ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 47, 2015-09-21 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ח' בתשרי תשע"ו, 21 בספטמבר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת ונוכחים נוספים, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח בהודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת – הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של ארמניה בדבר סיוע הדדי בענייני מכס; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של מדגסקר בדבר סיוע הדדי בענייני מכס.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חבר הכנסת אלי כהן ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק רואי-חשבון (תיקון – התמחות בראיית-חשבון 18 חודשים), התשע"ה–2015, שמספרה 1776/20; הצעת חוק פרטית.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הדיון, כאמור, במסגרת הצעות לסדר-יום בנושאים חשובים אך כואבים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר את העובדה שאנחנו יושבים כאן באודיטוריום בעקבות שיפוצים ושינויים במליאת הכנסת שנקבעו מראש, ולכן לא נוכל לקיים שם את הישיבות עד תום הפגרה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זו לא הפעם הראשונה שאנחנו מתכנסים כאן.

יולי יואל אדלשטיין: השביתה המתמשכת בבתי-הספר הנוצריים מתחילת שנת הלימודים

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח בהצעות לסדר-היום: השביתה המתמשכת בבתי-הספר הנוצריים מתחילת שנת הלימודים, הצעות מס' 1085, 1086, 1087 ו-1088.

יולי יואל אדלשטיין: יזמו את הנושא חברי הכנסת זוהיר בהלול ואיימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: כולי תקווה שהדיון כאן באמת יתרום לפתרון הסוגיה הקצת-מביכה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: רק דבר נוסף מבחינת סדר-היום: היו אלי פניות של כמה חברי כנסת, ובהם איתן כבל, אילן גילאון ואלי בן-דהן, לציין היום את יום האלצהיימר הבין-לאומי, שחל בדיוק היום, במסגרת הצעות לסדר-יום, כמו שאנחנו נוהגים.

יולי יואל אדלשטיין: אין מסורת כזאת בכנסת לקיים ימים מיוחדים בפגרה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציין את העובדה שהיו פניות; אני מציין את העובדה שהכנסת היום – גם על-פי בקשת חברי הכנסת הנ"ל – תואר בצבע סגול בערב לאות הזדהות עם יום האלצהיימר הבין-לאומי.

יולי יואל אדלשטיין: אבל את הדיון עצמו ואת תשובת הממשלה אנחנו נשמע בשבועות הראשונים לאחר פתיחת מושב החורף של הכנסת, ועם המציעים הסליחה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת – – –

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, רק יש לי שאלה: היום בשעה 11:00 מתקיים דיון בוועדת הכספים בנוכחות שר האוצר.

עיסאווי פריג': זה דיון חשוב, חשוב ביותר.

עיסאווי פריג': כאן מתקיים דיון לא פחות חשוב בנושא השביתה.

עיסאווי פריג': אני וח"כים רבים רוצים לקחת חלק בשני הדיונים.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה שלך במקום, חבר הכנסת פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: לא מצאתי לנכון לבטל דיוני ועדות שנקבעו מראש.

יולי יואל אדלשטיין: בדקתי – הדיון נקבע ונדחה כבר בעבר מאותן סיבות, לכן לא אפשרתי – – –

מרב מיכאלי: לא מאותן סיבות.

מיקי רוזנטל: לא מאותן סיבות.

מרב מיכאלי: ממש לא מאותן סיבות.

יולי יואל אדלשטיין: לא מאותן סיבות.

עיסאווי פריג': זה חשוב לנו לקחת חלק.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא משנה את העובדה שביקשו לפתוח את הדיון בשעה 10:00, ולא אפשרתי זאת; העבירו את הדיון לשעה 11:00, כך שבמשך השעה הקרובה אני מקווה מאוד שאכן חברי הכנסת יהיו כאן במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאני רואה, הנוכחות מאוד מכובדת, מה גם שבפעם שעברה כשהתכנסנו במליאה היו בדיוק אותן פניות.

יולי יואל אדלשטיין: ותסלחו לי על הנימה הצינית בקולי, אבל ספרתי כמה פעמים במהלך כל הדיונים את כל הנוכחים במליאה; מכיוון שהתבטלו כל הוועדות, שנגד הוועדות האלה מחו – נגד קיומן של הוועדות האלה בזמן המליאה מחו – לא התקיימה אף ועדה, ולא עברנו את מספר השיא, בשום שלב, של 17 חברי כנסת במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שאני לא נשמע ציני מדי.

יולי יואל אדלשטיין: אז תנו לי להפעיל פה את מכלול השיקולים, כי לא ראיתי שכל חברי הוועדות נהרו בהמוניהם למליאה ברגע שהתבטלו הוועדות.

יולי יואל אדלשטיין: אז הפנייה והשאלה במקום; כל השאר זה שיקול דעת שלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת זוהיר בהלול, ראשון המציעים, לפתוח את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ודאי גם שולחים את תנחומינו לשר החינוך, שלא מזמן איבד את אביו, ונמצא עדיין בתוך השלושים, ומצא לנכון לבוא ולהתייחס לנושא החשוב והכואב הזה.

זוהיר בהלול: בוקר טוב לכם, חברותי וחברי.

זוהיר בהלול: אני רוצה להתחיל במידע שדלף לעבדכם הנאמן ביממה האחרונה.

זוהיר בהלול: זהו דף מסרים שמשרד החינוך והתרבות הציף למעוניינים בדבר כדי לשווק את גרסת משרד החינוך והתרבות אל מול גרסת בתי-הספר הכנסייתיים.

זוהיר בהלול: מה לעשות והגֶנים העיתונאיים שלי עדיין מלבלבים ומבעבעים בקרבי, ולכן המידע הזה – ברצוני לשתף אתכם בו.

זוהיר בהלול: בקיצור נמרץ, אני מאוד רוצה שתטו אוזן כדי שתבינו כיצד עובדת מכונת האינדוקטרינציה של משרד החינוך והתרבות כדי להוציא את דיבתם של בתי-הספר הכנסייתיים רעה.

זוהיר בהלול: ואני תוהה, ואת תהייתי אני אביא בסיפה של הדברים.

זוהיר בהלול: במסמך שדלף אלי כתוב: בתי-הספר הכנסייתיים מבקשים לקבל מהמשרד תקציבים בלי שתהיה עליהם בקרה.

זוהיר בהלול: אם זו לא שחיתות, אם זו לא האשמה בשחיתות, אינני מבין מה זו שחיתות.

זוהיר בהלול: נקודה נוספת: אין בבתי-הספר הללו שקיפות.

זוהיר בהלול: אם אין שקיפות, משמע שיש קופת שרצים שאורבת לכל דבר הגיוני בתוך בתי-הספר הללו.

זוהיר בהלול: מסר שלישי שמשרד החינוך והתרבות הורה לאנשים שלו לשווק בתקשורת הישראלית הוא כדלקמן: הם ממיינים תלמידים ואינם מעניקים הזדמנות שווה לכל תלמיד.

זוהיר בהלול: אם זה לא אליטיזם אז אני לא מבין מהי אליטה שמתנהלת בתוך מדינה, המדינה הדמוקרטית היחידה במרחבי המזרח התיכון.

זוהיר בהלול: כך משרד החינוך והתרבות מורה לאנשיו לשווק את הגרסאות הללו.

זוהיר בהלול: הנקודה הרביעית: בית-הספר – בית-ספר לא רשמי הוא בדרך כלל אליטיסטי, כלומר מעמדות.

זוהיר בהלול: בישראל, רחמנא ליצלן, מקימים מתחת לפני האדמה, מתחת לרדאר, מעמדות.

זוהיר בהלול: אלה בתי-הספר הנוצריים.

זוהיר בהלול: נקודה נוספת שבה נאשמים אותם בתי-ספר: קיימת אפשרות שיוכנסו תכנים לא רצויים, כלומר, בתי-הספר הכנסייתיים בישראל הם בתי-ספר מחתרתיים, הם חותרים מתחת לאושיותיה של המדינה; הם אנשים שמפיצים את דיבתה של המדינה רעה והם מרעילים את התלמידים ואת התלמידות הערבים בתוך בתי-הספר הללו.

זוהיר בהלול: בתי-הספר הופכים לעסק משפחתי.

זוהיר בהלול: אז נמצא מקרה אחד או שניים – מסעוד גנאים – אולי מנהל, ואולי גם רעייתו עובדת באותו בית-ספר, אבל מדובר כאן בנפוטיזם, חברי וחברותי; בתי-הספר הכנסייתיים בישראל מאמצים באהבה ובחיבוק את הנפוטיזם הידוע לשמצה במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: והנקודה האחרונה: בית-הספר אוסר על ההורים להקים ועד הורים בתוך בתי-הספר, כלומר אלה בתי-ספר אנטי-יוניוניוסטיים בעליל, והם לא רוצים להתנהל בצורה נכונה, על-פי כל הקודים המוסריים במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: ואני שואל אתכם, ואינני מטיל ספק חלילה ביכולת הקוגניטיבית והאינטלקטואלית שלכם: איך יכול להיות, אדוני שר החינוך – שלך באופן אישי אני רוחש כבוד רב, אתה איש יוצא דופן – איך אתה מרשה לעצמך שדף מורעל שכזה יופץ אל אנשיך?

זוהיר בהלול: מעבר לכך, יתרה מכך, איך יכול להיות שאתה ואנשיך מנהלים משא-ומתן עם ארגונים מחתרתיים כמו בתי-הספר הכנסייתיים?

זוהיר בהלול: איך יותר משנה מתנהל משא-ומתן עם אלה המושחתים, עם אלה שבקרבם קופת שרצים, עם אלה האליטיסטיים ואלה שמאמצים מעמדות, המחתרתיים והנפוטיסטיים האלה?

זוהיר בהלול: אתם ניהלתם אתם משא-ומתן במשך שנה שלמה.

זוהיר בהלול: ואני רוצה להוסיף עוד נקודה: לאורך ההידברות הוצע לנציגי – אני מצטט – לאורך ההידברות הוצע לנציגי בתי-הספר להצטרף לזרם הציבורי כדי לקבל תקצוב בשיעור של 100% ולהיכנס למסלול של בתי-ספר ייחודיים ציבוריים, כך שיוכלו לקבל מעטפת חינוכית רחבה.

זוהיר בהלול: אוהב את המילה מעטפת; כאשר רוצים ככה להתייפייף בחדשנות משתמשים במילה מעטפת.

זוהיר בהלול: מה אומרת המילה מעטפת?

זוהיר בהלול: מתחת למעטפת הזאת אורב לו רצון מחתרתי של משרד החינוך והתרבות.

זוהיר בהלול: הוא, דני עטר, משרד החינוך והתרבות, רוצה להכפיף את כל בתי-הספר הכנסייתיים תחת כנפיו; הוא רוצה להשתלט עליהם, רוצה להיכנס כמו שטן אל גופם ואל נפשם.

זוהיר בהלול: הוא רוצה להפוך אותם בקרבו, לצרף אותם לזרם הציבורי, כאשר משרד החינוך והתרבות מצייר את בתי-הספר הציבוריים כ-masterpiece במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: אז אני רוצה לומר לכם, חברי וחברותי: בתי-הספר האלה גידלו לא מעט אנשים שהם ממלח הארץ.

זוהיר בהלול: שופט בית-המשפט העליון סלים ג'ובראן, שהתגורר לא מעט שנים בעירי הצנועה עכו, הוא בוגר בתי-הספר הכנסייתיים הללו; עבדכם הנאמן, שאיננו מגדולי האומה, אלא מאזובי הקיר של האומה, למד בבתי-הספר הכנסייתיים, והנה הוא עומד אל מול עם ישראל ומדבר בפניכם בגובה העיניים; הנה, אנשים מורמים ואיכותיים מאין-כמותם מחברי מהרשימה המשותפת הם בוגרי בתי-הספר האלה, ואולי אפשר להתווכח אתם על עמדות פוליטיות, אבל אי-אפשר להטיל דופי, חלילה, ביכולתם האינטלקטואלית; ועוד כהנה וכהנה היי-טקיסטים, שמלבלבים ומככּבים – בעברית צריך לומר מככּבים ולא מככבים – מככּבים בשמי ההיי-טק הישראלי ועושים עבודה מצוינת הם בוגרי ויוצאי בתי-הספר האלה.

זוהיר בהלול: יתרה מכך, האנשים שיוצאים אל שוק העבודה מגיעים עד לכדי 95% בבגרויות בבתי-הספר הכנסייתיים, שזה עולה, אדוני שר החינוך והתרבות מר נפתלי בנט – נפתלי בנט במלרע ולא במלעיל – צריך לומר שהם עולים ב-5% על בתי-הספר הכי טובים במדינת ישראל, כולל בית-הספר "הריאלי" בחיפה.

זוהיר בהלול: אז אנא, חברים, אם בתי-הספר האלה מקיימים ייעוד נשגב, אם הם מצליחים לשווק אל שוק העבודה בישראל אנשים רמי-מעלה – ביכולת האינטלקטואלית, ביכולת האופרטיבית, ביכולת התרומתית לנדבכים החשובים של בניינה של מדינת ישראל, שהיא אולי אחד מהסיפורים המדהימים עלי אדמות – והערבים רוצים להיות חלק מקדמת הבימה שישראל מתייפייפת בה השכם והערב, מדוע בא משרד החינוך והתרבות, אדוני היושב-ראש, ושם מקלות בגלגלי בתי-ספר שכבר הוכיחו את עצמם?

זוהיר בהלול: הם לא תלויים ועומדים תחת מבחנים יומיומיים.

זוהיר בהלול: צריך לומר ולהפריך את הדעה הקדומה: מיקי רוזנטל, הערבים הם לא עוכרי ישראל; בתי-הספר האלה הם לא מחתרתיים.

זוהיר בהלול: אנחנו רוצים להשתלב בחיי המדינה, רק תנו הזדמנות, בגובה העיניים, לבתי-הספר האלה להתקיים במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: מה הן הדרישות – שהפכו להיות דרישות מפלצתיות – של בתי-הספר האלה?

זוהיר בהלול: מה שהם מבקשים – הם מבקשים לקבל תקצוב של 100%; הם מבקשים שלא יתעמרו בם, שלא יתעמרו בם.

זוהיר בהלול: הם מקבלים הלכה למעשה תקציב בשיעור 29% מהתקציב לתלמיד בחינוך היסודי הרשמי כיום.

זוהיר בהלול: מדוע הילד הערבי והילדה הערבייה, התלמיד הערבי והתלמידה הערבייה, מקבלים אחוזי נכות – כל כך כל כך נמוכים?

זוהיר בהלול: מדוע לא מתקצבים אותם בשיעור 100%?

זוהיר בהלול: עוד נקודה חשובה: בבתי-הספר האלה לומדים 33,000 תלמידים ותלמידות.

זוהיר בהלול: האם הם לא ראויים לקבל את מה שמקבלים אחרים?

זוהיר בהלול: מדוע התקצוב החסר הזה של בתי-הספר הנוצריים לעומת בתי-ספר יסודיים בישראל ולעומת רשתות החינוך התורני?

זוהיר בהלול: יש כאן, אדוני שר החינוך והתרבות, אפליה.

זוהיר בהלול: ואני אתמול אמרתי, ואני מודה ומתוודה – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

זוהיר בהלול: אני מסיים.

זוהיר בהלול: התקיימה אתמול ישיבת ועדת החינוך בכנסת, כינוס חירום נוכח המצוקה הזאת, ואני אמרתי: אני מוכן להסיר את חסינותי הפרלמנטרית – שאינני יודע מהי, אגב; זה משהו אבסטרקטי, סוריאליסטי, ואינני יודע מה זה, חסינות פרלמנטרית, אגב, מה היא מקנה, מה היא לא מקנה.

זוהיר בהלול: אם אתם עכשיו תבדקו את הדנ"א שלי או את עמוד השדרה שלי, או אפילו את מהות נפשי ונשמתי – אינני יודע מה היא חסינות פרלמנטרית.

זוהיר בהלול: אבל אני אומר לך, אדוני היושב-ראש:

זוהיר בהלול: עבדך הנאמן, על 191 הסנטימטרים שלו בגובה, על 97 קילוגרמים במשקל – לא בדקתי עדיין את היכולת של ה-IQ, שלי אבל היא מתניידת בין 60 ל-70 – כדי שלא יגידו 160–170 – – –

קריאה: לחץ דם.

זוהיר בהלול: לחץ דם קצת גבוה, משהו כמו 135/90 – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, פירוט רפואי ייקח יותר מדי זמן.

יולי יואל אדלשטיין: אתה כבר מזמן בזמן פציעות.

עליזה לביא: מה עם כולסטרול?

זוהיר בהלול: אני אמרתי, אני מוכן להסיר את החסינות הזאת, מכיוון שהאשמתי את כל מנכ"לי המשרדים הרלוונטיים בהיעדרותם הזועקת והמהדהדת מאותה ישיבה שאת, מרב מיכאלי, יושבת-ראש הסיעה שלי, נכחת בה.

זוהיר בהלול: ונדמה לי שהיה כאן זלזול זועק לשמים.

זוהיר בהלול: נדמה לי שאמרתי שהמנכ"לים שנעדרו מהישיבה הזאת, הם מפלים בין תלמיד ערבי לבין תלמיד יהודי.

זוהיר בהלול: מדינת ישראל צריכה להתבייש בעובדה הזאת שהיא מפלה בין תלמיד לתלמיד, כאשר אנחנו הערבים שואפים לחיות בגובה העיניים ובצורה שוויונית במדינה שלנו.

זוהיר בהלול: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

דניאל עטר: יישר כוח.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות גם לרשותך, ודאי.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, כבוד שר החינוך, עמיתי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני לא בא לכאן כדי להגן על בתי-הספר הכנסייתיים; אני בא לכאן כדי להגן על עקרון השוויון, כדי להגן על ערכי הצדק.

איימן עודה: שעת הוראה בבית-ספר כנסייתי עולה 4,551 שקלים; ב"מעיין החינוך התורני" היא עולה 5,441; בבית-ספר של החינוך העצמאי היא עולה 5,757 שקלים; בבית-ספר רשמי היא עולה 7,018, אדוני שר החינוך.

איימן עודה: ואני שואל אותך למה, בשם הצדק, בשם עקרון השוויון.

איימן עודה: ואני שואל עוד: למה יש סעיף מיוחד לרשת החינוך החרדי, 3(א) בחוק יסודות התקציב, ויש סעיף אחר לבתי-הספר המוכרים הלא-רשמיים, לרבות בתי-הספר הכנסייתיים, שזה חוק, כן – סעיף 9 בתקנות חוק חינוך ממלכתי משנת 1953?

איימן עודה: אני שואל: למה?

איימן עודה: האם יש אפרטהייד?

איימן עודה: האם יש חוקים אחרים לקבוצה הזאת וחוקים אחרים לקבוצה אחרת?

איימן עודה: אבל אני רוצה להגיד לכם משהו: אין לי שום דבר נגד בתי-הספר החרדיים, ואני לא אסכים אף פעם שפריבילגיים ישסו מוחלשים במוחלשים.

איימן עודה: אתם, החרדים, מגיע לכם, אבל גם לנו מגיע.

איימן עודה: לכן, אני רוצה שוויון בין בתי-הספר הכנסייתיים לבין בתי-הספר החרדיים.

איימן עודה: ויגידו לי: ליבה, לא ליבה.

איימן עודה: אני יודע שבתי-הספר הכנסייתיים מלמדים את הליבה של הליבה, אבל אנחנו מבקשים שוויון, דורשים שוויון בינינו ובין החרדים, ולא אסכים אף פעם שפריבילגיים ועשירים ישסו עניים בעניים.

איימן עודה: ואני שואל: מי צריך ועדה?

איימן עודה: שלשום נפטר השופט לשעבר חשין, זיכרונו לברכה, והוא שאמר, שטבע את המשפט שבשביל לקבור דבר צריך להקים לו ועדה.

איימן עודה: ואני אומר: הדברים כל כך ברורים; האם מגיעה תפילה לכנסייתיים כמו שמגיע לחרדים?

איימן עודה: האם מגיע תמרוץ או טיפוח לכנסייתיים כמו שמגיע לאחרים?

איימן עודה: האם מגיע פיצול בכיתות א' או ב' לכנסייתיים כמו שמגיע לחרדים ולאחרים?

איימן עודה: האם מגיע עבור מצוינות לכנסייתיים כמו שמגיע לאחרים?

איימן עודה: השאלות הן כל כך ברורות וכל כך קונקרטיות, אז להשיב עליהן – אפשר בחצי יום להשיב עליהן.

איימן עודה: אתם יודעים מה?

איימן עודה: קחו יומיים.

איימן עודה: בשביל מה להקים ועדה?

