ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 54, 2015-10-26 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ג בחשוון התשע"ו, 26 באוקטובר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 13 והוראת שעה), התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 81) (משמר בתי-המשפט), התשע"ו–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 41) (הרחבת סמכויות ועדת האתיקה), התשע"ו–2015, מטעם ועדת הכנסת; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 42) (חיוב חבר הכנסת בנזק כספי שגרם לרכוש הכנסת), התשע"ו–2015, מטעם ועדת הכנסת; הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל (תיקון מס' 2) (מעמד החטיבה להתיישבות), התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2139/20 וכלה בהצעת חוק פ/2159/20 – הצעת חוק הבוררות (תיקון – ערעור לפני בורר), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת ניסן סלומינסקי ומרדכי יוגב; הצעת חוק העסקת עובדי הוראה, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, איל בן ראובן, עבדאללה אבו מערוף, דב חנין, עליזה לביא ויוסי יונה; הצעת חוק לקביעת יום ראשון כיום מנוחה במקום יום שישי, התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת ינון מגל; הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון – הסדרת מקצוע הרנטגנאות והדימות), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, דב חנין, עליזה לביא ויוסי יונה; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – פשעי שנאה), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק גמול שיתוף לעובדים, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, אורי מקלב, שלי יחימוביץ, יעקב מרגי, יואב בן צור, אילן גילאון, קארין אלהרר, עאידה תומא סלימאן, אורלי לוי אבקסיס, עמיר פרץ, מנחם אליעזר מוזס ויצחק וקנין; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – הליך שימוע), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב, יעקב מרגי, דוד ביטן, טלי פלוסקוב, איציק שמולי ויעל גרמן; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הגבלת תקופת ההפקעה לייעוד ציבורי), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לדמי אבטלה לעובד שהתפטר לשם טיפול בילדו), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, דב חנין, מרב מיכאלי, זהבה גלאון, איציק שמולי, עמר בר-לב, אלי אלאלוף, עבדאללה אבו מערוף ויואל חסון; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – משרד החינוך), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, עבדאללה אבו מערוף, עליזה לביא ויוסי יונה; הצעת חוק תובענות ייצוגיות (תיקון – הסדרי פשרה והסתלקות), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, רועי פולקמן, בצלאל סמוטריץ, שרן השכל, טלי פלוסקוב, יצחק וקנין, יעקב מרגי,

ירדנה מלר-הורוביץ: אורי מקלב, יעל גרמן, מרדכי יוגב, מיכאל אורן, ינון מגל, יפעת שאשא ביטון ואיציק שמולי; הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון – תקצוב מאבטחי המחלקות לשירותים חברתיים ומקומות המספקים שירותי רווחה ברשויות המקומיות), התשע"ו–2015, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – עיסוק בפעילות ספורט במנוחה השבועית), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב, קארין אלהרר, אלי אלאלוף, איתן כבל, טלי פלוסקוב, יואב קיש, עפר שלח, ענת ברקו, קסניה סבטלובה, תמר זנדברג, זוהיר בהלול ואבי דיכטר; הצעת חוק הדיור המוגן (תיקון – הבטחת כספי הפיקדון), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת נורית קורן, מירב בן ארי, עליזה לביא, דב חנין, ענת ברקו, יואב בן צור, מאיר כהן, יחיאל חיליק בר, נחמן שי, איתן כבל, איציק שמולי, איילת נחמיאס ורבין, ניסן סלומינסקי, אילן גילאון, רועי פולקמן, מנחם אליעזר מוזס, יואל חסון, אורי מקלב ואיתן ברושי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור הפרטת שיקול דעת שלטוני (הסדרת מעמדה של החטיבה להתיישבות), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת סתיו שפיר, יצחק הרצוג, משה גפני, ציפי לבני, אורי מקלב, איתן כבל, מרב מיכאלי, עמיר פרץ, מנואל טרכטנברג, מיכל בירן, עמר בר-לב, דניאל עטר, איציק שמולי, יוסי יונה, יחיאל חיליק בר, נחמן שי, איל בן ראובן, זוהיר בהלול, קסניה סבטלובה, אראל מרגלית, יואל חסון, איילת נחמיאס ורבין, קארין אלהרר, מאיר כהן, יעקב פרי, תמר זנדברג ואילן גילאון; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – אישור הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון להחלטות הממשלה להצטיידות או התעצמות), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, עפר שלח ועמיר פרץ; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – דחיית חובת התאגוד ברשויות המקומיות שאין להן תאגיד), התשע"ו–2015, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק חלוקת עודפי מזון הראוי למאכל אדם שלא נמכר, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, אלי אלאלוף, יצחק וקנין, מיקי לוי, מיקי רוזנטל, דוד אמסלם, דוד ביטן, יואב קיש,

ירדנה מלר-הורוביץ: איימן עודה, מיכאל אורן, איתן כבל, עפר שלח, זוהיר בהלול, יוסי יונה, מירב בן ארי, קסניה סבטלובה ואיציק שמולי; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – תשלום פיצוי מיוחד בביטוח סיעודי), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת יואב קיש, מכלוף מיקי זוהר, נאוה בוקר, דוד ביטן, אלי אלאלוף, רחל עזריה, מיכל רוזין, ניסן סלומינסקי, חמד עמאר, אורלי לוי אבקסיס, קארין אלהרר, עיסאווי פריג', עפר שלח, חיים ילין, מאיר כהן, יעקב פרי, מנחם אליעזר מוזס, מיכל בירן, יפעת שאשא ביטון, ינון מגל, טלי פלוסקוב, אלי כהן, רוברט אילטוב, סופה לנדבר, מירב בן ארי, אורי מקלב, יעקב מרגי, רויטל סויד, דניאל עטר, מרב מיכאלי, מיקי רוזנטל, רועי פולקמן, אברהם נגוסה, מרדכי יוגב, תמר זנדברג, זוהיר בהלול, יואל חסון, איילת נחמיאס ורבין, אילן גילאון, יואב בן צור, ענת ברקו, ישראל אייכלר, איתן כבל ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק הקצאת קרקע לאכלוס ולאזורי תעסוקה ועיגון זכויות החקלאים בקרקע, התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת דניאל עטר, דוד אמסלם, אורן אסף חזן, איתן כבל, יחיאל חיליק בר, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פרסום סמוי), התשע"ו–2015, מאת חברי הכנסת ינון מגל ומיקי רוזנטל.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15), התשע"ו–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 8), התשע"ה–2015, לגבי סעיף 1(1) – פרט 10 שבקבוצה 1 בלבד.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אלי כהן, מיקי לוי, מכלוף מיקי זוהר, יואב בן צור ויוסי יונה בנושא: תופעת ההימורים של בני-נוער על משחקי כדורגל ב"ווינר".

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם כולל בין הארגון האירופי לבטיחות הטיס, "יורוקונטרול", לבין מדינת ישראל.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כידוע, אין היום הצעות אי-אמון, ואני מברך על כך, ודאי, את סיעות האופוזיציה, כי היום בעוד כשעה, בשעה 18:00, נפתח ישיבה מיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון חבר הכנסת יצחק רבין במלאות 20 שנה להירצחו, ולכן גם הממשלה נענתה להצעת האופוזיציה לא להביא לסדר-היום נושאים ששנויים במחלוקת או שאמורים לגרום לוויכוחים סוערים כאן, ואני מקווה שגם נצליח לשמור על האווירה המתאימה במהלך היום.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אין הצעות אי-אמון, התקנון קובע שבמצב כזה נתחיל עם נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה רק לצורך ההרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף בנאומים יוכל להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן לפתוח את הפרק של נאומים בני דקה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול התעוררנו לידיעה מצערת, הרצח של סלמלק טסרה – ואני מאוד מקווה שאני מבטאת את השם נכון – אישה שנרצחה על-ידי בן-זוגה מפני שביקשה גט.

עאידה תומא סלימאן: סלמלק, שהיא אחות של מלקם, שגם היא נרצחה על-ידי בן-זוגה לפני חמש שנים, היא האישה התשיעית הנרצחת השנה בהיותה אישה – ואני אומרת את זה כדי שלא להשתמש במונח של נשים שנרצחו על-ידי בני-זוגן או נשים שנרצחות על-ידי בני משפחה וקוראים לזה "על רקע כבוד המשפחה", אלא אני אומרת "אישה שנרצחה בהיותה אישה", בגלל המגדר שלה.

עאידה תומא סלימאן: סלמלק הייתה אימא לשלושה ילדים.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, ב-12 בחודש קיימה הוועדה – קיימנו דיון חירום על רצח נשים, מפני שהמספר הגיע אז לשש נשים בתוך חודש אחד, וראינו את חומרת המצב.

עאידה תומא סלימאן: המסקנה העיקרית, חוץ ממעקב אחר המקרים האלה, הייתה מאוד ברורה: אי-אפשר להמשיך במצב הזה כאשר הרשויות – יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.

עאידה תומא סלימאן: צריך לסנכרן את כל המאמצים, צריך לאחד את כל המאמצים כדי להיאבק בתופעה הזאת, על-ידי הקמת רשות ממשלתית למאבק באלימות נגד נשים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת אבו מערוף.

עיסאווי פריג': ככה מופיע לך בסדר?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

עיסאווי פריג': ככה מופיע לכם בסדר?

עיסאווי פריג': לחצתי ראשון.

עיסאווי פריג': אמרתי, אולי ייפול בחלקי.

יולי יואל אדלשטיין: באולימפיאדה הזאת אתה לא הגעת למקום הראשון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איל בן ראובן: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברות וחברי הכנסת, כל בני-הנוער הצעירים שיושבים פה ביציע, מפקדנו, מנהיגנו, יצחק רבין – שנת 1994, תל-שיפון ברמת-הגולן, אני עומד עם ראש הממשלה יצחק רבין ומסביר לו מהלכי תרגיל חטיבתי שאני מפקד עליו במסגרת קורס מפקדי חטיבות.

איל בן ראובן: הוא מבקש, רוצה לדבר עם המפקדים.

איל בן ראובן: יורדים מהתל, נעים מאחורי הטנקים באבק, אני עוצר את התרגיל, ויצחק עומד מולם, המפקדים, משוחח, מתחקר, ואני מסתכל עליו, ואני רואה אדם מאושר, אדם מלא.

איל בן ראובן: יצחק רבין גדל בעולם המלחמה, אהב את צה"ל, אהב את המפקדים והחיילים, ומכאן גדולתו של האיש – יכולתו להבין את מגבלות הכוח, להבין את המציאות המשתנה, ומכאן את הצורך בשינוי, את הצורך בפשרה מתוך כוח ועוצמה.

איל בן ראובן: יצחק רבין הבין את איוולת המלחמה וכמה חשוב לעשות כל שניתן על מנת למנוע אותה.

איל בן ראובן: ויצחק עשה, עשה הרבה, ועל כך שילם בחייו.

איל בן ראובן: אנחנו, המפקדים, החיילים והאזרחים דאז והיום נעשה הכול להמשיך את דרכו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, באמת היום 20 שנה להירצחו של יצחק רבין.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו חייבים ביום הזה להפיק לקחים, ואם אפשר רק להנציח את זכרו – ללמוד את השיעורים ואת הלקח של ההיסטוריה.

עבדאללה אבו מערוף: אני כאן פונה לאנשים שהם עכשיו בעלי ההחלטה.

עבדאללה אבו מערוף: אם ראש הממשלה רוצה להנציח את מה שיש, את הכיבוש, ורק לדבר מילים על מורשתו של רבין המנוח, איך הוא ילמד את השיעורים של ההיסטוריה?

עבדאללה אבו מערוף: רבין נרצח לא רק מפני שהוא רצה שלום ורצה לסיים את הכיבוש.

עבדאללה אבו מערוף: הוא נרצח גם מפני שהוא רצה להביא תרבות חדשה, תרבות שונה, תפיסת עולם שונה שקיימת, נגד הגזענות ובעד שוויון.

עבדאללה אבו מערוף: לכן ביום הזה באמת, המעט שמנציחים את זכרו, צריך ללמוד את הלקח ולא להנציח את הכיבוש.

עבדאללה אבו מערוף: צריך באמת להתחיל בתרבות חדשה, חינוך חדש של אי-גזענות, אי-הסתה ושוויון.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: לפחות תהיה ראשון בסיעה שלך, גם זה משהו.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש – –

אילן גילאון: מפעיל לחץ, אה?

חיים ילין: – – חברי הכנסת, בעקבות האמירה האומללה של חבר הכנסת מוטי יוגב לגבי בית-המשפט העליון בפעם הקודמת, ועכשיו באופן אישי לגבי שופט, כתבתי לו תשובה מנומקת למה אני חושב שאנחנו צריכים לשמור על הדמוקרטיה במדינת ישראל.

חיים ילין: וכאחד שחי בדיקטטורה, שנרצחו בה הרבה מאוד אנשים רצח פוליטי, ובדיעבד גם בית-המשפט בארגנטינה הלבין את אותן רציחות ונתן את האות שמותר, אז השאלה הבסיסית לחבר הכנסת מוטי יוגב היא: האם הוא רוצה להביא את מדינת ישראל לדיקטטורה?

חיים ילין: זאת הייתה השאלה, ואני עוד נותן לו את הצ'אנס לבוא ולהתנצל.

חיים ילין: בית-המשפט העליון שלנו, בג"ץ, הוא אחד הדברים החשובים ביותר במדינת ישראל, ולפעמים הוא גם מרסן, ולפעמים גם פוליטיקאים משתמשים בכל מיני שאילתות כדי שהם יגידו לא.

חיים ילין: ואני רוצה לקרוא – תסלחו לי – מה שאני קיבלתי.

חיים ילין: אושריקו מהפייסבוק כותב לי: הם כבר מנהלים דיקטטורה, חתיכת שמאלן נאלח, הדיקטטורה של בג"ץ.

חיים ילין: לך קיבינימט, חזיר אדום שכמותך.

חיים ילין: ואני, כואב לי הלב כשאני רואה את הדבר הזה.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי אני אוהב את המדינה לא פחות מהבחור שכותב את הדבר הזה.

חיים ילין: בעשר שניות – ב"צוק איתן", גם הבן שלי, שבשפה של כולם הוא השמאלן הקיבוצניק, ואמיר וינברג, שהוא מתנחל מהימין, שניהם ביחד היו בקרב מול מנהרה, שניהם נפצעו, האחד הציל את השני, ואני לא ראיתי שאחד מקלל את השני ואני לא ראיתי שאחד לא הגן על השני.

חיים ילין: רק בכנסת ישראל כל אחד יכול לבוא ולהשפיל את השני.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: יש לך עוד למה לשאוף, כי אני מאותו מחבר זכיתי לציור במדי אס.

יולי יואל אדלשטיין: אס, אתה עוד לא; אז יש לך עוד למה לשאוף מאותו אושריקו, אשריקו, איך שקוראים לו.

חיים ילין: אני מנסה להישאר תמים ושלא – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, איך אפשר ביום כזה לעבור ולא לזכור את אותם רגעים איומים, רגעים שקטפו לנו עתיד ותקווה?

עיסאווי פריג': 20 שנה אחורה, יום אחד, רגע אחד, החזיר אותנו למצב שמערכת ההסתה במדינה הפכה להיות אסטרטגיה.

עיסאווי פריג': אמרנו כל הזמן "מילים הורגות", וההיסטוריה מחזקת את זה.

עיסאווי פריג': ואני כאן כדי לחזור על אותם דברים, חברים.

עיסאווי פריג': הפכנו ב-20 השנה האחרונות לחברה לא סבלנית, לא סובלנית, ממדרים את האחר, לא סובלים את האחר – אם זה ערבי, התחלנו, שמאלנים, כל מי שהוא שונה מאתנו.

עיסאווי פריג': באנו עם חקיקה אנטי-דמוקרטית בשנים האחרונות, שאין לה גבולות, והמשכנו לסלוח.

עיסאווי פריג': והחקיקה האנטי-דמוקרטית הזאת נתנה רוח גבית לאנשים דוגמת חבר הכנסת יוגב לבוא ולצאת עם אמירות שבחברה מתוקנת ובמשטר פרלמנטרי דמוקרטי, אנשים שמוציאים אמירות כאלה מקבלים את עונשם.

עיסאווי פריג': להזכיר, אני רק אזכיר לכם במשפטים, ואני אמשיך באותו קו של חברי חבר הכנסת ילין: צריך להרים D-9 על בית-המשפט העליון – משפט; והמשפט השני לגבי השופט פוגלמן:

עיסאווי פריג': הוא מייצג עמדות של אויב ולא מרחם או חס על תושבי ישראל.

עיסאווי פריג': הוא דוחה הרתעה ואולי הוא מקרב את הפיגוע הבא.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד שאני נמצא בכנסת עם אנשים – הדמוקרטיה היא המעוז היחידי שאני כבן מיעוט נכנס ממנו למדינה; צריך לשבת בבית הזה.

עיסאווי פריג': ואנחנו, אסור לנו לעבור לסדר-היום על דברים כאלה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לקבל בברכה את אורחנו הנכבד, יושב-ראש הפרלמנט של ניגריה, לרגל ביקורו בכנסת, בליווי משלחת מכובדת.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) כבוד יושב-ראש הפרלמנט של ניגריה מר יעקובו דוגרה, חברי הסנאט וחברי הפרלמנט של ניגריה, יתר חברי המשלחת המכובדת, הממונה בשגרירות ניגריה גברת פרנקי אוביאנג'ה, שגריר ישראל, השגריר שלנו באבוג'ה מר אורי פלטי, חברי חברי הכנסת וכל האורחים הצעירים שלנו ביציע, אני מבקש לקבל כעת בברכה חמה את אורחינו הנכבדים מניגריה: ברוכים הבאים לירושלים ולכנסת, משכן הדמוקרטיה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: גבירותי ורבותי, ישראל מייחסת חשיבות רבה ליחסיה עם יבשת אפריקה בכלל ועם ניגריה בפרט.

