החודשים הראשונים, אפשר לראות שלבד מהדיונים והמפגשים בממשלה, בכנסת, בקבינטים השונים, אני מקדיש לפחות יום שלם בשבוע, כל יום שלישי, ואני גם מזמין את חברי הכנסת, על מנת להסתובב בארץ.

יואב גלנט: הייתי לפחות ב-40 יישובים ומועצות עד כה, והיד נטויה, אנחנו ממשיכים.

יואב גלנט: זה מאילת בדרום ועד, נכון לעכשיו, לדעתי מגדל-העמק, אבל בקרוב זה מגיע גם לקריית-שמונה ולצפת ולמקומות אחרים; זה כולל יישובים יהודיים, זה כולל יישובים ערביים – הייתי בכמה וכמה כאלה – זה כולל יישובים חרדיים, זה כולל התיישבות עובדת, זה כולל את כל המגזרים ואת כל המתחמים.

יואב גלנט: עם כולם אנחנו מדברים ולכולם אנחנו קשובים, משתי סיבות.

יואב גלנט: סיבה ראשונה, כי כולם זכאים לעניין הזה.

יואב גלנט: לכולם מגיעים פתרונות דיור; לא משנה מי הם – הם אזרחי מדינת ישראל.

יואב גלנט: הסיבה השנייה היא, שכאשר אתה מסתובב ורואה, אתה מקבל פרופורציות על הבעיות השונות במקום מסוים אל מול מקום אחר.

יואב גלנט: במקום אחד מבקשים ממך לסייע בבנייתה של בריכת שחייה כשבכסף הזה אתה יכול לבנות שלושה בניינים במקום אחר, כן?

יואב גלנט: אז פרופורציות.

יואב גלנט: זה קורה בזוויות שונות במקומות שונים.

יואב גלנט: אני מספר לכם את הדברים.

יואב גלנט: עכשיו אני רוצה לתת לכם תמונת מצב – מהי הסיטואציה, מה קיבלנו.

יואב גלנט: ראשית, מחירי הדיור עלו בעשור האחרון ב-100%.

יואב גלנט: אלה עובדות סטטיסטיות.

יואב גלנט: הדבר השני, 50% מאוכלוסיית ישראל ולמעלה מ-60% מהאוכלוסייה היהודית מתגוררים בין קו רוחב חדרה לקו רוחב אשדוד.

יואב גלנט: אני חושב, כתפיסת עולם, שעיר-מדינה, בוודאי מדינת היהודים כפי שהיא מוגדרת, לא יכולה להתקיים במזרח התיכון בשיטה הזאת.

יואב גלנט: יתרה מזאת, העניין הזה גם יקר מאוד מבחינה כלכלית, מכיוון שלהעביר קו חשמל, קו ביוב, כביש, בתוך שטח אורבני צפוף – זו מציאות מאוד מאוד בעייתית; היא עולה פי-שניים.

יואב גלנט: הנושא הבא: במדינת ישראל, מהרגע שמחליט שר הבינוי והשיכון לבנות שכונה במקום שתוכנית המתאר הארצית מאפשרת את זה לפי ה"כתמים" הקיימים ועד לרגע שלמקום הזה ייכנסו הדיירים הראשונים – נניח שכונה של 1,000 או 2,000 יחידות דיור – יחלפו 15 שנים, במציאות שהייתה עד היום.

מנחם אליעזר מוזס: 15?

יואב גלנט: 15 שנה, במציאות שהייתה עד היום.

יואב גלנט: אני אומר לכם את זה כדיווח על הזמן שאתם ישבתם פה ואני עסקתי בדברים אחרים.

יואב גלנט: זו תמונת המצב שקיבלתי.

יואב גלנט: מתוך 15 השנים הללו, שבע עד שמונה שנים – בוועדות התכנון השונות ובפינג-פונג שבינן לבין האזרחים, בתי-המשפט, הארגונים השונים, כל אלה שמערערים וכל אלה שאינם מערערים.

יואב גלנט: זוהי התמונה.

יואב גלנט: ואני רוצה להזכיר עוד דבר: אנחנו בחוסר בסדר גודל של קרוב ל-100,000 יחידות דיור, כתוצאה מזה שבמשך שנים אחדות צברנו חוסר של כ-15,000 יחידות דיור כל שנה; זה מצטבר.

יואב גלנט: יש כאלה שאומרים שזה לקראת 100,000, יש כאלה שאומרים שזה מעל 100,000.

יואב גלנט: אלה המספרים.

יואב גלנט: כאשר אתה מסתכל קדימה – ואני מתחבר לשאלות של חבר הכנסת מוזס – למעשה נצטרך ב-20 השנים הקרובות כמיליון יחידות דיור, אפשר להגיד קצת יותר.

יואב גלנט: זה טבעי, זו התפתחות האוכלוסייה.

יואב גלנט: אגב, 20% מזה בערך למגזר החרדי, לפי נתונים סטטיסטיים, בערך 60% לאוכלוסייה הכללית ובערך 20% לאוכלוסייה הלא-יהודית.

יואב גלנט: אלה המספרים לפי גידול השנתונים הסטטיסטיים.

יואב גלנט: כדאי להכיר אותם.

יואב גלנט: זוהי תמונת המצב כפי שאני קיבלתי אותה.

יואב גלנט: אינני בא בטענה לאף אחד – לא אל מי שפעל ולא אל מי שלא פעל.

יואב גלנט: יש כאלה שבעצם זה שפעלו שיפרו ויש כאלה שבעצם פעולתם הזיקו, להבנתי.

יואב גלנט: לפעמים החידלון היה יותר טוב מהעשייה; תלוי מי עשה ולאיזה כיוון.

יואב גלנט: אבל בסך הכול, בואו נניח שכולם התכוונו לטוב, כולם רצו לתת פתרונות.

יואב גלנט: אני אומר לכם את זה כך: בניתוח ובהערכה – אני נותן ציונים טובים להרבה מאוד אנשים שפעלו פה במערכת; בתהליך קבלת החלטות – ציונים לא רעים; הבעיה היא בתהליכי הביצוע.

יואב גלנט: זאת אומרת, זה לא עניין של חוסר הבנה, זה לא עניין של חוסר ידיעה וזה אפילו לא עניין של החלטיות.

יואב גלנט: בסוף יש שאלה של איך אתה מביא את הדברים לידי ביטוי.

יואב גלנט: ובנושא הזה אני חש שלא היינו מספיק נחרצים.

יואב גלנט: יכול להיות שאלה הנסיבות, יכול להיות שאינני יודע עדיין את התמונה במלואה, אבל זו התחושה.

יואב גלנט: אני רוצה לומר לכם כיצד אנחנו מתכוונים – או התכוונו ומתכוונים – להתגבר על הדברים, ודרך זה גם לענות על חלק מהשאלות שעלו כאן.

יואב גלנט: הנושא הראשון – ברור שצריך בנייה חדשה בהיקפים משמעותיים, בסדר גודל של 50,000, 55,000 יחידות דיור בשנה.

יואב גלנט: למעשה, בנושא הזה עשינו שני דברים – משמעותיים, לטעמי.

יואב גלנט: שניהם, דרך אגב, רעיונות שהשר משה כחלון, שר האוצר, הוביל אותם מהיום הראשון, זאת אומרת, אני לא לוקח לעצמי מהעניין הזה דבר; אני מייצג את תפיסת העולם שהוא ישב ועבד עליה במשך שנתיים, ואני נכנסתי כגורם שמסייע לו בתחום הזה ומנסה להוציא את הדברים לפועל.

יואב גלנט: הדבר הראשון – חלוקה של הסמכויות והאחריות בצורה יותר נכונה מכפי שהייתה עד היום.

יואב גלנט: היום כל הסמכויות בנושאי הבנייה, התקציב, התכנון והקרקע מרוכזות במשרד האוצר.

יואב גלנט: אתם מכירים את הגופים: אגף התקציבים, החשב הכללי, רמ"י, רשות מקרקעי ישראל, ומינהל התכנון.

יואב גלנט: המשאבים נמצאים שם, מקורות הסמכות נמצאים שם, את תפיסת העולם אנחנו מעצבים ביחד, אבל זה שם.

יואב גלנט: משם יש את גופי הביצוע.

יואב גלנט: גוף הביצוע העיקרי הוא משרד הבינוי והשיכון.

יואב גלנט: משרד הבינוי והשיכון מיישם את הדברים, עובד מול הקבלנים, עובד מול ראשי הערים, עובד מול האזרחים, עובד מול חברות הביצוע.

יואב גלנט: עכשיו אני בא לדבר השני.

יואב גלנט: באנו עם תוכנית מחיר למשתכן – החדשה, דרך אגב.

יואב גלנט: מה אומרת התוכנית – ודרך זה גם תקבלו מושגים על הכספים, שלדעתי נבלעו פה מתוך אי-הבנה או אי-היכרות של חלק מהתוכנית?

יואב גלנט: אנחנו אמרנו שאנחנו נוזיל את הקרקע לקבלן – וכתוצאה מזה למשתכן, כיוון שהקבלן איננו יכול לספסר בקרקע בשיטה הזאת – בסדר גודל של 100,000 או 120,000 או 150,000 שקל ליחידת דיור.

יואב גלנט: הדברים האלה כמובן מוכיחים את עצמם כבר היום, ואתם רואים את זה.