איימן עודה: כי יש שביתה ורוצים שהילדים יחזרו לבית-הספר, ולמרוח את הדבר לחודש, חודשיים, ואחרי זה לצאת עם מסקנות כמו שהם רוצים?

איימן עודה: צריך להחליט היום, ואפשר להחליט היום.

איימן עודה: הסיפור החדש של בתי-הספר הכנסייתיים הוא שמפלגת יש עתיד רצתה לפגוע בחרדים, אז היא פגעה בהם, וכתופעת לוואי גם פגעו בכנסייתיים.

איימן עודה: אז דרך הסכמים קואליציוניים חדשים החזירו לחרדים, ומי שנתקע מאחור זה בתי-הספר הכנסייתיים.

איימן עודה: זה כל כך סוריאליסטי, כל כך פוגעני.

איימן עודה: ואני רוצה להוסיף שקרו עוד שני דברים שהפלו לרעה את בתי-הספר הכנסייתיים: הדבר הראשון – ביטול חוק נהרי בשנת 2014; הפגיעה השנייה – שתורמים מחו"ל מעדיפים לתרום עכשיו לכנסיות בסוריה ובעיראק ולא לכנסיות בישראל.

איימן עודה: לכן, בתי-הספר הללו נפגעו קשות בשנים האחרונות.

איימן עודה: אנחנו מדברים על בתי-ספר שהם 4% מבתי-הספר הערביים.

איימן עודה: שליש מהסטודנטים הערבים באוניברסיטאות הם בוגרי בתי-הספר הללו; יותר מ-80% מהערבים בהיי-טק הם בוגרי בתי-הספר הללו.

איימן עודה: אתם מבקרים בבתי-חולים ואתם משבחים את הרופאים הערבים – יותר מחצי הרופאים הערבים בבתי-החולים הם בוגרי בתי-הספר הללו.

איימן עודה: אז מה קורה בעצם?

איימן עודה: הכנסיות מחנכות, מטפחות, משלמות כסף, והכלכלה בכלל, אדוני שר הכלכלה לשעבר, מרוויחה מהילדים הללו, מרוויחה מהסטודנטים, מרוויחה מהעובדים הללו.

איימן עודה: אז במקום לגשת לשוויון, עוד ממשיכים להפלות אותם לרעה.

איימן עודה: אני אמרתי שאני לא בא להגן על בתי-הספר הכנסייתיים אלא על עקרון השוויון ועל ערכי הצדק ועל הערכים בכלל.

איימן עודה: ראית איך המשרד שלך התנהג בשבוע האחרון, אדוני השר?

איימן עודה: התחיל להשחיל כל מיני כתבות, כל מיני ספינים תקשורתיים: כמה המנהלים מקבלים – 400,000 ש"ח בשנה.

איימן עודה: זה העלות, לא הברוטו, ודאי לא הנטו, אבל העיקר לפגוע בהם; ולהגיד גם שהם סלקטיביים.

איימן עודה: אז תגיד לי, אדוני השר, אני בן העיר חיפה; 70% מהערבים בעיר חיפה לומדים בבתי-הספר הללו, אז על איזו סלקציה אתה מדבר?

איימן עודה: על איזו סלקציה?

איימן עודה: מדברים על בתי-ספר של פריבילגיים.

איימן עודה: הרי בתי-הספר הללו נמצאים בשכונת ואדי-ניסנס, המוזנחת ביותר.

איימן עודה: אני למדתי שם.

איימן עודה: אבא שלי עובד בניין.

איימן עודה: כאשר המזכירה קראה לי ידעתי שכנראה אין להורים שלי כסף לשלם עבור הלימודים שלי.

איימן עודה: אנחנו מדברים על עאידה שלמדה שם, על חנין שלמדה שם, על אוסאמה שלמד שם, על זוהיר שלמד שם, על יוסף שלמד שם, בבתי-הספר הללו.

איימן עודה: מדברים על בתי-ספר עדתיים – ביום האחרון מהמשרד שלך זה יצא.

איימן עודה: אז יוסף – אימא שלך מוסלמית; חנין ממשפחה מוסלמית; אוסאמה ממשפחה מוסלמית; זוהיר ממשפחה מוסלמית; אני ממשפחה מוסלמית.

איימן עודה: אלה בתי-ספר שהביאו כל טוב לחברה שלנו.

איימן עודה: אנחנו מדברים על המערב שהביא בעיקר קולוניאליזם, אבל יש צד קטן ונאור, כמו בתי-החולים, למשל האנגלי, הראשון בארץ, שהוקם בשנת 1861, בית-ספר כמו "טרה סנטה" בנצרת, שהוקם לפני 300 שנה.

איימן עודה: הילדים שלי לומדים בבית-ספר לנזירות בנצרת שהוקם בשנת 1867.

איימן עודה: והם חינכו, והם לימדו.

איימן עודה: אז הגענו עד הלום, והציעו לנו 50 מיליון שקלים במקום לגשת לשוויון מלא, ל-200 מיליון ש"ח בשנה.

איימן עודה: אדוני, המשרד שלך הוא המשרד השני בגודל התקציב שלו.

איימן עודה: בשנת 2000 התקציב שלו היה 21 מיליארדים; היום זה 44 מיליארדים.

איימן עודה: אז הם מבקשים – –

מיקי רוזנטל: 51 מיליארדים.

איימן עודה: אז עוד תוספת.

איימן עודה: אז הם מבקשים 200 מיליון שקלים.

איימן עודה: אני, כראש הרשימה המשותפת, בשם הרשימה המשותפת – היום אנחנו מקיימים ישיבה של ועדת המעקב.

איימן עודה: אנחנו נקרא לשביתה כללית ברחוב הערבי.

איימן עודה: אנחנו נתמוך בבתי-הספר הללו, שהביאו כל טוב גם לחברה שלנו, גם לכל האזרחים, לרבות בתרבות ובכלכלה.

איימן עודה: אני מבקש מכם, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, להיעתר לבקשה הכל-כך צודקת שלנו.

איימן עודה: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עם עוד שתי הצעות לסדר-היום באותו נושא: השביתה המתמשכת בבתי-הספר הנוצריים מתחילת שנת הלימודים, של חברת הכנסת עליזה לביא וחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת עליזה לביא; בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, במשך שלושה שבועות מערכת החינוך של בתי-הספר הכנסייתיים מושבתת:

עליזה לביא: 33,000 תלמידים יושבים בבית, לא הולכים לבתי-הספר; ב-47 מוסדות חינוך אין לימודים.

עליזה לביא: מתחנכים בהם כ-10% מכלל התלמידים בחברה הערבית.

עליזה לביא: מדובר בבתי-ספר איכותיים, מצוינים, והדברים באים לידי ביטוי גם בציוני הבגרות של תלמידי בתי-הספר האלה, שחלקם נמנים עם בתי-הספר המובילים בישראל.

עליזה לביא: מֶרח זועבי, תלמידה בתיכון הערבי-נוצרי סנט ג'וזף אלמוטראן בנצרת, זכתה באולימפיאדת הכימיה העולמית שנערכה במוסקבה – הנערה היחידה במשלחת המדעים שישראל הוציאה לפני כשנתיים לאולימפיאדת המדעים.

עליזה לביא: מרח זכתה, יחד עם שלושת חברי המשלחת הנוספים, במדליית ארד – – –

באסל גטאס: מָרח.

עליזה לביא: מָרח, סליחה.

עליזה לביא: מָרח.

זוהיר בהלול: מְראח.

עליזה לביא: מְראח או מָרח?

עליזה לביא: העיקר שהיא זכתה, והיא הביאה מדליית זהב באליפות הכימיה לנוער של ישראל.

עליזה לביא: ובלי לזלזל בהישג המרשים שלה, אין ספק שבית-הספר הנוצרי סנט ג'וזף אלמוטראן מהווה חממה לגידול של התלמידה המצטיינת הזאת ושל רבים אחרים.

עליזה לביא: חינוך ציבורי צריך להיות לכולם במדינת ישראל.

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על בתי-ספר לא רשמיים והגדרות כאלה ואחרות, ביורוקרטיות כאלה ואחרות, שהם פרי של הסכמים קואליציוניים והבנות של איך מגדירים קריטריונים.

עליזה לביא: אבל בואו רגע נדבר על בתי-הספר המוכרים שאינם רשמיים, חרדיים, שמקבלים 100% של התקצוב, ובתי-הספר הכנסייתיים, שנמצאים בדיוק, אבל בדיוק, באותה קטגוריה, מקבלים תקצוב של 29% בלבד.

עליזה לביא: אז על זה אסור לוותר, אדוני השר.

עליזה לביא: וזה לא ערך של שוויון שאתה מדבר עליו מעל במות שונות.

עליזה לביא: כולם תלמידים ישראלים, לכולם מגיע חינוך שווה.

עליזה לביא: במדינת ישראל שלנו הוכרה הזכות לחינוך כזכות יסוד בסיסית.

עליזה לביא: לכל ילד ישראלי יש – – –

יעקב מרגי: השר פירון קיצץ להם פעמיים.

עליזה לביא: השר פירון ויש עתיד הציבו את החינוך – –

יעקב מרגי: הוא קיצץ להם פעמיים.

עליזה לביא: – – את החינוך הציבורי – –

יעקב מרגי: לא, הוא לא ראה את השוויון – – –

עליזה לביא: – – את החינוך הציבורי במרכז.

עליזה לביא: זה ערך של מה שאנחנו מביאים ומבקשים להביא, ונחזור להביא.

מיקי רוזנטל: הוא דיבר על זה.

מיקי רוזנטל: הוא דיבר המון; הוא עשה מעט.

מיקי רוזנטל: פחות.

מיקי רוזנטל: – – – הרבה פחות.

עליזה לביא: לא, הוא לא עשה מעט.

עליזה לביא: הוא לא עשה מעט.

עליזה לביא: הגזירה לא הייתה גזירה נקודתית, והיא לא הייתה פרי באושים של הסכמים קואליציוניים, של איפה ואיפה; קטגוריות ברורות, כתובות שחור על-גבי לבן, ולא במסמכים חשוכים בפאתי לילה, אלא באמת בקטגוריות ברורות – להציב מחדש את החינוך הציבורי בישראל במרכז.

עליזה לביא: אני מזכירה לך את הדיונים שהיו עם בית-ספר "הריאלי" ועם החינוך האנתרופוסופי.

עליזה לביא: אני מזכירה לך את השינוי שעבר על כל בתי-הספר של החינוך הדמוקרטי, מתוך המקום הזה של להציב את החינוך הציבורי במרכז, ולא עוד איפה ואיפה, ולא באצטלות כאלה וכאלה.

עליזה לביא: וגם בתוך החינוך הדתי-לאומי, גם בתוך החינוך הדתי-לאומי, זה לא סוד, יש הפרטה ברורה לכיוון חינוך פרטי.

עליזה לביא: אז בואו נציג מחדש כולנו, לטובת החברה בישראל כולה, את החינוך הציבורי, ולא באצטלה כזאת או אחרת לבוא ולקבוע קטגוריות באישון לילה, מי כן מקבל 100% ומי לא מקבל, ומי מקבל 20% ומשהו.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: למה?

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: אז פירון קיצץ בבתי-הספר הנוצריים או לא קיצץ?

משה גפני: באישון לילה או בבוקר – קיצץ או לא קיצץ?

יעקב מרגי: פעמיים.

עליזה לביא: חבר הכנסת גפני, יו"ר ועדת הכספים – –

משה גפני: קיצץ או לא קיצץ?

עליזה לביא: – – עם כל המתמטיקה המפולפלת שלך, הרי אתה מבין למה הדברים חותרים.

משה גפני: לא.

עליזה לביא: מה לא?

משה גפני: לא.

עליזה לביא: אתה מבין מאוד.

יואל חסון: הוא שאל שאלה פשוטה.

עליזה לביא: הוא שאל שאלה פשוטה.

יואל חסון: אז תעני על השאלה הפשוטה.

משה גפני: זה שהוא קיצץ לחרדים – לא נורא, זה בסדר.

עליזה לביא: והבג"ץ של "הריאלי"?

משה גפני: אבל הוא קיצץ לנוצרים.

משה גפני: למה?

עליזה לביא: הבג"ץ של "הריאלי" בחיפה שווה בדיוק לדיון הזה כאן, ואתה יודע את זה.

עליזה לביא: ובתי-הספר הדמוקרטיים – – –

משה גפני: קיצץ או לא קיצץ?

עליזה לביא: תראה, יש לנו כאן – – –

משה גפני: קיצץ או לא קיצץ?

עליזה לביא: מה זה "קיצץ או לא קיצץ"?

יולי יואל אדלשטיין: טוב, נו, חברי הכנסת, אל תעשו את עצמכם לא מבינים.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שקיצץ, וקיצץ גם בבתי-ספר נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה, נו.

עליזה לביא: קיצץ, אבל באופן שווה.

יולי יואל אדלשטיין: אז תפסיקו עם הצעקות האלה, נו.

עליזה לביא: חבר הכנסת גפני, הוא קיצץ באופן שווה.

עליזה לביא: אבל אם – – –

משה גפני: אנחנו מתנצלים בפני בתי-הספר הנוצריים.

משה גפני: הוא קיצץ – – –

קריאה: טוב שהיושב-ראש אמר את האמת.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי, נו.

עליזה לביא: אדוני, לא על חשבון הזמן שלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מבין על מה מתווכחים.

יולי יואל אדלשטיין: על שייאמרו דברים לפרוטוקול?

יולי יואל אדלשטיין: אז נאמרו דברים לפרוטוקול, תודה.

עליזה לביא: הפתרון חייב להימצא, והתלמידים צריכים לחזור אל בתי-הספר.

עליזה לביא: וגם, אדוני, אם תיקח את התפקיד שלך ברצינות, תעזור להחזיר את התלמידים לבתי-הספר.

משה גפני: – – –

עליזה לביא: כן, כדאי שתעשה את זה.

עליזה לביא: אני קוראת להפסיק את השביתה.

עליזה לביא: חייבים להימצא פתרונות.

מאיר כהן: גפני, קח חלק מההסכמים הקואליציוניים שלך, שנכתבו באמצע הלילה, ותעביר לנוצרים.

משה גפני: זה בדיוק מה – – –

מאיר כהן: תעשה את זה.

מאיר כהן: אני אגיע לראות שאתה עושה את זה.

עליזה לביא: צריך לעשות את ההסדר הזה, ומהר.

עליזה לביא: אי-אפשר – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת גפני, כהן, פורר, תודה רבה.

משה גפני: – – – 2012.

יולי יואל אדלשטיין: האולם הזה פחות מתאים לקריאות ביניים.

עליזה לביא: אדוני, לא על חשבון הזמן שלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני – – –

מיקי רוזנטל: תראה כמה עניין – – –

יולי יואל אדלשטיין: נשמע טוב, אקוסטיקה טובה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, המנכ"ל טיפל באקוסטיקה.

עליזה לביא: חברים, הפתרון אפשרי – אני מבקשת להמשיך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, מזכירים לי פה חברי כנסת שהמנכ"ל טיפל פה באקוסטיקה לא מזמן, והקול נשמע חזק מאוד פה – –

יואל חסון: שיטפל במליאה.

יואל חסון: גם במליאה צריך.

יולי יואל אדלשטיין: – – אז זה לא מתאים לקריאות ביניים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עליזה לביא: אדוני, אני מקווה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי תמשיך.

עליזה לביא: את הפתרון צריך וראוי להמשיך.

עליזה לביא: אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כמה מילים לעדה הנוצרית על זרמיה השונים: זה שנים רבות בנותיה ובניה של העדה הדתית השקטה הזאת בולטים במצוינות הלימודית, כמו שאמרנו, וזה מקבל ביטוי בהמשך הדרך בתחומי עיסוק תואמים התורמים תרומה ממשית לחברה כולה.

עליזה לביא: אני לא מדברת רק על שני התחומים המוכרים לכולנו, רפואה ומשפטים, אלא על תחומים רבים נוספים, ובכללם מדעים מדויקים, דוגמת מתמטיקה ומדעי המחשב.

עליזה לביא: אבל בשנים האחרונות אנחנו עדים גם לתופעה המבורכת, שאני מקווה שתלך ותצמח, של נכונות הולכת וגוברת להפוך לחלק אינטגרלי מהחברה הישראלית כולה ולהשתלב לא רק בעולם הזכויות אלא גם בנטל החובות.

עליזה לביא: הדברים באים לביטויים בראש ובראשונה בנכונות של חלקים הולכים וגדלים של הנוער הנוצרי להשתלב בשירות צבאי או בשירות לאומי.

עליזה לביא: במדינת ישראל נכונות זו מהווה הלכה למעשה נייר הלקמוס החשוב המצביע על השתלבות אמיתית בחברה, על כלל המשמעויות החיוביות שלה.

עליזה לביא: אין בלבי ספק כי ימי הסופה והסער – –

באסל גטאס: מאיפה המידע שלך?

עליזה לביא: – – המתרחשים באזורנו בשנים האחרונות יאיצו את התהליך האמור.

עליזה לביא: מי שרואה איך בכל רחבי המזרח התיכון אחיו הנוצרים נרדפים, נשחטים ומגורשים, לא יוכל לאורך ימים לשבת על הגדר ולהימנע מהצטרפות אקטיבית למערך ההגנה על המדינה שבה הוא חי בהשקט ובבטחה, ללא מגבלות.

עליזה לביא: ימים אלה, שבהם חזון הפאן-ערביות חוצה-הדתות נדרס במזרח התיכון כולו בגלגליה של ח'ליפות אסלאמית קיצונית, שאינה מוכנה להכיר בזכותו של האחר להאמין אחרת או לא להאמין כלל, הם ימים המחויבים בחשבון נפש ואתחול מחדש – –

באסל גטאס: הנוצרים יהפכו לציונים?

עליזה לביא: – – ואני בטוחה שזה יגיע מוקדם מהצפוי.

עליזה לביא: מנגד, אין ספק שכוחות רבים שהשליכו במשך שנים את יהבם על נקיטת עמדה לעומתית כנגד המדינה היהודית, ינסו לעכב מהלכים אלה, להפריע להם.

עליזה לביא: לצערי הרב, הדברים כבר באו לביטוים בגילויי אלימות שונים, שאפשר לקרוא להם בשמם הברור "פשעי שנאה", שהופנו כלפי מי שמובילים מהלכים אלה בתוך העדה הנוצרית.

עאידה תומא סלימאן: איך זה שייך?

עליזה לביא: אני סמוכה ובטוחה שכל אותם בתי-ספר כנסייתיים, שסוגיית התקצוב הראוי להם נדונה כאן, מוקיעים ויוקיעו את פשעי השנאה הללו.

עאידה תומא סלימאן: – – –

עליזה לביא: אולם בכך לא די.

עליזה לביא: גם בעניין זה נדרשת מעורבות ממלכתית תקיפה.

עליזה לביא: כשם שהמדינה אמורה לשאת ללא סייג במימון מוסדות החינוך הנוצריים באופן שוויוני, כך באותה מידה ממש עליה לשמור על ביטחונם המלא של כל מי שמעוניינים להשתלב באופן מלא בחברה הישראלית ולשאת בנטל חובותיה.

עליזה לביא: ואדוני היושב-ראש, מילה אחת, ברשותך.

עליזה לביא: בשבועיים האחרונים נרצחו שתי נשים.

עליזה לביא: לפני פחות משבועיים נרצחה אירנה בונגרט, ככל הנראה על-ידי בן-הזוג שלה, בזמן שילדם בן החמש של בני-הזוג שהה בבית.

עליזה לביא: מקרים רבים של אלימות קשה נגד נשים, מקרים של רצח נפשע נגד נשים; יותר מ-220 נשים נרצחו בתוך המשפחה בעשור האחרון.

עליזה לביא: מנהלי המרכזים למניעת אלימות במשפחה מתריעים וחוזרים ומתריעים על היעדר תקציב.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, יום לפני יום הכיפורים חייבת לקום בישראל רשות לאומית למניעת אלימות נגד נשים.

עליזה לביא: מקרי הרצח של נשים מלמדים על כך שמדובר בתופעה שהממדים שלה הולכים וגדלים, ויש לעצור אותה בכל דרך.

עליזה לביא: חייבים להקים רשות ממלכתית במדינת ישראל.

עליזה לביא: אסור לנו, אסור לנו להמשיך כשיד ימין לא יודעת מיד שמאל.

עליזה לביא: הרבה גופים עובדים, הרבה משרדים פועלים, אבל הקמת רשות למניעת אלימות נגד נשים תשמש כגוף מקצועי שייתן מענה כולל ורחב.

עליזה לביא: כל מקרה שמתפרסם רק מחזק את הצורך הממשי ברשות שתאחד תחתיה את הזרועות הפועלות.