יולי יואל אדלשטיין: רצוננו בהידוק ובחיזוק הקשרים בין הכנסת לפרלמנט הניגרי.

יולי יואל אדלשטיין: הקשרים האלה הם המשך ישיר לקשר החם והחזק השורר בין שתי המדינות ואשר החל עוד בימי האבות המייסדים של שתי מדינותינו.

יולי יואל אדלשטיין: אורחינו היקרים, זהו כבוד גדול לארח אתכם כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להודות לך, היושב-ראש, מר דוגרה, שהגעת אלינו מניגריה לירושלים בראש המשלחת.

יולי יואל אדלשטיין: אחת המטרות של המשלחת היא צליינות, ואנחנו מאוד שמחים על כך.

יולי יואל אדלשטיין: אנו מקווים כי יותר ויותר משלחות צליינים יגיעו לארץ הקודש ויחזקו את הקשרים בין עמינו תוך היכרות עם ההיסטוריה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: הייתה לי הזכות הגדולה להיפגש עם כבודו בניו-יורק במהלך כנס ה-IPU לפני שבועות מספר, ודיברנו על תחומים שונים בעלי עניין משותף עבורנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח שכעת יש לנו גם האפשרות להמשיך דיאלוג שבו התחלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אנו עדים לקשרים מגוונים בין מדינותינו, החובקים את כל תחומי החיים, בתחומי הכלכלה והמסחר, כמו גם לשיתופי פעולה בתחומי החקלאות, ניהול המים, תקשורת, אנרגיה מתחדשת, ביטחון ועוד.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה קווי דמיון בין מדינותינו, גם מבחינת האתגרים שמולם מתמודדים.

יולי יואל אדלשטיין: לצערנו, מדינותינו נאלצות להיאבק בתופעת הטרור האסלאמי הרדיקלי אשר גובה חיים של אזרחים תמימים כתוצאה ישירה של הסתה קיצונית.

יולי יואל אדלשטיין: זהו מאבק שאיננו יכולים להרשות לעצמנו להפסיד בו.

יולי יואל אדלשטיין: נכבדי, אני תקווה כי נראה את הקשרים בין הפרלמנטים שלנו הולכים ומתהדקים, הן באמצעות אגודות הידידות הבין-פרלמנטריות והן באמצעות עבודת הוועדות ומינהל הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני שב ומברך אתכם, ומאחל לכם ביקור מהנה ופורה בירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: Welcome to Jerusalem, welcome to the Knesset.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, אנחנו נמשיך בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, למה נרצח יצחק רבין?

דב חנין: הוא נרצח כי הוא עשה מאמץ חסר תקדים להתקדם להסכם שלום עם הפלסטינים.

דב חנין: לא פחות חשוב, הוא נרצח כי הוא היה מוכן לתת לגיטימציה אמיתית לאזרחים הערבים בישראל בכך שהוא עמד בראש ממשלה שנשענה על קולות נציגיהם בכנסת, רוב אזרחי ולא רוב יהודי.

דב חנין: 20 שנים מאוחר יותר, הדרך הזאת נמחקת על-ידי השלטון והנגררים אחריו.

דב חנין: חתירה לשלום?

דב חנין: ברגע נדיר של כנות ראש הממשלה נתניהו מגלה לנו היום בכנסת שמבחינתו לנצח נחיה על חרבנו.

דב חנין: לא שלום, לא ביטחון, ובטח לא שוויון אמיתי לאזרחים הערבים, שחס וחלילה עוד ינהרו לנו בכמויות לקלפיות.

דב חנין: מול המחיקה הזו, חייבים לחזור ולסמן את הדרך.

דב חנין: בלי שלום של צדק ועצמאות לשני העמים לא יהיה כאן עתיד לאף אחד מהם.

דב חנין: בלי שותפותם של האזרחים הערבים, לא נוכל לקדם כאן שלום ושוויון.

דב חנין: רק אתם נוכל לבנות כאן מקום לכולנו.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת איימן עודה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני לא יכולה להבין כאשר באים ואומרים שזכויות הפרט עומדות נגד זכויות המדינה.

יעל גרמן: אלה שני דברים שלא צריכים לסתור; זכויות הפרט וזכויות המדינה צריכות לשרור אלה ליד אלה.

יעל גרמן: אבל אם כבר מעמידים האחד מול השני, ברור שאנחנו כמחוקקים ובכלל צריכים לקדש את זכויות הפרט; כי למדינה יש צבא ויש כוחות ביטחון, ויש הכנסת גם כדי לחוקק חוקים, אם היא צריכה, ולפרט אין כלום.

יעל גרמן: לפרט יש בית-המשפט שיבוא ויפסוק פסקי-דין, שיבוא ויעשה עמו צדק.

יעל גרמן: לכן, מי שפוגע בבית-המשפט פוגע בבית-המשפט, מי שמנסה לפגוע בשופטי בית-המשפט, פוגע למעשה בפרט, פוגע בכל אחד ואחד מאתנו; פוגע בזכויות האדם.

יעל גרמן: ואמר כבר מי שאמר – וזה לא היה רבין – שיש שופטים בירושלים.

יעל גרמן: אמר את זה בגין.

יעל גרמן: ולא בכדי הוא אמר את זה.

יעל גרמן: הוא ידע עד כמה חשוב לשמור על בית-המשפט העליון; עד כמה חשוב לשמור על העצמאות של שופטים.

יעל גרמן: אתם יודעים, לפני כמה ימים נתקלתי בהגדרה ל"עריצות" מול "דמוקרטיה": עריצות היא מצב שהעם מפחד מהשלטון; דמוקרטיה היא מצב שהשלטון חושש מהעם.

יעל גרמן: אני תמיד מעדיפה שהשלטון יחשוש מהעם וגם מבית-המשפט העליון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

אורי אריאל: מאיפה ההגדרה הזאת, יעל?

אורי אריאל: את המצאת?

יעל גרמן: לא, לא, קראתי את זה.

יעל גרמן: אני אביא לך את זה.

איימן עודה: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת וחברות הכנסת, היום ראש הממשלה אמר: לעד נחיה על חרב.

איימן עודה: האמת, תמיד ידעתי שרבין נרצח בשנת 1995, אבל הוא נרצח פוליטית בבחירות של 1996.

איימן עודה: שמעתי הרבה דברים היום על רבין.

איימן עודה: הדוברים פסחו על דבר כל כך חשוב שהיה בשנות ה-90, והוא הקשר של רבין עם האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: האוכלוסייה הערבית רוצה שלום, שוויון, הכרה ולגיטימציה.

איימן עודה: רבין, באומץ, התחיל בתהליך השלום; הוא התחיל גם בשוויון.

איימן עודה: הוא הביע הכרה לא בעוול הלאומי אבל בוודאי בעוול האזרחי, ולכן התחיל בתיקון העוול האזרחי.

איימן עודה: לגבי הלגיטימציה, הוא אכן נשען על הקולות של האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: לכן הוא שאב את הלגיטימציה שלו מהאזרחות ולא מהלאומיות.

איימן עודה: הממשלה הנוכחית דורסת ברגל גסה את הערכים הללו, שראיתי לנכון להדגיש אותם ביום זה.

איימן עודה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, בשעות אלה עדיין יושבות משפחות רבות ללא חשמל בבית.

יעקב מרגי: ולמה אני מדבר על זה היום?

יעקב מרגי: כי אם פעם זאת הייתה בעיה של חברת החשמל או של הממשלה או של שר האנרגיה – אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת, את האצבע המאשימה אזרחים היום מפנים אלינו: איפה אתם, חבורת פחדנים; שנים רבות אתם מדברים על זה; כולכם פוחדים, מסתכלים אחורה על הפריימריז; למי שייך הכוח הזה; ועד עובדים חזק.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, רבותי, אני מתבייש לקרוא למה שהיה אתמול מבחינת מזג האוויר "סופה".

יעקב מרגי: סופונת קטנה, ותראו לאן הגענו.

יעקב מרגי: משק האנרגיה במשבר, וכולם פוחדים לגעת בזה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: הבית הזה צריך לכפות על הממשלה, בלוח זמנים מצומצם, לפתור את הסוגיה הזאת שנקראת חברת חשמל אחת ולתמיד – להפריד את התשתיות מהייצור, ייצור לבד, תשתיות לבד; לתת לנו סוף-סוף תשתיות ראויות, כפי שראוי לעם הזה.

יעקב מרגי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

מאיר כהן: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה, ראש הממשלה יצחק רבין נרצח לפני 20 שנה בשל דרכו המדינית והפוליטית, בשל חתימתו על הסכם אוסלו ובשל הנכונות שלו לוותר על שטחי ארץ-ישראל, תוך שהוא מסתמך על הקולות של אזרחי ישראל הערבים, על חברי הכנסת הערבים.

זהבה גלאון: ראש הממשלה נרצח בשל ההסתה, בשל דרכו הפוליטית, כי היו אנשים בימין שחשבו שאין לראש הממשלה זכות לוותר על שטחי ארץ-ישראל, בעיקר כשהוא נסמך על הקולות של האזרחים הערבים.

זהבה גלאון: הדבר המקומם הוא שאנחנו 20 שנה אחרי ושום דבר לא השתנה.

זהבה גלאון: ההסתה נמשכת; כבר למדנו שמילים הורגות, וההסתה נמשכת.

זהבה גלאון: אין ספק שמבחינתו של הרוצח יגאל עמיר זה היה רצח מושלם ומשתלם: אין הסכם; אנחנו ממשיכים לחיות על הדם, על החרב.

זהבה גלאון: וכשראש הממשלה אומר: לנצח נחיה על החרב, יגאל עמיר הצליח.

זהבה גלאון: זה היה רצח מושלם ומשתלם.

זהבה גלאון: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת ג'בארין, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת אל חכים.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להעלות את הסוגיה של הניתוק מהחשמל במשך כל כך הרבה זמן, סוגיה שהתחיל בה חברי יעקב מרגי.

יוסף ג'בארין: אני חושב שמה שקרה אתמול, וזה נמשך עד היום, זה פשוט שערורייה.

יוסף ג'בארין: אני יכול לדבר בנימה אישית על כך – פשוט גם בבית שלי, מאז אתמול בבוקר, 09:30, 10:00, ועד לפני שעתיים לא היה חשמל.

יוסף ג'בארין: זה יותר מ-30 שעות.

יוסף ג'בארין: זה מצב של אלפים של תושבי העיר שלי, אום-אלפחם – אבל אני מבין גם שיש עשרות אלפים אם לא מאות אלפים.

יוסף ג'בארין: אני חושב שקשה לעבור לסדר-היום אל מול בעיה כל כך קשה שהאזרחים סובלים ממנה, ואני חושב שיש מקום אפילו להקים ועדת חקירה או ועדה ציבורית שתבדוק מה גרם לכך שעשרות אלפים במשך כל כך הרבה זמן חיים בלי חשמל.

יוסף ג'בארין: אנחנו מכירים את כל ההשלכות של הדבר הזה.

יוסף ג'בארין: לגבי אום-אלפחם באופן פרטי – אני התקשרתי מאתמול בלילה – האחראים בחברת החשמל, גם במחוז עפולה, אמרו לי שזה ייקח שעות.

יוסף ג'בארין: אחר כך: זה יהיה מחר בבוקר.

יוסף ג'בארין: ובבוקר אמרו לי שזה עד הצהריים.

יוסף ג'בארין: גם לאחראים לא היה ברור מה קורה והם לא שלטו במצב.

יוסף ג'בארין: אחד הדברים ששמעתי בעניין אום-אלפחם היה שיש עומס יתר מכיוון שהרבה בתים מחוברים באופן לא חוקי.

יוסף ג'בארין: למה באופן לא חוקי?

יוסף ג'בארין: כי אין להם אותו טופס אכלוס, טופס 4.

מאיר כהן: תסיים, אדוני, בבקשה.

יוסף ג'בארין: לכן אני אומר, שאם ככה, אז הגיע הזמן גם לטפל בבעיה הקשה מאוד שממנה סובלים אלפי בתים בחברה הערבית, שהם קיימים בתוך מתחם המגורים אבל לא מחוברים לחשמל, וצריך לשים קץ, כמובן, גם לבעיה הזאת.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אל חכים, בבקשה.

מאיר כהן: דקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אמשיך את דבריו של חברי יוסף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתמול אני הייתי אחד הקורבנות של הסופה, כי שמשת הרכב שלי נשברה, וממש כמו שמישהו נכנס למלחמה גם הרכב שלי נשבר בכמה מקומות – –

אורן אסף חזן: מזל – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – מהברד שירד.

אורן אסף חזן: – – – משמים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: על זה לממשלה וליושבים ותומכים בה אין שליטה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל על החשמל, על הטלפונים, על הניידים ועל הפסקת המים יש לממשלה שליטה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר, הבית שלי נותק מהחשמל במשך 28 שעות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הפסקת מים, ילדים הוחזרו מבתי-הספר – אתמול חזרו מוקדם, והיום הרבה בתי-ספר החזירו את הילדים כי אין להם לא חשמל ולא מים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מצב כזה לא יכול להימשך במדינה מתוקנת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו צריכים לבדוק את זה, כי אנחנו לא יכולים להיות בני-ערובה להרבה זמן בידי עובדי חברת החשמל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו בני-ערובה, ומצב כזה לא יכול להימשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: מזל טוב על ניהול הבכורה שלך של המליאה, נדמה לי.

מאיר כהן: תודה רבה.

יעקב פרי: מזל טוב, כהן.

אילן גילאון: מה אומר היום, אדוני, 20 שנה אחרי?

אילן גילאון: אולי: זעקי, ארץ אהובה.

אילן גילאון: 20 שנה עברו וכאילו לא נלמד דבר.

אילן גילאון: אזובי הקיר של אז, אדוני, חלקם הגיעו אל תוך הבית הזה היום.

אילן גילאון: הם אלה ששולחים כלים כבדים נגד בית-המשפט, אלה שמסיתים ואלה שמשמשים כמפוחים גם מול הטרור שמתחולל עלינו.

אילן גילאון: יש מי שמבעיר את האש הזאת גם מן הצד הזה.

אילן גילאון: קראתי אתמול, אדוני, שבממלכתי-הדתי מלמדים בתוכנית הלימודים על הערגה לבית-המקדש.

אילן גילאון: ידעתי, אדוני, שיש לימודי מגדר, לא ידעתי שיש לימודי מקדש.

אילן גילאון: אני שואל את עצמי, ובדאגה רבה אני מוכרח לומר לך, שכל זב חוטם ומצורע היום מצית אש מעל כל גג.

ינון מגל: מקדש – – –

אילן גילאון: אני שואל, האם השלב הבא הוא שילמדו אותנו איך מעלים קורבנות בבית-המקדש – ואוי ואבוי, שהקורבן הזה לא יהיה המדינה הזאת; ואני אומר את הדברים האלה בדאגה ובדאבה גדולה מאוד.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, זו הזדמנות לברך אותך על ישיבתך בראש הישיבה לראשונה.

תמר זנדברג: בעוד שעה קלה נציין כאן את יום השנה ה-20 לרצח רבין.

תמר זנדברג: במוצאי-שבת צעדנו ברחובות תל-אביב למען מורשת רבין, למען השלום, למען הסדר מדיני, ואני חייבת לומר שהייתי במאות הפגנות בחיי, וזאת הייתה הפעם הראשונה בחיים שלי שהלך לידנו מאבטח, ליד חברי וחברות הכנסת, ועיתונאים שאלו אותי – בפעם הראשונה בחיי, במקום על העמדות שלי שאלו אותי איך אני מרגישה ואיך הביטחון האישי; ונדהמתי לרגע, ואמרתי: למה שואלים אותי את השאלה הזאת?

מאיר כהן: סליחה שאני מפריע לך.

מאיר כהן: אדוני יושב-ראש קק"ל, אנא ממך.

מאיר כהן: סליחה, גברתי.

מאיר כהן: בבקשה.

תמר זנדברג: שאלתי את עצמי, איך זה יכול להיות שזאת השאלה שמופנית אלינו?

תמר זנדברג: ואז הסתכלתי סביב, ושמתי לב שבדיוק כמו לפני 20 שנה, ההסתה, בדיוק הזאת, היא עדיין כאן, ולא רק שהיא כאן, היא גוברת, והיא מסוכנת.

תמר זנדברג: אנחנו כבר יודעים שהיא הורגת, אבל יש הבדל אחד בין לפני 20 שנה והיום, וההבדל הזה חשוב: ב-1995 רבין הוביל דרך ברורה, לשלום, ומיעוט קיצוני השתיק אותו באלימות.

תמר זנדברג: היום הקיצוניות היא זו שיושבת בממשלה, ובמקומה שם היא לא בוחלת בהסתה נגד מיעוט ונגד האופוזיציה, נגד ערבים ונגד שמאלנים.

תמר זנדברג: ולרגל יום השנה ה-20, כדאי שנאמר במילים ברורות, שלא נסתתר מאחורי חיבוקים ומאחורי פיוס מזויף, אלא נחזור למורשתו האמיתית של רבין, זאת שעליה הוא נרצח – שלום.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחריו – חבר הכנסת גנאים.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אני מאוד שמח שאת היציעים של בניין הדמוקרטיה הזה גודשים צעירים וצעירות.