יואב גלנט: הפרסומים והשיווקים בעפולה לפני שבוע ובקריית-מוצקין אתמול והיום מראים הוזלה משמעותית: בעפולה המחירים ירדו בין 300,000 ל-400,000 שקל; בקריית-מוצקין המחירים ירדו בין 400,000 ל-500,000 שקל, כיוון שהמחיר שם יותר גבוה.

יואב גלנט: הם מגרדים מלמעלה ומלמטה את המחיר של מיליון שקל לדירה של 120 מטר, שהייתה ב-1.5 מיליון שקל.

יואב גלנט: אלה העובדות, קודם כול.

יואב גלנט: עכשיו אני רוצה לומר משהו על מחיר למשתכן.

יואב גלנט: כאשר אנחנו נותנים את הדירה ב-100,000 שקל פחות, לקבלן אנחנו עושים עוד דבר.

יואב גלנט: אנחנו אומרים לקבלן: תשמע – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה מדבר על הקרקע.

יואב גלנט: כאשר אנחנו נותנים את הקרקע לקבלן ב-100,000 שקל פחות, אנחנו אומרים לו עוד דבר; אנחנו אומרים לו: אנחנו דואגים לך לרשימה של האנשים שיבואו.

יואב גלנט: אתה לא צריך לשווק, אין לך צורך.

יואב גלנט: אנחנו מקלים עליך מאוד בעלויות המימון, כיוון שכל בנק יודע שהעניין הזה מכוסה, יש מאחוריו את המדינה, והוא ייתן לך את המימון.

יואב גלנט: אנחנו מחלצים אותך מנושא הפרסום ומדברים דומים.

יואב גלנט: כתוצאה מזה הקבלן יכול להוריד את הרווח הקבלני – יש לו עסקה בטוחה.

יואב גלנט: הוא מפסיק להיות יזם.

יואב גלנט: הוא קבלן.

יואב גלנט: כל הרעיון הזה הוא רעיון שהוצב בשנתיים, שלוש האחרונות.

יואב גלנט: ואז, כאשר אנחנו מורידים 100,000 או 150,000 שקל, הקבלן מוריד עוד 150,000 שקל.

יואב גלנט: התוצאה היא שלאזרח זה מגיע ב-300,000 שקל פחות.

מנחם אליעזר מוזס: יואב, חסר לי משהו בשרשרת הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: את מחיר הקרקע – מי קובע?

יואב גלנט: הנה, הסברתי.

יואב גלנט: אני נותן את הקרקע לקבלן ואני אומר לו את הדבר הבא: אדוני, הקרקע עלתה לך עד היום 200,000 שקל?

יואב גלנט: מהיום היא עולה לך 50,000 שקל.

יואב גלנט: תתחרה עם שאר הקבלנים כאשר המחיר הוא 50,000 שקל על מחיר הדירה או על מחיר המטר הסופי.

יואב גלנט: הוא מתחרה – יצאו 62 קבלנים למכרז, היום, בקריית-מוצקין; הכול נרכש.

יואב גלנט: וראה איזה פלא, הם הורידו את המחיר חוץ מה-150,000 האלה בעוד 250,000 שקל, והמחיר ירד ב-400,000 שקל.

יואב גלנט: אלה עובדות.

יואב גלנט: תראו, עכשיו דיברתם כאן על המיליארדים.

יואב גלנט: אני רוצה לספר לכם מה עשינו במיליארדים, בשביל שהעניין הזה לא יהיה בלתי ברור.

יואב גלנט: ואני אומר את זה לכל מי שאומר: צריך פעולה דרמטית, נחושה, בתחום הדיור.

יואב גלנט: מה עשינו?

יואב גלנט: אם אתה מוזיל את הקרקע לאזרח ב-100,000 שקל, אתה לא צריך לקחת את זה בכסף חי ולתת לו; אתה מוציא את זה מתקבולי המדינה, כך שאין הכנסות מדינה על הקרקע.

יואב גלנט: אגף התקציבים ומשרד האוצר נאלצים לאזן את התקציב בלי הכסף הזה.

יואב גלנט: 100,000 שקל כפול 50,000 דירות זה, אם אתם עושים את החשבון, 5 מיליארד שקל בשנה.

יואב גלנט: 5 מיליארד שקל בשנה מתקבולי הקרקע הועברו בשנת 2015, בעיקר 2016, ששם המספר יהיה 50,000, אל האזרחים; כפול חמש שנים זה 25 מיליארד.

יואב גלנט: זה אותו סכום שאתה – – –

איתן ברושי: יואב, יש מעט שנים שבנו בהן את מספר הדירות האלה.

יואב גלנט: רבותי, אנחנו נשווק בשנה הבאה לפחות 50,000 יחידות דיור במחיר למשתכן.

יואב גלנט: השנה אנחנו נגיע למעלה מ-20,000 בחלק הקטן שהיה לנו.

יואב גלנט: אתם יודעים שהיה – – –

אורלי לוי אבקסיס: כל ה-50,000 במחיר למשתכן?

יואב גלנט: כל היחידות יהיו במחיר למשתכן.

יואב גלנט: אנחנו לא דואגים לאוכלוסיות שידן משגת.

יואב גלנט: זה יקרה מעצמו.

יואב גלנט: לא שזה לא חשוב – זה יקרה מעצמו.

יואב גלנט: כל היחידות הן במחיר למשתכן, בכל הארץ.

יואב גלנט: עשינו הסכם גג בבאר-שבע – 20,000 יחידות דיור בחמש שנים, כולן במחיר למשתכן.

יואב גלנט: יכול להיות שיהיו צמודי קרקע בודדים, בגלל האופי של השכונות, וזה לא יהיה במחיר למשתכן.

מנחם אליעזר מוזס: זה לזכאים, אני מבין, נכון?

יצחק וקנין: רק זכאים.

יצחק וקנין: בלבד.

מנחם אליעזר מוזס: רק זכאים.

יואב גלנט: אני תכף אסביר מי זכאי.

יואב גלנט: אנחנו נשווק בסוף השבוע, אנחנו נגיע להסכם גג באשקלון – 28,000 יחידות דיור.

יואב גלנט: יש הסכמי גג בדרך במקומות נוספים.

יואב גלנט: רבותי, כל הדברים האלה ייכנסו לפעולה.

יואב גלנט: בשנה הבאה, 5 מיליארד שקל מתקבולים שהיו צריכים להיכנס לא יגיעו אל תקציב המדינה.

יואב גלנט: אגף התקציבים, משרד האוצר, יצטרכו לאזן את התקציב – והם יודעים את זה – בלי להכניס את ההכנסה הזאת.

יצחק וקנין: האמן לי שהכסף ייכנס מהתקבולים של כל הבנייה הזאת, של כל המאסה של הפרויקטים האלה.

יצחק וקנין: יכניסו את הכסף בחזרה, האמן לי.

יואב גלנט: אני מקווה מאוד.

יואב גלנט: אני רק מספר שאנחנו לא עוסקים במיליונים אחדים של מתן סבסוד.

יואב גלנט: אנחנו מדברים על כסף משמעותי שהועבר אל האזרחים באמצעות מנגנון מחיר למשתכן.

יואב גלנט: עכשיו לשאלתך, אדוני.

יואב גלנט: הזכאות הייתה פעם דבר מאוד מורכב: מספר הילדים, אזור המגורים, שירת או לא שירת, כל מיני שיטות.

יואב גלנט: שינינו.

יואב גלנט: יש רק שיטה אחת: האם זו דירתך הראשונה או לא.

יואב גלנט: אם זו דירה ראשונה, אתה זכאי להיכנס.

ענת ברקו: כן שירת, לא שירת – לא משנה?

יואב גלנט: רק שנייה.

יואב גלנט: זה מאוד משנה, אבל זה לא יכול לשנות מבחינת החוק במדינת ישראל לגבי השיטה.

יואב גלנט: אם רוצים, הגוף הזה מוסמך לשנות את החוק.

יואב גלנט: לי, כידוע, אין שום דבר נגד המשרתים והמתגייסים, גם אני מכיר את התחום הזה.

יואב גלנט: אבל לכולם מגיע.

יואב גלנט: המדינה קבעה שלכולם מגיע, ואנחנו פועלים בהתאם לחוק.

יואב גלנט: השיטה תהיה כזאת שכולם יכולים להיכנס להגרלה: יהודים וערבים, כל הזרמים בתוך המגזר היהודי – אין שום בעיה.

יואב גלנט: כולם באותו תנאי: אם מדובר על בודד – מעל גיל 35; אם מדובר על זוג, ובתנאי שזו דירתו הראשונה.

יואב גלנט: כל היתר מחכה להזדמנות אחרת.

יואב גלנט: אני, ברשותכם, רוצה לתת עוד כמה פרטים.

יואב גלנט: יש לי זמן, או שאתם – איך, זאת אומרת, זה – – –

יצחק וקנין: אולי, אדוני השר – – –

יואב גלנט: אני מאוד נהנה פה.

יצחק וקנין: לא – – –

יואב גלנט: אני – – –

יצחק וקנין: אולי במסגרת השאלות של חברי הכנסת – –

יואב גלנט: בבקשה.

יצחק וקנין: – – אתה תוכל להרחיב על כל שאלה, אולי זה גם ייגע.

יואב גלנט: אז – – –

איתן כבל: – – – אנחנו חשבנו שהשר מבין שיש קיצור הליכי בנייה.

אורלי לוי אבקסיס: – – – זה הנושא – – –

יואב גלנט: זה כבר חלק מהשאלות?

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: הוא השואל הראשון, אז אם – – –

יואב גלנט: אז – – –

יצחק וקנין: אדוני השר – – –

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש – – –

יואב גלנט: אז – – –

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: כן.