עליזה לביא: המידע קיים ואנשי המקצוע רתומים לנושא, אבל, אדוני היושב-ראש, צריך יד מכוונת שתיתן מענה רחב ובהיבטים שונים לתופעה המזעזעת שחוצה את החברה הישראלית כולה, ואנחנו חייבים למנוע את המקרה הבא.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

באסל גטאס: עם תומכים כמוך לא צריך אויבים.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים בנושא הזה לפני תשובת הממשלה – נזמין את חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

משה גפני: – – – אנחנו החרדים מתנצלים בפני בתי-הספר הנוצריים, כי החליטו לקצץ לנו – – –

עיסאווי פריג': ועל הדרך.

משה גפני: – – – קיצצו גם להם.

עיסאווי פריג': על הדרך.

משה גפני: – – – כן.

עיסאווי פריג': על איזה – – –

משה גפני: אני מתנצל – – –

עיסאווי פריג': יעני, אומרים בערבית (אומר בערבית: השיטפון לקח אותנו).

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: במסגרת הסליחות לקראת יום הכיפורים, ההתנצלות במקום.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

משה גפני: – – – אחרינו אין – – –

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב – – –

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, הוא מודיע ש-25% מתקציבם עובר – – –

משה גפני: אין לנו – – –.

משה גפני: כבר לא נשאר לנו מה להעביר לך אחרי – – –

מאיר כהן: מתוך ה-100% – לא, לא – – –

עיסאווי פריג': כשגפני – – –

משה גפני: – – –

עיסאווי פריג': כשגפני יושב-ראש ועדת הכספים אתה דואג?

עיסאווי פריג': הכול יסתדר שם.

משה גפני: אני מה-125% נותן להם 100%.

יולי יואל אדלשטיין: טוב – – –

קריאה: – – –

קריאה: גפני – – –

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אפילו הסליחות של הספרדים לא כל כך ארוכות כמו הסליחות שלך.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

משה גפני: – – – שאצלנו תלמודי-התורה – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

משה גפני: – – מקבלים 32%.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה – –

משה גפני: – – – החליטו – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – גם על ההתנצלות וגם על סיום ההערות.

עיסאווי פריג': לאן אתה הולך – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

עיסאווי פריג': – – חבר הכנסת גפני?

קריאה: – – –

אורי מקלב: יש לנו דיון בוועדת הכספים.

משה גפני: עליזה לביא אמרה לי שאני – – –

קריאה: – – –

קריאה: הוא קיבל פטור.

קריאה: הוא קיבל – – –

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש – – –

עליזה לביא: אני כל כך שמחה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, בואי נפעיל את הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, תראו, חברים, זה לא פשוט לקיים דיון מיוחד, להביא את שר החינוך, שנמצא באבל אחרי מות אביו, וזה לא דבר נורמלי, ומצד שני, כל חברינו היהודים נמצאים עכשיו בהכנות ליום כיפור.

עיסאווי פריג': זה לא פשוט לקיים דיון פגרה.

עיסאווי פריג': אבל בכל זאת, ברגע שמסתכלים – 33,000 ילדים עדיין לא נמצאים בבית-הספר.

עיסאווי פריג': בעיני, הדחיפות והחשיבות הן לא פחות מאשר מה שאנחנו חווים.

עיסאווי פריג': אדוני השר – ואני מעריך את זה שאתה נמצא אתנו – בתחילת שנת הלימודים אמרת ששנת הלימודים נפתחה ללא תקלות.

עיסאווי פריג': זה לא נכון, אדוני, אלא אם כן החלטת שלא לספור את התלמידים הערבים.

עיסאווי פריג': אני מתאר לעצמי שאתה לא שם, אז בוא נדייק: שנת הלימודים לא נפתחה ללא תקלות; היא נפתחה עם תקלה, ותקלה שהבושה רודפת את משרדכם עד היום הזה – שהתלמידים לא נמצאים בבית-הספר.

עיסאווי פריג': זה – 1.

עיסאווי פריג': הדבר השני שרציתי לציין – חברת הכנסת עליזה לביא דיברה לפני – יש עובדות, ומעובדות אי-אפשר לברוח.

עיסאווי פריג': זה התחיל בתקופתו של שי פירון ולפני, זה לא התחיל בתקופה שלך, אני מודה, אבל קל לך להתיישר עם הזרם.

עיסאווי פריג': אני מכיר אותך.

עיסאווי פריג': אני חולק עליך אידיאולוגית; יש בינינו מרחק די גדול.

עיסאווי פריג': אבל איך שאני מתרשם ממך – מההתנהלות שלך, מהאישיות שלך – אתה בן-אדם שלא אוהב להתנצל ומסוגל להזיז דברים.

עיסאווי פריג': אבל אתה רואה דברים לא נכונים, אתה רואה חוסר צדק, אתה רואה עוולה.

עיסאווי פריג': מה עשית?

עיסאווי פריג': מה עשית?

עיסאווי פריג': אל תתנצל, אבל תפתור.

עיסאווי פריג': נכון לעכשיו, לא פתרת; נכון לעכשיו, נתת לטעות להמשיך, להמשיך, להמשיך.

עיסאווי פריג': זה הכי קל.

עיסאווי פריג': אנחנו עכשיו, אדוני השר, נמצאים בערב יום כיפור.

עיסאווי פריג': אומרים: צריך לבקש סליחה ומחילה.

עיסאווי פריג': ראשית, כבודו, שר החינוך וראש הממשלה צריכים לבוא ולבקש סליחה מ-33,000 התלמידים שנמצאים בבית יותר מ-20 יום.

עיסאווי פריג': צריך לבקש.

עיסאווי פריג': זאת הסליחה הראשונה שצריך לבקש.

עיסאווי פריג': אתה כשר, יש לך את הפריבילגיה: נסעת לרעננה.

עיסאווי פריג': גרת ברעננה, כמו אחרים, כדי לתת חינוך מתאים, טוב, לילדיך.

עיסאווי פריג': זכותך, וזה דבר טוב.

עיסאווי פריג': לנו אין את הפריבילגיה הזאת, אדוני.

עיסאווי פריג': אני רוצה לדבר מזווית אחרת, שונה ממה שאיימן – – –

יעקב מרגי: – – – לבאר-שבע.

עיסאווי פריג': – – – מה שאיימן ומה שזוהיר אמרו.

עיסאווי פריג': איימן דיבר על עקרון השוויון והדמוקרטיה והצדק החברתי.

עיסאווי פריג': אני לא מאמין שאלה אלמנטים חזקים במגרש שלכם.

עיסאווי פריג': אני רוצה לדבר מהזווית השנייה: זווית של win-win.

עיסאווי פריג': אני לא מאמין, לא מאמין בעקרון השוויון אצלכם לגבינו.

עיסאווי פריג': הכול הולך טוב טוב טוב, וברגע שמגיעים לאוכלוסייה הערבית, עקרון השוויון הופך להיות אחרת.

עיסאווי פריג': אני רוצה לדבר אתך מהזווית של win-win: בכל הישיבות שישבתי באוצר, בוועדת הכספים ובוועדת הכלכלה ועם כלכלנים למיניהם – כולל אתה, שאתה רוצה לחזק את חמש היחידות – כולם משלימים ואומרים: חברים, עתיד הצמיחה של המשק הישראלי תלוי באיך מחברים את הערבים והחרדים למשק.

עיסאווי פריג': יפה מאוד.

עיסאווי פריג': אתם אומרים את זה.

עיסאווי פריג': ועל בסיס ה-win-win אתם רוצים להשקיע בנו, לא על בסיס הצדק החברתי, לא על בסיס שוויון.

עיסאווי פריג': על הבסיס הזה אתם רוצים.

עיסאווי פריג': אבל ההיגיון שאתם מדברים עליו – ברגע שמדובר באוכלוסייה הערבית, גם הוא נסדק.

עיסאווי פריג': גם הוא נסדק.

עיסאווי פריג': כל הנתונים שנאמרו כאן לגבי ההישגיות, לגבי המעמד של בתי-הספר – אני לא רוצה לחזור עליהם, כי הכול נכון.

עיסאווי פריג': הכול נכון.

עיסאווי פריג': 40% מהיצוא של המדינה בא מההיי-טק, ו-80% מהתלמידים הערבים, בוגרי האוניברסיטה הערבים שעובדים בהיי-טק, באים משם.

עיסאווי פריג': זה לא מסתדר לי, איך אני רוצה לייצר מנגנוני צמיחה.

עיסאווי פריג': אתה, אדוני השר, באת – אני רק מזכיר מה שבאת ואמרת; אמרת: אני רוצה לחזק ולתגמל בתי-ספר שמלמדים חמש יחידות מתמטיקה.

עיסאווי פריג': מצד אחד אתה אומר – בערבית אומרים: ביחרת' ובלבכ.

עיסאווי פריג': אני אתרגם את זה לעברית, למי שלא יודע ערבית.

עיסאווי פריג': זוהיר, ביחרת' ובלבכ – אחד חורש ודורך על – –

באסל גטאס: על מה שחרש.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': – – דורך על מה שחרש.

קריאה: – – –

באסל גטאס: – – –

עיסאווי פריג': ואני רוצה שהחבר'ה היהודים יבינו את המשפט.

עיסאווי פריג': אתה אומר דבר טוב: צריך לחזק את המתמטיקה, ומצד שני אתה לא פועל למען.

עיסאווי פריג': הרי המתמטיקה ביישוב הערבי – רובה באה משם.

עיסאווי פריג': רובה באה משם.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני רוצה להיות הגון אתכם: אני בעד זרם חינוך ממלכתי; נגד בתי-ספר פרטיים.

עיסאווי פריג': זו העמדה האידיאולוגית שלי ולכך אני שואף.

עיסאווי פריג': אבל אני שואל אתכם: שורש הרע בחברה הערבית זה בתי-הספר הממלכתיים.

עיסאווי פריג': האלימות שנמצאת שם לא מגיעה לשולחן שלך, כי הלא-מדווח הוא הרבה יותר מהמדווח.

עיסאווי פריג': הפוליטיקה והחמולתיות והמורים המובטלים – שם; המכללות שאתם מייצרים לנו בהן מובטלים – שם; מנהלי בתי-ספר – אני לא מכליל את הרוב – מנהלי בתי-ספר נמצאים באבטלה סמויה – שם.

עיסאווי פריג': אתם, כל הכישלון נמצא בחינוך הממלכתי בבתי-הספר הערביים.

איימן עודה: עיסאווי, יש בתי-ספר רשמיים מצוינים – – –

עיסאווי פריג': לא, לא, אני לא מכליל, אבל שורש – עזוב.

עיסאווי פריג': אני אומר את דעתי, איימן.

עיסאווי פריג': אני אומר מה שאני רואה.

עיסאווי פריג': אווירה בית-ספרית – – –

איימן עודה: – – – זה הוגן.

עיסאווי פריג': עזוב.

עיסאווי פריג': אני הוגן.

עיסאווי פריג': נרצח לנו בבית-ספר בטייבה – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': – – נכון?

עיסאווי פריג': – –

קריאה: כן, כן – – –

עיסאווי פריג': – – מנהל בית-ספר.

עיסאווי פריג': בנצרת, לפני שבועיים – יריות על בית-ספר ממלכתי.

עיסאווי פריג': ואטימות, אטימות, כאילו כלום לא קרה; שני פצועים, שני פצועים – כלום לא קרה.

עיסאווי פריג': הממלכתי – אלימות וחוסר סדר ופוליטיקה פנימית חמולתית חוגגת.

עיסאווי פריג': אתם רוצים שנישאר שם?

יעקב מרגי: מה, תלמידים רצחו?

ענת ברקו: אז מה עושים?

עיסאווי פריג': מה עושים?

יעקב מרגי: – – – רצחו – – –

עיסאווי פריג': מקבלי ההחלטות יודעים מה לעשות.

עיסאווי פריג': הם יודעים מה לעשות.

עיסאווי פריג': הם יודעים.

עיסאווי פריג': ברגע – – –

קריאה: – – – מבנה חברתי – – –

עיסאווי פריג': אתם מדברים על להרים – – –

קריאה: – – – האלימות הזאת – – –

עיסאווי פריג': שנייה, תני לי לסיים את הרעיון.

עיסאווי פריג': אתם רוצים שהמפלט היחידי שיהיה לתלמיד הערבי, שזה המוכר הלא-רשמי – לסגור אותו.

עיסאווי פריג': למה שיהיו מצטיינים?

עיסאווי פריג': למה באום-אלפחם יהיה לנו בית-ספר שהוא בליגת-העל?

עיסאווי פריג': למה בנצרת יהיה בית-ספר שיהיה, יעלה על כל הנתונים בחברה הערבית, בחברה הישראלית?

עיסאווי פריג': כי – חברים, תקשיבו – מה שקורה – זה נתון מאוד מעניין – המדינה משקיעה הכי פחות בבתי-הספר המוכרים הלא-רשמיים במגזר הערבי, משקיעה הכי פחות, אך הציונים שם הם הגבוהים בכל המדינה.

עיסאווי פריג': תבינו את האבסורד.

עיסאווי פריג': זה נתון מעניין, אדוני השר.

עיסאווי פריג': אתם משקיעים – – –

באסל גטאס: זו עסקה טובה בשבילם.

עיסאווי פריג': אתם משקיעים הכי פחות בבתי-הספר האלה בכל המדינה, וכל תוצאות הבגרות וההישגים של יהודים וערבים בכל המדינה באים מבתי-הספר האלה.

עיסאווי פריג': איך זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: עיסאווי, ההורים משלימים את החסר.

עיסאווי פריג': לא משנה, אבל זה מצליח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההורים משלימים את – – –

עיסאווי פריג': אני מודע לזה.

עיסאווי פריג': זה מצליח.

עיסאווי פריג': עכשיו אני רוצה לחזור אתכם, בפרק הזמן שנשאר לי – ואני לא אוהב לציין עדתיות, אבל מפיך אני רוצה לדבר, אדוני השר.

עיסאווי פריג': שר התיירות יריב לוין – בקדנציה הקודמת, בכנסת הקודמת, התקיים דיון בחוק שוויון הזדמנויות – התעקש, התעקש בוועדה: אני רוצה להפריד בין הנוצרים למוסלמים בחוק שוויון הזדמנויות.

עיסאווי פריג': וניהלנו מאבק: מה, אתה רוצה להפריד?

עיסאווי פריג': לא, המוסלמים משהו והנוצרים משהו.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עיסאווי פריג': אני אסיים.

עיסאווי פריג': ומה הוא אמר, אדוני השר?

עיסאווי פריג': תראה מה השר יריב לוין אמר, תקשיבו: בינינו ובין הנוצרים יש הרבה מן המשותף.

עיסאווי פריג': הם בעלי-ברית טבעיים, וחשוב ונכון להעניק להם את הזכויות המגיעות להם.

עיסאווי פריג': האיש נעלם.

עיסאווי פריג': דמגוגיה זולה.

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': רק דיבורים.

עיסאווי פריג': ובסוף, אדוני השר, אחד הטיעונים שבמשרד החינוך טוענים זה לגבי בתי-ספר פרטיים.

עיסאווי פריג': ברשותך, חצי דקה.

עיסאווי פריג': ראיתי את דף המסרים: בתי-הספר הלא-פרטיים הם קהילתיים, אבל בתי-הספר הפרטיים הם משחטת כסף של מה שנקרא "רשתות חינוך", שנכנסות למגזר הערבי וחותכות את העמלה ואת הקופון ללא שום תועלת חינוכית.

עיסאווי פריג': שחיתות, שחיתות.

עיסאווי פריג': שחיתות עם כל מה שזז בדרך.

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': זאת המציאות.

עיסאווי פריג': אדוני, אני מצפה ממך לתקן את המצב.

עיסאווי פריג': אני קורא לך לשבת אתם עד שיצא עשן לבן.

עיסאווי פריג': זה במשמרת שלך, זו האחריות שלך.

עיסאווי פריג': נכון שהיסטורית זה לא בגללך, אבל עכשיו אתה – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פריג', זמנך תם.

עיסאווי פריג': – – האחראי.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: ישיב שר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט.

טלי פלוסקוב: אנחנו מנצלים את ההזדמנות ומשתתפים בצערך, ומאחלים שלא תדעו עוד צער במשפחה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

נפתלי בנט: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, תודה גם על ההשתתפות בצער.

נפתלי בנט: באותה נשימה אני צריך לומר, בחודשיים שעטפנו את אבא בבית-החולים – זה ממש נכון מה שחברי הכנסת הערבים אמרו פה: חלק ניכר מהרופאים, מהאחים, גם מהאחיות, שעטפו את אבא בהרבה אהבה, בהרבה אכפתיות, היו מוסלמים, נוצרים, יהודים – הכול, הכול.

נפתלי בנט: ברפואה ובבית-החולים הצבע, הגזע והדת פתאום נעלמים.

נפתלי בנט: בסוף העורקים, הלב, הכבד והכליות של בן-אדם הם עיוורי צבעים.

נפתלי בנט: ועל זה תודה גדולה.

נפתלי בנט: גם יצא לי בתקופה הזאת, בזמן שאתה מחכה שעות על גבי שעות, בפרט בשבתות, לשוחח, ללמוד להכיר, כל אחד וסביבתו.

נפתלי בנט: וחלק מהדברים שלמדתי קשורים גם לדיון פה.

נפתלי בנט: עוד מילה אחרונה בעניין הזה – עוד לא דיברתי בכנסת מאז שקמתי.

נפתלי בנט: אנחנו לקראת יום הכיפורים.

נפתלי בנט: אם יש דבר אחד שאני רוצה לקחת מאבא – וזה קשה, אבל לנסות לקחת – זה את העין הטובה; תמיד להסתכל ככל האפשר על השני, ועל המדינה, בצורה טובה; לא להתלונן, אלא לתקן.

נפתלי בנט: ועל זה אנחנו מדברים פה.

נפתלי בנט: אני אומר בצורה חדה מאוד: אני שר החינוך של כל ילדי מדינת ישראל, כולם באותה מידה.

נפתלי בנט: אין שום תעדוף על בסיס דת, גזע, מין או נטייה מינית.

נפתלי בנט: מדובר פה – ואני מבקש מכם כמה דקות סבלנות.

נפתלי בנט: אני אסביר את העניין בצורה עניינית.

נפתלי בנט: אחר כך, אם רוצים פוליטיקה, אפשר גם פוליטיקה, אבל נתחיל קודם עניינית.

נפתלי בנט: אין פה אפליה על רקע דת או גזע.

נפתלי בנט: יש פה העדפה של בתי-ספר ציבוריים על לא רשמיים.

נפתלי בנט: וזה תקף גם אצל היהודים, גם אצל החרדים, גם אצל הדתיים.

נפתלי בנט: גם בציונות הדתית יש בתי-ספר לא רשמיים ויש בתי-ספר רשמיים.

נפתלי בנט: בדיוק את אותה מכה שאתם חטפתם, שבתי-הספר הכנסייתיים חטפו – בדיוק אותה מכה – חטפו בתי-ספר מהציונות הדתית, או אנתרופוסופיים, או "הריאלי".

נפתלי בנט: מנהל "הריאלי" מבקש לדבר אתי כבר כמה ימים באותה רמת קושי שפֹה.

נפתלי בנט: זה דיון ראוי.

נפתלי בנט: אני רוצה לעשות סדר – מה היה פה, איך הגענו לפה, מה אנחנו עושים כדי לצאת.

נפתלי בנט: מעל הכול אני רוצה לומר שכל מילה שאני מוציא פה – יש לנו עשרות-אלפי ילדים שהם בבית, לא לומדים, וזה הדבר החמור מכול.

נפתלי בנט: אני מבקש פה גם את כנות כוונותיכם, כי אפשר לפתור את הבעיה.

נפתלי בנט: לטובת העניין, במדינת ישראל יש שניים וחצי סוגי חינוך – הרשמי והלא-רשמי.

נפתלי בנט: רובכם, כמוני, שולחים את הילדים שלכם לחינוך הרשמי.

נפתלי בנט: ברעננה יש בית-ספר של הציונות הדתית שנקרא "נועם".

נפתלי בנט: הוא פרטי, או מה שנקרא מוכר שאינו רשמי.

נפתלי בנט: יותר קשה להתקבל אליו, הוא מושקע יותר, כביכול, וכו'.

נפתלי בנט: אני לא שולח את ילדי לשם; אני שולח את ילדי לבית-ספר ממלכתי-דתי רגיל – אין סינון, מקבלים עולים, מקבלים את כולם, מי שיש בא, והוא נקרא בית-ספר "אריאל".

נפתלי בנט: כך שאני גם מאמין בדבר.