זוהיר בהלול: כן ירבו מפגשים חשובים שבהם העדים יהיו האנשים שיעצבו את הדורות הבאים של מדינת ישראל ושל החברה בישראל.

זוהיר בהלול: יום העצמאות 1995, יום העצמאות של היהודים, יום הנכבה של הערבים הפלסטינים.

זוהיר בהלול: אני כעיתונאי בשיא עשייתו מביט מבעד לחלון ביתי ורואה לא מעט מכוניות עם דגל ישראל מתבדר באוויר, באמצעות חלונות הרכבים, ואני, יתרה מכך, רואה ושומע צפירות של מכוניות, אנשים שחוגגים את יום העצמאות.

זוהיר בהלול: חשבתי לתומי שמדובר ביהודים, אבל הואיל והחיישנים העיתונאיים שלי היו בשיאם באותה תקופה, ירדתי לכביש כדי לבחון מקרוב מהו מקור הצפירות של הרכבים והדגלים שמתבדרים דרך חלונות המכוניות.

זוהיר בהלול: מָה הסתבר לי?

זוהיר בהלול: או בעברית טובה, מֶה הסתבר לי?

זוהיר בהלול: הסתבר שלא מעט ערבים, אזרחי מדינת ישראל, חגגו באמצעות אותם סממנים, שהם לא כל כך אוהבים ביום-יום.

זוהיר בהלול: מוסר ההשכל: תנו לערבים תקווה, הפיחו רוח של אופטימיות באזרחים הערבים, והם לא ישנאו ולא יתעבו אפילו סממנים כאלה.

זוהיר בהלול: מה אנחנו מתבשרים אתמול?

זוהיר בהלול: שבמקום לחזק יישובים שיש בהם שותפות חיים בין ערבים ליהודים, בוועדת הכספים, מסתבר, יש נטייה, אולי אפילו החלטה, להוריד באופן משמעותי את הנחת היישוב.

זוהיר בהלול: במקום לחזק את החיים המשותפים בין ערבים ליהודים, באים וגודעים את התקווה הזאת.

זוהיר בהלול: זה בא גם בעקבות הסתה והתנגחות והתלהמות של אנשי הממסד הישראלי כלפי האזרחים הערבים.

זוהיר בהלול: חבל, זהו רגע שחור בחיי הדו-קיום.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת גנאים – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: דקה לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה אני מאחל לך הצלחה, אדוני היושב-ראש, כסגן יושב-ראש הכנסת.

מאיר כהן: תודה.

מסעוד גנאים: הסטודנטית ביאן ח'אלד, בת 23, מכפר מועאוויה ליד אום-אלפחם, היא סטודנטית לתואר שני בסיעוד באוניברסיטת בן-גוריון.

מסעוד גנאים: היא מנהלת מוקד של קופת-חולים כללית בבאר-שבע.

מסעוד גנאים: ביום ראשון, 18 באוקטובר, ביאן ח'אלד, שעלתה לאוטובוס מעפולה לבאר-שבע, קו 870, הורדה מהאוטובוס בחשד שהיא מחבלת.

מסעוד גנאים: שוטרים חקרו אותה בתחנת דלק, ואחר כך נהג האוטובוס סגר את הדלת ונסע.

מסעוד גנאים: השוטרים חקרו אותה ונסעו, והיא נשארה עזובה לבד, מושפלת ונעלבת – לא עזר לה שהיא סטודנטית, שהיא מנהלת מוקד קופת-חולים כללית, שיש לה כרטיס סטודנט, שיש לה תעודת זהות ישראלית – עד שבאו הוריה ואספו אותה.

מסעוד גנאים: אני שואל, מי יחזיר את כבודה של ביאן ומי יתבע את עלבונה?

מסעוד גנאים: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת דני עטר.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת – –

מאיר כהן: חברי, הרשימה נסגרה, אז אנא מכם.

רויטל סויד: – – אתמול שיגר מנהל בתי-המשפט, השופט שפיצר, מכתב ליושב-ראש הכנסת, ובו הוא זעק זעקה על כך שדמם של השופטים הותר ועל כך שאנחנו נמצאים במתקפה חריפה על בית-המשפט העליון, מתקפה שמגיעה כדי איומים, הסתה וקריאה משתמעת לאלימות.

רויטל סויד: מי שמכיר את מערכת המשפט יודע עד כמה פנייה כזאת של מנהל בתי-המשפט היא החריג שבחריג, ואם היא נעשית, זה מכיוון שהגיעו מים עד נפש, ומערכת המשפט, הרשות השופטת, שאין לה יכולת להתבטא אלא בפסקי-הדין, מוצאת את עצמה באופן היחיד שהיא יכולה לזעוק, בפנייה ליושב-ראש הכנסת שיקרא לחברי הכנסת – די להסתה.

רויטל סויד: ואני קוראת לחברי, 20 שנה חלפו מרצח רבין, ראש הממשלה, זיכרונו לברכה.

רויטל סויד: 20 שנה שאנו מציינים היום במליאה, 20 שנה, ונדמה שלא למדנו כלום: לא הפקנו לקחים, ממשיכה ההסתה, ממשיכה התרת הדם, והחמור הוא שזה מתחיל בבית הזה.

מאיר כהן: אבקש לסיים.

רויטל סויד: ואני קוראת לחברי חברי הכנסת, לשרים, לכל נבחרי הציבור, להבין שיש לנו אחריות, אחריות גדולה.

רויטל סויד: הציבור מסתכל עלינו ולומד מאתנו.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

רויטל סויד: ואם אנחנו רוצים למנוע הסתה, הראשונים שצריכים למגר אותה ולהיאבק בה זה אנחנו, נבחרי הציבור, חברי הכנסת.

רויטל סויד: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני מבין את ההתרגשות, אבל אנא, הקפידו על דקה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: דני עטר, ואחריו – מיקי לוי ובאסל גטאס.

מאיר כהן: בבקשה, דקה לרשותך.

מאיר כהן: אני אקפיד.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום 20 שנה לרצח ראש הממשלה יצחק רבין.

דניאל עטר: בעיני, מעבר לרצח הפוליטי המתועב הזה – זה גם היה רצח של התקווה.

דניאל עטר: כולנו צריכים לזכור, וזו החובה שלנו כאן בבית הזה, שלרבין היו שתי נקודות מבט: אחת פנימה, לתוך החברה הישראלית; ונקודת המבט השנייה החוצה, אל המרחב של המזרח התיכון, שבו מדינת ישראל צריכה להשתלב.

דניאל עטר: את מעט השניות שיש לי אני רוצה להקדיש למבט פנימה, אל החברה הישראלית, אל מערכת היחסים המחויבת בין ערבים ליהודים.

דניאל עטר: את המסר שהעביר לנו יצחק רבין, שהדרך היחידה לקיים אורחות חיים סבירים, נורמליים, היא להדק ולחזק את הקשר ואת היחסים בין יהודים לערבים – ואני אומר זאת דווקא על רקע מה שקורה בשבועות האחרונים, שמישהו מנסה לערער על המציאות הזו, מנסה לערער על היציבות הזו, מנסה לערער על התפיסה הזו.

דניאל עטר: אבל אם יש למישהו פתרון אחר, יגיד לנו מהו הפתרון.

דניאל עטר: הפתרון היחיד הוא להשקיע ולתת תחושה של שייכות לערביי ישראל.

דניאל עטר: אנחנו, כמדינה, לא עושים זאת כמעט מיום היווסדה.

דניאל עטר: אולי השנים היחידות שעשו את זה – –

מאיר כהן: חבר הכנסת עטר, אני מבקש ממך.

דניאל עטר: – – אלה השנים שיצחק רבין היה ראש ממשלה.

מאיר כהן: תודה.

דניאל עטר: אני מציע לנו לחזור לדרך הזו.

דניאל עטר: זו הדרך היחידה, וממנה נצא החוצה אל המרחב שאנחנו חיים בו.

דניאל עטר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חבר הכנסת גטאס.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, צר לי שאני מביא ביום כזה גם נושאים כלליים, אבל כבר תקופה ארוכה שאני מחפש את שר האוצר ולא מוצא אותו.

מיקי לוי: אולי חברי מפלגתו יוכלו לעזור לי, כי היום הוא היה מאוד מאוד חסר לי.

מיקי לוי: מצד אחד, בוועדת הכספים אומרים לנו שאין כסף לסטודנטים, אז שר האוצר החליט לפגוע בסטודנטים ולהאריך עד 2020 את הוראת השעה שמונעת מהם לקבל נקודת זיכוי במס במשך שנתיים ושלוש שנים מתום תקופת לימודיהם.

מיקי לוי: ומצד שני, בוועדת השרים אתמול עוברת לה הצעת חוק שמוסיפה מאות מיליוני שקלים לעידוד אבטלה ואי-יציאה לעבודה של אברכים, אותה הצעה שבג"ץ פסל כבר פעמיים בעבר מכיוון שאינה שוויונית.

מיקי לוי: אני רוצה להבהיר: אין לי ולו חצי טענה לחברי גפני שעושה עבודה מופלאה בייצוג הציבור שלו.

מיקי לוי: אני בא בטענות לשר האוצר, שאמור לשמור על הקופה הציבורית, לדאוג לכלל הציבור ולעודד יציאה לעבודה ולשוויון.

מיקי לוי: בקיצור, אדוני היושב-ראש:

מיקי לוי: יש כסף או אין כסף?

מיקי לוי: אני פשוט לא מבין.

מיקי לוי: ואלי יש כסף רק לסקטורים מסוימים שיודעים ללחוץ.

מיקי לוי: אשמח לגלות לאיפה נעלם שר האוצר, מדוע קולו לא נשמע בנושא ולמה הוא מאפשר את החרפה הזאת.

מיקי לוי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת אורן חזן, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: דקה.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטרף לאיחולים של חברי לך, להיותך מנהל את הישיבה הזו – ניהול הבכורה שלך.

באסל גטאס: רציתי בעצם, חברי, לדבר על מה שקורה כאן:

באסל גטאס: על העונשים הקולקטיביים שסובלים מהם מאות אלפים של פלסטינים שחיים בירושלים; על הפיכת העיר הזאת לבלפסט שנייה; על סגירת מאות אלפים מאחורי גדרות ובטונדות.

באסל גטאס: אבל היום הזה, בייחודיות שלו, ובמיוחד בזה שהרבה חברים השתמשו במשפט שפשוט גרם לי לשנות ולדבר גם על העניין של רצח רבין.

באסל גטאס: כולם אומרים שהלקח לא נלמד.

באסל גטאס: כולם הולכים – לקחים לא נלמדו, הגזענות גואה.

באסל גטאס: אני חושב שהלקח נלמד, ועוד איך נלמד.

באסל גטאס: מה שקורה היום מוכיח שהלקח נלמד, שאפשר ברצח פוליטי לשנות, אפשר שאותם קיצוניים מטורפים, סהרוריים, משיחיים, ישתלטו ויגיעו לשלטון.

באסל גטאס: כך הלקח נלמד.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן חזן – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

מאיר כהן: אני מבקש שוב להקפיד על דקה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, כנסת נכבדה, בעוד כמה רגעים באמת נחל את הדיון לציון יום הרצח הארור של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אורן אסף חזן: אני מתרגש בכלל מעצם המעמד, אבל גם המציאות שאנחנו חיים בה צריכה להימשך.

אורן אסף חזן: אני רוצה להביא לידיעת כולם סיפור מאוד מאוד עצוב.

אורן אסף חזן: לפני כשבוע נרצח בפיגוע משולב אברהם אשר חסנו, ועד לרגע זה עדיין המשפחה נשארת ללא מענה ותשובות אם יש הכרה בו כנרצח פעולות איבה או שמדובר בתאונת דרכים תמימה.

אורן אסף חזן: כאילו לא למדנו ממקרי העבר, כאילו לא מספיקים הצילומים, ומפאת כבודם של כולם לא אספר איך המשאית נסעה וחזרה, הלוך וחזור, ורמסה את גופתו.

אורן אסף חזן: אני קורא לממונים, אני קורא לשר יעלון: קום, תתפכח, תיקח אחריות ותטפל בנושא הזה.

אורן אסף חזן: לא ייתכן שיהודים יירצחו חדשות לבקרים ואנחנו נעצום את עינינו.

אורן אסף חזן: אני מזכיר לכולם שגל הטרור הנוכחי לא נגמר, פיגועים מתבצעים פה חדשות לבקרים ואל לנו לעצור.

אורן אסף חזן: ומילה אחת אחרונה, ברשותך, היושב-ראש.

אורן אסף חזן: אכן 20 שנה חלפו, וכאילו דבר לא קרה וכאילו לא למדנו כלום.

אורן אסף חזן: אבל אני רק מבקש מחברי חברי הכנסת, גם מהצד השמאלי של המפה: מספיק לחפש להאשים את הימין, כולנו; מספיק להגיד כאילו רק אנחנו אלה שמובילים להסתה; מספיק להאשים אותנו כאילו אנחנו היינו בחזקת אלה שלחצנו על ההדק.

אורן אסף חזן: ראש הממשלה רבין היה ראש הממשלה שלנו, וגם אם קשה לכם לקבל את זה – הוא היה גם ראש הממשלה שלי.

אורן אסף חזן: יהי זכרו ברוך.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת חזן.

מאיר כהן: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

מאיר כהן: ואחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, בהצלחה לך.

מאיר כהן: תודה רבה.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, יצחק רבין, זיכרונו לברכה היה פטריוט.

ענת ברקו: הצבר הג'ינג'י האולטי

ענת ברקו: מטיבי הזה היה איש של מעשה ולא העביר יום אחד בחייו הבוגרים שלא בשירות המדינה, שלא בשירות ישראל, אם במסגרת צבאית ואם לאחר מכן במסגרת האזרחית.

ענת ברקו: למען הדיוק, הוא החל לעשות זאת עוד בנערותו, בפלמ"ח.

ענת ברקו: לכן ניתן לומר על רבין שהוא השקיע את כל חייו למען ישראל ובניינה, ולא תהיה בכך מליצה אלא אמת לאמיתה.

ענת ברקו: במשך 20 שנה, מאז אותה התנקשות של רוצח ארור, אנו דנים בשאלה מה היה חזונו של רבין, מהי המורשת שהותיר.

ענת ברקו: ובכן, בעיני התשובה ברורה: אהבת הארץ, בניינה, שמירה עליה, ערכים של ערבות הדדית והחוויה הישראלית – זו מורשתו.

ענת ברקו: כל תכלית חייו הייתה מופנית לביטחונה של מדינת ישראל, אם כמפקד חטיבת הראל שפעל לשבור את המצור על ירושלים במלחמת העצמאות, ואם כרמטכ"ל הניצחון של מלחמת ששת הימים ששחרר את ירושלים.

ענת ברקו: וכן, גם להסכמי אוסלו, כך אני משוכנעת, הוא הלך כראש ממשלה מתוך אותה דאגה לביטחונה של ישראל.

ענת ברקו: הוא העריך באותה העת כי ההסכמים הללו יביאו להגברת הביטחון ויצא מנקודת הנחה כי הם הפיכים.

ענת ברקו: הרצח מסמל את השבר בחברה הישראלית.

ענת ברקו: ובמדינה שאויביה אורבים לה בכל פינה – –

מאיר כהן: אנא סיימי, גברתי.

ענת ברקו: – – אנחנו לא יכולים להרשות זאת לעצמנו.

ענת ברקו: ביטחון המדינה זה משהו שאמור להיות בגדר קונסנזוס בבית הזה.

ענת ברקו: ולכן, במיוחד היום, ביום הזה, ביום הזיכרון לרבין – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, אלה לא נאומים, את כבר מדברת שתי דקות כמעט.

מאיר כהן: אנא ממך.

ענת ברקו: אני מסיימת, דקה.

ענת ברקו: – – הבה נשאיר את רבין בקונסנזוס הלאומי – הוא ראוי לו ומגיע לו להיות בו.

ענת ברקו: רבין, גיבור ישראל – יהי זכרו ברוך.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

מאיר כהן: בבקשה.

מיכל רוזין: 20 שנה אחרי, אחרי אותה עצרת, עצרת השלום של הדור שלי, שבה חשנו בפסגת התקווה, והחזון, והאופק, והנפילה כמובן, לאחר הרצח עד היום.

מיכל רוזין: 20 שנה, ומה למדנו?

מיכל רוזין: למדנו שרצח פוליטי יכול לקרות, למדנו שמילים הורגות, אבל בעיקר למדנו שלא למדנו כלום: ההסתה ממשיכה, נגד מיעוטים, נגד בית-המשפט, נגד שמאלנים, נגד ארגונים לזכויות אדם, נגד זרים שנמצאים כאן על-כורחם, נגד ועדי עובדים אפילו, שמענו.

מיכל רוזין: וההסתה לא מגיעה רק מהשטח, מהציבור, מלמטה.

מיכל רוזין: ההסתה מוזנת גם מלמעלה, אם בתמיכה ואם בשתיקה.

מיכל רוזין: אני רוצה לסיים בדבריה של דליה רבין מהחלקה בהר-הרצל, מהטקס היום; אני מקווה שאני מצטטת במדויק: אין תהליך מדיני, יש טרור; אין לי ארץ אחרת, וארצי שינתה את פניה.

מיכל רוזין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת עמר בר-לב.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך אותך – הישיבה הראשונה שאתה מנהל, אז ברכות והרבה הצלחה.

מאיר כהן: תודה רבה.