אורלי לוי אבקסיס: היום, יום הדיור בכנסת צוין בעיקר בנושא הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אז אם אפשר, התייחסות קטנה של השר – –

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: – – בנושא הדיור הציבורי, ואז – – –

יואב גלנט: אז אני אומר כמה מילים על הדיור הציבורי ונעצור – ואולי על עוד נושא שיעלה לאחר מכן, או על הנושאים האחרים, אני אשיב דרך השאלות.

יואב גלנט: אני אומר לכם ככה על הדיור הציבורי:

יואב גלנט: בעיני נושא הדיור הציבורי איננו נושא כלכלי, כיוון שמי שנמצא בתחתית רשימת ההכנסות במדינה נמצא בסיטואציה שיהיה לו קשה מאוד לחלץ את עצמו ולתת לעצמו פתרון של דיור ציבורי.

יואב גלנט: אני פוגש את האנשים האלה כל הזמן.

יואב גלנט: אני מכיר את הבנים שבאים משם, שהיו חיילי לאורך שנים בהרבה מאוד מקומות.

יואב גלנט: אתה רואה את האנשים חוזרים ממבצע בעזה, נשארים ביום שישי במחנה בנחל-עוז.

יואב גלנט: ואתה שואל את החייל – שיכול להיות עולה חדש, יכול להיות חרדי לשעבר שלא חוזר לביתו, יכול להיות סתם חייל בודד או משהו אחר – אתה שואל אותו: למה אתה נשאר?

יואב גלנט: הוא אומר: כי אין לי לאן לחזור.

יואב גלנט: אז, ברוך השם, יש גם אנשים טובים במדינת ישראל, והקימו הרבה מאוד עמותות שמסייעות ודברים אחרים ואימוצים וכן הלאה.

יואב גלנט: אבל בסוף, יש חיילים שמעדיפים לאכול ולהישאר ולראות טלוויזיה במחנה בסוף השבוע, או להתפלל, כי אין להם לאן ללכת.

יואב גלנט: תזכרו את הדבר הזה.

יואב גלנט: ואני מכיר את האוכלוסייה הזאת, ואני רוצה לומר לכם איך אני תופס את הדברים.

יואב גלנט: אנחנו נמדדים ביכולת שלנו לסייע לאוכלוסיות חלשות.

יואב גלנט: זו מדידה מוסרית.

יואב גלנט: היא בכלל לא קשורה לצד הכלכלי.

יואב גלנט: עכשיו, אילו היינו במצב שבו ההורים שלי היו, או חלק מההורים שלכם, בקום המדינה או קצת אחר כך, כשכולם הגיעו ולאף אחד לא היה וכל אחד חי מהיד לפה, והסתדרו – זה מציאות אחת.

יואב גלנט: אבל כאשר המציאות היא שיש במדינת ישראל אנשים שמרוויחים 4,000 שקל בחודש ויש אנשים שמרוויחים 400,000 שקל לחודש, אפשר לאזן קצת את הדברים.

יואב גלנט: אפשר לאזן, ואפשר לתת לחלשים קצת יותר.

יואב גלנט: ועכשיו, אני רואה את זה כתפקידי, ואני אסביר לכם למה אני מתכוון: אנחנו נשקיע בשנת 2016 – בוא נגיד בזנב שנשאר ב-2015 וב-2016, למעלה ממיליארד שקל בדיור ציבורי, ואני אתן לכם את הפירוט: יש 700 מיליון שקל – ואני כבר עונה על השאלה הראשונה של חבר הכנסת כבל – יש 700 מיליון שקל בקרן הדיור הציבורי.

יואב גלנט: היה שם פעם 3.3 מיליארד, לאורך השנים.

יואב גלנט: אני למדתי את הנתונים.

יואב גלנט: מכרו דירות.

יואב גלנט: מתוך ה-3.3, בדרכים שונות – חלק עניינים חשבונאיים, חלק שיטות אחרות, למעשה נשארו בקצה 700 מיליון.

יואב גלנט: אנחנו מתכוונים לקנות ב-700 מיליון שקל האלה דירות.

יואב גלנט: ויתרה מזאת, אנחנו מתכוונים לעשות את זה עד סוף 2016.

יואב גלנט: זאת אומרת, להשתמש בכסף לייעודו על-פי החוק, כרוחו וכלשונו.

יואב גלנט: זה דבר ראשון.

יואב גלנט: הדבר השני: הגענו להסכם – עוד לא הגענו אבל אנחנו בתהליכי גיבוש הסכם בין משרד האוצר, משרד הבינוי והשיכון, הסוכנות ו"עמיגור", לבנות 2,600 יחידות דיור קטנות, בסדר גודל של בין 50 ל-60 מטר, על גבם או לידם של בנייני ומתחמי ציבור, מה שנקרא מקבצים, או אשכולות דיור של חברת "עמיגור" בעשרות ערים ברחבי הארץ.

יואב גלנט: זה למעשה מין פינוי-בינוי משופר כזה, והסוכנות תקצה את הקרקע, היא כבר שלה.

יואב גלנט: אנחנו נשתתף חצי-חצי.

יואב גלנט: סדר הגודל של ההוצאה המשותפת הוא מיליארד שקל על פני חמש שנים.

יואב גלנט: זאת אומרת, 200 מיליון כל שנה בחמש שנים.

יואב גלנט: חצי מהסוכנות, חצי מאתנו.

יואב גלנט: זה עוד 100 מיליון שאנחנו נכניס בשנה הקרובה.

יואב גלנט: אני מקווה שהדבר הזה ישמש את כל האוכלוסיות.

יואב גלנט: דרך אגב – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – הבנייה תהיה מהירה כמו – – – הפרויקטים עכשיו – – –

יואב גלנט: הבנייה שם, לדעתי, תהיה מהירה ברגע שההסכם יסוכם, כיוון שלחברת "עמיגור" יש מוניטין טובים.

יואב גלנט: הם בנו בשנים האחרונות יחידות קטנות בשקט, בצורה מאוד יפה, ואני ראיתי את זה וחשבתי שאני צריך להגיע אתם להסכם ולנצל את היכולת שלהם.

יעקב מרגי: אני מבקש לשאול.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, זה כבר הופך להיות שאלות.

יצחק וקנין: אני מציע ככה – –

קריאה: – – –

איתן ברושי: – – – שאלות – – –

יצחק וקנין: – – השר סיים את התשובה על ההצעות.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: רגע.

יצחק וקנין: דקה.

יצחק וקנין: שנייה אחת, תקשיבו לי.

יצחק וקנין: אנחנו חייבים להצביע על ההצעות לסדר-היום.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע ונעבור לשאלות, ואז, בהתאם לכך, אני אאפשר לכל חברי הכנסת.

יצחק וקנין: הנושא מאוד – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: – – חשוב, אבל, רבותי, אני לא יכול למשוך, אני חייב להפסיק את ההצעות לסדר-היום, להצביע, ונמשיך.

יצחק וקנין: אדוני השר מסכים?

מירב בן ארי: כן.

יואב גלנט: אתה היושב-ראש, מה, אנחנו – –

יצחק וקנין: לא, אני פשוט – – –

יואב גלנט: – – עפר לרגליך.

יואב גלנט: רק תגיד מה אתה רוצה.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אז, רבותי, אני מודה לשר על תשובתו לכל הדוברים, לכל המציעים – – –

יואב גלנט: החלקית.

יואב גלנט: החלקית.

יצחק וקנין: חלקית, ודאי.

יואב גלנט: עוד לא השלמתי את הכול.

מירב בן ארי: – – –

יצחק וקנין: אני – אתה לא חייב.

יצחק וקנין: אני אוסיף את הקול שלך להצבעה.

ענת ברקו: – – –

יצחק וקנין: רבותי, המציעים – מה, מה אדוני השר מציע – אתם מסתפקים בתשובה או שיש לכם איזו הצעה אחרת?

יצחק וקנין: אדוני השר.

קריאה: – – –

אילן גילאון: לבנות 150,000 דירות.

יצחק וקנין: מה אתם רוצים?

יצחק וקנין: רוצים שזה ילך לוועדת הכלכלה?

קריאה: – – –

יצחק וקנין: מסתפקים?

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו רוצים דירות.

ענת ברקו: אני אומרת – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אתם מסתפקים.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: כולם מסתפקים, רבותי?

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: לגבי חיילים משוחררים, אני לא מסתפקת בתשובה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: ועדת הכספים.

יצחק וקנין: ועדת הכספים.

קריאה: מה?

מירב בן ארי: למה?

איתן ברושי: – – –

קריאה: – – –

ענת ברקו: – – – חיילים – – –

יצחק וקנין: נו, רבותי, רוצים ועדה או מסתפקים?

אורלי לוי אבקסיס: – – – כסף.

אורלי לוי אבקסיס: כספים – – –

יעקב מרגי: אורלי, מה אומרת?

יעקב מרגי: כספים?

איתן כבל: לא, ממילא אנחנו מתכוונים לקיים דיון – – –

יעקב מרגי: כספים, כספים.

יצחק וקנין: דיון.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: רבותי, אם ככה, זה ירד לאחת הוועדות.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע על המשך הדיון בנושא באחת הוועדות, ואני חושב שזה צריך להיות בוועדת הכלכלה – מאופי הדיון.

יצחק וקנין: כל הנושאים של השיכון הולכים לוועדת הכלכלה.