נפתלי בנט: אותו הדבר במגזר הערבי – האח שטיפל באבא שלי הוא ממעיליא.

נפתלי בנט: הוא שולח את הילד שלו לבית-ספר יסודי ממלכתי – ערבי ממלכתי, במקרה הזה.

נפתלי בנט: נוצרי.

נפתלי בנט: אגב, הוא טוען שהוא מאוד מאוד משובח.

נפתלי בנט: בדקתי אתו בווטסאפ, הנתונים בדוקים.

נפתלי בנט: תראו, מקדמת דנא – ובצדק – מדינת ישראל מעדיפה את החינוך הממלכתי על החינוך הלא-רשמי.

נפתלי בנט: למה?

באסל גטאס: אבל, אדוני השר – – –

נפתלי בנט: שנייה, שנייה, תן לי.

נפתלי בנט: אני הקשבתי בקשב רב, בלי הפרעות.

נפתלי בנט: אני מבטיח בסוף לקבל את כל – – –

באסל גטאס: אותו אח, חבר שלך, שטיפל באבא, שולח את הבנים או הבנות שלו לבית-ספר תיכון נוצרי כנסייתי.

נפתלי בנט: זה בסדר.

נפתלי בנט: אנחנו לא מדברים על התיכונים.

באסל גטאס: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גטאס, תן בבקשה לכבוד השר לסיים.

נפתלי בנט: חבר'ה, בואו נעשה סדר.

נפתלי בנט: חבר'ה.

נפתלי בנט: אתה מבלבל.

נפתלי בנט: כרגע כל הדיון הוא על היסודי, כי העל-יסודי, גם אצל היהודים הדתיים והחרדים, כולם זה רשתות וכולם זה עיריות.

באסל גטאס: תסביר לנו את – – –

נפתלי בנט: בסדר.

נפתלי בנט: כל הדיון פה הוא על הפרטיים, ובאותה נשימה גם נאמר שמשביתים 33,000, כשמדובר על 15,000.

נפתלי בנט: אבל – לגיטימי, שביתה זה שביתה.

נפתלי בנט: למה המדיניות של מדינת ישראל מקדמת דנא היא לתעדף חינוך ממלכתי?

נפתלי בנט: כי יש כמה הבדלים.

נפתלי בנט: בעיני ההבדל המרכזי הוא שבית-ספר רשמי מחויב לא לסנן; הוא חייב לקבל כל בן-אדם שמגיע אליו.

נפתלי בנט: הוא לא יכול לסנן על רקע יכולת לימוד, אינטליגנציה, מבחני מיון, ובוודאי ובוודאי לא על רקע כלכלי.

נפתלי בנט: ממה אנחנו חוששים באופן כללי?

נפתלי בנט: לו היינו אומרים עכשיו: מה אכפת לי?

נפתלי בנט: אנחנו ניתן לרשמי וללא-רשמי אותו דבר, אז כל ה"טובים", במירכאות, כל החזקים, יישאבו מבתי-הספר הרשמיים לבתי-הספר הפרטיים ויותירו את ה"פחות טובים", במירכאות, כמובן במירכאות – בבתי-הספר הממלכתיים.

נפתלי בנט: אנחנו לא רוצים שזה יקרה.

נפתלי בנט: זו גם תחרות לא הוגנת, וזו הגדרת אליטיזם.

נפתלי בנט: ואני לא מדבר על הנוצרים, אני מדבר על העיקרון, בכלל.

נפתלי בנט: ושוב, אני רוצה לחדד, זה תקף – אני אקריא לכם:

נפתלי בנט: בציבור החילוני – "ביאליק" בקריית-ביאליק, בית-ספר רשמי; "רימונים" בפרדס-חנה, בית-ספר פרטי כמו אלה; "בן-גוריון" בחיפה, רשמי; "מיתר" בכפר-גלים, אינו רשמי; בממלכתי-דתי – "אריאל" ברעננה, שם שלושה מילדי, רשמי; "נועם" ברעננה, לא רשמי; "כרמל" בחיפה, רשמי; "ביחד" בנשר, לא רשמי.

נפתלי בנט: אותו הדבר במוסלמי – "אל-שאפי" בפוריידיס, רשמי; "אום ליסון" בירושלים, לא רשמי.

נפתלי בנט: אותו הדבר אצל החרדים – "בית רבן" בירושלים, בית-ספר ציבורי רשמי, ו"שובו" באופקים לא רשמי.

נפתלי בנט: כלומר, תצאו מהראש שיש איזושהי אפליה של הציבור הערבי.

נפתלי בנט: לא תהיה.

נפתלי בנט: ואני מתחייב, בכל משרד שאני אהיה או לא אהיה בו, בכל תפקיד שאני אהיה בו, בחיים אני לא אתן שתהיה אפליה נגד בן-אדם על רקע זה שהוא ערבי, נקודה.

נפתלי בנט: אף פעם.

נפתלי בנט: אז זאת לא הסוגיה.

נפתלי בנט: הסוגיה היא רשמי מול פרטי.

נפתלי בנט: הנושא העיקרי הוא הסינון.

נפתלי בנט: יש גם נושאים אחרים שהם חשובים, אבל בעיני פחות, וזאת סוגיית עוצמת הפיקוח של משרד החינוך על התכנים; גם לזה יש חשיבות.

נפתלי בנט: אני חייב להודות, אני עצמי בשלבי גיבוש עמדה בעניינים האלה.

נפתלי בנט: אני לא מת על עודף הפיקוח, גם ברשמי.

נפתלי בנט: אני בכלל בתפיסה שאנחנו צריכים להרפות קצת, למדוד הישגים, להחליף מנהלים כושלים, לתת להם לעבוד ולא לבלבל להם את המוח כל היום עם עודף מפקחים.

נפתלי בנט: לכן, בעניין הזה אני דווקא לא רוצה להיתלות.

נפתלי בנט: יש גם את סוגיית המשכורות, שאין עליה כל כך פיקוח.

נפתלי בנט: ואכן, בתקשורת הובאה משכורת של מנהל של כמעט מיליון שקלים, וגם – אתם יודעים מה?

נפתלי בנט: גם זה לא העניין.

נפתלי בנט: העניין העיקרי מבחינתי הוא הסינון.

נפתלי בנט: לכן, זו המדיניות.

נפתלי בנט: עכשיו, מה קרה – שנייה, תן, אני באמת אשלים.

נפתלי בנט: למה אנחנו פה?

נפתלי בנט: כי לפני שנתיים קודמי בתפקיד, השר פירון, בעצם הלך על מהלך שאני עוד לא גיבשתי דעה אם הוא טוב או רע: לכל החינוך הפרטי – להדק עליהם את הלחץ כדי להעביר כמה שיותר לממלכתי.

נפתלי בנט: הוא עשה שני דברים חדשים: האחד, הוא חתך, שם גג על תשלומי ההורים; מאידך גיסא, הוא הוריד – לא מהבסיס, אבל מהתוספת, מה שנקרא – כספי תמרוץ.

נפתלי בנט: בסדר?

נפתלי בנט: טיפוח ותמרוץ.

נפתלי בנט: אז תדמיינו: מה התעדוף המסורתי שתמיד היה?

נפתלי בנט: בתי-הספר הרשמיים מקבלים 100% של הבסיס, והלא-רשמיים – 75% מהבסיס.

נפתלי בנט: הלך פירון ועשה צעד נוסף נגד כולם, נגד היהודים – אני עדיין לא מגובש אם זה טוב או רע, יש צדדים לכאן ולכאן – אבל הוא אמר:

נפתלי בנט: אני עושה שני מהלכים: מקצץ את הגג של תשלומי ההורים, שזה מאוד מקשה, אני מודה, ומוריד את התוספות, את הלְבֵנָה מעל ה-75%, ואת זה מפנה לחינוך הממלכתי.

נפתלי בנט: אני יכול להבין את הלוגיקה.

נפתלי בנט: יותר מזה, במבחן התוצאה יש תוצאות לא רעות בעניין הזה אצל היהודים, בחלק ניכר מבתי-הספר הדמוקרטיים ובחלק מבתי-הספר האנתרופוסופיים.

נפתלי בנט: למשל, לפני שבועיים בהוד-השרון עברו לממלכתי בעקבות הדבר הזה, זאת אומרת, הדבר עובד.

נפתלי בנט: אבל שוב, אני לומד את הנושא מבחינה, נקרא לזה, אידיאולוגית.

נפתלי בנט: חכה, איימן, האמן לי, אני פה, ובאמת אנחנו ניגע בהכול.

נפתלי בנט: לכן, זה המצב.

נפתלי בנט: אם מחשבים את זה, הפגיעה הכלכלית הכוללת בבתי-הספר הכנסייתיים במהלך של פירון היא 7 מיליון שקלים בשנה.

נפתלי בנט: זאת הדלתא.

נפתלי בנט: זאת הדלתא החדשה, ושוב, אותה דלתא קיימת גם ב"ריאלי", שהוא דופק על שולחני, וגם באנתרופוסופיים וכו' וכו', וגם בציונות הדתית.

נפתלי בנט: הייתם צריכים לראות מה אני עושה לאלה מהציונות הדתית שבאו אלי להתבכיין על הפגיעה בבתי-הספר הפרטיים.

נפתלי בנט: בגדול, זרקתי אותם מכל המדרגות.

נפתלי בנט: אמרתי: מה זה האליטיזם הזה?

נפתלי בנט: זאת אומרת, אין פה אפליה.

נפתלי בנט: עכשיו, מה הסיפור פה?

נפתלי בנט: יש פגיעה, ויש פגיעה מצטברת על הפער בין ה-75% ל-100%, ויש קושי אמיתי, אני לא מכחיש.

נפתלי בנט: כנראה זו הייתה כוונת קודמי, ואני לא מבטל את מטרתה.

נפתלי בנט: עכשיו המצב הוא כזה.

נפתלי בנט: מצד שני, בתי-הספר האלה הם בתי-ספר נפלאים.

נפתלי בנט: זאת הדילמה.

נפתלי בנט: כל מה שאמרתם פה נכון.

נפתלי בנט: באמת, מתוך בתי-הספר האלה יצאו, בוא נגיד במובן החיובי, האליטות של המגזר הערבי: הרופאים, אותם רופאים, ופרופסורים, ואקדמאים, ופוליטיקאים, אם אפשר לקרוא לנו הפוליטיקאים "אליטה".

נפתלי בנט: לכן, זו ליבת הדילמה.

נפתלי בנט: מכיוון שהנושא סבוך – כי תבינו, אם עכשיו אני אומר: כן, קחו כל מה שאתם רוצים, מייד כדומינו אנחנו נראה את אותם בתי-ספר בציונות הדתית שהם אליטיסטיים, ואותם בתי-ספר בממלכתי שהם אליטיסטיים, באים, מגישים בג"ץ ואומרים: למה יש אפליה נגדנו?

נפתלי בנט: נכון?

נפתלי בנט: מבינים את הדילמה?

נפתלי בנט: אז אנחנו פה בדילמה.

נפתלי בנט: לכן, מה הצעתי?

נפתלי בנט: ובאמת, ההצעה טובה; עזבו עכשיו פוליטיקה, ההצעה טובה, האמינו לי, אני לא יודע למה לא קופצים עליה, ותכף אגיד מה אני מציע.

נפתלי בנט: ההצעה היא כזאת: הפגיעה בכל שנה היא 7 מיליון שקלים.

נפתלי בנט: ההצעה – האמת, אגיד משהו, אני אפילו לא הייתי מוכן – – –

עיסאווי פריג': לכיוון – – – תדייק, אדוני השר.

נפתלי בנט: שנייה.

נפתלי בנט: אני לא הייתי מוכן להצעה ששר האוצר הציע.

נפתלי בנט: לטעמי היא הייתה נדיבה מדי, היא לא נכונה.

נפתלי בנט: סליחה, אני חוזר בי – לא שהיא לא נכונה, היא נדיבה מאוד מאוד.

נפתלי בנט: מדובר, לעומת פגיעה דלתא מלפני שנתיים בערך מתקופת קודמי של 7 מיליון, במקום זה, למשך שנתיים – 25 מיליון, שזה פי-ארבעה, נכון?

נפתלי בנט: או כמעט פי-ארבעה, פי-שלושה וחצי מהפגיעה.

נפתלי בנט: ומה אני מבקש?

נפתלי בנט: תנו לי לבדוק את הדבר.

נפתלי בנט: כלומר, אנחנו שמים חסם עורקים לעצור את הפגיעה הכואבת-מאוד; יותר מחסם עורקים, זה – ואללה, זאת בוחטה גדולה, באמת בוחטה גדולה.

נפתלי בנט: ובסדר, אני מגבה את שר האוצר, אני לא הייתי מציע כזה דבר.

נפתלי בנט: הייתי הולך סביב ה-7–10, כי זה לא נכון, זה לא צודק; זה בסוף כסף של כולנו.

נפתלי בנט: אבל הוא הציע, ואני עומד מאחורי זה.

נפתלי בנט: תנו לי את הזמן.

נפתלי בנט: אני אנסה ללמוד את הייחודיות של העניין, כדי שאחר כך אוכל גם לעמוד בבג"ץ, והבג"ץ יוגש – למה אני מפלה או מעדיף לטובה את בתי-הספר הכנסייתיים.

נפתלי בנט: לפי דעתי יש נימוקים לבידול הזה, אבל צריך לבסס את זה, צריך להיות פה רציניים.

נפתלי בנט: לכן, מי שרוצה פה – אני לא זוכר כבר מי מהדוברים אמר: למה אתה מחכה?

נפתלי בנט: היום אתה כבר צריך לעשות את זה.

נפתלי בנט: על זה דיברתי באין-ספור שיחות עם הבישופים ועם ראשי בתי-הספר.

נפתלי בנט: אני פה מבקש באמת מכולם: עזבו עכשיו רגע את הפוליטיקה.

נפתלי בנט: יש לנו עשרות-אלפי ילדים שכרגע תקועים בבית לשווא.

נפתלי בנט: באמת אין לזה כבר הצדקה.

נפתלי בנט: ההצעה נכונה.

נפתלי בנט: אני ערב לזה – תקשיבו, אני ערב לזה שאני אקים, אני לוקח אחריות להקים ועדה רצינית, מהירה, עניינית, שתבחן.

נפתלי בנט: אני לא מבטיח לכם שתקבלו – לא זוכר, אחד ההורים בצד תפס אותי:

נפתלי בנט: רק תתחייב שכל שנה זה יהיה 25 לצמיתות.

נפתלי בנט: אני לא יכול להתחייב, אני לא יכול.

נפתלי בנט: זה יכול למוטט את החינוך הממלכתי במדינת ישראל, זה יהיה איום ונורא.

נפתלי בנט: אף אחד פה בחדר, בטח לא מפלגת העבודה, בטח לא יש עתיד – אתם יודעים מה, אף אחד – ואני, ששולח את ילדי לממלכתי, אף אחד לא רוצה את זה.

נפתלי בנט: בואו נתנהל פה באחריות.

נפתלי בנט: מה בקשתי?

נפתלי בנט: אני רואה שיש פה את החברים, נציגי בתי-הספר.

נפתלי בנט: אני מפציר בכם: נתחיל מהסוף, לא לזוז יותר.

נפתלי בנט: אני אמרתי, ההצעה הייתה נדיבה, אפילו נדיבה מאוד, בלשון המעטה.

נפתלי בנט: אין לה הצדקה עניינית, אבל בשביל הרוח הטובה, ברוח עשרת ימי תשובה וכו' וכו', תיקחו את זה.

נפתלי בנט: אני מתחייב פה מעל הדוכן, ואתם יודעים, גם כשר כלכלה הייתי הראשון להיאבק למען זכויות הערבים.

נפתלי בנט: אני נץ מדיני, אבל בעניין זכויות האזרח במדינת ישראל אני הראשון שיילחם תמיד למענכם, וראיתם את זה.

נפתלי בנט: תאמינו לי, נתנהל בתום לב, נבוא ברוח טובה לתת פתרון אמיתי.

נפתלי בנט: הוא לאו דווקא ימצא חן בעיניכם.

נפתלי בנט: אני בא ללמוד.

נפתלי בנט: למשל, אומר מילה אחרונה: אמרו לי שאין אפליה, אין סינון, אבל במשרד אומרים לי שיש סינון.

נפתלי בנט: אני לא מקבל ככזה ראה וקדש כי במשרד אמרו לי, אבל אני גם לא יודע.

נפתלי בנט: לבדוק אם יש או אין סינון זה לא עניין של שעה וחצי.

נפתלי בנט: אני יכול לומר לכם שאם הייתי יודע שאין סינון, הייתי סוגר עכשיו הרבה יותר מהר, כי יתר הדברים על ההתנהלות הפנימית פחות מעניינים אותי.

נפתלי בנט: יותר מעניינים את המשרד שלי; אותי זה לא כל כך מעניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתי-ספר – – –

נפתלי בנט: אני רואה שיוצאים אנשים מצוינים, אבל אל תסננו, כי זאת לא חוכמה להוציא אנשים מצוינים אם אתם מקבלים רק את האליטה.

נפתלי בנט: אז בואו – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – שהם רוצים יקבל שוויון?

איימן עודה: – – –

נפתלי בנט: אני לא הולך – אם אתה רוצה פה הצהרות, ההצהרה היא – הבנתם את רוח הדברים.

נפתלי בנט: אתה כבר מכיר אותי מספיק זמן, איימן; ישבת אתי שעות, כולם ישבו פה אתי שעות.

נפתלי בנט: אני באמת קשוב.

נפתלי בנט: אני מפציר בכם: תסיימו, בואו ניכנס – תראו, גם מבחינה פוליטית, מבחינתכם, נכנסים תכף לחגים, יום כיפור, סוכות.

נפתלי בנט: היכולת שלכם להרים רעש היא יכולת מאוד מצומצמת בתקופה הזאת, וסתם, ואז אנחנו ניפגש אחרי, כי בלי – אין, יש לכם הצעה מדהימה: 25 מיליון שקלים בשנה לשנה הזאת, לשנה הבאה.

נפתלי בנט: בינתיים תנו לי זמן.

נפתלי בנט: תגידו אתם כמה זמן אתם רוצים.

נפתלי בנט: אני צריך טיפה זמן.

נפתלי בנט: זה לא יכול להיות 30 יום, אבל רוצים שלושה חודשים, ארבעה חודשים – זה מה שאני צריך כדי באמת ללמוד.

נפתלי בנט: אני אומר לכם, נבוא עם פתרון.

נפתלי בנט: לשלוף – אני לא אעשה.

נפתלי בנט: חברים – כן, זה בסדר, מה שאנחנו – – –

טלי פלוסקוב: מבחינתך, אם אתה רוצה – – –

נפתלי בנט: מבחינתי – – –

טלי פלוסקוב: אם אתה מסכים – – –

נפתלי בנט: לי אין הגבלות.

נפתלי בנט: אני רוצה לשמוע את כל הרעיונות וההערות.

איימן עודה: כבוד השר, אנחנו מבקשים לקיים את החוק, נקודה.

איימן עודה: כלומר, סעיף 9 בתקנות משרד החינוך אומר שמגיע 75% למוכר בלתי רשמי.

איימן עודה: אני מבקש ממך להצהיר פה: אני, כבר מהיום, רוצה לקיים את החוק, נקודה.

איימן עודה: עכשיו, לגבי המיון, חשוב להגיד לך: אני מהעיר חיפה, ו-70% מהתלמידים הערבים בה לומדים שם.

איימן עודה: אז יש אליטה של 70% – יש אליטיסיטים, élite, של 70% – – –

באסל גטאס: בנצרת – – –

נפתלי בנט: אז אני רוצה להתייחס.

נפתלי בנט: העלית שתי נקודות.

נפתלי בנט: לגבי החוק: החוק מדבר על 75% מהבסיס, הוא לא מדבר בהכרח על – – –

באסל גטאס: אין – – –

נפתלי בנט: אני יודע.

טלי פלוסקוב: לא להפריע, בבקשה, לשר.

נפתלי בנט: תקשיבו, שנייה.

נפתלי בנט: שים את עצמך רגע בנעלי: באים אנשי המשרד, כולל הייעוץ המשפטי, ואומרים: לא, זה תקף על הבסיס, זה לא תקף על מעל.

נפתלי בנט: מעל זה לשיקול דעתך – – –

יוסף ג'בארין: איפה – – –

נפתלי בנט: בסדר?

נפתלי בנט: בסדר, אבל אני אומר לכם, יש פה – – –

באסל גטאס: – – – זה נושא – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גטאס, יש לך זמן לדעה נוספת.

טלי פלוסקוב: תן, בבקשה, לשר לסיים.

נפתלי בנט: רגע, רגע.