עליזה לביא: חברותי, חברי, חברי הכנסת, הקשבתי קשב רב לדוברים.

עליזה לביא: רבים מכם בחרו, מטבע הדברים, לדבר על הרצח הנורא, רצח של ראש ממשלה במדינת ישראל, ואני רוצה לשתף אתכם בפנייה שקיבלתי אתמול.

עליזה לביא: אתמול, יחד עם חברי הכנסת שולי מועלם וחיליק בר, היינו בירוחם, השתתפנו בכנס – –

מאיר כהן: סליחה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת דני עטר, ידידי הטוב.

דניאל עטר: אני מברך אותך על הניהול של הישיבה ומתנצל בפניך.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אנחנו רוצים לאפשר לחברת הכנסת עליזה לסיים את 60 השניות שנותרו לה – פחות.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

עליזה לביא: – – בכנס של התיכונים, של כל בתי-הספר התיכוניים בירוחם.

עליזה לביא: ושם דיברנו עם הדור הצעיר, שעבורו רצח ראש ממשלה, רצח רבין – זה קרה לפני שהם נולדו.

עליזה לביא: ודיברנו על משמעות ועל שיח ועל כוחה של דמוקרטיה, אבל גם על גבולות שאסור לעבור.

עליזה לביא: אבל אז הם ביקשו, ובצדק: תתחילו אתם, שם בכנסת, לדבר באופן מכבד, מכיל, קשוב.

עליזה לביא: תפסיקו אתם להשתלח, מה אתם רוצים מאתנו?

עליזה לביא: אתם הדוגמה, אתם המודל.

עליזה לביא: חברי היקרים, כולנו – קואליציה, אופוזיציה, שרים, ראש ממשלה – בואו אנחנו ניקח את המושכות ונחזור לדבר כמו שצריך.

עליזה לביא: יש הרבה חילוקי דעות, וטוב שיהיו חילוקי דעות, אבל בואו נלמד לדבר, ולפחות בכך נמלא צוואה.

עליזה לביא: קל לדבר ולנאום, בואו ניישם.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת עמר בר-לב – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: דקה לרשותך.

עמר בר-לב: ראשית, ברכות גם ממני על ניהול הישיבה הראשונה שלך.

עמר בר-לב: אתמול פנה מנהל בתי-המשפט, השופט מיכאל שפיצר, ליושב-ראש הכנסת בדרישה לקרוא לסדר את חבר הכנסת מוטי יוגב על כי התיר את דמו של שופט בית-המשפט העליון פוגלמן.

עמר בר-לב: וזה אירע 20 שנה אחרי רצח ראש הממשלה יצחק רבין.

עמר בר-לב: הסתה היא הסתה היא הסתה.

עמר בר-לב: היא לא מתחילה ביום אחד, היא לא מתחילה מבן-אדם אחד, היא לאט-לאט חודרת לתוך השיח שלנו, לתוך השיח שלנו כאן בכנסת, ולצערי, חבר הכנסת מוטי יוגב עבר כל גבול בהסתה הנוראה שלו.

עמר בר-לב: ולכן, חבר כנסת שלא מבין את ההבדל ואת הפערים בין הרשות השופטת לרשות המבצעת ולרשות המחוקקת, לחבר כנסת כזה אני קורא שהוא יסיר את מדי חבר הכנסת שלו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת חיליק בר, דקה לרשותך.

יחיאל חיליק בר: אדוני, תודה רבה, 20 שנה לרצח רבין, ואני רק מקווה שהעם הזה, ובמיוחד הבית הזה שמייצג את העם, ולפעמים, לא נעים לי להגיד, מגבה את השיסוי וההסתה, ילמדו מהרצח הנורא הזה לא רק על שלום, לא רק להביא פתרון מדיני, אלא גם איך לדבר האחד על השני, איך לדבר האחד עם השני, איך לא להסית את השני בשלישי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עם אחד ותלויים האחד בשני.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לברך את כל מי שעוסק בזיכרון מורשת רבין, וגם את "חוג ה-4 בנובמבר", בראשות אשר זנזורי, פה, שנמצאים ועוסקים בזה יום ולילה במפלגה שלנו, מפלגתו של יצחק רבין.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ומי ייתן ונלמד מהרצח הנורא הזה.

מאיר כהן: אמן.

מאיר כהן: אני מפסיק את הישיבה לחמש דקות, עד לשעה 18:00, לפתיחת הישיבה לזכרו של ראש הממשלה המנוח יצחק רבין.

בשעה 17: ישיבה מיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, במלאות עשרים שנה להירצחו

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת והקהל לכבד בקימה את כניסת נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, במלאות 20 שנה להירצחו.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד נשיא המדינה מר ראובן רובי ריבלין והגברת נחמה ריבלין; אדוני ראש הממשלה, חבר הכנסת בנימין נתניהו; נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור והפרופסור אריה נאור; שופטי בית-המשפט העליון ונשיא בית-המשפט העליון לשעבר מאיר שמגר ורעייתו; שרי הממשלה בהווה ובעבר; ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג והגברת מיכל הרצוג; היועץ המשפטי לממשלה עורך-הדין יהודה וינשטיין; יושב-ראש הכנסת השלוש-עשרה חבר הכנסת לשעבר שבח וייס; חברי הכנסת בהווה ובעבר; שר החוץ של פנמה ופמלייתו המכובדת; ראשי הנציגויות הזרות; ראשי העדות הדתיות בישראל; מנכ"ל הכנסת מר רונן פלוט; מזכירת הכנסת הגברת ירדנה מלר-הורוביץ; היועץ המשפטי לכנסת עורך-הדין איל ינון; נציבי משטרת ישראל, תלמידים, חניכי תנועות הנוער, חיילים, שוטרים, סוהרים, משפחת רבין – הילדים דליה ויובל, הנכדים והנינים, וכל בני המשפחה והמוזמנים שלה, אורחים נכבדים, אזרחי ישראל, אני אבקש מן הקהל לקום לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אלברט איינשטיין אמר פעם: "אל תהיה אדם מצליח – היה אדם של ערך", והוסיף: "האיש המצליח לוקח מן החיים יותר משהוא נותן להם, ואילו אדם של ערך נותן לחיים יותר ממה שהוא נוטל".

יולי יואל אדלשטיין: יצחק רבין, כפי שקורותיו ופועלו מעידים עליו, היה ללא עוררין אדם של ערך.

יולי יואל אדלשטיין: במשך עשורים, כל חייו הבוגרים, הוא עמד בצומתי ההנהגה הישראלית, הצבאית והמדינית, והיה שותף במו ידיו ואישיותו לטוויית קורותיה של מדינת ישראל, במלחמה ובשלום, במאבקים המרים והעזים וברגעי התקווה הגדולים.

יולי יואל אדלשטיין: בנאומו בהר-הצופים כרמטכ"ל, במעמד קבלת תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית, עם תום מלחמת ששת הימים, שיבח את חיילי צה"ל שלחמו בגבורה בכל החזיתות, וכך אמר: "לאחר לחימה של שעות על שעות, כשהם חותרים הלאה הלאה, ומימינם ומשמאלם נופלים חברים רבים – – – הפלוגות האלה נישאו על גבי ערכים מוסריים, על גבי מאגרים רוחניים, לא על גבי הנשק או הטכניקה הקרבית".

יולי יואל אדלשטיין: הנה כי כן, מפקדו העליון של צה"ל, שפיקד גם על חטיבת הראל במלחמת העצמאות, איש צבא ברמ"ח אבריו, לא קשר כתרים לעליונות הצבאית כשלעצמה, או לטקטיקה של ניהול שדה הקרב, אלא לערך המוסף, הערכי והמוסרי, שהיה בהם, בחיילינו.

יולי יואל אדלשטיין: וכך הוסיף רבין: "כשאמרנו 'הטובים לטיס' – – – התכוונו לכך שעל מנת שיהיו טייסינו מסוגלים להביס את כל חילות האויב של ארבע מדינות בתוך שעות ספורות, חייבים היו להיות בהם ערכים של טוב מוסרי, של טוב אנושי".

יולי יואל אדלשטיין: זהו אכן, כדברי איינשטיין, אדם של ערך.

יולי יואל אדלשטיין: כזה היה רבין, הן באישיותו, שנותרה צנועה ובגובה העיניים גם כשהוביל את ישראל להישגים מזהירים, והן בהתנהלותו ובהנהגתו לאורך שנות פעילותו הציבורית הענפה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לצערנו – הייתי אומר לצערנו העמוק – רבין נרצח מתוך מחלוקת פנים-ישראלית, והירצחו אף העמיק אותה עשרת מונים.

יולי יואל אדלשטיין: בשנים שחלפו מאז הרצח הרבו לעסוק אצלנו במה שכונה בהכללה "הפקת לקחים".

יולי יואל אדלשטיין: כמעט תמיד נשמעה הטענה, גם כאן בכנסת, כי לא למדנו דבר.

יולי יואל אדלשטיין: כמעט תמיד הופנתה הקריאה וההאשמה הזאת אל מחנה אחד בתוכנו, והיא גרמה לתגובה אוטומטית אצל ציבור גדול – אגב, ציבור יקר ומסור – ששנים ארוכות הסתגר בד' אמותיו בימים שבהם צוין הרצח; הציבור הלאומי והדתי הרגיש שלא יעזור לו דבר, תמיד סביב יום השנה לרצח תשוב ותגולגל לפתחו ההאשמה הקולקטיבית ויופנו אליו הקריאה לחשבון נפש וגם הגינוי הגורף שמטיל דופי לא רק ברוצח עצמו אלא בציבור הרחב, כולו כאחד, ללא הבחנה, כאילו הוא ורק הוא נושא באחריות לטרגדיה, כאילו הוא תמך בכך בשתיקה אם לא באמירה, בהסכמה שבדיעבד אם לא בעידוד מלכתחילה, בעצימת עיניים אם לא בהסתה שהובילה למעשה השפל.

יולי יואל אדלשטיין: ובכן, במלאות 20 שנים לקו השבר הישראלי הזה, דומני כי הגיעה השעה שכולנו נתנער מתסמונת זו של הטלת כתם מוסרי קולקטיבי.

יולי יואל אדלשטיין: יש לומר ביושר: רוב-רובו של הציבור הישראלי לגווניו – ימין ושמאל, דתי וחילוני – שותף מלא לזעזוע ולסלידה מן המעשה הנפשע.

יולי יואל אדלשטיין: אלימות, ובוודאי רצח, אינה דרכנו.

יולי יואל אדלשטיין: היא אינה דרכו של איש, היא בוודאי איננה נורמה, ורק במיקרוסקופ נוכל למצוא מי שמעודד אותה ומטפח אותה.

יולי יואל אדלשטיין: הצו "לא תרצח" מהדהד באופן חוצה מחנות – הוא איננו דתי בלבד, אלא מוסרי, אנושי ואלמנטרי.

יולי יואל אדלשטיין: אולם היום, בעיקר עקב ההתפתחויות הטכנולוגיות ועידן הרשתות החברתיות, נדמה כי עלינו לחקוק על לבנו צו נוסף, צו חברתי, והוא "לא תסית", שלא פעם מהווה זרז שלילי לאלימות פיזית ולפגיעה בחפים מפשע.

יולי יואל אדלשטיין: הצורך הטבעי של בני-אדם לפרוק את זעמם ותסכולם באמצעות פוסט או ציוץ, שטחיים ורדודים ככל שיהיו, הוא צורך שכולנו צריכים לרסן.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי, ואף לתדהמתי, אם פעם ההסתה הפרועה ברשתות הייתה אנונימית, היום לא פעם העומד מאחוריה חושף עצמו בגאווה, ללא חשש וללא פחד.

יולי יואל אדלשטיין: הדבר הזה חייב להיפסק, אחרת האצבע הקלה על המקלדת תהיה אותה אצבע שתהיה גם קלה על ההדק.

יולי יואל אדלשטיין: האלימות איננה רק כרסום יסוד הדמוקרטיה, כפי שאמר רבין, בצדק, בעצרת בכיכר; היא הפכה ברבות השנים לאיום גם על מרקם חיינו ועל יכולתנו לנהל כאן שיח שפוי, מכובד ומכבד.

יולי יואל אדלשטיין: האלימות איננה נחלת הכלל אצלנו.

יולי יואל אדלשטיין: רוב-רובו של הציבור מסתייג באופן חד-משמעי מכל גילוי של אלימות ובריונות ושואף להתנהל באופן מכבד וענייני גם כאשר המחלוקות בינינו עמוקות מני ים.

יולי יואל אדלשטיין: ההכללות הנן רעה חולה שעלינו להישמר מהן מכל משמר.

יולי יואל אדלשטיין: לצערנו, מעת לעת אנחנו מקבלים תזכורות כואבות לכך שיש בינינו בכל זאת מי שרואים באלימות דרך לגיטימית להביע מחאה או להשתיק את היריב.

יולי יואל אדלשטיין: עלינו לפקוח שבע עיניים כדי שאותם עשבים שוטים לא יפלשו לערוגות חיינו וירעילו אותן.

יולי יואל אדלשטיין: אסור לנו לטמון ראשנו בחול נוכח תופעות שוליים המאיימות על כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: נשלב ידיים ונישא באחריות משותפת למאבק בקיצוניים מכל צד, בהסתה באשר היא ובאלימות על צורותיה.

יולי יואל אדלשטיין: זוהי משימה המוטלת על כולנו – המנהיגים, מובילי דעת הקהל ואזרחי המדינה באשר הם – למגר את האלימות לסוגיה: גם בשיח, גם במרחב הווירטואלי, שהפך ממש למערב פרוע ולכר נרחב של ביוש וגסות רוח, וכן, גם בדרך ניהול המחלוקות הציבוריות.

יולי יואל אדלשטיין: עיני רבים נשואות לכאן ואלינו, נבחרי הציבור, שלוחיו ונציגיו.

יולי יואל אדלשטיין: לעתים, פני הדור כפני נבחריו, ואם אנחנו לא נשכיל לנהל מחלוקות ביישוב דעת, בהגינות ובכבוד לזולת, נתקשה לבוא בטענות לאחרים.

יולי יואל אדלשטיין: ראוי הוא יצחק רבין, זכרו לברכה, שנזכור אותו כמצביא, כמנהיג, כאדם אמיץ שחתר תמיד לפריצת דרך וכמי שהיה לו חלק מכריע בעיצובה של מדינת ישראל מראשית דרכה ועד להירצחו.

יולי יואל אדלשטיין: לכם, בני משפחת רבין, אני שולח בשם העם בישראל ובשם הכנסת כולה יד מחבקת ומחזקת.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של יצחק רבין, ראש הממשלה ושר הביטחון, ברוך וצרור לעד בזיכרון האומה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים.

בנימין נתניהו: מכובדי נשיא המדינה ראובן ריבלין והגברת נחמה ריבלין; יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין; נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור ובעלה הפרופסור אריה נאור; שופטי בית-המשפט העליון ונשיא בית-המשפט העליון לשעבר מאיר שמגר ורעייתו; ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג והגברת מיכל הרצוג; שרי הממשלה בהווה ובעבר; חברי הכנסת בהווה ובעבר; היועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין; יושב-ראש הכנסת השלוש-עשרה שבח וייס; מכובדי סגל א' של המדינה, וכמובן, משפחת רבין היקרה, דליה ויובל ורחל, הנכדים והנינים וכל בני המשפחה; כל מוקירי זכרו של יצחק רבין, קהל נכבד, הרצח הנורא של ראש הממשלה יצחק רבין פער פצע עמוק בקיומנו הלאומי; הוא מצטרף לשורת מאורעות גורליים בתולדות עמנו שנגרמו כתוצאה מקיטוב הרסני, מקנאות בלתי מרוסנת.

בנימין נתניהו: ידענו חורבן וגלות בעברנו הקדום, בין השאר בגלל שנשלחה יד איש באחיו.

בנימין נתניהו: ובשעת כינונה של הדמוקרטיה הישראלית, מדינתנו המודרנית, הבטחנו לעצמנו שלקח תקדימי העבר הופנם, שמלכות ישראל לא תחרב בשלישית.

בנימין נתניהו: מאז הרצח אנחנו עומדים למבחן יומיומי.

בנימין נתניהו: האתגר שלנו הוא לנהל דיון ציבורי נוקב, אמיתי, דמוקרטי, באקלים שבו נשמרת אחדות העם.

בנימין נתניהו: אחדות העם זה לא פראזה, יש משהו שמאחד, כמה דברים שמאחדים אותנו מעבר לכל ויכוח של ההיסטוריה שלנו, של השאיפה שלנו להיות ריבונים חופשיים בארצנו, והאחדות הבסיסית הזאת היא בסיס כוחנו.

בנימין נתניהו: במאמצים משותפים תקענו יתד מחודשת במולדת, ובהתלכדות פנימית ניצחנו את אויבינו והבטחנו את קיומנו.

בנימין נתניהו: כך עשינו וכך עשה יצחק רבין בשתי מערכות גורליות: במלחמת הקוממיות, שבה לחמנו למען עצמאותנו, ובמלחמת ששת הימים, שבה אוחדה בירתנו ירושלים.

בנימין נתניהו: האחדות הבטיחה לנו את הניצחון.

בנימין נתניהו: בתום כל מערכה קיווינו שזאת תהיה המלחמה האחרונה, אבל לצערנו העמוק, המציאות באזורנו חזקה יותר מכל משאלת לב.

בנימין נתניהו: הצלחנו לעשות שלום עם שתיים משכנותינו: תחת הנהגתו של מנחם בגין, זיכרונו לברכה, עם מצרים; ותחת הנהגתו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, עם ירדן.