איתן כבל: השר היה אצלנו וסוכם – – –

איתן ברושי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא – – – אתם רוצים – – –

יצחק וקנין: טוב, אדוני השר, אני אוסיף את הקול שלך להצבעה.

יצחק וקנין: אין טעם שאתה תרד ותעלה בחזרה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד העברה לוועדה – ועדת הכלכלה?

יצחק וקנין: מי נגד?

מנחם אליעזר מוזס: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – הנושא עדיין על – – –

יצחק וקנין: בשביל זה זה הולך לוועדת הכלכלה, וימשיך, ואני בטוח – כפי שאני מכיר את יושב-ראש ועדת הכלכלה הנמרץ – שהוא ימשיך ויעשה את זה במלוא המרץ שלו.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: 13 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הנושא יועבר לוועדת הכלכלה להמשך דיון.

יצחק וקנין: אדוני השר, אנחנו נעבור לשאילתות.

יצחק וקנין: שאלה ראשונה – כן, בוודאי, שעת שאלות.

יצחק וקנין: השואל הראשון – חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת כבל, מה שאני מבקש מכל השואלים: נא להיצמד לטקסט.

יצחק וקנין: זה חשוב מאוד לצורך התקנון של הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רשמים, חברי וחברותי חברי הכנסת, למרות שהשר כבר השיב על השאלה הראשונה, אני אשאל אותה לפרוטוקול בכל זאת: 1.

איתן כבל: כמה כסף יש היום בקופת הדיור הציבורי, כמה דירות נרכשו ואיך מתמודד המשרד עם מיעוט הרכישה?

איתן כבל: השר כבר השיב שיש 600 מיליון, ובכוונתם עד סוף 2016 לרכוש את כל הדירות הנדרשות.

איתן כבל: 2.

איתן כבל: בידי רשות הפיתוח יש יותר מ-6,000 דירות המוגדרות נכסי נפקדים בערים מעורבות – חיפה, עכו, יפו, ירושלים.

איתן כבל: מדוע לא מוסבות חלק מהדירות לטובת הגדלת מלאי הדיור הציבורי?

איתן כבל: 3.

איתן כבל: כמה דירות של רשות הפיתוח נמכרו בשנים האחרונות ליזמים פרטיים שהפכו אותן לדירות פאר או למלונות בוטיק, ומה נעשה עם ההכנסות מהמכירה?

איתן כבל: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: אדוני השר, רשות הדיבור שלך.

יואב גלנט: אני אענה על השאלה הראשונה, כיוון שהיא שאלה בתחום סמכותי, ותחום סמכותי הוא משרד הבינוי והשיכון על אגפיו וחברותיו.

יואב גלנט: כמו שאמרתי, יש 700 מיליון מתוך 3.3 מיליארד, ואנחנו נרכוש בכסף הזה דירות.

יואב גלנט: השינויים שעשינו – אגב, חשוב שתכיר אותם – יאפשרו רכש יותר גדול.

יואב גלנט: הרי לא רכשו, גם בגלל שלא הקצו את הכסף, אבל גם המעט שהיה לקה בביורוקרטיה מאוד קשה.

יואב גלנט: ראשית, שינינו את הקריטריון ביחס למחירים.

יואב גלנט: אנחנו לא מתייחסים למחיר חציוני אלא למחיר הממוצע, וזה מאפשר לנו לקנות דירות קצת יותר יקרות.

יואב גלנט: שחררתי, בפעם הראשונה אחרי שנים רבות – אני לא יודע אם בכלל – את הזכות לקנות דירות חדשות, דבר שלא קרה.

יואב גלנט: בתוך הדירות החדשות, כאשר נרכוש דירות חדשות, אנחנו נקפיד שהן יהיו במקומות שבהם יש מעליות, על מנת שגם נכים יוכלו להשתמש, והעניין הזה יאפשר דואליות של שימושים.

יואב גלנט: ואני יכול להמשיך.

יואב גלנט: בסך הכול אני מתכוון להשתמש בכסף.

יואב גלנט: דרך אגב, צריך לדעת את הנתונים: 70%–80% מהדירות שאנחנו נזקקים להן נמצאות באזורי הביקוש במרכז הארץ, ועם תוספת מסוימת של באר-שבע.

יואב גלנט: בשאר המקומות הבעיות יותר קטנות, וגם דרך הפתיחה של הדירות הריקות אנחנו פותרים הרבה מאוד מהבעיות האלה.

יואב גלנט: הדבר הזה מביא לכך שמחיר דירה, בוודאי דירה חדשה, הוא גבוה מכפי שיכולנו לעשות.

יואב גלנט: ואם תכננו מלכתחילה לרכוש ב-700 מיליון 700 דירות, אני לא בטוח שנצליח לעמוד בזה, כי מחירי הדירות יותר גבוהים.

יואב גלנט: חלק מהרעיון הוא להשתמש במה שנקרא מחיר למשתכן בחלק מהכסף על מנת לרכוש במקומות יותר בזול.

יואב גלנט: מצד שני, זה יביא את זה מאוחר יותר.

יואב גלנט: אבל לזה יש סכום נפרד, חוץ מה-700 מיליון; זה עוד 150 מיליון שהקצינו ככסף חדש לרכז דירות חדשות במסגרת – – –

איתן כבל: מעבר ל-700.

יואב גלנט: מעבר ל-700, במסגרת מחיר למשתכן, והוא מופיע, ואתה תוכל כמובן בוועדת הכלכלה לעקוב אחרי המספרים.

יואב גלנט: עכשיו באשר לכל הנושא שקשור לרשות הפיתוח.

יואב גלנט: כידוע לך, רשות הפיתוח נמצאת בידי מינהל מקרקעי ישראל.

יואב גלנט: אני אבקש מהם לבוא לוועדה אתי על מנת להציג את הנתונים לאשורם.

יואב גלנט: אני יכול להבטיח לך דבר אחד: אני אסרתי מכירה של דירות לשוק הפרטי בכל דרך.

יואב גלנט: אדם יכול לקנות את דירתו.

יואב גלנט: לא תהיה מכירה של דירות לאנשים פרטיים על מנת שלא להקטין את המלאי, כי גם ככה המלאי הזה הוא מלאי קטן.

יואב גלנט: צריך לזכור שבכל שנה נוספים לנו סדר גודל של 1,000 אנשים שהם נכנסים חדשים, כתוצאה מלידת ילד, ירידת הכנסה, נכות, חס וחלילה.

יואב גלנט: הם נכנסים חדשים לרשימה.

יואב גלנט: איך אני מצליח לפתור לחלק גדול מאלה?

יואב גלנט: לצערנו, אנשים גם נפטרים.

יואב גלנט: עכשיו, מתוך 60,000 אנשים, יש אחוז מסוים שנפטרים.

יואב גלנט: כשהיה 100,000, המספרים היו יותר גדולים.

יואב גלנט: ולכן, קצב כניסת הדירות מתוך המלאי של ה-60,000 לא מספיק להזין את קצב הנכנסים.

יואב גלנט: ולכן, אנחנו גם נרכוש, אבל צריך להכיר את כל המעגל הזה.

יואב גלנט: את כל זה, אם תרצו, אנחנו נציג בהרחבה.

יואב גלנט: אני מתנצל שאני לא יכול ולא מוסמך להביא את תשובת רמ"י.

איתן כבל: אתה צודק.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: תודה לשר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה קודם כול לברך את השר.

איתן ברושי: אני חושב שהוא מביא לכאן משב רוח רענן שלא תמיד אנחנו זוכים לו, ואני חושב שהדבקות במשימה והחתירה למגע שהוא התחנך וחינך עליהן דורות של לוחמים, ומבחן התוצאה שהוא מדגיש, הם בוודאי הוכחה למסלול הכשרה טוב שהשר עבר.

איתן ברושי: אני מאמין שתהיה תוצאה טובה לכהונתו בממשלה בכלל ובמשרד השיכון בפרט, שנחוצים לו כוחות רעננים וחדשים כדי לעמוד באתגר שכולנו שותפים לו.

איתן ברושי: בוודאי גם שאלת ההתיישבות ידועה לשר השיכון.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת.

איתן ברושי: אני כבר מגיע לשאילתה.

יצחק וקנין: לא, לא, אין אפשרות כזאת.

יצחק וקנין: אני לא מבין למה אתם לא – – –

איתן ברושי: מה, אסור לברך?

יצחק וקנין: תברך, אבל, חברים, אין לנו זמן.

יצחק וקנין: זה – – –

איתן ברושי: אתה צודק.

איתן ברושי: אבל בכל זאת ראיתי הזדמנות – –

יצחק וקנין: עדיף שתיצמד לטקסט.

יצחק וקנין: לטקסט.

איתן ברושי: – – לברך את שר הבינוי והשיכון.

איתן ברושי: אני חושב שמחמאות, בוודאי מהאופוזיציה, זה לא דבר שכדאי לוותר עליו.

איתן ברושי: לפני למעלה משנה קיבלה מועצת מקרקעי ישראל – אז היא עוד הייתה רשות מקרקעי ישראל – את החלטה 1380, העוסקת בבנייה בקיבוץ המשתנה, המתחדש.

איתן ברושי: אף-על-פי שעברה שנה, ההחלטה לא יושמה, לא בוצעה באף קיבוץ, וגם לא התקבלו כללים לביצועה.

איתן ברושי: מדוע ההחלטה לא מבוצעת, ומה מתכוון השר לעשות, ברוח הברכה שלי – –

יצחק וקנין: תודה.

איתן ברושי: – – כדי שנהפוך את המילים למעשים?

איתן ברושי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: אדוני השר.