נפתלי בנט: אני מבקש דבר אחד: האפליה, אם יש – בוא נקרא לזה העדפה – –

באסל גטאס: – – –

נפתלי בנט: – – כי העדפה היא בין חינוך רשמי לחינוך פרטי, ללא קשר לערבים–יהודים.

נפתלי בנט: את זה גיבשנו, נכון?

נפתלי בנט: הוצאנו את כל הדיון על אפליה כנגד ערבים או משהו כזה; זה לא על הפרק.

נפתלי בנט: יש פה תעדוף של חינוך רשמי כנגד חינוך – – –

באסל גטאס: – – –

נפתלי בנט: במירכאות, "דפקנו" את "הריאלי" בתמרוץ-תעדוף באותה צורה שבמירכאות – אבל שנייה – – –

איימן עודה: סעיף 3(א) לחוק יסודות התקציב – – –

נפתלי בנט: את זה הבנתי.

נפתלי בנט: הבנתי.

נפתלי בנט: עכשיו, איימן – אני גם רוצה לומר שאיימן בא לבקר אותי בחיפה, אנחנו שכנים, ואני מעריך את אותו ביקור בשבוע שעבר.

נפתלי בנט: הנושא השני שהעלית זה אפליה.

נפתלי בנט: תראה, אותו דבר: אתה אומר שלא, ואני בגדול מאמין לך.

נפתלי בנט: מאמין לך.

נפתלי בנט: אלא מה?

נפתלי בנט: פקידי המשרד שלי אומרים "כן", ובגדול אני מאמין גם להם.

נפתלי בנט: זה כמו הבדיחה עם הרב, עם אשת הרב, אתם מכירים את זה.

באסל גטאס: תספר.

נפתלי בנט: אז מה אני עושה?

נפתלי בנט: מה אני עושה?

נפתלי בנט: אני צריך זמן.

נפתלי בנט: תנו לי זמן, אני אלמד, אני אגיע.

נפתלי בנט: אם יתגבש שבאמת אין מיון – – –

איימן עודה: כבוד השר, אתם עוברים על החוק.

נפתלי בנט: אנחנו לא עוברים על החוק.

נפתלי בנט: אם אתה רוצה לקחת את זה לשם – – –

איימן עודה: – – –

נפתלי בנט: בסדר, לכו לבג"ץ, תבדקו – יזרקו אתכם מכל המדרגות.

נפתלי בנט: האמן לי, איימן, האמן לי.

נפתלי בנט: יזרקו אתכם מכל המדרגות כמו שזרקו את "הריאלי", כמו שזרקו את כל בתי-הספר הפרטיים שעתרו 20 פעם נגדנו.

נפתלי בנט: ובצדק.

נפתלי בנט: המדיניות – יש בה שכל.

נפתלי בנט: שי פירון לא עשה איזה דבר בלתי מושכל.

נפתלי בנט: האם אני מסכים או לא?

נפתלי בנט: אני לומד את זה.

נפתלי בנט: המיון מאוד מפריע לי.

נפתלי בנט: לי פחות מפריע – האובססיביות של המשרד שלנו לעודף פיקוח וכל זה.

נפתלי בנט: זה פחות מפריע לי.

נפתלי בנט: אני מאמין במנהלים, אני מאמין, אבל תקבלו את כולם.

נפתלי בנט: לא רק אתם; בית-ספר "נועם" – שיקבל את כולם; אנתרופוסופי – שיקבל את כולם; "הריאלי" – שיקבל את כולם.

נפתלי בנט: ולקבל את כולם זה גם עניין של שכר לימוד.

נפתלי בנט: אתה יכול להגיד: אני מקבל את כולם ובלבד שישלמו 13,000 – זאת אפליה כלכלית נוראה.

איימן עודה: – – – כמה זמן ייקח לכם?

איימן עודה: שלושה ימים?

איימן עודה: ארבעה ימים?

נפתלי בנט: לא.

נפתלי בנט: מבחינתי, בדקה הזאת אפשר לסיים את השביתה.

נפתלי בנט: תגידו "כן" להצעה – שלא הוצעה ל"ריאלי", ולא הוצעה לאנתרופוסופי, ולא הוצעה לבית-ספר "נועם" של הציונות הדתית ולעוד עשרה בתי-ספר בציונות הדתית – של 25 מיליון שקלים בשנה.

נפתלי בנט: ואללה, אחי, זה מטורף.

יוסף ג'בארין: זה רק פיצוי – – –

נפתלי בנט: זה מטורף.

נפתלי בנט: תיקחו את זה.

יוסף ג'בארין: אבל זה רק פיצוי על השנתיים – – –

נפתלי בנט: בסדר, אבל תיקח את זה.

נפתלי בנט: תן לי ארבעה חודשים לפתור את הבעיה.

מרב מיכאלי: – – – כמה זמן הוועדה?

מרב מיכאלי: תגיד זמן.

נפתלי בנט: לפי דעתי, סדר גודל של 120 יום כדי שנעשה עבודה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל יש לנו פה ילדים שכבר לא הולכים – – –

נפתלי בנט: לא.

נפתלי בנט: אז שילכו – – –

מרב מיכאלי: – – – בהנחת עבודה – – –

נפתלי בנט: אני כנראה – איילת, את כנראה לא יורדת לסוף דעתי.

נפתלי בנט: אני אבהיר: הייתה פגיעה של 7 מיליון שקלים בשנה.

נפתלי בנט: על 7 המיליון אנחנו באים ואומרים – בעיני זה מרחיק לכת – קחו 25 מיליון לשנתיים הקרובות.

נפתלי בנט: יש לכם שקט תעשייתי.

נפתלי בנט: 50 חלקי 7 – בעיקרון זה על-פני שבע שנים, אבל יצאנו.

נפתלי בנט: אני חושב שמה שקורה כרגע במליאה, אני חושב שבאמת, ואני מסתכל על הפנים של חברי הכנסת, אני חושב שכל מי שנמצא במליאה ועכשיו שמע את כל הפריסה, יודע שההצעה היא הגונה.

נפתלי בנט: זאת האמת.

מרב מיכאלי: לא נכון, לא נכון.

מרב מיכאלי: ממש לא נכון.

מרב מיכאלי: הייתי אתמול בשיחה, היה לנו דיון בוועדת החינוך, ישבנו אתמול בוועדת החינוך ושמענו הרבה מאוד פרטים, גם מהמשרד, גם ממשרד האוצר וגם מבתי-הספר, את כל הנתונים, והתשובה היא שזה ממש לא חד-משמעי שזאת הצעה הגונה.

מרב מיכאלי: אגב, אני אגיד, אם היית מתחייב לזמן יותר קצר לגמור את זה עם הוועדה, זה היה נראה לי יותר מתקבל על הדעת.

נפתלי בנט: תראו, אם זה יעשה את העבודה, אני מוכן.

נפתלי בנט: אני פשוט רוצה פתרון שיעמוד במבחן בג"ץ.

נפתלי בנט: חבר'ה, אלה דברים מסובכים.

נפתלי בנט: אם אני אומר "כן", אני יכול גם להגיד: כן, תוך יומיים נפתור את זה, ואז נקרוס, ונקריס יחד עם זה את החינוך הממלכתי.

נפתלי בנט: אתם במפלגת העבודה רוצים להקריס את הדבר הזה?

מרב מיכאלי: אני אגיד לך – – –

נפתלי בנט: אני מתנהל פה באחריות.

נפתלי בנט: אתם יודעים שאני מתנהל באחריות, ואתם יודעים שאני מתנהל באחריות.

נפתלי בנט: בואו תזרמו עם הסיפור הזה.

נפתלי בנט: אנחנו פותרים את הבעיה.

נפתלי בנט: ומילה נוספת על מנהיגות.

נפתלי בנט: תקשיבו, מנהיגות.

נפתלי בנט: איימן, אני מדבר אל הח"כים הערבים.

נפתלי בנט: תראו, המנהיגות פה היא אצלכם.

נפתלי בנט: נוצרה פה תחרות – ואני מכיר את זה, הייתי במועצת יש"ע, אני מכיר את כל הדברים האלה, שכל אחד רוצה לעשות ולהראות שהוא יותר אגרסיבי.

נפתלי בנט: זו דינמיקה שקיימת בציבור הישראלי, והיא טבעית לפוליטיקאים.

נפתלי בנט: דווקא מנהיגות פה זה להגיד: חבר'ה, בואו; לחזור לציבור שלכם.

נפתלי בנט: אני חושב שאתם אמרתם פה דברים נכוחים, נכונים, הרבה דברי טעם.

נפתלי בנט: אני קשוב.

נפתלי בנט: 50 מיליון שקלים ייתנו לנו את הזמן, בעיקרון, חלקי 7 זה שבע שנים, אבל אני אומר: שלושה חודשים, ארבעה חודשים.

נפתלי בנט: אם תגידו לי שאתם רוצים 100 ימים ונחתוך שם וגמרנו את השביתה – סגרתי אתכם עניין.

יוסף ג'בארין: – – –

טלי פלוסקוב: – – – יש לך דעה נוספת – – –

נפתלי בנט: אני קורא למנהלי בתי-הספר, אבל באותה נשימה אני אומר דבר אחרון – –

טלי פלוסקוב: אני אתן לך זמן.

נפתלי בנט: פה אני אומר:

נפתלי בנט: חברים מנהלי בתי-הספר והרשת, אני אומר לכם, תקשיבו, אתם שומעים את רוח הדברים.

נפתלי בנט: אני לא אתן גב למי שינסה לתת עוד, כי זה לא נכון, זה לא צודק, זה לא ראוי, עד שנלמד את העניין.

נפתלי בנט: לכן, אתם בצומת דרכים עכשיו.

נפתלי בנט: לייבש את התלמידים בבית – בזמן חופש סוכות לא נוכל להתקדם.

נפתלי בנט: אני מפציר בכם: תיקחו את זה.

נפתלי בנט: אם אתם מוכנים לקחת את זה, אני אקבל אתכם היום עוד פעם, בפעם המי-יודע-כמה, אצלי בלשכה, נתפור את הדברים, ננסה למצוא גם איזושהי ג'סטה וניכנס ליום הכיפורים ולחגים ברוח טובה.

נפתלי בנט: זאת הצעתי.

נפתלי בנט: אני מוכן לשמוע עוד דעה.

טלי פלוסקוב: רגע, זו לא שאלה, זו דעה נוספת, ואני אתן לכם.

טלי פלוסקוב: רבותי, זה לא עובד ככה.

טלי פלוסקוב: השר יורד – – –

יוסף ג'בארין: – – – השר יקשיב תוך כדי.

יוסף ג'בארין: בסדר, דעה אחרת, תוך כדי הדיון.

נפתלי בנט: אני מוכן לשמוע את כולם ולהתייחס, רק תבואו ברוח טובה לפתור את הבעיה.

יוסף ג'בארין: כן.

יוסף ג'בארין: כבוד השר – –

טלי פלוסקוב: יש לך דקה, בבקשה.

יצחק הרצוג: כמה יש עוד?

ציפי לבני: כמה יש בדעות אחרות?

טלי פלוסקוב: חמש – – –

יוסף ג'בארין: – – הקושי עם הדברים שהצגת הוא זה: כל השיח שלך היה רק על השנתיים האחרונות של הטיפוח ושל התמרוץ, וזה לא המצב.

יוסף ג'בארין: יש לנו דוח מחקר של הכנסת, של מרכז המחקר של הכנסת, שמצביע בבירור שבתי-הספר הכנסייתיים מקבלים היום – זה לא היום, זה מלפני שנתיים, הדוח הזה – 34% מהממלכתי ומרשתות "מעיין החינוך התורני" והחינוך העצמאי.

נפתלי בנט: יש לי שאלה אליך: הם מקבלים שקל פחות מהאנתרופוסופי או "הריאלי" או בית-ספר "נועם"?

יוסף ג'בארין: אבל למה אתה משווה לבתי-ספר – – –

נפתלי בנט: – – – שאלה – – –

יוסף ג'בארין: תן לי להשלים.

יוסף ג'בארין: אנחנו הקשבנו לך, אז תן לי, כבוד השר – – –

מרב מיכאלי: – – – החרדי – – –

נפתלי בנט: אוקיי.

נפתלי בנט: אני אגע בסיפור החרדי, כי זה סיפור מורכב.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, אני הקשבתי לזה.

יוסף ג'בארין: אם אתה מדבר על חינוך שוויוני, אני לא יכול לראות חינוך שוויוני כשהילדים שלי – – –

נפתלי בנט: – – – אל תלכו לחרדים.

נפתלי בנט: זו סוגיה אחרת – – –

יוסף ג'בארין: גם אנחנו סוגיה אחרת.

יוסף ג'בארין: אבל גם אנחנו סוגיה אחרת.

נפתלי בנט: היה פה שר אוצר מיש עתיד ושר חינוך מיש עתיד, אז הם לא חשודים באהבת החרדים, ולא עשו שום דבר בעניין – – –

מיקי לוי: – – – אדוני – – –

יוסף ג'בארין: – – – אז לכן, לא לצמצם את זה רק לשבעה – – –

מיקי לוי: – – – זוהי האשמת שווא, אדוני השר.

מיקי לוי: תחזור בך.

נפתלי בנט: כן עשיתם?

נפתלי בנט: על מה "האשמת שווא"?

נפתלי בנט: שאתם לא – – –

מיקי לוי: שמת אותנו במשבצת לא ראויה.

מיקי לוי: תחזור בך.

מרב מיכאלי: אתה שמת אותם במשבצת שהם לא עשו שום דבר – – – החרדים.

מרב מיכאלי: אתה מאשים אותם שהם לא – – –

נפתלי בנט: באה פה עליזה לביא מיש עתיד, ונתנה לי הרצאות – בחייכם, הייתם שנתיים בתפקיד, לא נגעתם בדבר הזה, לא העזתם, ואף אחד לא יעז – גם בוז'י ידידי לא יעז ואף אחד לא יעז, מה גם שמבחינה פוליטית, וגם מבחינה חוקתית – הרי עתרו אלף פעם כבר לבג"ץ על הדבר הזה.

נפתלי בנט: מה בג"ץ אמר?

נפתלי בנט: מכיוון שחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו נחקק אחרי, אז בעצם – – –

מרב מיכאלי: שמירת דינים.

נפתלי בנט: שמירת דינים, כן.

נפתלי בנט: תודה.

יוסף ג'בארין: כבוד השר – – –

נפתלי בנט: – – – אם אנחנו רוצים לדבר על החרדים – – –

טלי פלוסקוב: דקה, רק דקה.

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: שנייה, חבר הכנסת ג'בארין, רגע.

נפתלי בנט: עזבו את החרדים רגע.

נפתלי בנט: בהם יתעסקו בשלב – – –

יוסף ג'בארין: אבל מה שאני אומר – – –

טלי פלוסקוב: רגע, דקה.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, אנחנו נמצאים בשלב של דעות נוספות.

טלי פלוסקוב: אני אבקש ממך, יש פה חמישה אנשים שנרשמו, בואו נשמע את כולם, ואם תרצה להתייחס בסוף, אני אתן לך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת ג'בארין.

נפתלי בנט: מאה אחוז.

יוסף ג'בארין: אז אומנם אני מודע לזה, ואני משפטן, אני יודע שחוק יסודות התקציב נותן החרגה לרשתות "מעיין החינוך התורני" והחינוך העצמאי.

יוסף ג'בארין: אין שום סיבה בעולם שלא תהיה החרגה דומה לבתי-הספר הכנסייתיים.

יוסף ג'בארין: לא מתקבל על הדעת שהם ימשיכו לקבל רק שליש ממה שבתי-ספר ברשתות החינוך החרדי מקבלים, או הממלכתי.

יוסף ג'בארין: אתה מדבר על 75% במוכר הלא-רשמי, ואנחנו מסכימים ל-75%.

יוסף ג'בארין: מה הבעיה?

יוסף ג'בארין: שיש כל מיני תוכניות ושעות שפשוט לא ממומנות בכלל, אפס.

יוסף ג'בארין: אפילו שעת אם, כבוד השר, הם לא מקבלים.

יוסף ג'בארין: "אופק חדש", רפורמות אחרות, לא נכללו.

יוסף ג'בארין: ולכן, לפי החישובים שלנו, היום תלמיד ערבי בבתי-הספר הללו מקבל 29%.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע איך אפשר לקרוא לזה חינוך שוויוני.

יוסף ג'בארין: אתה מעלה את הבעיה של סינון, ואתה מעלה את זה כקושיה המרכזית.

יוסף ג'בארין: אז אני אומר לך, בגלל הסינון הם מקבלים 75%, זאת אומרת, בגלל העובדה שהם מסננים, הם לא רשמיים, ולכן הם מקבלים 75%.

יוסף ג'בארין: אבל אי-אפשר להעניש אותם עשר פעמים: פעם על הסינון, פעם טיפוח ותמרוץ, פעם שעת אם ופעם "אופק חדש", עד שהם מגיעים למצב שאי-אפשר לנהל את בתי-הספר הללו.

יוסף ג'בארין: לכן, מה שאני מציע – – –

נפתלי בנט: זאת אומרת שיש סינון, אבל אתה אומר:

נפתלי בנט: פעם אחת צריך "לשלם" את הקנס.

יוסף ג'בארין: שזה ה-75%.

יוסף ג'בארין: אדוני השר, אני רוצה להגיד לך שבתי-הספר הללו חסכו מיליונים למדינה.

יוסף ג'בארין: הם בנו את בתי-הספר, הם מתחזקים אותם, הם מנהלים אותם, ולכן, כשמדברים על כסף, תראה עד כמה הם חוסכים.

יוסף ג'בארין: אם היום בנצרת או בחיפה יסגרו את בתי-הספר הללו, אתה לא תוכל לנהל שם את מערכת החינוך, כי אין לך בכלל בתי-ספר לקלוט אותם.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני מבקש ממך: אתה הפצרת בנו – אני אומר לך, זאת לא החלטה רק של מנהלי בתי-הספר; ההורים עצמם מתנגדים היום לחזור לבתי-הספר עם מה שמוצע להם.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני מציע לך, גם על סמך הנתונים שאני מציג ממרכז המחקר של הכנסת – אפשר להציע הצעה יותר טובה, ברוח ששמעת בכניסה לאולם.

יוסף ג'בארין: עם ההצעה הזאת, עם שיפור ההצעה, אפשר לחזור ללימודים ולהקים את הוועדה הזאת.

יוסף ג'בארין: ואני מרגיש שאתה מזהה את הקושי שאנחנו מצביעים עליו, צריך רק לשפר באופן משמעותי את ההצעה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'בארין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו, דקה שלך.

ענת ברקו: – – –

טלי פלוסקוב: אז לא זה.

טלי פלוסקוב: ואורן חזן, גם אתה לגבי ירושלים?

טלי פלוסקוב: אתה מדבר.

ענת ברקו: יש לי רק הערה אחת, אם אפשר.

ענת ברקו: אני רוצה לומר מילה אחת, ודברים שלא נאמרו כאן, לצערי הרב.

ענת ברקו: קודם כול, רמת הלימודים בבתי-ספר בכנסיות היא מצוינת.

ענת ברקו: אני נתקלתי בתלמידים, בוגרים, באמת איכותיים, והרמה מאוד טובה.

ענת ברקו: יחד עם זה, יש תהליך של פלסטיניזציה – הנפת דגלי אש"ף, איומים.

ענת ברקו: יש גם תחושה של אנשים שהם מאוימים שם.

באסל גטאס: אין לך מה לומר – – –

ענת ברקו: אז אני רק רוצה לומר – חבר הכנסת גטאס, הבישוף אמר; תאמין לי, אנגלית אני יודעת, ואפילו גם קצת ערבית.

ענת ברקו: שמעתי בדיוק מה שהוא אמר.

ענת ברקו: אני רק רוצה לומר: אין כאן בעיה תרבותית, אבל יש כאן בעיה של הסתה, ויש כאן בעיה שצריך לשמור על בתי-הספר האלה כפי שהם היו באמת ב-300 השנים האחרונות, ולא להפוך אותם למַדרסות באפגניסטן.

ענת ברקו: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ברקו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: דקה.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אמרת בן-גוריון בפעם הקודמת, עכשיו נהיה הרצל.

אורן אסף חזן: אתה משדרג אותי.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני אהיה קצר.

אורן אסף חזן: אני אגיד את זה בפשטות: ראשית, אנחנו מסכימים – וצריך להצדיע לשר בנט, שהולך לקראת, כי הוא מאמין באמת בחינוך הממלכתי ובשוויון לכולם.

אורן אסף חזן: אני חושב שהמקום שהוא נמצא – אם אתם תשכילו להקשיב למילים שיוצאות לו מהפה, אתם תביאו פתרון אמיתי לבתי-הספר הנוצריים עוד היום.