בנימין נתניהו: אבל למרות כל המאמצים, כל המאמצים של שישה ראשי ממשלה מאז הסכמי אוסלו, לא הושג השלום עם הפלסטינים.

בנימין נתניהו: יש לכך סיבה עמוקה: הפלסטינים אינם מוכנים להכיר במדינת הלאום של העם היהודי; הם אינם מוכנים לסיים אחת ולתמיד את הסכסוך ולוותר באמת על החלום של החזרה לעכו, לחיפה, ליפו; הם אינם מוכנים לוותר על החלום של הקמת מדינה פלסטינית – לא לצדה של מדינת ישראל אלא במקומה; הם עדיין מחנכים את ילדיהם לשנוא יהודים, לראות בישראל ישות קולוניאליסטית, אימפריאליסטית, מקור כל רע.

בנימין נתניהו: יצחק רבין קיווה שיחול שינוי אמיתי ועמוק במגמה הזו, אבל גם הוא, כשתהליך השלום היה בשיאו, נתקל בגלי טרור עזים ואכזריים.

בנימין נתניהו: כבר אז הוא זיהה שלסרבנות הפלסטינית מצטרף זרם אסלאמי קיצוני שהולך ומתעצם במזרח התיכון, ושבמרוצת הזמן הפך לנחשול אדיר ששוטף את האזור כולו.

בנימין נתניהו: ואנחנו רואים מה קורה סביבנו – גבולות נמחקים, מדינות מתפוררות, מאות אלפים נטבחים, מיליונים עוזבים את בתיהם והופכים לפליטים.

בנימין נתניהו: זוהי תוצאה של ההתכתשות הפנים-אסלאמית שפוגעת בכל החברות המוסלמיות, כולל החברה הפלסטינית.

בנימין נתניהו: אנחנו פינינו את עזה, ומה קרה?

בנימין נתניהו: חצי מהפלסטינים, אלה שחיים שם, נתונים לשלטון האסלאם הקיצוני, והם המטירו עלינו משם אלפי טילים ורקטות, ואילו החצי השני מסרב להתעמת עם החלק הראשון.

בנימין נתניהו: החברה הפלסטינית שסועה בתוך עצמה, אבל, לצערי, אינה מפולגת סביב שאלת היסוד של ההכרה במדינת היהודים.

בנימין נתניהו: לכן, זו איננה באמת תמונת ראי של החברה שלנו, שרוצה בשלום אבל חלוקה על הדרך להשגתו.

בנימין נתניהו: אני חושב שיצחק רבין הבין את זה, במעמקי נפשו, וגם בשכלו – היה אדם מאוד חכם.

בנימין נתניהו: קראתי לאחרונה דברים של פרופסור שלמה אבינרי.

בנימין נתניהו: אני מבטיח לכם – כמובן, הוא לא חסך את שבטו ממני, הרי זה ברור, וריטואל הכרחי, שאם מישהו כותב את האמת על הפלסטינים הוא חייב לאזן זאת בכמה דברי ביקורת נגד ראש ממשלת ישראל.

בנימין נתניהו: אבל אבינרי כתב דבר פשוט: "אם הפלסטינים רוצים בשלום" – אני מצטט – "עליהם לשנות את הנרטיב שלהם, השולל את קיומה של מדינה יהודית.

בנימין נתניהו: אין אנו מבקשים מהפלסטינים אלא את מה שעשינו אנחנו".

בנימין נתניהו: והוא כותב: "הפלסטינים נלחמים נגד המדינה היהודית, ואם הם מבקשים באמת ובתמים לכונן שלום, עליו להיכון עם המדינה היהודית, במפורש ובלי גמגומים".

בנימין נתניהו: ובכן, זה לא קרה עד היום; ההסתה הפרועה נגד ישראל מתגברת וגורמי הטרור מנסים לזקוף ראש.

בנימין נתניהו: אנחנו עומדים מולם איתן, כפי שעמד יצחק רבין.

בנימין נתניהו: הוא נלחם בטרור ללא היסוס, בתקיפות רבה, וכמו אז, ההסתה לא תחליש את אמונתנו בצדקת דרכה של הציונות, הטרור לא יעקור אותנו מארצנו.

בנימין נתניהו: אנחנו נלחמים גם בהסתה וגם בטרור בכל כוחנו.

בנימין נתניהו: רובנו יודעים אמת פשוטה: השלום מוכרח להיות מעוגן בביטחון, כי הביטחון הוא יסוד השלום.

בנימין נתניהו: צריך לשלול את התקווה של הפלסטינים, ושל כל אויבינו, שיום אחד יכניעו אותנו בכוח החרב.

בנימין נתניהו: הלנצח תאכל חרב?

בנימין נתניהו: – אם נשמוט את חרבנו, החרב שלהם תאכל אותנו.

בנימין נתניהו: רק כשיבינו שהדבר לא יעלה בידם, נוכל להחזיר את חרבנו לנדנה.

בנימין נתניהו: רבין הבין זאת היטב.

בנימין נתניהו: הוא היה מנהיג מפוכח.

בנימין נתניהו: הוא לא האשים את עצמנו בטרור.

בנימין נתניהו: הוא היה חף לחלוטין מהלקאה עצמית.

בנימין נתניהו: הוא ידע שבטרור צריך להילחם בלי פשרות.

בנימין נתניהו: אם כך נעשה, יש סיכוי ששכנינו ישתכנעו שמדינת ישראל תתקיים כאן לנצח, ובזכות.

בנימין נתניהו: אז ייפתח פתח לשלום אמיתי.

בנימין נתניהו: אבל גם אז, רק בתנאי שנוכל להגן על עצמנו.

בנימין נתניהו: ועד אז, נעשה צעדים גם כשאין שותף להסדר סופי – צעדים להורדת החיכוך, לקרֵב פיוס, לקדם פיתוח כלכלי, בד בבד עם לוחמה עיקשת בגורמי הטרור.

בנימין נתניהו: אני מאמין שזה הדבר שכל מנהיג מפוכח יעשה, ואנחנו עושים, בכל מיני דרכים ידועות, וגם דרכים שאינן ידועות, בניסיון גם להסתייע במדינות האזור, משום שיש כאן שינוי – אל מול פני אסלאם קיצוני, לא כולו רע, חלקו טוב ויכול לסייע לטוב.

בנימין נתניהו: ידידי חברי הכנסת, בתחילת מלחמת העצמאות יצחק רבין היה מפקד חטיבת הראל של הפלמ"ח.

בנימין נתניהו: על אנשי החטיבה הוטל לפרוץ את המצור על ירושלים.

בנימין נתניהו: רבים נפלו בקרבות, והלוחמים העייפים והפצועים שאלו: מדוע אין תחמושת?

בנימין נתניהו: למה עלינו להיות חשופים לכדורים, לנסוע במשאיות פתוחות?

בנימין נתניהו: כדאי להקשיב למה שרבין השיב להם: מי שאינו רוצה – לא ילווה עוד שיירות.

בנימין נתניהו: אבל הוא סיפר לימים שהוא אמר את הדבר הבא: איש לא ויתר על הזכות להילחם באבטחת הדרך לירושלים.

בנימין נתניהו: האויב נסוג לבסוף, כי מנצח תמיד הצד שיש לו יותר נשמה ויותר נשימה.

בנימין נתניהו: לעמנו יש נשמה עתיקה, שמתחדשת במדינת ישראל הריבונית.

בנימין נתניהו: יש לנו אורך נשימה, ואיננו מפחדים מדרך ארוכה.

בנימין נתניהו: באלפי שנות קיומנו התמודדנו עם אתגרים רבים, ויכולנו להם בהצלחה.

בנימין נתניהו: אין דוגמה לעם שעבר את מה שאנחנו עברנו במשך אלפי שנים, לא נעלם מההיסטוריה וחידש את קיומו הריבוני.

בנימין נתניהו: אין אף דוגמה כזאת.

בנימין נתניהו: ב-140 שנות הציונות הפרחנו ובנינו את הארץ, וב-67 שנות עצמאותנו השגנו הישגים מופלאים.

בנימין נתניהו: ליצחק רבין זכויות רבות בהצלחה, בכל התהליך של תקומתה וקיומה של המדינה.

בנימין נתניהו: נכיר לו תודה עמוקה, וננצור את זכרו בכבוד וביקר.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו, ומזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

יצחק הרצוג: כבוד הנשיא ראובן רובי ריבלין ורעייתו הגברת נחמה ריבלין, משפחת רבין האהובה – הילדים דליה ויובל, הנכדים יונתן, נועה, מיכאל, עומר ורעות, ובני המשפחה האחרים, ידידי יושב-ראש הכנסת יולי יואל אדלשטיין, ראש הממשלה בנימין נתניהו, נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור ופרופסור אריה נאור, שופטי בית-המשפט העליון, חבריו לנשק של יצחק רבין, חברי "חוג ה-4 בנובמבר" של מפלגת העבודה וחבריו לדרך של יצחק מחוג מחנה רבין, שרי הממשלה וחברי הכנסת שנמצאים במליאת הכנסת הזאת, במיוחד הרשו לי להזכיר את אלה שכיהנו עם יצחק, את חברנו, השר היחיד בממשלת ישראל שכיהן בממשלת רבין, אריה דרעי, חברי הכנסת שהיו עמו בסיעה או לצדו בלשכת ראש הממשלה – עמיר פרץ, איילת נחמיאס ורבין, איתן ברושי, נחמן שי, ורבים מחברי הכנסת והשרים לשעבר שהיו אתו בסיעת העבודה ובממשלה, אורחות ואורחים נכבדים מהארץ ומחו"ל, מכובדי כולם, אזרחי ישראל, כמו ב-19 השנים האחרונות, גם לפני שעה קלה, בפעם ה-20, חזרנו מהר-הרצל.

יצחק הרצוג: שם, בפסגתו של ההר שבו קבור בנימין זאב הרצל, חוזה הציונות והמדינה היהודית והדמוקרטית, נח את מנוחת העולמים יפה הבלורית והתואר, לוחם "ההגנה", המפקד בפלמ"ח, מפקד חטיבת הראל, משחרר ירושלים, אלוף פיקוד הצפון, רמטכ"ל הניצחון הגדול במלחמת ששת הימים, משחרר הכותל המערבי ושטחי האבות, ראש הממשלה בזמן מבצע אנטבה, ראש הממשלה ושר הביטחון, מר ביטחון, מר אחריות, גיבור ישראל יצחק רבין.

יצחק הרצוג: אני מהרהר לא מעט, בימים האלה, על אסון הרצח.

יצחק הרצוג: חשבו לרגע, מדינת ישראל העמידה סנגור לרשות הצורר אדולף אייכמן, שהיה אחראי ל"פתרון הסופי".

יצחק הרצוג: מדינת ישראל זיכתה בדין את המנוול דמיאניוק.

יצחק הרצוג: והנה קם לו צעיר ישראלי מתועב, שהחליט לשבת בדין, לשפוט, לגזור את הדין ולהוציא לפועל את גזר-הדין.

יצחק הרצוג: אפילו לא שמע אותו מתועב, שלא לומר חלאת אדם, את הנסיבות המקילות.

יצחק הרצוג: אולי היותו איש פלמ"ח מנעוריו?

יצחק הרצוג: אולי פיקודו על קרבות הדמים של חטיבות הראל בדרך לירושלים במלחמת העצמאות?

יצחק הרצוג: אולי נסיבות מקילות לעונש היו שנות הבנייה וההכנה של צה"ל למלחמה הגדולה או הניצחון הגדול, אם מותר לקרוא למלחמה בשם תואר שכזה?

יצחק הרצוג: ניצחון צבאי שלא היה כמותו בהיסטוריה, בוודאי לא הישראלית.

יצחק הרצוג: אולי השלום שעליו חלם ולחם?

יצחק הרצוג: אולי?

יצחק הרצוג: אבל חלאת האדם החליט והוציא לפועל את גזר-הדין שהוציא בעצמו.

יצחק הרצוג: תודה לך, אדוני נשיא המדינה, על הכרזתך הנחרצת כי לא תחון את הרוצח בן-העוולה.

יצחק הרצוג: מהכלא הוא יצא רק בארון מתים.

יצחק הרצוג: מכובדי, חזרנו, כאמור, לפני שעה קלה מפסגת ההר שלמרגלותיו נחים אלפי פקודיו, חייליו, את מנוחת הלוחמים שלהם, מנוחה אחרונה, מנוחת עולם.

יצחק הרצוג: אך טבעי הוא שהמפקד אשר שלח אותם אל המרים שבקרבות ינוח אתם, למראשותיהם, למנוחת עולם.

יצחק הרצוג: המפקד שתמיד לקח על עצמו אחריות הלך אתם ובדרכם, ושילם בחייו על שאיפתו שלא לשלוח עוד את ילדינו לשדה הקרב.

יצחק הרצוג: מר אחריות, יצחק רבין.

יצחק הרצוג: בכל תפקיד שבו שירת, ובמיוחד כרמטכ"ל, כראש ממשלה וכשר הביטחון, חש יצחק רבין בכל עומקה וכובדה של האחריות המוטלת על כתפיו לביטחונה, לשגשוגה ולעתידה של מדינת ישראל ולעתיד אזרחיה.

יצחק הרצוג: לא גרם אחד של קלות ראש, לא שנייה של הרפתקנות ולא רגע של זחיחות דעת.

יצחק הרצוג: יצחק רבין לא היה נואם גדול, אבל כל מילה שלו הייתה אמת ובסלע.

יצחק הרצוג: וכשאמר "אני אנווט", חשבת ביטחון, הרגשת שהקברניט יודע איך ולאן צריך לשוט; וכשאמר "אני אחליט", סמכנו על כושר הניתוח, יכולת ההכרעה וניקיון הדעת שלו; וכשיצחק רבין דיבר על סמכות ואחריות, ידענו שדבר אחד הוא לא יחלוק עם איש: האחריות המלאה והבלעדית שלו לכל מעשה ומחדל.

יצחק הרצוג: בלי לתרץ, בלי להאשים, בלי להתחמק ובלי להתגלגל.

יצחק הרצוג: "אני אחראי", על כל המשתמע מכך.

יצחק הרצוג: 20 שנים חלפו מאז שמו שלוש יריות קץ לחייו של יצחק רבין משחרר ירושלים.

יצחק הרצוג: אתם שקראתם לו בוגד, שעשיתם עצמכם כלא שומעים שקוראים לו בוגד, השכחתם מלב עם שזהו האיש שאִפשר להתהדר ולהתפאר בירושלים כבירת הנצח של מדינת ישראל וכמוקד חייו של העם היהודי.

יצחק הרצוג: "אני ירושלמי", כך הוא הגדיר את עצמו, והוסיף דברים שקולעים במיוחד למציאות ימינו בעת הזאת: "ירושלים שלי היא מוקד געגועיו, מחוז חלומותיו של העם היהודי.

יצחק הרצוג: היא החלום להגיע, היא השם שמיליונים מלמלו על שפתותיהם גם על ערש מותם.

יצחק הרצוג: היא המקום שאליו נושאים עיניים ואליו נושאים תפילה.

יצחק הרצוג: ירושלים שלי היא ג'ריקן המים שחולק במשורה לנצורים במלחמת העצמאות, והיא גם פני התושבים הדואגים בתורים לחלוקת מנת הלחם, והשמים האפלים בירושלים, שפגזי התאורה קרעו את צבעם השחור.

יצחק הרצוג: ירושלים שלי היא הדרך אל העיר.

יצחק הרצוג: היא פניהם האפורים של החברים המתים שלי והקו הצורב של המשוריינים החלודים בצל האורנים בצד הדרך.

יצחק הרצוג: ירושלים שלי היא ההר הגדול, בית-הקברות בהר-הרצל, קריית הדממה שאוצרת באדמתה את האלפים אשר הלכו אל המלחמות הכבדות ולא חזרו מהם.

יצחק הרצוג: ירושלים שלי היא הדמעות של הצנחנים בכותל ב-67', והדגל שחזר להתנוסס על שריד המקדש.

יצחק הרצוג: ירושלים שלי היא הצבעים המשתנים של החומות, הריחות של השווקים ומראה פניהם של בני כל העדות וכל הדתות, שלכולם חופש דעה ולכולם חופש פולחן, בעיר שהקדושה עוטפת כל אבן שלה, כל מילה וכל מבט.

יצחק הרצוג: ירושלים שלי היא עיר השלום", אמר רבין, "שממנה תצא הבשורה הגדולה לכל הדתות, לכל העמים.

יצחק הרצוג: כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים".

יצחק הרצוג: הוא הוסיף: "יהי שלום בחילך שלוה בארמנותיך".

יצחק הרצוג: עד כאן דבריו.

יצחק הרצוג: שימו לב עד כמה ירושלים שלו היא לא עיסאוויה, כפר-עקב או מחנה הפליטים שועפאט.

יצחק הרצוג: 20 שנים חלפו מאז נורה האיש שכל יודעיו ופקודיו ראו בו ראש ממשלה ושר ביטחון אחראי, זהיר ושקול, שכל אחד ואחת מאנשי כוחות הביטחון נחשבו בעיניו כבנו וכבתו.

יצחק הרצוג: עליו ועל שכמותו אמר בזמנו דוד בן-גוריון: "תדע כל אם עברייה שהפקידה בניה בידי מפקדים ראויים לכך".

יצחק הרצוג: לא היה ראוי לכך מיצחק רבין.

יצחק הרצוג: כך גם הוביל, הנהיג ועיצב את צה"ל לדורות, בתארו את חיילינו בתיאור מקסים, נוגע ללב וכל-כך אותנטי.