יואב גלנט: חבר הכנסת ברושי, ראשית, אני מודה לך על השאלה.

יואב גלנט: אתה כנראה יודע כמוני שנושא ההתיישבות קרוב ללבי.

יואב גלנט: אף-על-פי שהנושא שאתה מציין הוא בסמכותו ובאחריותו של שר האוצר מתוקף אחריותו למינהל מקרקעי ישראל בעבר, רמ"י של היום, אני רוצה לתת לך תשובה.

יואב גלנט: ציינתי ש-50% מאזרחי המדינה, 60% מהאוכלוסייה היהודית, גרים במרכז המדינה.

יואב גלנט: זו תופעה מאוד בעייתית.

יואב גלנט: אנחנו לוקחים כיוון חדש, ובמסגרתו אני רואה גם בצפון המדינה וגם בדרומה שתי ערי מטרופולין: האחת קיימת, באר-שבע, והיא תגדל בתוך עשור עד 12 שנים לעיר של חצי מיליון, ובתוך דור אחד – לעיר של מיליון איש.

יואב גלנט: אם באר-שבע תהיה מטרופולין של מיליון איש, דימונה, אופקים, נתיבות, ירוחם, ערד וכדומה יהיו שכונות או פרברים של המקום הזה, שיהיה קרוב אליהן.

יואב גלנט: כי האיש יהיה קרוב לעיר הגדולה, והוא יוכל לראות שם סרט; הוא יוכל ללכת לקונצרט; הוא יוכל לקנות בסופר כל דבר; הוא יוכל ללמוד באוניברסיטה; וכמובן – לקבל שירותים בבית-החולים, אם יידרש.

יואב גלנט: בדומה, בצפון אנחנו שוקדים – ונביא את זה גם בפני הממשלה וגם בפני הכנסת – על מתיחת פנים בסדר גודל אחר ויצירתה של עיר מטרופולין צפונית על בסיס ערים קיימות; לא עיר חדשה, אלא חיבור, איגוד והרחבה, עם מה שנדרש.

יואב גלנט: בבאר-שבע התקדמנו מאוד כתוצאה מזה שיש לנו את כביש 6 ואת רכבת ישראל, את צה"ל שיורד דרומה ואת הסייבר, שראש הממשלה כל כך עמל עליו והצליח להביא בו הישגים מאוד מאוד יפים, וכמובן – את כל המוסדות שישנם.

יואב גלנט: בצפון יש יתרונות, יש חסרונות – אנחנו נגיע גם לזה – אבל ליד הערים האלה, הגדולות, יהיו גם ערים קטנות יותר שייהנו, אלה הכוכבים שמקיפים את השמש, ולידן יהיו יישובים.

יואב גלנט: היישובים האלה הם המושבים והקיבוצים בסדרי גודל של כמעט 1,000 יחידות או 1,000 נקודות ברחבי הארץ.

יואב גלנט: אני חושב שחבר הכנסת ברושי מציג בעיה מאוד נכונה: למה בקיבוץ שנמצא בדרום המדינה, ברביבים או בצאלים, צריכות להיות 50 משפחות אם יכולות להיות שם 200 משפחות?

יואב גלנט: וזה נכון לחניתה, וזה נכון למסדה ולשער-הגולן ולכל מקום שנחליט בשוליים של המדינה.

יואב גלנט: המשמעות של העניין הזה היא שיש כבר את התשתיות של החשמל ושל הכבישים ושל הדברים האחרים; צריך להרחיב.

יואב גלנט: אנחנו מצאנו את הנושא הזה לפתחנו, ואני עובד בשיתוף פעולה גם עם חברי כנסת, עם ועדה מקצועית שאני אקים בזמן הקרוב, וגם עם מטה הדיור ועם שר האוצר, על מנת לשנות תפיסה בנושא הזה.

יואב גלנט: ואני אומר לחברי איתן ברושי: הצגת לנו בעיה שלטעמי היא הרבה יותר מאשר בעיית בנייה.

יואב גלנט: מדובר פה על בעיית התיישבות; מדובר פה על התכנסות המדינה למרכז – דבר שאסור לקבל אותו.

יואב גלנט: ולכן אנחנו נפעל במלוא המרץ.

יואב גלנט: אני חושב שבמקום שיש אזרחים, יש חקלאות, יש התיישבות, יש עבודה בשטח, והדבר הזה במרכז עיסוקנו.

יואב גלנט: עניתי על זה למרות שהשאלה למעשה מופנית למינהל מקרקעי ישראל.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: שוב אני חוזר, נא להיצמד לטקסט.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תודה רבה, אדוני השר, על התשובה המפורטת ועל ההוריקן שבעצם אתה מביא אתך לנושא שהוא כל כך חשוב, וזקוק באמת לאנרגיה כזו וליכולת ביצועית ברמה גבוהה כמו שלך, כדי לשפר את המצב הכל-כך עגום.

ענת ברקו: אני באה לדבר בשמם של אנשים שמוכרים לך היטב משירותך ושירותי הצבאי, אותם חיילים משוחררים שנותנים את השנים הכי טובות שלהם למדינה הזו ולא זוכים לקבל ממנה, לצערי הרב, דבר.

ענת ברקו: אנחנו מדברים על שנים קודמות – – –

יצחק וקנין: מה השאלה?

יצחק וקנין: נא להקריא את השאלה.

ענת ברקו: הנה, השאלה היא – – –

יצחק וקנין: לא עוזר לי, כנראה.

ענת ברקו: השאלה היא בעצם – –

יצחק וקנין: לקרוא אותה מהנייר.

יצחק וקנין: את חייבת לקרוא אותה.

ענת ברקו: – – מה אנחנו, מה משרד השיכון עושה לטובת דיור עבור חיילים משוחררים?

ענת ברקו: יש מקום להעדיף ולתגמל אותם עבור שירותם לטובת המדינה.

ענת ברקו: זה היה בעבר, היו פרויקטים לחיילים משוחררים, ואנחנו לא רואים את זה יותר.

ענת ברקו: דירות קטנות, משהו להתחיל אתו את החיים, משהו, בעצם לתת איזושהי הכרת תודה מטעם המדינה לאותם אנשים שעושים כל כך הרבה עבורה.

ענת ברקו: ואתה יודע בדיוק מה הם עושים.

ענת ברקו: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב.

יואב גלנט: טוב, תודה לחברת הכנסת ענת ברקו על השאלה.

יואב גלנט: בואו נגיד עוד הפעם: החוק במדינת ישראל לא מאפשר לנו לתעדף אוכלוסייה אחת על פני אוכלוסייה שנייה בנושא כל כך מהותי כמו דיור, להבנתי.

יואב גלנט: יחד עם זה, אני חושב שכאשר אנחנו אומרים מחיר למשתכן ומדברים על המגזר שהוא המגזר הכללי-ציוני, שהוא בערך 60% מהאוכלוסייה, רוב רובם של האנשים האלה הם חיילים משוחררים – או שני בני-הזוג או אחד מהם, תעשי בדיקה סטטיסטית.

יואב גלנט: לשמחתנו, רוב האנשים האלה משרתים, ואם לא, אז לפחות אחד מהם.

יואב גלנט: התוצאה היא שההטבה הראשית מתוך הסכומים הגדולים שדיברתי עליהם באה באופן טבעי לקבוצה היותר-גדולה, שזאת קבוצת החיילים המשוחררים.

יואב גלנט: אלה הילדים שלנו, שהם בגילים של בין 20 ל-30, פחות או יותר, והם ייכנסו לתוך תוכנית מחיר למשתכן.

יואב גלנט: אין הטבה גדולה מזו.

יואב גלנט: אבל במקומות מסוימים שבהם החוק כן מאפשר לנו, למשל במקומות שבהם יש שכונות של צבא הקבע, אני מניע עכשיו מהלכים עם ראשי הערים לאפשר לחיילים משוחררים בגילאים דומים לאלה שנמצאים בצבא הקבע, נגיד בגיל 30 או משהו דומה, שעובדים במקצועות מסוימים והם בני המקום, להצטרף באחוז מסוים לתוך שכונות הקבע.

יואב גלנט: נגיד בשכונה יש 100 משפחות, אז 20 מהן יהיו של תושבי ירוחם או דימונה שבאו משם, עובדים במשהו אחר ומקבילים למג"דים או למ"פים שנכנסים לדירות האמורות.

יואב גלנט: יש עוד רעיונות דומים, אבל פה מדובר על קבוצות קטנות יחסית.

יואב גלנט: במאסה הכללית אנחנו הולכים לקראת אוכלוסייה שהיא האוכלוסייה הזאת, של משרתים שהשתחררו.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: ישאל חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: גם אני, להיצמד לטקסט, או – – –

יצחק וקנין: זה ממש מחייב אותנו.

יואב גלנט: זה תלוי, אם יש לך ברכות.

יצחק וקנין: ברכה זה לא מהטקסט, זה – – –

יוסף ג'בארין: זהו, אז אני רוצה לברך את השר על העשייה ועל האנרגיה שהוא מגלה בקידום הנושא הזה של הדיור.

יוסף ג'בארין: יצא לנו לדבר קצת על הנושא של דיור בחברה הערבית, שהוא לא עוד נושא, אלא נושא מאוד מאוד מרכזי, ודיברנו גם בישיבת אחת הוועדות על הצורך גם להרחיב תחומי שיפוט אבל גם להכשיר קרקע ציבורית לצורך בנייה.