אורן אסף חזן: לא על כל דבר צריך ללכת עם הראש בקיר ולהילחם לעוד כותרת.

אורן אסף חזן: יש מקום שבו – כן, גם מוסלמים, נוצרים ויהודים יכולים להסתדר יחד לטובת הכלל.

אורן אסף חזן: ואם בחינוך עסקינן, הייתי פונה דווקא אל חברי הכנסת הערבים: הייתי מבקש מכם ומצפה מכם שכמו שאתם נלחמים על החינוך בבתי-הספר הנוצריים – ובאמת, שוב אני אומר, כולנו מסכימים שצריך לפתור את הסוגיה עוד היום – הייתי מצפה מכם לפעול באותה נחרצות כדי שהחינוך יהיה חינוך אמיתי, ולהילחם נגד התופעה שבבתי-ספר ערביים, לא רק ברשות, גם במזרח-ירושלים וגם בישראל, מטיפים לשנאה, רוע, שנאת חינם ורצח יהודים.

אורן אסף חזן: כאשר מלמדים ילדים במתמטיקה שרצחת יהודי ורצחת עוד אחד – רצחת שני יהודים, זו לא הדרך.

אורן אסף חזן: אני פונה אליכם בבקשה הזאת בימים האלה, שהם ימים נוראים, לעשות סדר ולהיות מנהיגים אמיתיים, לא של מציאות מדומה שאתם מנסים לצייר, אלא מציאות עניינית שאנחנו חיים בה בארץ-ישראל.

אורן אסף חזן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: שאורן חזן יטיף לנו מוסר, זה רגע מאוד – – –

טלי פלוסקוב: לכל אחד יש זכות של דקה, וכל אחד אומר את מה שהוא חושב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הוא חושב?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל הספרים מאושרים על-ידי משרד החינוך; הוא מאשר.

באסל גטאס: שאורן חזן יטיף לנו מוסר.

באסל גטאס: אדוני השר, אני בוגר בית-ספר ממלכתי מכיתה א' עד י"ב בראמה, ואני מאוד גאה בזה.

באסל גטאס: הוא אחד מבתי-הספר הטובים שבטובים.

באסל גטאס: בתי-הספר, כל עוד אתה החלטת, הממשלה החליטה, שיש עוד זרם, עוד משהו שנקרא "מוכר לא רשמי", חייבים, פשוט חייבים, לבצע שוויון, שוויון מלא.

באסל גטאס: זה לא נתפס שאתה אומר שיש סל בסיסי ויש עוד סל שיש בו עוד שעות ליום לימודים ארוך ועוד פיצול כיתות א' וב' ועוד ועוד ועוד.

באסל גטאס: זה פשוט discrimination, זאת פשוט אפליה, וזה לא נגד הערבים, זה נגד אותו זרם.

באסל גטאס: אתה יכול להחליט: מכיוון שהם מוכר לא רשמי, אני מסבסד אותם ב-75%, ב-70%, ב-72%, אבל אתה לא יכול, פשוט לא יכול.

באסל גטאס: אני אומר לך, זה לא יעמוד גם בבג"ץ, כי אף פעם לא הלכו לבג"ץ על זה שאתה בעצם יוצר שתי מערכות חינוך: סל לכולם, אבל לאותו זרם סל בסיסי, ועוד ממנו לקבל 75%.

באסל גטאס: אני אומר לך, צריך פשוט לגשת לשוויון.

באסל גטאס: אתה אומר שזה עולה.

באסל גטאס: אני אומר: הבעיה היא לא תקציבית, הבעיה היא קודם כול עקרונית.

באסל גטאס: תחליט שיש סל שוויוני לכולם, שממנו אתה גוזר, שמכיוון שהם מוכר לא רשמי אתה משלם להם פחות, אבל להעניש אותם פעמיים, שלוש וארבע – זה אי-אפשר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: אדוני השר, אני מנסה לפתור לך את הדילמה של בעיית השוויון, ולהגיד לך שאתה משווה מלכתחילה בין שני דברים שאי-אפשר להשוות ביניהם.

חנין זועבי: אתה אמרת: אנחנו משווים, מקצצים מהחינוך הלא-רשמי במגזר היהודי ובמגזר הערבי, אבל התוצאה היא שונה לגמרי.

חנין זועבי: אתה פוגע פגיעה עמוקה בכל מערכת החינוך הערבי, בכל ההישגים של מערכת החינוך הערבי, כאשר אתה פוגע בבתי-הספר האלה, כי מה לעשות, הם אחראים ל-90% מההצלחה במגזר, בעוד בתי-הספר הפרטיים במגזר היהודי אינם אחראים ל-90%.

חנין זועבי: זה עמוד השדרה.

חנין זועבי: אתה לא יכול לבוא להגיד לנו: אני משווה, כאשר אתה פוגע בעמוד השדרה של החינוך הערבי, ואתה מקצץ מהשוליים, לא מעמוד השדרה, מאיזשהו חלק שאפשר להסתדר בלעדיו במערכת החינוך היהודית.

חנין זועבי: אדוני השר, אי-אפשר להסתדר, הם אחראים ל-90% מההישגים, בעוד המערכת הפרטית במגזר היהודי אינה אחראית.

חנין זועבי: אז מלכתחילה אתה צריך לקרוא את המפה, אתה צריך לחשוב בפרמטרים שונים לגמרי, כי כאשר אתה משווה, אתה פוגע שם בחלק הכי מרכזי.

חנין זועבי: והנקודה האחרונה, אתה אומר: אני רוצה לחזק את החינוך הממלכתי הרשמי.

חנין זועבי: אי-אפשר לחזק בלי לשמור על התחרות.

חנין זועבי: אם אתה רוצה דווקא לחזק את החינוך הרשמי, אתה צריך לתחזק את התחרות, כי מה אתה עושה?

חנין זועבי: אתה רק מנמיך את הרמה שלנו, אתה מנמיך את הסף העליון של החינוך הערבי, ובזה אתה אפילו תפגע לא רק בחינוך הלא-רשמי, אלא גם בחינוך הרשמי.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זועבי.

טלי פלוסקוב: דעה נוספת, אחרונה, לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני הייתי בכנסת הקודמת ובאתי עכשיו.

אלעזר שטרן: אני מודה שאני לא ראיתי בכנסת הקודמת דיון ענייני כל כך שהוא יהודים מול ערבים, או שהנושאים הם נושאים שמפלגים או שמתעסקים במיעוט.

אלעזר שטרן: אני יושב בצד, לא תכננתי לדבר, ואני אומר גם לחברי איימן עודה וגם לשר: אני חושב שכוונותיכם נקיות, של שני הצדדים.

אלעזר שטרן: אני חושב שהקריאה לשביתה של המגזר הערבי כולו תיקח את הדיון הזה, הענייני כל כך, האמיתי כל כך, למקומות לא טובים.

אלעזר שטרן: אני חי בגליל.

אלעזר שטרן: אני יודע שלבתי-הספר האלה גם בדואים שולחים את הילדים אם הם עומדים במבחנים.

אלעזר שטרן: אני חושב שיש פה ויכוח אמיתי בין האליטיזם, שיש לו מקום, לבין האחרים – מה גורר את מה.

אלעזר שטרן: אם אני יכול לקחת את הזכות הזאת ולנתח את הדברים האלה – ואני באתי לפה באמת בלי דעה מוקדמת – אני חושב שההצעה הזאת, אולי צריך קצת לעדן אותה יותר טוב.

אלעזר שטרן: אני בטוח שהאחריות שיש גם לך, חבר הכנסת עודה, וגם לשר החינוך – צריך למצוא את – לדחות בטח את השביתה במגזר.

אלעזר שטרן: כבר היו לנו שביתות כאלה, אנחנו יודעים מה יוצא מזה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהדיון הוא אמיתי, ואני מקווה שזאת הבשורה האמיתית שיכולה לצאת מכאן.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת שטרן.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני השר, אם אתה רוצה להתייחס – בבקשה.

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: היו פה כמה דברים חשובים, בפרט של חבר הכנסת ג'בארין וחברת הכנסת זועבי.

נפתלי בנט: חבר הכנסת ג'בארין אמר:

נפתלי בנט: תמצא לנו החרגה, תמצא החרגה.

נפתלי בנט: אני מבין.

נפתלי בנט: זו בעצם קריאת הכיוון שככל שאני אדבר על זה יותר אני אזיק יותר אחר כך בבג"ץ.

נפתלי בנט: אבל צריך למצוא החרגה שתעמוד גם במבחן בג"ץ.

נפתלי בנט: חנין זועבי הביאה קצה חוט לבידול שיעמוד במבחן, כי מה היא אומרת?

נפתלי בנט: היא אומרת: אכן – אני שמח, אגב, שלא היה פה חבר כנסת ערבי אחד שטען שיש אפליה נגד הערבים.

נפתלי בנט: לא היה אחד שאמר את זה, ואני שמח שביססנו שיש פה העדפה – – –

חנין זועבי: בתוצאה.

חנין זועבי: בתוצאה יש.

נפתלי בנט: שנייה, חנין, אני דווקא מחזק את הנקודה שלך.

איימן עודה: – – –

נפתלי בנט: לא, לא, שנייה.

נפתלי בנט: אף אחד – – –

איימן עודה: – – – discrimination – – –

נפתלי בנט: אני שמח שלא היה פה אף אחד שאומר שיש אפליה נגד הערבים, אלא יש פה discrimination, או תקראו לזה איך שאתם רוצים, בין חינוך פרטי לציבורי.

נפתלי בנט: עכשיו, זה וואחד דילמה, חבר'ה.

נפתלי בנט: הנושא הזה הוא דילמה.

נפתלי בנט: אני אתן לכם – –

איימן עודה: – – –

נפתלי בנט: – – ואז אני אגע ונקפל את העניין.

נפתלי בנט: אם אומרים לי שאצל היהודים יש בית-ספר שמתוכו יוצאים כל יזמי ההיי-טק ואלופי צבא ושופטי עליון, ונכון, הוא ממיין; נכון, הוא אליטיסטי, אבל גם לאליטות יש משקל.

נפתלי בנט: אליטות הן חלק ניכר ממה שמניע מדינה.

נפתלי בנט: עכשיו, אני רק אסכם ואגיד מילה, ואז תכל'ס מה אנחנו עושים.

נפתלי בנט: תמיד הייתה העדפה לטובת הממלכתי.

נפתלי בנט: קודמי בתפקיד, מתוך אידיאולוגיה, שייתכן שהיא ראויה – אני טרם גיבשתי את עמדתי, כי זו סוגיה מאוד כבדת משקל – הוא הקצין את הפער.

נפתלי בנט: זה בעצם מה שהוא עשה – שם גג לתשלומי ההורים והוריד את התעדוף-תמרוץ, וזה הפך מפער כזה לפער מאוד מאוד גדול, כבד מנשוא.

נפתלי בנט: מטרתו הייתה לדחוק בתי-ספר פרטיים לממלכתיים, והוא הצליח באופן חלקי.

נפתלי בנט: לכן, יש פה דילמה.

נפתלי בנט: אבל באה חנין זועבי ואומרת: נכון, אין פה אפליה פר-סה נגד הערבים, אבל בתוצאות, מכיוון שאחוז ניכר מבתי-הספר הערביים הם אכן פרטיים, אז בפועל זה כן יוצר אפליה.

נפתלי בנט: זה בדיוק סוג הדברים שאני רוצה לדון עליהם באותו – עזבו ועדה – צוות עבודה.

נפתלי בנט: בתוך 100 ימים – רוצים התחייבות?

נפתלי בנט: הנה, אני נותן לכם התחייבות, אבל בתנאי שסוגרים את כל החבילה.

נפתלי בנט: בתוך 100 ימים – אני ממנה בן-אדם רציני.

נפתלי בנט: כי אני בעדכם, זה הסיפור.

נפתלי בנט: תבינו, תכניסו לראש, אני בעדכם, אני רוצה את טובתכם.

נפתלי בנט: אלה בתי-ספר מצוינים, אבל אנחנו צריכים למצוא איך אנחנו עושים את הדבר הנכון למדינת ישראל, ולא בטעות מפילים את כל החינוך הממלכתי בגלל שוויתרנו פה, וגם עומדים אחר כך במבחן בג"ץ.

נפתלי בנט: זו בקשתי, ואני קורא פה, ממש: מבחינתי אפשר ללכת לחדר שלי בכנסת, לשבת כמה דקות.

נפתלי בנט: בואו.

נפתלי בנט: אם צריך עוד תנודה קטנה, סמלית, אני מוכן, אבל שגם אתם תגלו מנהיגות.

נפתלי בנט: בואו ניכנס.

נפתלי בנט: נלך לישון הלילה כשאנחנו יודעים שמחר חוזרים ללימודים.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, עוד שאלה נוספת, של חבר הכנסת בהלול, לפנים משורת הדין.

גלעד ארדן: אבל הוא הציע להם פגישה בחדר.

טלי פלוסקוב: כן, אבל אני הבטחתי גם פה להגיד כמה מילים.

טלי פלוסקוב: יכול להיות שעכשיו הוא יגיד "אני מקבל את זה", אבל זו תשובה – – –

עיסאווי פריג': בנושא הזה אתה זכית לשמוע – – –

טלי פלוסקוב: זו שאלה, והתשובה היא כדי לסיים, רבותי.

טלי פלוסקוב: אנחנו מסיימים את הדיון.

זוהיר בהלול: עכשיו אני מבין את משמעות "לפנים משורת הדין".

זוהיר בהלול: ערב כיפורים – זה משתלב עם רוח הפיוס והסליחות.

זוהיר בהלול: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

זוהיר בהלול: אני, אדוני השר, בא מבית הלל, לא מבית שמאי.

זוהיר בהלול: אני בעד מציאת פתרון לבעיה הזאת, ואין בלבי אפילו שמץ של חשד, חלילה, או שמץ של ספק, רחמנא ליצלן, בדבריך – היושר בוקע מהקרביים שלך דרך הפה שלך.

זוהיר בהלול: ואני, באמת, נטיית הלב שלי היא לתת – –

דניאל עטר: אני הייתי עוצר את הישיבה הזאת כאן.

זוהיר בהלול: – – לתת לך את מלוא הקרדיט.

נפתלי בנט: אתה הורס לי את הבחירות הבאות, את הפריימריז.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו מסיימים.

טלי פלוסקוב: אני ביקשתי דקה – – –

נפתלי בנט: אני מבקש למחוק את הדברים מהפרוטוקול.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

זוהיר בהלול: כבוד היושבת-ראש, אני אחראי לקריאות הביניים מהספסלים האחוריים פה?

טלי פלוסקוב: אני מבקשת ממך לסיים את דבריך.

זוהיר בהלול: אני אחראי להם?

טלי פלוסקוב: חיממת את האווירה כאן.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים את דבריך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

זוהיר בהלול: ולכן – – –

אורן אסף חזן: דרך אגב – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן.

זוהיר בהלול: במקום לאמץ את התנאים המוקדמים, שכל כך אהובים על ממשלות ישראל לדורותיהן במגעים עם הפלסטינים וכו', אני אומר לך, בוא נסיר אפילו תנאים מוקדמים.

זוהיר בהלול: אני, למשל, בעיני רוחי הייתי רואה שאם היית מוסיף 20 מיליון שקלים שנתי לבתי-הספר האלה ולא היית משווה בינם לבין "הריאלי" – מכיוון שפה מדובר ב-47 בתי-ספר, ו"הריאלי", עם כל הכבוד, הוא בית-ספר יחידני, אחד ויחידי.

זוהיר בהלול: ולכן – – –

נפתלי בנט: לא.

נפתלי בנט: יש אנתרופוסופי, דמוקרטי, זה לא נכון.

זוהיר בהלול: בסדר, עשרה, אולי 20, אבל פה מדובר במאסה קריטית של החינוך הערבי.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

זוהיר בהלול: אמרת שאליטיסטי זו לא מילה גסה, ואני חושב שזה נכון, וצריך גם לשקם איזושהי שכבה אליטיסטית.

טלי פלוסקוב: תודה.

זוהיר בהלול: ולכן, אני אומר שאם היית מקים עכשיו ועדה שיושבי-הראש יהיה שותפים, גם ערבי וגם יהודי, מהבנים היותר-מוכשרים משני הצדדים, כדי שהוועדה הזאת תשקף באמת את מכמני הלב ואת התהיות האמיתיות בסוגיה הזאת – אם תשקול את הדברים האלה, אני פונה עכשיו במקומך אל מנהלי בתי-הספר הכנסייתיים ואומר לכם: חוסו על תלמידינו ותלמידותינו, שובו לבתי-הספר והפקידו את אמונכם המלא בשר החינוך והתרבות במדינת ישראל, כדי שיפתור את הסוגיה הזאת.

זוהיר בהלול: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת.

נפתלי בנט: יש פה רעיון יפה, ואני רוצה להגיד משפט אחרון – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בהלול, אני מבקשת שתחזור למקומך.

נפתלי בנט: חבר הכנסת בהלול העלה רעיון נהדר בעיני.

נפתלי בנט: נהדר, אבל בתנאי שעכשיו אתם אומרים לי.

נפתלי בנט: הרעיון הוא יושבי-ראש שותפים, אחד ערבי ואחד יהודי, ויחד עם ההצעה של ה-50 – בואו, תגידו לי עכשיו "כן", וסגרנו עניין.

איימן עודה: נקבל הצעה בלשכה.

נפתלי בנט: יאללה, בואו אלי ללשכה וננסה לסגור את הבעיה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: כבוד השר, רגע, אני רוצה להבין מה התוצאה של הדיון כרגע.

טלי פלוסקוב: אתה מזמין אותם?

יוסף ג'בארין: כבוד השר, הרי ההצעה הזאת – –

נפתלי בנט: פעם ראשונה שאני שומע אותה.

יוסף ג'בארין: – – זו בדיוק ההצעה שהובאה לדיון שהיה במליאה עם הנהגת בתי-הספר, והם דחו אותה.

יוסף ג'בארין: ולכן – – –

טלי פלוסקוב: רגע, יש לנו אופציות: או שאתם מסתפקים בתשובת השר – – –

יוסף ג'בארין: להעביר לוועדה.

טלי פלוסקוב: להעביר לוועדה?

יוסף ג'בארין: לוועדת החינוך.

נפתלי בנט: מה האפשרויות שלי?

טלי פלוסקוב: או להסתפק בתשובתך או להעביר לוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: להעביר לוועדה – –

חנין זועבי: לוועדת החינוך.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, רבותי, אני לא שומעת.

טלי פלוסקוב: – – או שמסתפקים בתשובתו של השר?

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אפשר להעביר לוועדה.

טלי פלוסקוב: קודם כול, תודה רבה לכבוד השר.

נפתלי בנט: תודה רבה לכולם.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מעלה את זה להצבעה.

יוסף ג'בארין: לוועדת החינוך.

עיסאווי פריג': את מה את מעלה להצבעה?

טלי פלוסקוב: שנייה, אני אסביר.

טלי פלוסקוב: דקה, אני עדיין ממתינה.

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו מצביעים על שני דברים: האם להעביר לוועדת החינוך או לא.

טלי פלוסקוב: לא – זה נחשב שמקבלים את עמדתו של השר.

איימן עודה: בכל מקרה כן.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני כרגע מעלה את זה להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד להעביר את הנושא לוועדת החינוך?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: מי נגד, רבותי?

טלי פלוסקוב: נגד?

טלי פלוסקוב: אין נגד.

טלי פלוסקוב: נמנעים?

טלי פלוסקוב: אין.

טלי פלוסקוב: ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: הנושא הועבר לוועדת החינוך.

אורן אסף חזן: יש פה יותר מ-18.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו נעשה – כולם הצביעו.

טלי פלוסקוב: צריך לספור את כל מי שנמצא באולם.

איילת נחמיאס ורבין: טלי, אמרת שתי הצבעות.

טלי פלוסקוב: לא, ההצבעה הייתה בעד, שזה להעביר לוועדת הכספים, ואם לא – תשובתו של השר מתקבלת.

טלי פלוסקוב: כרגע אין אף אחד שהצביע נגד, ולכן זה עובר לוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעה הבאה לסדר-היום.

טלי פלוסקוב: לפני כן יש הודעה.

טלי פלוסקוב: חבר כנסת פולקמן כאן?

טלי פלוסקוב: אני לא רואה אותו, אז אנחנו עוברים להצעה הבאה.

טלי פלוסקוב: האירועים האחרונים בירושלים

טלי פלוסקוב: הצעות לסדר-היום בנושא: האירועים האחרונים בירושלים, של חברי הכנסת יצחק הרצוג ומסעוד גנאים, מס' 1089 ו-1090.