יצחק הרצוג: הוא אמר: "בין אימת המוות לבין חדוות החיים, בין סכנת הכיליון לבין המשך הקיום, בין הכוונה שעדיין קיימת לחסל את מדינת ישראל לבין המשך קיומנו על האדמה הזאת, חוצצת חבורה נפלאה של אנשים שאין עוד כמותם בעולם.

יצחק הרצוג: זאת חבורה שאין לה יום ואין לילה, שאין לה שבת, אין לה חג ואין לה מועד.

יצחק הרצוג: זו חבורה נלהבת, חבורה מסורה, מקצועית וחדורת אמונה, שיודעת כי על כתפיה מונח גורל חייהם של מיליוני יהודים, אשר אחרי אלפיים שנות תקעו כאן יתד ורוצים לבנות כאן בית.

יצחק הרצוג: אלה הם חיילי צה"ל ומפקדיו, שאין כמותם.

יצחק הרצוג: הם תעודת הביטוח של עם ישראל".

יצחק הרצוג: "רק צבא חזק יכול לאפשר להביא שלום.

יצחק הרצוג: רק צבא חזק יכול לשמור על השלום.

יצחק הרצוג: בעולם ההפכפך הזה אסור לחדול אף לרגע אחד מן הכוננות וההתכוננות, מן הערנות וההתעצמות.

יצחק הרצוג: ידנו תושט תמיד לשלום, אבל אצבעותיה יהיו תמיד על ההדק.

יצחק הרצוג: גורלנו נתון כולו בידיכם ובידי חבריכם, ואנחנו בוטחים בכם".

יצחק הרצוג: 20 שנים חלפו, ומדינת ישראל מתגעגעת למנהיגותו האחראית שמקבלת החלטות; מתגעגעת ליצחק רבין מר אחריות, וסולדת ממנהיגות שכל-כולה אומרת: על מי אני מגלגל היום את האחריות?

יצחק הרצוג: לו רבין היה יושב היום בכיסא ראש הממשלה הוא היה מוכיח שוב, כפי שעשה לאורך כל שליחותו הצבאית והפוליטית, שהדבר היחיד שעומד לנגד עיניו הוא השמירה על מדינת ישראל היהודית והדמוקרטית.

יצחק הרצוג: הוא דאג לגורלו של העם היהודי, הבין את האחריות המוטלת עליו.

יצחק הרצוג: הוא לא עסק בעיצוב העבר ושכתובו, הוא בנה את ההווה ואת העתיד.

יצחק הרצוג: הוא סירב להיות מנהיג של חרדה.

יצחק הרצוג: כמו קודמיו, מבן-גוריון ואילך, הוא סירב לטפטף חרדה לעצמו.

יצחק הרצוג: הוא אמר, אדוני ראש הממשלה: "כשהחרדה לגורל העם היהודי הופכת לפניקה, כשהיא המנוע והדלק של מלחמה ומדיניות, היא מחלישה ולא מחזקת.

יצחק הרצוג: אני יכול להגיד", אמר רבין, "שמחרדה לא בונים מדינה.

יצחק הרצוג: ובחרדה לא בונים צבא ותורת ביטחון".

יצחק הרצוג: כן, רבותי, חרדה היא לא תוכנית עבודה.

יצחק הרצוג: ואתה, אדוני ראש הממשלה, נאומיך, מעשיך והחלטותיך, חרדה טבועה בהם.

יצחק הרצוג: שמעתי אותך היום, חרדה עמוקה מקטבת ומבעבעת.

יצחק הרצוג: למול מנהיגותו של מר אחריות, אתה חוזר: על מי אני מגלגל היום את האחריות.

יצחק הרצוג: ב-20 השנים שיצחק רבין איננו אתנו, עוד מעט מציינים עשור לכהונתך.

יצחק הרצוג: ישראל בוערת עוד מעט חודש, מצפון ומדרום, ממזרח וממערב.

יצחק הרצוג: נדקרים ונורים ישראלים וישראליות יום-יום.

יצחק הרצוג: אתה מכהן בתפקיד כבר עוד מעט עשר שנים, ואין על מי לגלגל את האחריות, לא אתמול, לא היום וגם לא מחר, שכן אתה אחראי למצב.

יצחק הרצוג: אחרי הרבה שנים, בממשלת ישראל חברים רק מימין.

יצחק הרצוג: זו ממשלת ימין מלא-מלא – אין בה שמאלנים, אין בה את מי להאשים; ראש הממשלה יכול לעשות מה שהוא רוצה, מה שהוא מאמין בו – לספח את יהודה ושומרון, לבטל את הסכמי אוסלו, לאסוף את הרובים ששנים האשימו את רבין ופרס שנתנו לפלסטינים, לתת לצה"ל לנצח.

יצחק הרצוג: ועוד מעט חודש שאין מקום בטוח בישראל, וממשלת הימין מלא-מלא לא ביטלה את הסכמי אוסלו, ובנט לא הניח בפני הממשלה הצעת חוק לסיפוח יהודה ושומרון, ונתניהו שב וקורא לאבו מאזן להיפגש אתו ללא תנאים מוקדמים.

יצחק הרצוג: ואתם עדיין, כאלה ואחרים, מאשימים את רבין שנרצח לפני 20 שנים.

יצחק הרצוג: אין רבין.

יצחק הרצוג: אדוני ראש הממשלה, עוד מעט עשר שנים שאתה אחראי, ובתקופת כהונתך ירושלים נמצאת בחילוק ובפילוג.

יצחק הרצוג: לא אצל פרס ולא אצל רבין.

יצחק הרצוג: ודוד בן-גוריון שהקים את המדינה היהודית מסתכל בעיניים כלות, וגם יצחק רבין, שכן מול עינינו מוקמת מדינה פלסטינית–יהודית בין הירדן והים, שנראית לעתים כמו בוסניה, בימים הרעים, ועוד חלילה תיראה כגיהינום עלי אדמות אם לא נשנה את הכיוון שבו היא צועדת.

יצחק הרצוג: כי מי שגורל מדינת ישראל יקר לו חייב לנפץ את ההזיה הגורסת כי בארץ-ישראל השלמה יוכלו היהודים להשליט את רצונם על מיליוני פלסטינים.

יצחק הרצוג: זה לא יקרה.

יצחק הרצוג: ומי שגורל מדינת ישראל יקר לו חייב לנפץ את ההזיה הגורסת כי במדינה פלסטינית–יהודית יוכלו היהודים לחיות בביטחון.

יצחק הרצוג: זה לא יקרה.

יצחק הרצוג: וזה לא ילך בכוח, כי זה לא הצליח אף פעם באף מקום, וגם כאן זה ייכשל.

יצחק הרצוג: זה לא הצליח באלג'יריה ובדרום-אפריקה, לא בהודו, ולא באירלנד ולא בברית-המועצות לשעבר.

יצחק הרצוג: את זה בדיוק ניסה יצחק רבין למנוע, ועל כך שילם בחייו.

יצחק הרצוג: יצחק רבין ניסה למנוע מישראל להיות ישראסטין, גיהינום; יצחק רבין ניסה להוציא את השטחים מתל-אביב ומירושלים ומאשקלון ומעפולה; יצחק רבין ניסה להוציא את השטחים מישראל – להוציא את השטחים מישראל.

יצחק הרצוג: וגם כשיצחק רבין פעל להוציא את הפלסטינים מישראל, הוא הבין שחייבים להפוך את ערביי ישראל לאזרחים שווי זכויות.

יצחק הרצוג: וממשלת רבין השקיעה כספים עצומים במגזר הערבי.

יצחק הרצוג: רבין הבין שמהפלסטינים צריך להיפרד, אבל את ערביי ישראל צריך לחבר, כי תמיד נחיה ביחד.

יצחק הרצוג: יצחק רבין ניסה, ואתם על המרפסת שמעתם שקוראים לו "בוגד" – –

מכלוף מיקי זוהר: תתבייש.

יצחק הרצוג: – – ואז הגיעו היריות, ויצחק רבין נרצח.

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: תתבייש.

מירי רגב: אנחנו מכבדים את היום הזה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מספיק.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מספיק.

יצחק הרצוג: יצחק רבין לא היה נותן לטרור – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יצחק הרצוג: יצחק רבין לא נתן לטרור לנצח, והגיע הזמן להפריך גם את השקר הזה.

יצחק הרצוג: יצחק רבין לא היה בין החיים כשנרצחו פה למעלה מ-1,000 יהודים.

יצחק הרצוג: זה קרה שנים לאחר מכן, בזמן שלטונה של ממשלה בראשות הליכוד.

יצחק הרצוג: וייתכן מאוד שלו המשיך יצחק רבין בכהונתו, אולי היה מונע את האינתיפאדה השנייה, כי יצחק רבין ידע להילחם בטרור במעשים קשים ולא בדיבורים.

יצחק הרצוג: לא בנאומים בעברית או באנגלית.

יצחק הרצוג: כי יצחק רבין לא – – –

יובל שטייניץ: – – –

מירי רגב: – – – את היום הזה.

מירי רגב: ניסינו לכבד את היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, מספיק.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב.

איציק שמולי: מירי, האמת כואבת.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, אני לא אתן לכם את התענוג לקרוא לכם בשמות על מנת שעם ישראל ישמע מי מתפרע באולם, אז מספיק.

יצחק הרצוג: יצחק רבין לא שגה באשליות.

יצחק הרצוג: הוא ידע שאנחנו נשלם בדם על הניסיון האמיץ להוציא את השטחים מישראל.

יצחק הרצוג: הוא ידע שאחרי שנשלם בדם בנינו, ניתן יהיה להציל את ישראל ולהציל את המדינה היהודית.

יצחק הרצוג: בריאיון האחרון שהוא העניק, יממה לפני שנרצח, לעיתונאי הנריקה צימרמן, הוא אמר כי הוא מאמין בכל לבו ביכולתנו להביא שינוי לפני המציאות האזורית, והתייחס בכובד ראש לשיתוף הפעולה עם המדינות המתונות באזור; שיתוף פעולה שלדידו היה חיוני להשגת הביטחון לאזרחי ישראל.

יצחק הרצוג: רבותי, אנחנו מתקרבים לרגע ההכרעה הגורלי על דמותה וגורלה של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: וכעת, פן יהיה מאוחר מדי, ברגעים אלה האחריות העליונה היא כאן, בבית הזה: האם נגלוש למצדה, למדינת הסיקריקים, ונחריב את עצמאותנו השלישית, או שמא נלך בתעוזה ובכוחות משותפים לתיקון אמיץ וגדול שיביא אותנו לגבולות בטוחים, ברורים, מוכרים ומוגדרים במדינת ישראל, שישמרו עליה כבית הלאומי שלנו כעת ולתמיד.

יצחק הרצוג: שכן, בקש שלום ורודפהו, וגם אם יתמהמה בוא יבוא.

יצחק הרצוג: מכובדי, אנו, חניכיו, ידידיו ומוקיריו של יצחק, לא זקוקים ליום זיכרון אחד בשנה כדי לזכור את יצחק רבין.

יצחק הרצוג: אנו במפלגתו, מפלגת העבודה, זוכרים אותו ולומדים ממנו כל יום, כל היום.

יצחק הרצוג: יצחק רבין הוא היום סרגל המדידה היומי שלנו למנהיגות, לאמינות, למעשים ענקיים למען המדינה, לפטריוטיות, להתנדבות, להצלחות גדולות ולקבלת אחריות.

יצחק הרצוג: אנו בודקים את עצמנו לפי הביקורת העצמית שלו, ויודעים שאנחנו בדרך הנכונה.

יצחק הרצוג: אנחנו לא מתכוונים להרים ידיים, ובי נשבעתי שאנחנו עוד נגשים את מורשתו של יצחק רבין.

יצחק הרצוג: עוד נגשים את צוואתו.

יצחק הרצוג: ישראל תינצל מהסיקריקים, ישראל תינצל מעתיד מצדה, ישראל תישאר יהודית ודמוקרטית.

יצחק הרצוג: עוד נוציא את השטחים מישראל כפי שרבין רצה, כפי שרבין פעל וכפי שרבין חלם.

יצחק הרצוג: שם, בפסגתו של ההר, קבור מר ביטחון, מר אחריות, יצחק רבין, ליד אשת נעוריו ואהבת חייו לאה.

יצחק הרצוג: הקדשת את כל חייך למען מדינת ישראל, ואנו מחויבים להמשיך בדרכך, ועוד נגשים את צוואתך, יצחק.

יצחק הרצוג: יהי זכרך ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום של הישיבה המיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זכרו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת והקהל לכבד את הנשיא בקימה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעוד שלוש דקות – אנחנו פשוט נאפשר לקהל המוזמנים לצאת.

יולי יואל אדלשטיין: בעוד שלוש דקות יחדש סגן היושב-ראש חבר הכנסת מאיר כהן את הישיבה הרגילה של הכנסת, על מנת שנשלים את סדר-היום שלנו להיום.

יולי יואל אדלשטיין: הפסקה שלוש דקות.

בשעה 19: הצעת חוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15), התשע"ו–2015 [מס' מ/951; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ח, עמ' 3786; נספחות.

בשעה 19: ]

מאיר כהן: חברי הכנסת, הצעת חוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15), התשע"ו–2015, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לברך אותך על בחירתך לסגן יושב-ראש הכנסת.

משה גפני: זו הפעם הראשונה שאני מדבר ואתה מנהל את הישיבה, ואני מברך אותך בהצלחה.

מאיר כהן: תודה רבה.

משה גפני: כמו את כל התפקידים שעשית בהצלחה רבה, גם את התפקיד הזה אני כבר רואה שאתה עושה בהצלחה.

משה גפני: בכל מקרה, שתעשה את זה כמו שאתה יודע, ובאמת אני מאחל לך הצלחה.

משה גפני: חברי הכנסת, אדוני, רבותי השרים, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15), התשע"ו–2015.

משה גפני: בהצעת חוק זו מוצע לתקן את חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית, התשנ"ב–1992, ולהעלות את שיעור הגירעון הקבוע לשנים 2015–2020.

משה גפני: כך, לשנת 2015 הגירעון יהיה בשיעור 2.9% במקום 2.5%.

משה גפני: אנחנו בוועדה החלטנו לא לשנות את זה, אף שאנחנו כבר יודעים שהגירעון בשנת 2015 יהיה פחות.

משה גפני: להערכתי הוא יהיה גם פחות מ-2.8%, אבל בוועדה החלטנו – החברים ואני החלטנו – שלא לשנות את זה.

יעל גרמן: בזכות מי?

משה גפני: מה?

יעל גרמן: בזכות מי?

יעל גרמן: קצת לפרגן.

משה גפני: אני לא שומע, יותר בקול.

עמר בר-לב: בזכות מי, היא שואלת.

משה גפני: אה, זה בזכות זה – –

יעל גרמן: בין השאר.

יעל גרמן: אפשר, אפשר, אפשר לפרגן.

משה גפני: – – שלא היה תקציב בשנת 2015.

משה גפני: יש לזה כמה סיבות אובייקטיביות וכמה סיבות סובייקטיביות, אבל בסדר, אני לא נכנס לעניין הזה.

משה גפני: אני רק מציין את העובדות, ללא פרשנות.

משה גפני: לשנת 2016, הגירעון יהיה בשיעור 2.9%, במקום 2%.

משה גפני: כמו כן מוצע בהצעת החוק להגדיל את סכום ההוצאה הממשלתית לשנים 2015 ו-2016.

משה גפני: לשנת 2015 מוצע לעשות כן לנוכח האיחור החריג באישור התקציב לשנת 2015, ולשנת 2016 מוצע לעשות כן לנוכח שינוי באופן ההתחשבנות בין הממשלה לבין המוסד לביטוח לאומי.

משה גפני: אבקשכם לאשר את הצעת החוק המונחת בפניכם בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

משה גפני: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: להצעה הזאת אין בקשות דיבור ואין הסתייגויות.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת – עוברים להצבעה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–2 – 31 נגד – 4 נמנעים – 1 סעיפים 1–2 נתקבלו.

מאיר כהן: 31 בעד, ארבעה נגד.

מאיר כהן: בבקשה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, התבלבלנו.

מאיר כהן: כולכם?

עמר בר-לב: אני התבלבלתי.

מאיר כהן: נוסיף את זה לפרוטוקול.

אראל מרגלית: תוסיף אותי בבקשה.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, אני בעד.

מאיר כהן: שנייה, נגיע לכולם.

דוד ביטן: לא הספקנו.

דוד ביטן: מה קרה, מיהרתם היום?

מאיר כהן: לא מיהרנו.

מאיר כהן: ביקשנו לשבת.

מאיר כהן: הצעת חוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15), התשע"ו, עברה בקריאה שנייה; 31 בעד, ארבעה נגד.

מאיר כהן: אנחנו נרשום את כל מי שלא הספיק – חבר הכנסת אראל מרגלית.

מאיר כהן: בשנייה, כולל לוח התיקונים.

מאיר כהן: אמרתי: בשנייה, כולל לוח התיקונים.

מאיר כהן: חברת הכנסת סתיו שפיר בעד.

מאיר כהן: מי עוד?

סתיו שפיר: לא, נגד.

מאיר כהן: נגד?

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: אלי אלאלוף בעד.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן בעד, שולי בעד.

אורי אריאל: תסביר להם, שבשלישית הם יצביעו נכון.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

מאיר כהן: אפשר לתקן.

מאיר כהן: אנא מכם, לשבת כולם.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה בקריאה שלישית, אמרתי.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם.