יוסף ג'בארין: אז השאלה הקונקרטית: כבוד השר מודע לביקוש הרב לדיור ביישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: מה המשרד עושה במענה לביקוש זה, ובעיקר לעניין אספקת תכנון מפורט, הן על קרקע פרטית – ואני מתייחס להחלטת הממשלה 4432 – והן ביחס לקרקע ציבורית?

יוסף ג'בארין: מה הן התוכניות העכשוויות של המשרד ומה תוכנית המשרד בשנים הקרובות?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'בארין.

יצחק וקנין: אדוני השר.

יואב גלנט: תודה לך.

יואב גלנט: כמו שציינתי, אני לא מבדיל בין האוכלוסיות השונות, והביקור השני או השלישי שלי היה אצל עלי סלאם, ראש עיריית נצרת, בפורום של העיר, בסיור בשכונת-הגליל ביחד עם כל חברי העירייה.

יואב גלנט: וזה לא המקום היחיד.

יואב גלנט: בכל יישובי ואדי-עארה, ואתה יודע את זה, אני בן בית, גם בימים האלה שיש מתיחות.

יואב גלנט: אני מכיר את הסיטואציה, אבל אני רוצה לתאר לך קודם כול את הבעיה מנקודת מבטי ביחס למקומות אחרים.

יואב גלנט: הבעיה הראשונה זה שהקו שהוא, נקרא לזה, הקו הכחול, סביב היישוב, הוא קו צפוף יחסית.

יואב גלנט: יש מעט מקום להתרחב.

יואב גלנט: הדבר השני, רוב האדמות הן אדמות פרטיות.

יואב גלנט: המשמעות הנגזרת היא שהמדינה יכולה לפעול בתנאים מאוד קשים שם.

יואב גלנט: כלומר, כאשר אנחנו מגיעים למקום ועושים שכונה, וזה על אדמת מדינה, מינהל, העסק מתבצע.

יואב גלנט: כאשר זה מושע, שיש בה 100 אנשים שהם משפחות וחמולות ואחרים, ואחד מתנגד והשני מתנגד, הבעיה היא בעיה לא פשוטה.

יואב גלנט: יחד עם זה, אני רוצה לומר לך מה קרה.

יואב גלנט: אחד הדיונים הראשונים, סדרת הדיונים הראשונים שעשיתי במשרד, היה עם "צוות 120 הימים", שהתעקשתי שהוא לא יביא לממשלה ולקבינט הדיור את החלטותיו לפני שהוא עובר אצלי ומציג לי בפרטים את הדברים, על מנת שנוכל ללמוד אותם.

יואב גלנט: וציינתי כבר בתחילת הדברים ש-20% מיחידות הדיור בשנים הקרובות יידרשו לטובת האוכלוסייה הלא-יהודית; במספרים זה סדרי גודל של 200,000 יחידות דיור.

יואב גלנט: החלטנו והעברנו בהצעת התקציב – בהחלטת הממשלה זה כבר עבר – הקמה של אגף מיעוטים בתוך משרד הבינוי והשיכון, עם כמות אנשים לא רבה אבל שיוכל לטפל באופן ספציפי במגזר.

יואב גלנט: בימים האלה אנחנו בתקצוב ובקידום של 74,000 יחידות דיור בכלל המגזר.

יואב גלנט: צריך לדעת את המספר.

יואב גלנט: זה לא להיום, אבל התהליך הזה הוא תהליך נמשך.

יואב גלנט: הקצינו סדר גודל של 75 מיליון שקל בשנים 2013 ועד 2016–2017 לתכנון על קרקע פרטית; עד כה נוצלו מזה 36 מיליון שקל.

יואב גלנט: אנחנו הקצינו עכשיו 100 מיליון שקל לתכנון על קרקעות מדינה, ואני אומר לך, אם אני מסתכל על הדרך האמיתית להשקיע מאמץ ולפתור את הבעיה במגזר הערבי, זו בחינה של גבולות השיפוט של היישובים הערביים, צירוף קרקעות מדינה בשוליים שלהם והקמה ביוזמת המדינה, על קרקע מדינה, פתרונות דיור לאוכלוסייה הערבית בסמוך אליהם.

יואב גלנט: בזה אני מרכז מאמץ.

יואב גלנט: אני מסתובב בכל הארץ, מוואדי-עארה עד ג'דיידה-מכר, נצרת, וגם למקומות דרומיים.

יואב גלנט: בקרוב אני אגיע לטירה ולטייבה ולקלנסואה ולשאר המקומות במשולש הקטן, ואני מאמין שניתן פתרונות.

יואב גלנט: אני חושב שהאוכלוסייה הערבית צריכה פתרון, קודם כול לטובתה, וב.

יואב גלנט: על מנת לסדר את אורח החיים במדינה כך שכל אחד יוכל לחיות בסביבה שהוא רוצה לחיות.

יואב גלנט: זה מאוד חשוב, כי בזמן שאחד רוצה לצום ביום כיפור, השני רוצה לעשות את עיד אל-אדחא, ולפעמים זה יוצא ביחד וזה לא נוח לשני הצדדים.

יואב גלנט: תמיד טוב שאפשר להיפגש כשרוצים, בקניון, בשוק, בחנות, בסרט, אבל גם להיות לבד כאשר רוצים, באזורים, כל אחד לפי שיקוליו.

יואב גלנט: תוכנית מחיר למשתכן, דרך אגב, פתוחה לכולם בכל המקומות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'בארין.

יצחק וקנין: תודה לשר.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור לשואל הבא, חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר; איננה.

יצחק וקנין: חמד עמאר אחריו.

יוסף ג'בארין: כבוד השר בהחלט מוזמן לסיור באום-אלפחם.

יוסף ג'בארין: אני אומר את זה על דעת ראש העיר.

יואב גלנט: אם ראש העיר יזמין אותי, אני אגיע.

יוסף ג'בארין: זה יקרה בקרוב.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: נא להיצמד לטקסט, אבל תברך, גם לך מותר לברך.

עמר בר-לב: אדוני, אתה מכיר אותי, אתה יודע שאני ממושמע, וגם כבוד השר יודע.

עמר בר-לב: כבוד השר, במצב הקיים, לרשויות המקומיות ולעיריות יש אינטרס להניב בנייה מניבה, כלומר בעיקר שטחי בנייה למסחר ופחות בנייה למגורים, שההכנסות ממנה הן נמוכות, והיא גם מחייבת השקעה בתשתיות – מכבישי גישה ועד לגני-ילדים ובתי-ספר.

עמר בר-לב: במילים אחרות, אין לעיריות ולרשויות אינטרס כלכלי לבנות למגורים, ובוודאי לא דירות של שלושה וארבעה חדרים למשפחות צעירות.

עמר בר-לב: כיום, גם אם נעשית בנייה למגורים, ישנה העדפה של ראשי ערים והמועצות האזוריות לבנות דירות יוקרה לעשירונים עליונים על פני דירות למשפחות צעירות.

עמר בר-לב: ברצוני לשאול: אילו תוכניות ו/או תמריצים מציעים לראשי הערים והרשויות בשביל לבנות דירות המיועדות למשפחות צעירות?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: אדוני השר.

יואב גלנט: תודה רבה לחבר הכנסת בר-לב, הייתי אומר גם ידידי עמר בר-לב.

יואב גלנט: אני רוצה לתת לך תשובה.

יואב גלנט: הנושא שאתה מעלה הוא נכון מאוד.

יואב גלנט: כל אזרח במדינת ישראל שנכנס לדירה, זו עלות שהיא בסדרי גודל של בין אלפים לעשרות אלפי שקלים לשנה לרשות המקומית, כאשר היא עושה את המאזן בין ההכנסות שהיא מקבלת ממנו מארנונה לבין ההוצאות שהיא מוציאה עליו בחינוך, כבישים, מים וכדומה.

יואב גלנט: אלה העובדות.

יואב גלנט: כתוצאה מכך, הערים החזקות הן ערים שיש להן תשתיות משמעותיות בתחום התעשייה והמסחר.

יואב גלנט: הדוגמאות במרכז הארץ ידועות, בתל-אביב, בהרצליה, במקומות אחרים, ויש מקומות שהמצב הזה יותר חלש.

יואב גלנט: עכשיו, אנחנו צריכים ליישב אנשים בכל המקומות, ואנחנו צריכים שהם יגיעו לכל המקומות, ולכן, השאלה היא שאלה רבת טעם.

יואב גלנט: הפטנט להתמודד עם זה לא הומצא על-ידי, קוראים לו הסכמי גג; אני קיבלתי אותו כדבר מוכן.

עמר בר-לב: הסכמי מה?

יואב גלנט: הסכמי גג.

יואב גלנט: אני אסביר.

יואב גלנט: אני קיבלתי אותו כדבר מוכן מהממשלה שקדמה לי, ואנחנו שכללנו אותו קצת.

יואב גלנט: מה אומר הסכם הגג?

יואב גלנט: אני אקח את הדוגמה של ההסכם שעמלנו עליו זמן ממושך, אולי קצת למעלה ממה שהיה צריך אבל תוך ארבעה חודשים סיכמנו אותו, עם באר-שבע: 20,000 יחידות דיור במשך חמש שנים.

יואב גלנט: בשביל שראש העיר יסכים לבנות 20,000 יחידות דיור, אנחנו היינו צריכים לסייע לו בדברים אחרים.

יואב גלנט: היחידות האלה הן לאוכלוסייה שהיא אוכלוסייה של מעמד הביניים.