טלי פלוסקוב: חבר כנסת יצחק הרצוג, בבקשה, הבמה שלך.

טלי פלוסקוב: עשר דקות.

יצחק הרצוג: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אדוני השר – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת שקט כאן.

יצחק הרצוג: כשהשכונה הזאת תירגע נוכל להתחיל.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: תודה.

יצחק הרצוג: – – הלילה השתתפתי בסליחות בירושלים, ברובע היהודי.

יצחק הרצוג: היה מרגש, היה חשוב, ולא היה אפשר שלא לחוש את אווירת יום הכיפורים המתקרבת ומתקדשת עלינו.

יצחק הרצוג: בדרכי חזרה, בירידה מן ההר, שאלתי את עצמי: האם אתה, אדוני ראש הממשלה, תעשה השנה חשבון נפש?

יצחק הרצוג: האם תשאל את עצמך האם עשית כל מה שיכולת כדי שתינוקות ואימהות לא יחטפו אבנים ברחובות עיר הבירה שלנו?

יצחק הרצוג: האם עשית כל מה שיכולת כדי שאזרחים בדרכם מסעודת חג לא יקפדו את חייהם בערב החג?

יצחק הרצוג: האם עשית כל מה שיכולת כדי שילדים בעוטף-עזה לא יחיו בחרדה?

יצחק הרצוג: האם עשית כל מה שיכולת כדי שירושלים לא תחולק, לא תפורק במשמרת שלך?

יצחק הרצוג: רבותי, חברי וחברותי, אדוני ראש הממשלה, ערב יום הכיפורים הוא זמן לחשבון נפש לאומי ואישי.

יצחק הרצוג: אני קורא לכולם להפסיק לחיות באשליות ובססמאות; תחדלו מן הפארסה, תחדלו מן הכישלון המתמשך של הביטחון בירושלים.

יצחק הרצוג: מספיק עם התמונות ועם הפוזות מעל מפות; אלה לא יפתרו את מצוקתם של אזרחי ישראל.

יצחק הרצוג: תמונות לא יצילו את ירושלים, שנקרעת במשמרת שלכם, מאוימת, מפוחדת מחודשים של דקירות, אבנים, דריסות ומהומות.

יצחק הרצוג: וביום הכיפורים הזה, אדוני ראש הממשלה, אני אזכיר לך כי אתה אמרת לפני פחות מכמה חודשים, שאני וציפי לבני נחלק את ירושלים; אמרת שאנחנו נביא עליה את "דאעש"; הצגת מצג שווא, שקרי, שאנחנו נגרום לכך שיהודים יוכלו לעלות לכותל רק בנגמ"שים.

יצחק הרצוג: ניחא אם זה היה ויכוח פוליטי, עוד אפשר היה לסלוח על כך, אבל ירושלים, אדוני ראש הממשלה, לא תסלח לך, למי שפוצע את לב-לבה.

יצחק הרצוג: ירושלים לא תסלח למי שמפקיר את ביטחונה, את ביטחון תושביה, למי שאצלו היא נותרה מדממת ובלבה חומה.

יצחק הרצוג: כי נתניהו הוא חידלון בביטחון.

יצחק הרצוג: מה הצעת לעשות במקום זאת?

יצחק הרצוג: השר לביטחון פנים מציע להעניש שופטים.

יצחק הרצוג: הם האשמים – שופטי ישראל שיושבים בדין, שעל-פי עקרון הפרדת הרשויות פוסקים לפי דיני הראיות, ללא משוא פנים, ללא הטיית משפט.

יצחק הרצוג: עליהם אמר השר לביטחון פנים שנבחן את הפסיקות שלהם כדי לבחון את קידומם.

יצחק הרצוג: לגבי כלים אחרים – מנהל ראש הממשלה מאבק על הוראות הפתיחה באש.

יצחק הרצוג: הוראות הפתיחה באש כבודן במקומם מונח.

יצחק הרצוג: לעתים יש מצבים שצריכים להפעיל פתיחה באש, אבל הוראות פתיחה באש כשלעצמן יכולות לגרום גם לאובדן שליטה מוחלט ולאש שתלחך את הבית כולו.

יצחק הרצוג: במקום זאת יש מספיק כלים אחרים.

יצחק הרצוג: קודם כול, את חוק הטרור – – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק הרצוג: קודם כול, את חוק הטרור, שעבר כאן בקריאה ראשונה – את חוק הטרור, שעבר בקריאה ראשונה, צריך לקדם במהירות.

אורן אסף חזן: אתה מפקפק – – –

יצחק הרצוג: גברתי, אני מצפה להגנתך.

יצחק הרצוג: גברתי היושבת-ראש.

אורן אסף חזן: – – – אבנים הורגות.

איילת נחמיאס ורבין: די כבר, תקשיב למה שהוא אומר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן, תהיה לך זכות להגיב.

אורן אסף חזן: – – – שיוביל לאובדן עשתונות, זה דבר לא נורמטיבי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן, אתה לא רוצה שאני אקרא אותך לסדר.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יצחק הרצוג: אגב, אני אומר לראש הממשלה: את הוראות הפתיחה באש תשאיר על כנן ותן הוראות פתיחה במשא-ומתן.

יצחק הרצוג: את זה אתה חייב לשנות, ומייד.

יצחק הרצוג: אתה יכול להעביר את חוק הטרור, שעבר בקריאה ראשונה.

יצחק הרצוג: אנחנו מוכנים, כאופוזיציה, לתמוך בו באופן מלא, כי הוא נותן כלים אמיתיים למאבק בטרור.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן.

יצחק הרצוג: לא איומים על בתי-המשפט ולא משחק במילים על הוראות פתיחה באש – אלה רק נועדו לחזק תדמיות של ראש הממשלה, לא שום דבר אחר.

יצחק הרצוג: ובעיקר – לחדש מייד את התהליך המדיני, לייצר תקווה לתזוזה ושינוי, שאם לא כן אתה, ראש הממשלה, תהיה אחראי לפרוץ האינתיפאדה השלישית.

יצחק הרצוג: אתה ולא אחר.

יצחק הרצוג: כבר עמדנו לפני 42 שנה בערבו של יום הכיפורים שאננים ובטוחים בעצמנו, בטוחים שיהיה שקט בגבולותינו ובמדינתנו, לא יודעים מה צופנות השעות הבאות של תפילת "כל נדרי" ושחרית של יום הכיפורים.

יצחק הרצוג: אז באה אלינו המלחמה הנוראה, מלחמת יום הדין.

יצחק הרצוג: מי שלא ילמד מההיסטוריה ולא ישנה את מציאות החיים שלנו כאן, כאילו חי באותה עצימת עיניים, באותה התעלמות פושעת וחסרת אחריות מן המציאות.

יצחק הרצוג: כן, רבותי, רבי אמנון ממגנצא, בתפילה מרטיטת הלב "ונתנה תוקף", אמר: "ונתנה תוקף קדושת היום כי הוא נורא ואיום", בעוד הוא נלחם על חייו ומחרף את נפשו למען אמונתו, למען זהותו הלאומית היהודית.

יצחק הרצוג: אנחנו עומדים כאן ערב יום הכיפורים בזמן אישי ולאומי של סליחות, הכאה על חטא וחשבון נפש, וזה הרגע שכל מנהיג וכל אחד צריך לשאול את עצמו מה הוא באמת עשה בשנים הללו למען ביטחון ישראל, למען שלום, למען פיוס.

יצחק הרצוג: זה הרגע להושיט יד ולקוות שייפתח השער בעת נעילת שער.

יצחק הרצוג: אני באמת מקווה שכולנו נכה על חטא שחטאנו – על חטא שחטאנו ביוהרה, בקהות חושים, באי-הבנת המציאות – וכי חשבון הנפש הלאומי שלנו יהיה אמיתי.

יצחק הרצוג: לסיום, גברתי היושבת-ראש, ולכם, חברותי וחברי, אני מבקש לאחל לכולם גמר חתימה טובה.

יצחק הרצוג: שתיחתמו כולכם בספר החיים, החיים הטובים, ובבשורות טובות, ונשמע כולנו בשורות של שלום ותקווה מחודשת.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג.

אורן אסף חזן: תגיד מילה טובה לחיילים ולשוטרים.

אורן אסף חזן: תכבד את עצמך, תצא גדול, תן מילה טובה, תחזק אותם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

איילת נחמיאס ורבין: מזל שאתה פה.

איילת נחמיאס ורבין: מזל שאתה פה.

קריאה: למה את לא קוראת אותו לסדר?

טלי פלוסקוב: אני אחליט מתי לקרוא אותו לסדר, בסדר?

אורן אסף חזן: למה אתה לא מסוגל לתת מילה טובה, לחזק את החיילים?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן, אני ביקשתי שלא להפריע.

אורן אסף חזן: – – – ואני לא מפריע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת גנאים.

אורן אסף חזן: אני מנסה להבין מה עומד במוחו של האיש שחלם להיות ראש ממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נותנים לחיילים ולכוחות הביטחון יותר מאשר אתם עושים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: די כבר.

אורן אסף חזן: האיש שחלם להיות ראש הממשלה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו מתחילים בדיון.

טלי פלוסקוב: סיימנו.

טלי פלוסקוב: אנחנו מתחילים בדיון.

איילת נחמיאס ורבין: – – – די כבר.

יואל חסון: אולי לעשות ולא לדבר.

אורן אסף חזן: אתה – חברים שלך במפלגה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

איתן כבל: חבר'ה, תפסיקו.

איתן כבל: זה חזן, די, תירגעו.

טלי פלוסקוב: אם חברי הכנסת יירגעו.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רק אתייחס בקצרה לנושא שקדם, משום שהוא חשוב מאוד.

מסעוד גנאים: אני חושב שהקריאה היא לשר החינוך.

מסעוד גנאים: באמת, הוא אמר דברים חשובים, אבל גם הוא בהתחלה, כאשר נהיה שר, אמר: כל הילדים במערכת החינוך הם הבנים שלי; all – my sons.

מסעוד גנאים: אז אני מקווה שהוא יפעל ברוח זו.

מסעוד גנאים: שר האוצר, אני מזכיר, כאשר הוא הציג את התקציב בכנסת, הוא לא התחיל במספרים ולא בסכומים.

מסעוד גנאים: הוא אמר: התקציב הזה זה ערכים, זו השקפת עולם.

מסעוד גנאים: אני מקווה שהערך של השוויון, הצדק, הצדק החינוכי למשל, יהיה באמת נר לרגליו, משום ששר האוצר עצמו אמר:

מסעוד גנאים: יש הרבה כסף.

מסעוד גנאים: אז אם יש הרבה כסף ועודף, מגיע גם לבתי-הספר הנוצריים שייעשה אתם צדק ויקבלו את מה שמגיע להם.

מסעוד גנאים: אפילו ראש הממשלה, כאשר היינו בפגישה אתו – וכן העלינו את הנושא, ולא כפי שאחדים בתקשורת אמרו:

מסעוד גנאים: אתם פגשתם את ראש הממשלה ולא העליתם את הנושא של בתי-הספר הנוצריים, הוא היה הנושא הראשון שהעלינו – אפילו הוא, ראש הממשלה, התעניין ואמר: איך הם עושים את זה?

מסעוד גנאים: איך הם מגיעים להישגים האלה?

מסעוד גנאים: ראש הממשלה אמר את הדברים האלה, אז אנחנו מבקשים ממנו לתרגם את הדברים האלה לתקציב, ובאמת לשוויון וצדק כלפי בתי-הספר האלה.

מסעוד גנאים: בנושא ירושלים ומסגד אל-אקצא וכל האירועים – גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כדאי לזכור, לנוכח כל האש הבוערת סביבנו – בירושלים, בתחום מסגד אל-אקצא, ועוד כמה ימים אנחנו נציין 15 שנים לאירועי אוקטובר, לאינתיפאדת אל-קודס ואל-אקצא, שהייתה בשנת 2000, וזה יהיה ב-1 באוקטובר, וכדאי לזכור מה גרם לפריצת האירועים בזמן ההוא, ב-28 בספטמבר 2000, כאשר אריאל שרון, כראש האופוזיציה, נכנס למסגד אל-אקצא.

מסעוד גנאים: אחרי כניסתו פרצה אינתיפאדת אל-קודס ואל-אקצא.

מסעוד גנאים: כדאי לזכור את זה, משום שהעימותים, שנמשכו – – –

קריאה: היא התחילה לפני – – –

מסעוד גנאים: – – – העימותים האלה, שנמשכו שנים וגבו הרבה קורבנות – הרוגים, פצועים – ובהם 13 צעירים ערבים אזרחי מדינת ישראל – מאז כנראה ממשלות ישראל – –

אורן אסף חזן: – – –

מסעוד גנאים: – – לא למדו שום דבר, כלום.

אורן אסף חזן: זה לא קשור – – –

מסעוד גנאים: הן לא למדו את הלקח.

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: גם הממשלה הנוכחית – –

אורן אסף חזן: זה לא קשור – – –

מסעוד גנאים: – – ממשיכה במדיניות שמובילה לעוד עימותים, במקום להרגיע – –

אורן אסף חזן: נכון, נכון – – –

מסעוד גנאים: – – במקום לקחת אחריות, במקום להודות בטעויות של נתניהו ושל ממשלות ישראל – נתניהו כהרגלו, הפתרון היחיד שיש לו – כוח, עוד כוח ועוד כוח.

אורן אסף חזן: רק כוח אתם מבינים.

מסעוד גנאים: לכן, כאשר – –

אורן אסף חזן: רק כוח אתם מבינים.

מסעוד גנאים: – – מחוקקים, עושים הנחיות: כדור מול אבן, כשעל-פי רוב, כל מי שזורק אבן – זה לא אומר שאנחנו בעד הרג חפים מפשע; כל דם שנשפך, אנחנו לא רוצים אותו.

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים לחסוך חיי אדם, שפיכות דמים – –

אורן אסף חזן: ואבנים לא הורגות?

מסעוד גנאים: – – אבל כאשר אתה אומר:

מסעוד גנאים: מול אבן – כדור, אתה נותן גושפנקה והצדקה לרצח – –

אורן אסף חזן: אבנים לא הורגות?

מסעוד גנאים: – – ולפשע – – –

אורן אסף חזן: אבנים רוצחות, על מה אתה מדבר.

מסעוד גנאים: ממשלת ישראל, בשנת 2000 – תשמע טוב, תלמד, תלמד מההיסטוריה קצת.

אורן אסף חזן: אתה תפתח את העיניים – – –

מסעוד גנאים: תלמד.

מסעוד גנאים: ממשלת ישראל מינתה ועדה רשמית, היא ועדת אור, כדי לחקור את האירועים באוקטובר.

מסעוד גנאים: אתם לא למדתם את הלקח?

אורן אסף חזן: לא, אתם למדתם.

מסעוד גנאים: לא קראתם.

מסעוד גנאים: אפילו שם, שם, באופן ברור, כתב השופט אור – כתב שהמשטרה וכוחות הביטחון, ידם קלה על ההדק, לא הייתה שום הצדקה לירות ב-13 צעירים ערבים אזרחי מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: הם לא היוו שום איום.

אורן אסף חזן: טרור זה טרור.

מסעוד גנאים: היום, כאשר אתה מחוקק חוק, נותן לכל אחד לפרש את ההנחיה הזאת – להרוג – לצלף שבכדור יורה על כל מי שמרים אבן, על מי שזורק אבן – –

אורן אסף חזן: טרוריסט.

מסעוד גנאים: – – אתה מצדיק את הפשע ואת הרצח.

מסעוד גנאים: יש חוקים בישראל.

מסעוד גנאים: כמה אתם צריכים להקשות?

מסעוד גנאים: כמה אתם צריכים לחוקק חוקים?

קריאה: – – –

ענת ברקו: – – – אבן על מישהו – – –

מסעוד גנאים: עוד מעט יהיה חוק של הוצאה להורג של כל מי שמרים אבן או זורק אבן.

מסעוד גנאים: האם זה יפתור את הבעיה?

מסעוד גנאים: ריבונו של עולם, לא למדתם?

אורן אסף חזן: אתם תלמדו.

מסעוד גנאים: גברתי, אנחנו לומדים טוב-טוב, אבל אתם לא לומדים את ההיסטוריה ואת האירועים.

אורן אסף חזן: – – – עוד קצת כוח כדי ללמד אתכם כמו שצריך.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, מסקנות השופט תיאודור אור לא רק שלא יושמו, אלא גם – הוא הצביע על אשמים ועל רוצחים מהמשטרה.

מסעוד גנאים: לא נעשה כלום; עדיין הם מסתובבים חופשי.

מסעוד גנאים: 13 צעירים נהרגו בידי כוחות הביטחון, ועד עכשיו אף אחד מאנשי הביטחון ומהמשטרה לא הועמד לדין.

אורן אסף חזן: – – –

מסעוד גנאים: מה אתם רוצים מהערבי עכשיו – לחוש שהמדינה, ואללה, היא שוויונית?

מסעוד גנאים: דמוקרטית?

מסעוד גנאים: צודקת?

באסל גטאס: גברתי – –

מסעוד גנאים: גברתי היושבת – – –

באסל גטאס: – – זה מפריע ממש.

מסעוד גנאים: נתניהו מנסה – –

אורן אסף חזן: לי מפריע שהוא מגבה את הטרור – – –

מסעוד גנאים: – – חושב שהוא מנסה להביא הרגעה בכוח, ולא מטפל בגורמים העיקריים למתח ולשפיכות הדמים.

מסעוד גנאים: להחליט על הנחיות שייתנו רשות להרוג זה לא פתרון, זה רק הצדקה לפשע.

מסעוד גנאים: המציאות והאמת – צריך לראות את המציאות, את האמת, ולא לברוח מאחריות.

מסעוד גנאים: נתניהו בכוח מנסה לברוח מהאחריות, והאמת היא שישראל הזניחה והדירה מאות-אלפי ערבים פלסטינים ממזרח-ירושלים ועסוקה בייהוד מזרח העיר על חשבון הערבים.

מסעוד גנאים: הם חיים במצב בלתי נסבל: עוני, אבטלה, נשירה מבתי-ספר וממערכת החינוך, שלא מתפקדת.

מסעוד גנאים: המצחיק, שלפני כמה שבועות משרד החינוך – –

יואל חסון: למה אתם מצביעים בבחירות לרשויות המקומיות – – –

מסעוד גנאים: – – משרד החינוך, משרד החינוך עם עיריית ירושלים, פעם ראשונה הנהיגו את מה שמכונה יוח"א, יום חינוך ארוך, בכל בתי-הספר במזרח-ירושלים, וזה למה?

מסעוד גנאים: לא כדי לעשות צדק אתם, לא כדי להגיד: אנחנו הפלינו או ניצלנו אותם ולא נתנו להם מה שמגיע להם, אלא ממניעים ביטחוניים.

מסעוד גנאים: חינוך למען ביטחון.

מסעוד גנאים: זה כדי שהנערים האלה לא ילכו מוקדם הביתה ואז בדרכם הביתה יזרקו אבנים.

אורן אסף חזן: – – –

מסעוד גנאים: איזה מטרה, באמת, איזה יעדים חינוכיים יש לממשלת ישראל.

מסעוד גנאים: את מה שמגיע לערבים פלסטינים במזרח-ירושלים לא נותנת אלא מטעמים ביטחוניים.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, אני הזכרתי את מזרח-ירושלים רק כדוגמה להדרה ולאפליה, ולזה שמדינת ישראל בורחת מאחריות שם.

מסעוד גנאים: בקשר למסגד אל-אקצא – מסגד אל-אקצא, גברתי היושבת-ראש, הוא מקום קדוש למוסלמים, הוא מקום – –

אורן אסף חזן: למה יהודים לא יכולים להיכנס?

מסעוד גנאים: – – תפילה.

מסעוד גנאים: לכן, זכותם של המוסלמים להגן על המקום הקדוש שלהם – –

אורן אסף חזן: – – –

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: – – במיוחד, במיוחד נגד קריאות וזרמים שקוראים להחריב את המסגדים האלה ולבנות את בית-המקדש, והיו דברים מעולם.

אורן אסף חזן: – – –

מסעוד גנאים: לא שמעת על המחתרת היהודית?

מסעוד גנאים: לא שמעת על המחתרת היהודית?

אורן אסף חזן: עזוב אותי מהקיצונים, אני רוצה – – –

מסעוד גנאים: כל בוקר וכל יום הם מכריזים שהם יחריבו את המסגדים האלה ויבנו את בית-המקדש.

מסעוד גנאים: תשמע אותם טוב.

אורן אסף חזן: – – – למה אתה מתחמק ממה שאני אומר?