מאיר כהן: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 34 נגד – 14 נמנעים – אין חוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15), התשע"ו–2015, נתקבל.

מאיר כהן: הצעת חוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15), התשע"ו–2015, קריאה שלישית – 34 בעד, 14 נגד, אין נמנעים.

מאיר כהן: כולל התיקונים.

מאיר כהן: אני חוזר ואומר פעם שלישית, כולל התיקונים.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסי יונה, כן אדוני?

יוסי יונה: בעד.

יוסי יונה: תוסיף אותי בבקשה.

מאיר כהן: בעד.

מאיר כהן: [מס' מ/962; "דברי הכנסת", חוב' ב', עמ' ; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים, ברשותכם, להצעת חוק – חברי הכנסת, אני מבקש – הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 33) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2015, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר כהן: גם להצעה זאת אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, קודם כול, אדוני היושב-ראש, אני מברך אותך בתפקידך – –

מאיר כהן: תודה רבה.

איתן כבל: – – אני בטוח שאתה תעשה את זה בטוב טעם ובשכל, כפי שאתה תמיד נוהג לעשות כל דבר.

איתן כבל: בהצלחה.

איתן כבל: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 33) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2015, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איתן כבל: הצעת חוק זו היא הצעת חוק שיזמה הממשלה, והיא כוללת שני נושאים: האחד, ביטול פרק ב' לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 33), התשע"א–2011 – עניינו של תיקון 33 הוא שינוי שיטת האסדרה בתחום השידורים המסחריים כך שלא יוענקו עוד זיכיונות לשידורי הטלוויזיה המסחריים, ובמקומם יוענקו רישיונות לשידורי הטלוויזיה המסחריים.

איתן כבל: במסגרת אותו תיקון נחקק גם פרק ב' האמור, שעניינו התאמה טכנית של חוק – – –

מאיר כהן: סליחה, אדוני, שאני מפריע לך.

מאיר כהן: כל כך הרבה דברים סביב החוק הזה, אז אנא מכם – אנא מכם, אני מבקש שקט.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: סליחה.

איתן כבל: האחד, ביטול פרק ב' לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 33), התשע"א–2011 – עניינו של תיקון 33 הוא שינוי שיטת האסדרה בתחום השידורים המסחריים כך שלא יוענקו עוד זיכיונות לשידורי הטלוויזיה המסחריים, ובמקומם יוענקו רישיונות לשידורי הטלוויזיה המסחריים.

איתן כבל: במסגרת אותו תיקון נחקק גם פרק ב' האמור, שעניינו התאמה טכנית של חוק הרשות השנייה לשיטת הרישיונות, ובו התייחסות רק לבעלי הרישיונות.

איתן כבל: תחילתו של פרק ב' האמור נקבעה ליום 1 בנובמבר 2015.

איתן כבל: חרף האמור, בחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37), שנחקק בסוף שנת 2012, נקבע כי אם ביקש בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה בערוץ 2, עד ליום 31 באוקטובר 2014, כי זיכיונו יוארך, וניתנה לכך הסכמת בעל הזיכיון השני לשידורי טלוויזיה בערוץ 2, תאריך מועצת הרשות השנייה את זיכיונו עד יום 31 באוקטובר 2017, ובלבד שבעל הזיכיון עומד בתנאים הקבועים בחוק.

איתן כבל: ואכן, כידוע, מועצת הרשות השנייה האריכה את הזיכיונות ל"רשת" ול"קשת" עד ליום האמור, דבר שאינו מתיישב עם כניסתן לתוקף של ההוראות לעניין מעבר מזיכיונות לרישיונות.

איתן כבל: לפיכך נדרש, כאמור, לבטל את כניסתו לתוקף של פרק ב' שציינתי.

איתן כבל: אוסיף כי משרד התקשורת הודיע כי קרוב למועד שבו למעשה יסתיימו הזיכיונות, והזכייניות של ערוץ 2 יעברו לשיטת אסדרה של רישיונות, הוא ייזום תיקון חקיקה שיתאים את המצב החוקי לשיטת הרישיונות.

איתן כבל: יצוין כי האמור לעיל אינו רלוונטי לערוץ 10, שכן, כידוע לכם, במסגרת ההסדר שנעשה עם ערוץ זה לפני חודשים מספר, הוא עבר לשיטת האסדרה החדשה ומחזיק ברישיון.

איתן כבל: הנושא השני שנכלל בהצעת החוק הוא הוראות בנושא בעלויות צולבות החלות על בעל רישיון מכוח חוק הרשות השנייה.

איתן כבל: במסגרת ההוראה, שלפיה על בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה חלים איסורים לעניין בעלויות צולבות כך שלא יוכל להיות בעל רישיון לשידורי כבלים או בעל רישיון לשידורים לפי דרישה או מפיק חדשות עצמאי, מוצע לכלול גם בעל רישיון לשידורי טלוויזיה מכוח חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.

איתן כבל: לטענת נציגי משרד התקשורת, מדובר בתיקון שבשוגג לא נכלל בתיקון מס' 33 לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, ועתה מוצע לתקנו.

איתן כבל: אציין כי בדיוני הוועדה לא הובעו התנגדויות, לא מטעם זכייניות הערוץ השני "רשת" ו"קשת" ולא מטעם ערוץ 10.

איתן כבל: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

איתן כבל: אני מבקש מהכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

איתן כבל: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני חוזר: אין הסתייגויות ולא הוגשו בקשות לדיבור.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אמסלם, אני מחכה.

מאיר כהן: הצבעה – חבר הכנסת ביטן – בקריאה שנייה, בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–3 – 43 נגד – 2 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

מאיר כהן: הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 33) (תיקון מס' 3) התקבלה בקריאה שנייה ברוב של 43 בעד ושני מתנגדים.

מאיר כהן: אנחנו עוברים, ברשותכם, לקריאה שלישית.

מאיר כהן: אנא מכולכם לשבת.

מאיר כהן: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 42 נגד – 2 נמנעים – אין חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 33) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2015, נתקבל.

מאיר כהן: הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 33) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2015, עברה בקריאה שלישית.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: 42 בעד, שניים נגד.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/955); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון מס' 3) (חלוקת תיקים בענייני סמים), התשע"ו–2015, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: להצעת החוק הזאת יש רשימת דוברים.

מאיר כהן: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

מאיר כהן: בבקשה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ההצעה שהבאתי בפניכם קובעת קריטריונים לחלוקת תיקי סמים בין המשטרה לבין הפרקליטות.

איילת שקד: כיום החלוקה של כלל התיקים בין המשטרה לבין הפרקליטות מעוגנת בתוספת לחוק סדר הדין הפלילי כהוראת שעה שעומדת בתוקפה עד יום ג' בטבת התשע"ז, 1 בינואר 2017.

איילת שקד: לגבי סמים, לרוב חומרת העבירה היא פועל יוצא של כמות הסם שמדובר בו.

איילת שקד: התוספת קובעת כיום באופן פרטני, לגבי סוגי הסם השונים הכלולים בפקודת הסמים המסוכנים, עד איזה כמות יועבר תיק לטיפול התביעה המשטרתית.

איילת שקד: אם לא קבוע דבר, התיקים מטופלים בידי פרקליטות המדינה, בהתאם לעונש המרבי על העבירה.

איילת שקד: התוצאה היא שכאשר נוספים סמים חדשים לפקודת הסמים המסוכנים, הם מטופלים בידי פרקליטות המדינה גם כשמדובר בכמויות קטנות, וגם כשסמים דומים שנכללו בתוספת קודם לכן מטופלים בידי התביעה המשטרתית.

איילת שקד: כדי לכלול כמות מסוימת של סם חדש שהוכנס לתוספת לפקודת הסמים נדרש תיקון חקיקה, אחרת הטיפול בו נותר בידי פרקליטות המדינה בכל כמות.

איילת שקד: בשנים האחרונות הורחב היקף התופעה שבה סוחרי הסמים משנים חדשות לבקרים את הרכבי הסמים, כך שיש שינויים רבים בתוספת לפקודת הסמים.

איילת שקד: לכן מוצע לקבוע קריטריונים כלליים של כמויות אשר יחולו על כל סם חדש שמוכנס לפקודת הסמים המסוכנים, ואשר התיקים לגביהם יועברו לטיפול התביעה המשטרתית ללא צורך בתיקון התוספת לחוק סדר הדין הפלילי בכל פעם מחדש.

איילת שקד: לפי ההצעה, כשמדובר בחומרים המופיעים בצורת אבקה – עד 20 גרם; כשמדובר בחומרים צמחיים – עד 5 קילוגרם, וכשמדובר בתמיסה או נוזל – עד 200 מיליליטר.

איילת שקד: קריטריונים אלו יחולו רק על סמים חדשים המוכנסים לפקודה, ואילו חלוקת הטיפול בסמים הקיימים כיום בפקודת הסמים המסוכנים תיוותר בעינה.

איילת שקד: נוכח האמור לעיל, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

איילת שקד: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי השרה.

מאיר כהן: כאמור, יש רשימת דוברים.

מאיר כהן: אני מזמין את הדובר הראשון, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – איננו; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – איננו; חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת; חבר הכנסת דב חנין – מוותר; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – איננו.

מאיר כהן: נמצא?

מאיר כהן: איננו.

מאיר כהן: חבר הכנסת טלב אבו עראר – איננו; חברת הכנסת רויטל סויד – איננה; חבר הכנסת באסל גטאס.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסי יונה – מבטל; חבר הכנסת מיקי לוי – מבטל.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל גרמן, גברתי – מוותרת.

מאיר כהן: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, ברכות על ניהול הישיבה הראשונה.

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: שתהיה לך הרבה הצלחה.

מאיר כהן: תודה.

ישראל אייכלר: חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס למה שהיה פה היום, ואני מתכוון לא רק לטקס שהיה לזכרו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, אלא לנושא שעומד מאחורי זה.

ישראל אייכלר: השאלה הנשאלת היא: מה הסתה גורמת?

ישראל אייכלר: כולם אמרו שהסתה גרמה לרצח יצחק רבין.

ישראל אייכלר: אנחנו לא צריכים לחזור 20 שנה אחורה, אנחנו יכולים לצאת עכשיו לרחובות, בשבועות האחרונים, ולראות מה ההסתה עושה לבני-אדם.

ישראל אייכלר: פלסטינים שרואים באינטרנט – – –

מאיר כהן: חברי הכנסת, אפילו אני לא שומע אותו, אז אנא מכם.

מאיר כהן: חברי הכנסת, לא שומעים אותו, אנא מכם.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, שאתה מגן על זכות הדיבור שלי.

ישראל אייכלר: כי לדבר – התוקע לתוך הבור, או לתוך הדות, לא יצא, כי לא שומעים; בתקיעת שופר.

ישראל אייכלר: אני אומר ככה: מי שרואה את הצעירים שיוצאים עם סכין בידיעה ברורה שהם הולכים להיהרג, או לאיזו סכנה – זה מוכיח שהסתה הורסת את נפש האדם, מובילה אותו לדברים הנוראים ביותר.

ישראל אייכלר: ולכן, כבר עשרות שנים אני עומד וטוען שההסתה במדינת ישראל היא אבי כל הבעיות שאנחנו רואים במדינה.

ישראל אייכלר: כי אם אנחנו היינו חיים היום – וכולם ציינו את זה היום – בימי רבין – היום אנחנו מחולקים לשבטים, לשנאות, כולם שונאים את כולם.

ישראל אייכלר: אני רוצה לגלות לך – אדוני היושב-ראש יודע את זה יותר טוב ממני – יש מדינות שבהן אנשים לא שונאים האחד את השני.

ישראל אייכלר: יש מדינות כאלה בעולם – ואלו מדינות מהגרים ממקומות שונים – כי אין הסתה.

ישראל אייכלר: אם אנשים מוסתים – אני רוצה לספר לך על מעשה שהיה, או לא היה, אבל כך מספרים, על שני עיתונים שגרמו למלחמת עולם בעיירה מסוימת בקנדה.

ישראל אייכלר: כל העיר התפצלה לשניים, משפחות נקרעו, מלחמות, מאבקים.

ישראל אייכלר: עיתון אחד השמיץ את העיתון השני, והעיתון השני את המחנה השני.

ישראל אייכלר: הייתה אש להבה.

ישראל אייכלר: עד שהגיע ראש העיר ואמר: אני מזמין את שני עורכי העיתונים אלי ללשכה, אחת ולתמיד לגמור את המלחמה הזאת.

ישראל אייכלר: הגיע איזה אדם זקן, עם מעיל גדול, נכנס ללשכת ראש העיר.

ישראל אייכלר: אז הוא אומר לו: אדוני, אתה העורך של העיתון x?

ישראל אייכלר: אז הוא אומר: כן.

ישראל אייכלר: אז הוא אומר:

ישראל אייכלר: אני מחכה עכשיו לעורך של עיתון y, כדי שתשבו יחד ותגמרו את העניינים, אי-אפשר ככה, אתם מבעירים לי את כל העיר.

ישראל אייכלר: הוא יושב ויושב, ואף אחד לא בא.

ישראל אייכלר: אז הוא אומר לו: אדוני, אולי תסביר לי למה העורך של עיתון y לא מגיע?

ישראל אייכלר: אז הוא אומר: כי זה אני.

ישראל אייכלר: אני עורך את שני העיתונים, אני מדווח פה, מדווח שם, כותב מאמרים זה נגד זה, וכך כולם נותנים לי מודעות.

ישראל אייכלר: הצד הזה נותן לי מודעות נגד הצד השני, והצד השני נגדו, ואני מתפרנס, וזו הפרנסה שלי.

ישראל אייכלר: רבותי – –

יעל גרמן: אייכלר, תספר את הסיפור על – – –

ישראל אייכלר: – – זה קורה בכל המקומות.

ישראל אייכלר: אם אתה רוצה לדעת מאיפה מתחילה הסתה, לך תבדוק בכלים שמשתמשים בהם אלה שיש להם אינטרסים להפיל, ובדרך כלל אלו כלי תקשורת.

ישראל אייכלר: למה כלי תקשורת?

ישראל אייכלר: כי כלי תקשורת הם כלי הפצה המוניים.

ישראל אייכלר: היום כלי התקשורת המסורתיים כבר לא רלוונטיים.

ישראל אייכלר: היום יש ווטסאפ, ופייסבוקים, וכל מיני דברים כאלה, שמבעירים אש.

ישראל אייכלר: ולכן אני רוצה לומר, מי שמדבר נגד הסתה צריך קודם כול להוקיע את ההסתה נגד ציבורים שהוא לא שייך אליהם.

ישראל אייכלר: למשל, אני מוקיע את ההסתה נגד השמאלנים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לראות את השמאלנים, שיוקיעו את ההסתה נגד החרדים.

ישראל אייכלר: אני אתן לכם – – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מוקיעים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נגד.

ישראל אייכלר: אדרבה, כל הכבוד.

ישראל אייכלר: רק השבוע, ב"קול ישראל", בין פיגוע לפיגוע, הייתה ידיעה דרמטית, שמשרד החינוך עשה כנס, והיו שם כמה כיסאות מיוחדים לנשים, ועשו בלגן, ומשרד החינוך טוען שיש שם אנשים דתיים, אנשי מקצוע, והקצו להם 15 כיסאות.

ישראל אייכלר: זה עבר וחזר, ועוד הפעם בחדשות.

ישראל אייכלר: אמרתי: סליחה, זה כל כך חשוב לחדשות?

ישראל אייכלר: אז היו שם כמה כיסאות לנשים.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: זו דוגמה קטנה וקלה.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לקחת מזמנכם, כי נגמר הזמן שלי; אני רוצה לומר, רבותי, ההסתה תזיק לכולנו.

ישראל אייכלר: אבל הסתה לא יכולה להיות רק כשהצד השני עושה את זה, אלא גם כשאני עושה את זה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

מאיר כהן: חברת הכנסת קארין אלהרר מוותרת.

מאיר כהן: חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: חברים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, שמעתי את חבר הכנסת אייכלר עומד כאן על הדוכן, מזיל דמעות תנין על ההסתה נגד החרדים.

זהבה גלאון: אני כבר אומרת לך, אני מתנגדת להסתה נגד החרדים, אבל אתה המסית הראשי.

זהבה גלאון: היום בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת העזת, כשראש הממשלה דיבר, כשעצרו את ה"מוראביטאת" – – –

אורן אסף חזן: – – – זה חסוי.

זהבה גלאון: למה אתה קופץ?

זהבה גלאון: למה כל הזמן אתה קופץ?

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: – – – אבל הדיון חסוי.

זהבה גלאון: יש לך הקפיץ הזה.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, בבקשה.

זהבה גלאון: תרגיע עם הקפיץ הזה.

אורן אסף חזן: אומנם את חברה בוועדה, אבל הדיון חסוי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, היום חבר הכנסת אייכלר בוועדת החוץ והביטחון – –

אורן אסף חזן: זה דיון חסוי.

זהבה גלאון: – – כשראש הממשלה אמר – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: – – שעצרו את ה"מוראביטאת" וה"מוראביטון", אמר: "נשות הכותל" – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: חברי הכנסת.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, אם משהו לא בסדר – – –

אורן אסף חזן: אני מבין שהשמאל – – – אבל היא לא יכולה להוציא כלום מוועדת החוץ והביטחון.

אורן אסף חזן: זהבה, זה לא מקובל.

ישראל אייכלר: – – –

מאיר כהן: חברי הכנסת חזן ואייכלר, אני מבקש מכם.