יואב גלנט: בשביל לעזור לו, סייענו לו באופן משמעותי בתקצוב של חובות שהיו בכל מיני דברים, בסיוע במתקני ציבור גדולים, קריית ספורט וכדומה.

יואב גלנט: ואנחנו כממשלה גם מביאים לו מעטפת שלמה, שכוללת גם את הפיתוח, גם את החינוך, גם את נושא התחבורה, וכמובן גם את נושא מבני הציבור.

יואב גלנט: התוצאה הכוללת היא שיש מוטיבציה לראש העיר להכניס את אלפי האנשים האלה, כי תמורת זה הוא מקבל מהמדינה את הצד השני של העניין.

יואב גלנט: זו השיטה, בכללותה, שאנחנו נוקטים.

יואב גלנט: כאשר זה במקום גדול כמו באר-שבע, שהיא גם עיר מטרופולין, אפשר להחריג אותה מהממוצע בכל מקום, כי יש לה ייחוד משל עצמה; כאשר זה במקומות אחרים, אנחנו צריכים למצוא את השיטה איך לעשות את זה, בעיקר במקומות חלשים.

יואב גלנט: אבל הבעיה שאתה מציין היא בעיה שאנחנו מתמודדים אתה, וזו פחות או יותר השיטה, ואני מרשה לעצמי להגיד שהיא שיטה טובה, כי לא אני המצאתי אותה.

יצחק וקנין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: גם בראשון-לציון זה ככה?

יואב גלנט: גם בראשון-לציון יהיה, אבל לראשון-לציון יש מספיק כסף, באופן יחסי.

יואב גלנט: יש קניונים, יש אזורי מסחר, יש חוף – יש הרבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יואב גלנט: אני מחפש פתרון כזה במקום כמו אלעד.

יואב גלנט: שם אני צריך את זה.

יואב גלנט: תאמין לי, הייתי שם וראיתי.

יואב גלנט: אלעד, שהיא עיר ברמה, אשכול סוציו-אקונומי 2 – מעבר למחצבה צפונה, אתה רואה את ראש-העין, שהיא עיר של אשכול סוציו-אקונומי 7.

יואב גלנט: היעד שלי זה להביא את אלעד למצב של ראש-העין.

יואב גלנט: הפתרון האמיתי זה אזורי מסחר, אם נגיע אליהם.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת קארין אלהרר, השואלת הבאה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר הנכבד, אני מבקשת לשאול אותך:

קארין אלהרר: אילו פעולות נוקט המשרד כדי להבטיח כי אדם עם מוגבלות אשר נמצא זכאי לסיוע בדיור יקבל את המגיע לו בצורה מותאמת עבור צרכיו המיוחדים, ולא יסורב בשל מוגבלותו?

קארין אלהרר: אני מבקשת רק חידוד של השאלה: כשאני אומרת "לא יסורב", זה גם שלא תינתן לו דירה שלא מתאימה לצרכיו.

קארין אלהרר: זה, מבחינתי, עדיין סירוב.

קארין אלהרר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב.

יואב גלנט: ראשית, אני מודה לך, גברתי חברת הכנסת אלהרר.

יואב גלנט: גם נפגשנו יותר מפעם אחת, כולל היום.

יואב גלנט: אני רואה את הטיפול באוכלוסיית הנכים כאבן הבוחן הראשונה של אמות המידה שלנו כחברה, ולכן אני קבעתי שהראשונים בכל הרשימות, בכל התעדופים, בכל המקומות, יהיו הנכים, במיוחד הנכים הרתוקים.

יואב גלנט: אם את לא יודעת, הייתי בשנתיים שלפני הגעתי לכנסת יושב-ראש אגודת הידידים של נכי צה"ל.

יואב גלנט: אז זו לא כל אוכלוסיית הנכים, אבל אני חשוף ומכיר גם באופן אישי את הבעיות, וגם אחרי 35 שנים בצבא למדתי הרבה כאשר הצטרפתי לשם וראיתי את הסיטואציה הזאת.

יואב גלנט: רבים מחברי נותרו נכים ומשותקים ופגועים אחרי קרבות ומלחמות, ואני מבין לחלוטין את הבעיה הזאת.

יואב גלנט: ולכן, ראשית, בתקציב הזה, כחידוש, יש 14 מיליון שקל לרכש דירות רק לנכים רתוקים באופן ספציפי.

יואב גלנט: תקציב 2015–2016.

יואב גלנט: הוא יגיע, אתם תראו אותו.

יואב גלנט: הדבר השני, כאשר אנחנו נרכוש דירות חדשות הן יהיו – בהנחיה – בבניינים שיש בהם מעליות.

יואב גלנט: ברגע שהמעלית מותאמת לכיסא גלגלים, כמעט כל הדירות יכולות לשמש לנכים.

יואב גלנט: זה חלק מהפעולה הזאת.

יואב גלנט: גם היום, ההנחיה שלי, והיא מבוצעת ואני בדקתי את זה, היא שכאשר מאתרים דירה שמתאימה לנכים אין מגבלת תקציב; 100,000 שקל לא ישנו.

יואב גלנט: את העלית נקודה אחרת, שקשורה למסייעים לנכים, ואנחנו דיברנו עליה לפני כן, למרות שזה לא עלה כאן.

יואב גלנט: לעניין הזה אנחנו נצטרך לראות אם זה כרוך בשינוי תקנות או במשהו אחר, אבל ברור לגמרי שאם מישהו הוא נכה באחוזים גבוהים, בוודאי 100%, הוא צריך מישהו שיטפל בו.

יואב גלנט: יש לי, כמו שאמרתי, חברים לא מעטים שנמצאים בסיטואציה הזאת, ואני רואה אותם עם המטפלים והעוזרים והמסייעים, ואת הקשיים של המשפחות.

יואב גלנט: ברור לגמרי שגם האנשים האלה צריכים לגור איפשהו בשביל לאפשר לנכה לחיות.

יצחק וקנין: תודה לשר.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: השואל הבא, חבר הכנסת חמד עמאר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני גם מצטרף לברכות.

חמד עמאר: ביולי 2014 הגעתי להסכם עם משרד השיכון, משרד האוצר ומינהל מקרקעי ישראל על סבסוד של 90% במחיר הקרקע ובביטוח לחיילים משוחררים.

חמד עמאר: למרות שההסכם אושר על-ידי הממשלה, טרם שווק מגרש אחד ביישובים הדרוזיים והצ'רקסיים במחיר הזה.

חמד עמאר: מדוע?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: אדוני השר.

יואב גלנט: ראשית, אני חושב שאם יש אוכלוסייה שצריך למצוא את הדרך לסייע לה, זו האוכלוסייה הדרוזית.

יואב גלנט: אני אומר את זה כיוון שבהתייחס למה שאמרה כאן חברת הכנסת ברקו לפני כן, זו אוכלוסייה שנושאת בנטל יותר מהממוצע בקרב כלל האנשים, ומצד שני הפתרונות לדיור הם פתרונות מאוד בעייתיים.

יואב גלנט: אני כבר קיימתי שני סיורים ודיונים על הנושאים האלה באופן ספציפי, וגם אירועי ביניים במסגרת ביקורים.

יואב גלנט: אני אהיה גם ב-3 בחודש במגזר הדרוזי, גם בדאלית-אלכרמל לדיון על הכרמל, גם בסאג'ור וגם, נדמה לי, במע'אר, ככל שאני יודע.

יואב גלנט: הזמנתי את כל חברי הכנסת הדרוזים, לא משנה מאיזו סיעה, לבוא ולהצטרף אלי ולראות את הדברים.

יואב גלנט: קיבלתי רמזים מפה ומשם שיש כל מיני חילוקי דעות לאחרונה – – –

חמד עמאר: 5 לחודש.

יואב גלנט: 5; אני מתנצל.

חמד עמאר: אני הוזמנתי – – –

יואב גלנט: אני אשמח אם תבוא.

יואב גלנט: קיבלתי כל מיני דברים שקשורים לחילוקי דעות ולבעיות בקרב ראשי המועצות.

יואב גלנט: אמרתי: רבותי, אני לא מסתכל על העניין הזה בשום ראייה שהיא לא ראייה מקצועית.

יואב גלנט: כל העניין הזה מקצועי, אני בא לסייע.

יואב גלנט: ריכוז המאמץ על מנת לסייע לאוכלוסייה הדרוזית צריך להיות בפתרון לזוגות צעירים, שזה באופן טבעי גם חיילים משוחררים.

יואב גלנט: במספרים וב-90% – אתה צודק.

יואב גלנט: אני חושב שהתהליך הוא תהליך שלא קרה עדיין מספיק מהר, ואני בא בשביל לראות איך עושים את זה.

יואב גלנט: עשיתי כמה דיונים במחוז חיפה על מקומות ספציפיים, וזה יתחיל לזוז, והסרנו חסמים.

יואב גלנט: הדרך עוד לא הסתיימה, אני מזדהה עם מה שאתה אומר, ואנחנו נעבוד ביחד בשביל לעזור לזה לקרות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: תודה לשר.

יצחק וקנין: השואל האחרון הוא חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואם חבר הכנסת מוזס, שישב פה לאורך כל הישיבה, ירצה לשאול את השר, אני אאפשר לו.

מנחם אליעזר מוזס: גם הגשתי הרי את ההצעה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, ברכות בהתחלה.

מסעוד גנאים: השיטה שבה מינהל מקרקעי ישראל ומשרד הבינוי והשיכון משווקים קרקעות למגורים ביישובים בכלל, ובמיוחד ביישובים הערביים, שסובלים מבעיית דיור קשה, מעודדת ספסור בקרקעות על-ידי קבלנים זוכים, קבלני משנה, עמותות, מתווכים וספסרים, שמוכרים את הקרקעות לתושבים במחירים מאוד גבוהים.