יחיאל חיליק בר: אולי תקשיב קודם למה שהיא רוצה להגיד?

אורן אסף חזן: אני יודע מה היא רוצה להגיד – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, יקירי.

מאיר כהן: זהו.

יחיאל חיליק בר: תן לה לדבר.

זהבה גלאון: ממתי הפכת להיות השומר של מה שמדברים?

זהבה גלאון: אתה לא צריך להפעיל את הקפיץ הזה כל פעם.

זהבה גלאון: תרגיע רגע.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אני רוצה להביא לידיעת

זהבה גלאון: כם מה אמר אותו חבר כנסת שעמד כאן עכשיו על הדוכן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני מוחה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: שנייה.

אורן אסף חזן: שנייה.

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן חזן, אנא ממך.

אורן אסף חזן: היא לא יכולה להוציא חומר מדיון.

אורן אסף חזן: היא לא יכולה לספר מה היה.

זהבה גלאון: אני יכולה כל מה שאני רוצה, עוד לא הבנת את זה?

זהבה גלאון: ותפסיק להפריע לי כבר.

אורן אסף חזן: את לא יכולה כל מה שאת רוצה.

זהבה גלאון: כל מה שאני רוצה אני יכולה.

מאיר כהן: אני מבקש שתחזור למקום.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: אני מבקש שתחזור למקום.

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר.

מאיר כהן: אני מפנה את תשומת לבך, גברתי, לדברים שנאמרים בוועדת החוץ והביטחון.

מאיר כהן: אנא, המשיכי בדברייך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני לא שנה ולא שנתיים בכנסת הזו – –

איציק שמולי: זה פורסם בתקשורת.

יעל גרמן: זה לא סודות מדינה.

זהבה גלאון: – – ואני יודעת מה מותר ומה אסור, ולא ילמד אותי חבר הכנסת חזן מה מותר ומה אסור, ואני רוצה לחזור ולומר מה אמר חבר הכנסת אייכלר.

זהבה גלאון: זה ממש לא בגדר סוד ביטחוני – –

אורן אסף חזן: זה עניין עקרוני.

זהבה גלאון: – – ולא משהו שהאומה לא תעמוד בו.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

זהבה גלאון: חבר הכנסת אייכלר אמר ש"נשות הכותל" הן ה"מוראביטאת" וה"מוראביטון".

זהבה גלאון: ואם זו לא הסתה, אני לא יודעת מה זאת הסתה.

זהבה גלאון: אז לפני שאתה עולה לכאן על הדוכן ומזיל דמעות תנין וזועק את זעקת הקוזק הנגזל – –

אורן אסף חזן: עכשיו זה לא הסתה?

זהבה גלאון: – – כדאי שתיזכר בדברים שלך האלו.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי; מבטלת.

מאיר כהן: חבר הכנסת איציק שמולי, אדוני.

איציק שמולי: מוותר.

מאיר כהן: מבטל.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי, אדוני, בוא בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לחזק מפה את ידיו של ראש הממשלה על ההצעה שהציע ושנראית כרגע קצת כמו ריקוד תימני, כלומר צעד אחד קדימה ושניים לאחור, בעניין התושבים, תושבי מזרח-ירושלים, שנמצאים מעבר לגדר.

נחמן שי: אני רוצה לחזק את ראש הממשלה בכיוון הזה, כדי שידע שאם ביום מן הימים יבוא הסדר, ההסדר הזה לא יוכל להתבסס על הקווים הקיימים, לא על ירושלים בגבולות המוניציפליים שלה ולא על השטחים שבהם אנחנו עדיין מחזיקים, שטחי יהודה ושומרון.

נחמן שי: הכרחי שתהיה פשרה.

נחמן שי: בלי פשרה לא נוכל להתקדם.

נחמן שי: אז אני יודע שההצעה הזאת הועלתה תוך כדי דיונים, והועלתה באופן לא בשל, אבל אולי היא הייתה איזו יריית ניסיון, אולי היא הייתה איזו יונה ששלח ראש הממשלה מהתיבה כדי לחפש ולראות אם יש איזו פיסת אדמה יבשה שהציפור יכולה לנחות עליה רגע, ואולי לחזור ולהביא לו עלה של זית.

נחמן שי: אולי.

נחמן שי: אני מקווה שכך, מפני שכל אחד מאתנו צריך לדעת, במציאות שבה אנחנו חיים היום, בגל הטרור הזה – גל הטרור הזה ידעך ואחריו יבוא עוד גל ועוד גל, כי אי-אפשר יהיה למנוע בסופו של דבר מאנשים שחיים ביהודה ובשומרון, מהפלסטינים שחיים שם – לא נוכל למנוע מהם את הזכות הבסיסית לחופש.

נחמן שי: לא נוכל.

נחמן שי: נעשה ככל שביכולתנו, נהיה הכי ליברליים והכי דמוקרטיים, נהיה הכי אנושיים והכי מתחשבים, עדיין שליטה צבאית שלנו ברוב השטחים האלה, ואפילו השטחים שנתונים לממשל אזרחי שלהם, בסופו של דבר נמצאים תחת שליטתה של ישראל.

נחמן שי: קוראים להם A, קוראים להם B, קוראים להם C, ואולי יקראו להם D – בסוף זה אותו דבר.

נחמן שי: עד אשר נבין שהאנשים האלה ראויים לזכויות הבסיסיות, כולל הזכויות הלאומיות שלהם, לא יהיה פה שלום, לא יהיה הסדר ולא נוכל להתקדם.

נחמן שי: לכן ההצעה של ראש הממשלה שהועלתה, בוודאי חברי השר בנט יילחם בה ככל שהוא יכול, אני מניח – הוא לא יודע עליה או כן יודע עליה – אני מניח, אבל ההצעה הזאת, שהיא בגדר יריית ניסיון, היא בכיוון הנכון.

נחמן שי: ולכן אני רוצה מפה לחזק את ידיו של ראש הממשלה: לך בדרך הזאת, כי זאת הדרך הנכונה.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, ראשית ברכות, אנחנו שמחים על הצטרפותך.

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: כבוד השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני לא מפסיק להתפלא, להתפעל – הנה, סימן אמת, אפצ'י.

אורן אסף חזן: לבריאות, ידידי.

ינון מגל: תודה.

אורן אסף חזן: איך ייתכן שבכנסת ישראל בראש הוועדה למלחמה ומאבק בנגע הסמים עומדת מישהי שלא מפסיקה לעשן סמים?

אורן אסף חזן: אני לא רוצה לומר נרקומנית, חלילה וחס, אבל עומדת ומצהירה – – –

נחמן שי: אני לא מאמין.

נחמן שי: אני לא מאמין.

אורן אסף חזן: אני מבקש.

אורן אסף חזן: איך ייתכן שבכנסת ישראל, לא רחוק מהמקום שבו אני נמצא, יושבת חברת כנסת שחדשות לבקרים אומרת: כן, אני משתמשת.

אורן אסף חזן: כן, אני לוקחת סמים.

אורן אסף חזן: אף אחד לא חשב לשאול איזה סמים?

נחמן שי: אנחנו שואלים אותך.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לך, אדוני, חברי חבר הכנסת נחמן שי, שבסופו של יום כנראה בג"ץ יצטרך לתת את התשובה על השאלה הזאת.

אורן אסף חזן: יש פה פרדוקס – מאבק מול תמיכה.

אורן אסף חזן: עומדת חברת כנסת שמצהירה ביודעין – אני תכף אגלה לכם מי היא, אנחנו נעשה חידון, אולי אתם לא יודעים – עומדת חברת כנסת שמצהירה ביודעין שהיא עוברת על החוק, שמצהירה ביודעין שהיא משתמשת בסמים – אף אחד לא יודע איזה סמים, אולי סמים קלים, אולי סמים קשים – – –

נחמן שי: למה מכל חברי הכנסת אתה בוחר לדבר דווקא על זה?

יחיאל חיליק בר: גם עליך אמרו את זה.

אורן אסף חזן: אני אענה לך, כי אני – – –

יחיאל חיליק בר: רגע, גם עליך אמרו.

אורן אסף חזן: – – – כי אני מכל חברי הכנסת תמיד באתי ואמרתי בלי לעשות חשבון את שעל לבי, לטוב ולרע – –

יחיאל חיליק בר: איך אתה אומר את זה שעליך העלילו שאתה לוקח סמים?

יחיאל חיליק בר: אתה לא מתבייש?

אורן אסף חזן: – – בניגוד לחברת הכנסת תמר זנדברג, שיושבת בוועדה למאבק והמלחמה בנגע הסמים והאלכוהול, בשעה שאולי באותו בוקר מי יודע מה היא לקחה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: לא יפה.

אורן אסף חזן: אותה חברת כנסת שלא מתביישת להדיר את הרשות למלחמה בסמים, להדיר את אלה שצועקים, להדיר מהוועדה את אלה שמייצגים את הנפגעים, להדיר מהוועדה את בתי-המחסה – – –

יחיאל חיליק בר: אתה חבר ועדה?

אורן אסף חזן: ביקשתי להצטרף, אני מקווה שזה יקרה בקרוב.

יחיאל חיליק בר: יאשימו אותך שאתה לוקח סמים.

מירב בן ארי: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת בן ארי, תיתנו לו לסיים את דבריו.

אורן אסף חזן: אני יכול לספר לך שההבדל ביני לבינה ולרבים אחרים, שעלי יש רכילות צהובה, ופה יש חברת כנסת שאומרת "אני משתמשת".

אורן אסף חזן: אמרתי: שלא לומר נרקומנית, חלילה וחס, שלא ישתמע מדברי.

אורן אסף חזן: אבל לא יכול להיות מצב – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: אני מציע – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן חזן – – –

אורן אסף חזן: אני קורא – – –

מאיר כהן: שנייה, ברשותך.

מאיר כהן: אתה אמרת: לא מפסיקה.

מאיר כהן: אנא, תחזור – – –

אורן אסף חזן: סליחה, אני רק מצטט מדבריה, אל תתבלבל – – –

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: היא לא אמרה.

אורן אסף חזן: היא אמרה.

מאיר כהן: אני לא – – –

אורן אסף חזן: היא אמרה, ואם תרצה ותיתן לי – פשוט אסור פה להוציא אובייקטים ולא קטעי עיתונות וגם לא להשמיע הקלטות מתוכניות רדיו, אבל היא אמרה שהיא משתמשת בסמים, נקודה.

אורן אסף חזן: עכשיו, יש פה ויכוח אמיתי: גראס?

אורן אסף חזן: מריחואנה?

אורן אסף חזן: כל מיני דברים אחרים שאני לא יודע איך קוראים להם בכלל?

יחיאל חיליק בר: קריסטל מת', כחול.

אורן אסף חזן: אני מבין שגם חיליק בר, אחרי ששתה מהבאקט בתאילנד – – –

מאיר כהן: – – –

אורן אסף חזן: אני מבין שאחרי שחיליק בר שתה לא מעט מהבאקט בתאילנד הוא גם ראה את "שובר שורות" ונכנס לפנטזיה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: מה עם הקריסטל מת'?

אורן אסף חזן: אבל הגיע הזמן שנהיה רציניים, הציבור מסתכל עלינו.

אורן אסף חזן: שמים בראש הוועדה למאבק בסמים מישהי שמקדמת את הסמים?

מאיר כהן: תודה רבה.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: ואיפה היא אותה תמר זנדברג?

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, אתה חבר – – –

נחמן שי: אם לא היית, היה צריך להמציא אותך.

נחמן שי: תאמין לי, אם לא היית, היה צריך להמציא אותך.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, עוד שנייה אחת.

יחיאל חיליק בר: הבעיה, שהמציאו.

קריאות: – – –

מאיר כהן: חיליק, חבר הכנסת – – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שתגן עלי פה – – –

מאיר כהן: אני מגן עליך.

מאיר כהן: יש לך עוד חמש שניות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: לא, לא, סליחה.

מאיר כהן: חמש שניות, ותפסיקו – – –

אורן אסף חזן: אתה לקחת לי דקה מזמני.

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: לא לקחתי לך דקה.

אורן אסף חזן: ברשותך, אדוני היושב-ראש, משפט סיכום.

אורן אסף חזן: אני קורא ליושב-ראש הכנסת, אני קורא לראשי הסיעות, אני קורא לכל אחד ואחת מחברי וחברותי חברי הכנסת להצטרף אלי בפנייה להזיז מתפקידה כיושבת-ראש – אני מדגיש – הוועדה למאבק בנגע הסמים והאלכוהול, את תמר זנדברג, שמקדמת ומהללת את הסמים, אולי גם את האלכוהול.

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: חברים, הציבור מסתכל עלינו.

אורן אסף חזן: מותר לחייך, מותר גם לצחוק מעט.

אורן אסף חזן: הרי תמיד אמרתי שמי שלא יודע לצחוק מעט על עצמו – ברשותך, נחמן שי – מי שלא יודע לצחוק מעט על עצמו, לעולם לא יכול להיות מספיק רגיש כדי להיות שליח ציבור.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אבל אל לנו להקל ראש במקום שבו בני נוער וילדים מסתכלים עלינו, ובסוף עושים בדיוק ההפך ממה שאנחנו מכוונים.

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת חזן.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

קריאה: – – –

מאיר כהן: לא נמצאת.

יחיאל חיליק בר: אני בעד למנות אותך לראשות הוועדה.

יחיאל חיליק בר: מה אתה אומר?

יחיאל חיליק בר: מתוך ההבנה שלך בנושא – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת יואל חסון – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת אראל מרגלית, אדוני.

אראל מרגלית: – – –

מאיר כהן: מוותר, תודה.

מאיר כהן: חבר הכנסת דניאל עטר – לא נמצא; חבר הכנסת זוהיר בהלול – לא נמצא.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה – אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אני חוזר, אנחנו מצביעים על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון מס' 3) (חלוקת תיקים בענייני סמים), התשע"ו–2015, בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון מס' 3) (חלוקת תיקים בענייני סמים), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מאיר כהן: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: 38 בעד, אפס נמנעים, אפס מתנגדים.

מאיר כהן: הוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק היא ועדת החוקה, חוק ומשפט, שתכין את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: [נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: בקשת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015 – פיצול סעיף 13(14) ו-(15) שעניינו העברת מידע עם רשויות מס זרות.

מאיר כהן: יציג את הבקשה יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

מאיר כהן: בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש – –

מאיר כהן: חברת הכנסת שאשא ביטון, אנא.

מאיר כהן: חבר הכנסת קיש.

משה גפני: – – אדוני השר, חברי הכנסת, מונחת בפניכם החלטת ועדת הכספים לפצל את סעיף 13(14) ו-(15) להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015, שעניינו הסדרת העברת מידע בין רשות המסים בישראל לבין רשויות מס זרות על בסיס הסכמים ואמנות מס שמדינת ישראל צד להם.

משה גפני: ועדת הכספים מבקשת לפצל את הפסקאות מתוך חוק ההסדרים, כי מדובר בפרק שלא מתאים לחוק ההסדרים.

משה גפני: הוא אף הוגש כהצעת חוק ממשלתית שעברה קריאה ראשונה.

משה גפני: רשות המסים הסבירה לנו שמדינת ישראל היא החברה היחידה ב-OECD שעד כה טרם חתמה על הסכם היישום שקובע את אופן העברת המידע לרשויות מס זרות בדבר תושבי חוץ.

משה גפני: זאת ועוד, נכון לעכשיו מדובר בהסדרה כללית, ורק בהמשך יובאו בפני הוועדה ההסדרים הפרטניים במסגרת הצעת חוק נפרדת.

משה גפני: כמו כן, בכנסת הקודמת הניחה הממשלה הצעת חוק זהה לתיקון פקודת מס הכנסה, הצעה שעברה בקריאה הראשונה.

משה גפני: ועדת הכספים לא ראתה לנכון בנסיבות אלה שהתיקון יעבור כעת במסגרת חוק ההסדרים.

משה גפני: אם מליאת הכנסת תאשר את הפיצול, אני מתכוון להביא את זה מכיוון שלא הצבענו עדיין על החוק הזה.

משה גפני: אני אביא את זה לדיון והצבעה בוועדה, ואני אחזיר את זה למליאת הכנסת לאישור שלא במסגרת חוק ההסדרים.

משה גפני: אני מבקש את אישור מליאת הכנסת לבקשת הפיצול.

משה גפני: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: לא נרשמו דוברים.

מאיר כהן: אני מבקש לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה על בקשת ועדת הכספים.

מאיר כהן: אני מבקש לשבת.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה – 30 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015, נתקבלה.

מאיר כהן: בקשת ועדת הכספים התקבלה ברוב של 30 בעד, אין נגד, אין נמנעים.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, בעד גם.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: לפרוטוקול, חבר הכנסת רועי פולקמן – – –

מאיר כהן: [מס' כ/549; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ד, עמ' 2597.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 6) (חניה באזור המיועד לפריקה ולטעינה), התשע"ד–2014.

מאיר כהן: ההודעה נמסרה ביום 20 ביולי 2015.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אני מבקש לשבת, מצביעים.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 8 בעד הודעת הוועדה – 29 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 6) (חניה באזור המיועד לפריקה ולטעינה), התשע"ד–2014, נתקבלה.

קריאה: – – –

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: בעד ההודעה – 29, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

קריאה: – – –

מאיר כהן: כן, כן.

מאיר כהן: החלת דין הרציפות התקבלה.

מאיר כהן: תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, ביום שלישי, י"ד בחשוון התשע"ו, 27 באוקטובר 2015, בשעה 16:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.

מאיר כהן: תודה רבה.