מסעוד גנאים: בסופו של דבר, מי שיש להם כסף הם אלה שקונים קרקעות, ואילו התושבים העניים, שהם הזקוקים האמיתיים, לא יכולים לרכוש דירה במחירים כה גבוהים.

מסעוד גנאים: דוגמה לשיטה זו, שנכשלה והביאה לזעם רב בקרב התושבים, היא פרויקט שיווק הקרקעות בעיר סח'נין בשכונת אל-ואדי.

מסעוד גנאים: ברצוני לשאול: למה משרדך והמינהל לא חוזרים לשיטת שיווק הקרקעות לפי תעודת זכאות, שבה רק מחוסרי דיור יזכו בחלקות, ובמחירים סבירים?

מסעוד גנאים: מה עושה משרדך כרגע על מנת למנוע ספסרות ושיטות סחר-מכר?

מסעוד גנאים: ואיפה עומד פרויקט שיווק הקרקעות בעיר סח'נין בשכונת אל-ואדי החדשה?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב.

יואב גלנט: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יואב גלנט: אני חושב שאתה מכוון לנקודה נכונה, וגם נדרשנו אליה בעבר.

יואב גלנט: התהליך שבו מספסרים בקרקע, או שמקפיאים את השיווק וכתוצאה מכך – מחכים לעליית מחירים, או תהליך דומה, אלה לא דברים ששייכים רק למגזר הערבי, אבל יכול להיות שהם יותר מפותחים במגזר הערבי.

יואב גלנט: הפרויקט שתיארתי קודם לכן, שנקרא מחיר למשתכן, למעשה בא לתת את הפתרון לעניין הזה.

יואב גלנט: אנחנו, כאשר אנחנו משווקים את הקרקע במחיר מסוים, אי-אפשר לעקוף את זה.

יואב גלנט: הקבלן לא יכול להגיד למשתכן – המשתכן יודע בדיוק מה מחיר הקרקע; הוא יודע מה המחיר הסופי שהוא ישלם; אנחנו מפקחים על הקבלן שזה המחיר שהוא מוכר בו, אחרת לא יהיה לו משתכן; ההגרלה היא בהתאם; הכול שקוף ופתוח.

יואב גלנט: ולכן אני חושב שאת הדבר הזה צריך להחיל גם על מה שקורה בסח'נין.

יואב גלנט: ואני את אזור סח'נין ועראבה ודיר-חנא מכיר היטב מהרבה שנים של הסתובבות, גם בין חברים וגם במסגרת של אימונים וטיולים וכדומה.

יואב גלנט: שיווק הקרקעות בשכונת הוואדי בסח'נין, שזה נדמה לי 246 יחידות דיור, יבוצע בשיטת מחיר למשתכן בשבועות הקרובים.

יואב גלנט: זאת אומרת, אנחנו נגיד שמחיר הקרקע הוא x, נבקש מהקבלנים הצעה, ניתן סבסוד נוסף אם מחיר הקרקע יהיה נמוך – כי ברגע שמחיר הקרקע הוא מתחת למחיר מסוים יש סבסוד – וניתן גם סבסוד למשתכנים.

יואב גלנט: כתוצאה מזה, אם זה יתנהג כמו שהתנהגו המכרזים בעפולה ובמוצקין, זה ירד מתחת לעפולה, ולמחירים כאלה שאני חושב שאפשר יהיה להיכנס, להשתמש בהם.

יואב גלנט: וזאת גם בשורה לאוכלוסייה הערבית, שאנחנו נמשיך בה.

יצחק וקנין: תודה לשר.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת מוזס, אני מאפשר לך לשאול את השר, ובזה נסכם את הדיון החשוב הזה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, תודה, ברכותי באמת לשר, שכל אשר תפנה, תצליח בעזרת השם.

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי: איך אתה חושב להתמודד עם ראשי עיר המעוניינים באוכלוסייה חזקה ולא זקוקים להסכמי גג?

מנחם אליעזר מוזס: השאלה השנייה: איך אתה חושב להתגבר על הגורמים המעכבים עד היום, כששמונה שנים – כפי ששמעתי גם ממך – התוכניות נופלות בין הוועדות ובין כל הגורמים המעכבים בינוי?

מנחם אליעזר מוזס: כפי שאנחנו יודעים, ארגונים למיניהם.

מנחם אליעזר מוזס: השאלה השלישית: במכרז כתוב שהבחירה של הדירה לא תקרה לפני שנתיים וחצי מפרסום התוצאות.

מנחם אליעזר מוזס: זה לאחר האישור במשרדך, אחר כך בעירייה, אחר כך הבינוי.

מנחם אליעזר מוזס: כמה זמן ייקח לך מהיתכנות הבינוי ועד שיוכלו לקבל את המפתח?

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוזס.

יצחק וקנין: אדוני השר.

יואב גלנט: תודה לחבר הכנסת מוזס.

יואב גלנט: על מנת שאני לא אשכח, אני אענה מהסוף להתחלה, זה יהיה לי יותר קל, ברשותך.

יואב גלנט: אנחנו קבענו שמהרגע שהתקבלו האישורים תתרחש ההגרלה.

יואב גלנט: מהרגע שהקבלן קיבל את הדברים זה רץ במקביל, כלומר, ייקח לו לקבל היתרים – גם אם הם היתרים מותנים – מספר חודשים.

יואב גלנט: יש לו עניין לעשות את זה כמה שיותר מהר, כי הוא לא מרוויח מזה שהקרקע אצלו.

יואב גלנט: ההערכה שלנו – אני מקווה – שתוך חצי שנה נהיה במצב שהקבלן מתחיל לעבוד, ואז עוד שלוש שנים בסך הכול.

יואב גלנט: אני מעריך שאנחנו נגיע ללוחות הזמנים האלה.

יואב גלנט: זו הכוונה בקשר ללוחות הזמנים.

יואב גלנט: הנושא השני, ראשי הערים החזקות שמתמודדים עם כל מיני תופעות.

יואב גלנט: בסופו של עניין, כמו שאתה יודע היטב מהחיים הפוליטיים, צריך למצוא פשרות.

יואב גלנט: לריב זה קל, אבל זה לא מביא תוצאות, לא בטווח הקצר ובוודאי לא בטווח הארוך.

יואב גלנט: ולכן אנחנו ננסה להגיע לפשרות במסגרת המנופים והיכולות שיש לנו.

יואב גלנט: בסופו של עניין למדינה יש הרבה כוח, והיא צריכה להפעיל אותו: המדינה קובעת את החוקים, למדינה יש קרקע ולמדינה יש כסף.

יואב גלנט: ולכן כשהיא באה אל ראש העיר במשא-ומתן מתאים, אני מקווה שאנחנו נמצא לזה פתרון.

יואב גלנט: הייתה עוד שאלה ששכחתי.

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי: כמה זמן ייקח לך מהיתכנות הבינוי ועד קבלת מפתח?

מנחם אליעזר מוזס: שלוש שנים – שמעתי, אבל זה עדיין לא מהיתכנות הבינוי.

יואב גלנט: הנושא של ועדות הבנייה והיתכנות הבינוי נמצא כולו היום במשרד האוצר, גם הקרקע וגם התכנון.

יואב גלנט: אני חושב שמה שנעשה היום במטה הדיור המתוכלל – שיושבים בו כל הגופים, כולל משרד הבינוי והשיכון, ואנחנו מארגנים את הדברים בשולחן אחד – ייעל מאוד את התהליכים.

יואב גלנט: הדבר השני, כמו שקורה בכל דבר, זה השאלה מי יושב איפה.

יואב גלנט: אם יהיו בוועדות אנשים מתאימים, שיעבדו מסביב לשעון ומה שיהיה לנגד עיניהם זה איך לפתור את הבעיות ואיך לא להשהות אותן – כי להתנגד תמיד אפשר – זה יעזור.

יואב גלנט: אני מקווה שבשני הדברים האלה אנחנו נצליח לפעול כראוי, כי, בסופו של דבר, כפי שאמרתי, אנחנו נמדדים בביצוע ולא בדיבורים התיאורטיים.

יואב גלנט: הדיבור לא עוזר לשום דירה, צריך להביא יחידות דיור בנויות, ואני מקווה שזה יקרה עוד בקדנציה הזאת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוזס.

יצחק וקנין: אדוני השר, אני מאוד מודה לך על הבקיאות הגדולה ועל הרצון לקדם את הנושאים החשובים הללו.

יצחק וקנין: אני חושב שמדינת ישראל זקוקה היום לתהליך מואץ בכל הנושא של פתרונות הדיור לזוגות הצעירים.

יצחק וקנין: אני תמיד אמרתי שזה יכול להיות חבית חומר נפץ שתתפוצץ לנו בפנים אם לא נטפל בה מהר ונשקיע את המשאבים הדרושים.

יצחק וקנין: אני מאחל לך הרבה הצלחה – ההצלחה שלך היא הצלחה של כולנו.

יצחק וקנין: תודה, אדוני השר.

יואב גלנט: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחברי הכנסת.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בנושא: פרשת האונס במועדון "אלנבי 40", הצעתם של חברי הכנסת נחמן שי ועליזה לביא.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: רבותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ט"ו בחשוון התשע"ו, 28 באוקטובר 2015, בשעה 11:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.

יצחק וקנין: תודה.