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן – –

מסעוד גנאים: – – הסטטוס-קוו שמדברים עליו – – –

טלי פלוסקוב: – – זאת האזהרה האחרונה.

מסעוד גנאים: הסטטוס-קוו שמדברים עליו, שהוא משנת 1967, שדיין עשה – והתייעץ, כפי שקראתי, עם מזרחנים ועם אינטלקטואלים יהודים – קבע, לפי דעתי, פרשנותי, בצורה חד-משמעית, שהאחריות פנימה, בתוך החומות, ל-144 דונם, היא לווקף המוסלמי ולמוסלמים.

מסעוד גנאים: וזה למה?

מסעוד גנאים: משום שדיין השתכנע בראייתו של אחד המזרחנים, שאמר לו שמסגד אל-אקצא והתחום הזה חשובים למוסלמים – –

אורן אסף חזן: – – –

מסעוד גנאים: – – דתית, אבל לנו כיהודים הוא אתר היסטורי יותר.

מסעוד גנאים: לכן דיין נתן את האחריות לווקף – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מסעוד גנאים: – – – בתוך מסגד אל-אקצא למוסלמים.

מסעוד גנאים: מבחינה פוליטית ומדינית שטח מסגד אל-אקצא הוא שטח כבוש, כמו כל מזרח-ירושלים והשטחים הכבושים – –

אורן אסף חזן: עוד פעם כיבוש – – –

מסעוד גנאים: – – ואין לכובש זכות להפקיע ולנשל מהערבים והמוסלמים את זכותם הבלעדית על מקום קדוש שלהם, אפילו בשם חופש פולחן.

מסעוד גנאים: איזה חופש פולחן – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מסעוד גנאים: – – עם כיבוש שמשתלט על עם שלם, מפקיע את זכותו להיות חופשי ועצמאי – –

אורן אסף חזן: – – –

מסעוד גנאים: – – ומנשל את אדמתו?

יואל חסון: ירושלים פתוחה לכל הדתות – – –

מסעוד גנאים: ובסוף, אני אומר לשר לביטחון פנים: השר לביטחון פנים, ארדן, אני מבין שאתה רוצה לעשות סדר במשטרה, אבל זה לא על חשבון מסגד אל-אקצא.

מסעוד גנאים: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת גנאים.

אורן אסף חזן: אדוני, תסביר לי, עד שמגיע הדובר הבא – – –

טלי פלוסקוב: הצעות לסדר-היום מס' 1091 ו-1092.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג.

אורן אסף חזן: עד שמגיע הדובר הבא, תסביר לי איך זה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, יש לך דעה נוספת, ואז תוכל לדבר.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: תבין, אני לא אצא משם חי – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, גברתי המזכירה, חברי חברי הכנסת – –

אורן אסף חזן: – – אני אצא בחתיכות, אני אצא.

אורן אסף חזן: אני מפחד, כן, אני מפחד – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן, אנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חברת הכנסת.

תמר זנדברג: – – אבן יכולה להרוג – –

אורן אסף חזן: הורגת.

תמר זנדברג: – – ובקבוק תבערה יכול לשרוף, וכדור יכול להרוג, והאלימות במזרח-ירושלים – זאת כבר לפחות הפעם השנייה בשנה האחרונה שאנחנו רואים מצב בשטח שמה שמוביל אותו ומה שמנחה אותו זה אלימות, התעוררות אלימה.

תמר זנדברג: לפני כמה חודשים זה נקרא "אינתיפאדת הילדים", "אינתיפאדת האבנים"; עכשיו שוב – אבנים, בקבוקי תבערה, ומזרח-ירושלים בוערת.

תמר זנדברג: ואז שואלים אותנו, ואני חייבת לומר, בתור נציגה של מפלגת שמאל, כשמסתכלים אלינו, פונים אלינו ואומרים: מה תעשו?

תמר זנדברג: מה הייתם עושים עכשיו?

תמר זנדברג: עכשיו, עכשיו, אתם עכשיו בשלטון – ולא היינו, בטח לא באופן רציני, איזה 40 שנה, אבל עכשיו אתם שם; מה אתם עושים?

תמר זנדברג: ואנחנו תמיד אומרים, השאלה הזאת זה כמו לטפס לראש מגדל של 100 קומות, לדחוף משם מישהו, ובזמן שהוא בנפילה החופשית, כשהוא מגיע לקומה ה-20, לשאול אותו: מה תעשה עכשיו?

תמר זנדברג: מה אתם עושים עכשיו?

תמר זנדברג: אז בואו נחזור לקומה ה-100, בעוד אנחנו עומדים על ראש המגדל, ויש לפנינו כל מיני אפשרויות, ויש לפנינו כל מיני דרכים לראות את המצב, ועכשיו נשאל לא רק מה עושים עכשיו-עכשיו-עכשיו, כי המצב הזה הוא תולדה ותוצאה של מציאות ארוכת שנים, בואו נחזור אחורה ונשאל איך הגענו למצב הזה, ומה היה אפשר לעשות, ומתוך זה גם נצא לפתרון שאפשר היה לעשות עכשיו.

תמר זנדברג: אבל החשיבה הזאת אף פעם לא נעשית.

תמר זנדברג: כשהמצב אלים, אז התשובה, ההגבה של הממשלה – שהיא, כן, מה לעשות, המבוגר האחראי, והאחראי לכל המצב פה – היא באלימות.

תמר זנדברג: הדברים ידועים.

תמר זנדברג: בואו נפרט רק כמה מהצעדים האחרונים: הקלה בהוראות הפתיחה באש, הגברת השימוש באמצעים מינהליים, שימוש בירי צלפים – אנחנו רואים גם שזה זולג גם לתוך גבולות מדינת ישראל, לבדואים – –

אורן אסף חזן: טוב מאוד.

אורן אסף חזן: בטרור מטפלים בכוח.

תמר זנדברג: – – ועוד כל מיני צעדים משלימים, כמו למשל פתאום לשנות לשמות עבריים את השמות של הרחובות במזרח-ירושלים.

תמר זנדברג: ככה, זה איזשהו צעד מעטפת, לסמן.

חנין זועבי: – – –

תמר זנדברג: כן, בדיוק.

תמר זנדברג: זה באמת תגובה על טרור.

תמר זנדברג: ועוד כמה דברים.

תמר זנדברג: מאיימים על השופטים: שופטים שלא יפעלו לפי שיקול דעתם ולא יעשו מה שנציגי הימין בממשלה ובמפלגות הקואליציה דורשים מהם, לא יקודמו.

תמר זנדברג: זה עוד צעד משלים להתמודדות עם הטרור.

תמר זנדברג: אז את כל זה עושים כשיש אלימות, כשהמצב בשטח בוער.

תמר זנדברג: כשאין אלימות, כשהמצב רגוע, כשהמצב איכשהו בשליטה, כשהוא לא לוחץ, לא דוחק, כשלא כל יום אנחנו סופרים אירוע אלים אחד אחרי משנהו, אז – לא עושים כלום; לא בהקשר של השירותים המוניציפליים, שירותי הרווחה, החינוך, הדיור, במזרח-ירושלים.

תמר זנדברג: בואו רק נציין כמה עובדות קטנות, סתם, לדוגמה, איזה מין נתון כזה, שאומר שיותר משליש מהתלמידים במזרח-ירושלים לא מסיימים 12 שנות לימוד, שהריסת בתים היא פרקטיקה ידועה ומקובלת במזרח-ירושלים, בניגוד לכל מקום אחר, שהחרמת נכסים, ששלילת מעמד, שלילת זכויות סוציאליות – –

אורן אסף חזן: צריך גם לשלול אזרחות.

תמר זנדברג: – – הן פרקטיקה נהוגה כדי לנסות לצמצם ולהשפיע על הדמוגרפיה במזרח-ירושלים, ולא משום כוונה אחרת.

תמר זנדברג: ולא דיברנו על החלוקה המפלה והדיפרנציאלית של המשאבים, על לשכות הרווחה, לשכות משרד הפנים, מתנ"סים, מגרשי משחקים, בתי-ספר וכו'.

תמר זנדברג: אבל צריך לדבר על עוד דבר: זאת לא רק שאלה מוניציפלית ושאלת רווחה, כי אז יכול להיות שהיא הייתה נפתרת.

תמר זנדברג: זאת גם שאלה פוליטית, חברי וחברותי חברי הכנסת.

תמר זנדברג: ויכול להיות, ומתגנב ללבי חשד כבד מאוד, שהמצב הזה, של איזושהי אלימות בעצימות נמוכה, של איזושהי שליטה במצב באלימות מסוימת, באיזשהו אי-שקט מסוים, הוא נוח, הוא נוח לכמה אנשים בממשלה.

תמר זנדברג: הוא נוח לממשלה שאין לה שום אופק פוליטי או מדיני להציע, כי הרבה יותר נוח לנו להגיד: עכשיו יש אלימות, אז לא עושים כלום, אי-אפשר, אין סיבה; צריך להשתמש – להחזיר – באמצעים אלימים.

תמר זנדברג: אבל כשאין, מה עושים?

תמר זנדברג: האם ראינו איזושהי יוזמה לפתרון הסכסוך המדיני, הפוליטי, הכולל, שעוטף אותנו מכל עבר – בעזה, בגדה המערבית ובמזרח-ירושלים?

תמר זנדברג: התשובה היא: לא.

תמר זנדברג: וכשאין מהלך כזה, וכשאין הצעה כזאת וכשאין אופק כזה, אז קודם כול נכנסת אלימות לתוך הוואקום הזה, ודבר שני – יש תירוץ מצוין: יש אלימות, צריך להתמודד אתה.

אורן אסף חזן: גם אצלנו בבית-ספר כשיש שביתה כולם רצים לזרוק אבנים?

תמר זנדברג: האם מישהו חושב – אני רוצה לשאול – –

אורן אסף חזן: – – –

תמר זנדברג: – – אני רוצה לפנות אליך, אדוני השר לביטחון הפנים.

תמר זנדברג: הצעדים האלה שאתם מציעים, שאתה בין המובילים שלהם: הקלת הוראות הפתיחה באש, ירי לעבר ילדים – ואתה יודע שזה ילדים – – –

אורן אסף חזן: אין גיל לטרור.

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: יש גיל.

תמר זנדברג: לפי דעתך – אני באמת רוצה לשאול, מסקרן אותי לדעת – – –

איילת נחמיאס ורבין: ענת, תודה רבה, תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: – – – להכניס קצת שפיות שם בצד ההוא של המליאה.

תמר זנדברג: אדוני, השר ארדן, האם אתה חושב שיד קלה על ההדק, שתביא כמעט בהכרח לעליית מדרגה באלימות, להסלמה במעגל הזה, כשאנחנו נראה ילדים ירויים, האם זה ישפר את המצב או ידרדר אותו?

תמר זנדברג: כמעט אין לי ספק שאין כאן אף אחת ואחד באולם שחושב שזה ישפר את המצב.

תמר זנדברג: זה רק ידרדר, וזה ברור, זה בהגדרה.

תמר זנדברג: כי האלימות הזאת היא מעגל, והמעגל הזה הוא תוצאה של חוסר יוזמה, ושל חוסר רצון פוליטי, ושל חוסר נכונות להסתכל על הסכסוך הזה ולנסות לפתור אותו, כי אין פתרון אלים לסכסוך פוליטי, משום צד.

תמר זנדברג: אין ולא יהיה.

תמר זנדברג: וכאשר אנחנו מנסים להסתכל על עיר, על אזור, על מרחב שכמעט – או יותר – משליש מתושביו, שליש מבני-האדם שחיים בו, מופלים לרעה, משוללי זכויות ושייכים לעם תחת כיבוש, איזה פתרון כוח לדעתכם יביא?

תמר זנדברג: ולכן, יש לי – – –

גלעד ארדן: במזרח-ירושלים הם דווקא נורא רוצים להישאר תחת – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: טוב להם, טוב להם.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: בואי אתי לסיבוב בשטח ותשמעי את הקולות, לא את השטויות שההנהגה שם מדברת.

תמר זנדברג: אני באמת רוצה לשאול אותך, אדוני השר: התוצאה הכמעט-בלתי-נמנעת של הצעדים של הימים האחרונים – ברור שתגדיל ותשפוך דלק למדורה של אותו מעגל אלים של טרור, בקבוק תבערה, דקירה, דריסה, יידוי אבן, ירי צלפים, מעצרים מינהליים וכו' וכו'.

תמר זנדברג: האם לדעתך יש כאן איזושהי פריצת דרך לפתרון, או שזה תירוץ בלבד?

תמר זנדברג: ואני אומרת את הדברים באמת בכאב; אין בי טיפה של ציניות ושמחה לאיד.

תמר זנדברג: אני שואלת את עצמי: האם אין כאן תירוץ להשאיר את המצב ככה, את הסטטוס-קוו על כנו – אותה מילה שאנחנו כל כך נהנים להשתמש בה בהקשרים אחרים, גם של הר-הבית וגם אחרים – כי זה נוח למישהו, נוח שיירו אחד על השני, כי זה התירוץ הכי טוב לאי-עשיית דבר?

חנין זועבי: אבל אין דבר כזה סטטוס-קוו, תמר.

תמר זנדברג: נכון, אין דבר כזה סטטוס-קוו.

תמר זנדברג: סטטוס-קוו בהקשר הזה הוא הידרדרות, הוא הידרדרות אחורה, חד-משמעית.

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: אבל זה ידוע לנו – מעולם לא היה בהיסטוריה, לא היה ולא יהיה, פתרון כוחני ואלים לסכסוך פוליטי.

תמר זנדברג: ואז, השאלה שלי אליך כנציג הממשלה: לאן אתם מובילים אותנו?

תמר זנדברג: איזה אופק, איזה חזון אתם מציעים לנו, בידיעה שהוא יהיה אך ורק פוליטי, כי הצעדים האלה הם צעדים היסטריים, הם צעדים של חוסר אונים, ופתרון הם לא יביאו.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

אורן אסף חזן: חברות, BFF, חמר ותנין.

אורן אסף חזן: BFF.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני מבקש להעביר באמצעותך, גברתי מזכירת הכנסת, מחאה ליושב-ראש הכנסת: לא יכול להיות שהמליאה תתכנס כשוועדת הכספים מחכה.

מיקי לוי: גברתי, אני חוזר על דברי:

מיקי לוי: לא יכול להיות שהמליאה הזאת תתכנס כשוועדת הכספים מחכה שנה שלמה או עשרה חודשים לשר האוצר, ובמקביל המליאה מתכנסת.

מיקי לוי: יותר ויותר מליאת הכנסת נותנת אישור, או היושב-ראש נותן אישור, לוועדות הכנסת השונות להתכנס בזמן מליאה, וזה מהווה בהחלט בעיה.

מיקי לוי: יש אירוע מאוד חשוב של הצגת התקציב בוועדת הכספים, וחלק מהחברים לא יכולים להיות שם.

מיקי לוי: זה לא בסדר וזה לא צריך להיות.

מיקי לוי: אני מבקש, בואו נצלול יחד ונבין מה קורה לנגד עינינו בשטח ביום שישי האחרון: איתמר – בקבוק תבערה נזרק לעבר רכב, לא היו נפגעים; שער שכם – פלסטינים – יידויי אבנים במהלך הפרות סדר לעבר כוחות משטרה ומג"ב; הפרות סדר במעבר קלנדיה ועימותים נגד הכוחות; א-טור – רעולי פנים, יידויי אבנים לעבר כוח משטרה ומג"ב; שועפאט – בקבוק צבע הושלך לעבר הרכבת הקלה, שהיא מושא לתקיפות כמעט יומיומיות.

מיקי לוי: והרשימה, אדוני, היא ארוכה ארוכה.

מיקי לוי: אני נמנע מלהקריא את יומן האירועים היומי הזה.

מיקי לוי: אבל, חברי חברי הכנסת וחברי הממשלה, תתעוררו, כי השטח בוער.

מיקי לוי: וכשהשטח בוער לא צריך לבוא ולירות בכל מי שמבעיר אותו, כי זה יעשה בדיוק את הפעולה ההפוכה.

מיקי לוי: כשנכנסתי לתפקידי כמפקד מחוז ירושלים, אלה שלפני – בכל פריצה להר-הבית היו הרוגים בהר-הבית.

מיקי לוי: זה הביא בדיוק את התוצאה ההפוכה.

מיקי לוי: מה אתם רוצים לעשות בנושא ההגדרה של הוראות פתיחה באש?

מיקי לוי: מי שלא מבין הוראות פתיחה באש של זיהוי, אמצעי וכוונה, לא מבין על מה הוא מדבר.

מיקי לוי: נכון, אבן עלולה להרוג.

מיקי לוי: אבן צוברת תאוצה, יש לה מאסה יחד עם מהירות הרכב, והיא עלולה להרוג, וראינו.

מיקי לוי: אבל ריבוי הרוגים בצד השני יביא לפעולות הפוכות.

מיקי לוי: אסור ללכת לשם.

מיקי לוי: ניצחנו באינתיפאדה השנייה, שהייתה הרבה הרבה יותר קשה, בין 2000 ל-2004, עת מחבלים התפוצצו ברחובות ירושלים.

מיקי לוי: ניצחנו בה.

מיקי לוי: שיקול דעת, מעצרים, מודיעין; אפשר לעשות את זה.

מיקי לוי: מה מאבדים את הראש?

מיקי לוי: לאן רוצים ללכת עם העניין הזה בכלל?

מיקי לוי: למי שעוד לא הבין, אנחנו נמצאים בתקופה קשה, רגישה; רגישה מבחינה ביטחונית מזו שידענו בשנים האחרונות.

מיקי לוי: אירוע רודף אירוע: איו"ש, ירושלים, זריקות אבנים, השלכת בקבוקי תבערה, דקירות, מהומות ואף פיגועי ירי – כולם הפכו לדבר שבשגרה.

מיקי לוי: אבל אפשר לנצח אותם.

מיקי לוי: ואם, חברי מהרשימה המשותפת, כל יום נכנסים צעירים ערבים להר-הבית בלילה כדי לעשות מהומות בבוקר, לא צריך לירות בהם.

מיקי לוי: אבל ההוראה היא פשוטה, אדוני השר, ולא צריך אותך, תאמין לי, כדי לקבוע מדיניות; עשיתי את זה לבד כמפקד מחוז: אד-הוק לא יינתן להיכנס – ויש, למי שלא יודע, תחנת משטרה על הר-הבית, שמונה 90 שוטרים, ויש שוטר שמוצב יחד עם שומר ווקף בכניסה להר-הבית.

מיקי לוי: אז אם יש משחק של חתול ועכבר – ואני מתפלא על הנסיעה שלכם לירדן ולאחר מכן הנסיעה שלכם לטורקיה.

מיקי לוי: מדינת ישראל רוצה לשנות את הסטטוס-קוו על הר-הבית?

מיקי לוי: אתם השתגעתם?

מיקי לוי: הרי יכולנו לעשות את זה בזמנים הרבה יותר טובים.

מיקי לוי: בשביל מה לחמם את האווירה?

מיקי לוי: אתם שופכים שמן למדורה הזאת.

מיקי לוי: ממחר בבוקר, אדוני השר – ומפקד מחוז ירושלים לטעמי לא צריך את האישור שלך; יש לו את שיקול הדעת לעשות את זה, וכך עשיתי בעבר – לא תינתן כניסה עד הודעה חדשה לצעירים שמיידים כל בוקר אבנים בהר-הבית, כי חס וחלילה, ההרוג הראשון שיהיה בהר-הבית יבעיר את השטח.

מיקי לוי: בשנת 2000, כשנכנסתי לתפקידי, כל אלה שפרצו להר-הבית לפני עקב יידויי האבנים גרמו להרוגים שהביאו להבערת כל יהודה ושומרון.

מיקי לוי: אסור לעשות את זה.

מיקי לוי: נטלתי את כלי הנשק מידי השוטרים שפרצו להר-הבית על-פי מתכונת מסוימת.

מיקי לוי: משנת 2000 אין הרוגים, לשמחתי, בהר-הבית.

דוד ביטן: מיקי, נחזיר אותך להיות מפקד – – –

מיקי לוי: ובממשלת ירדן, עם כל הכבוד, יודעים יפה מאוד שאנחנו לא מתכוונים לשנות את הסטטוס-קוו בהר-הבית.

מיקי לוי: ועד היום יש להם אינטרסים בהר-הבית – לא לרשות הפלסטינית, שלא תטעו – והם משלמים את משכורותיהם של אנשי הווקף.

מיקי לוי: ולנו יש אינטרסים מיוחדים, ואני יכול להגיד מעל בימה זו: הייתי שם כמה פעמים כדי לתאם עמדות בתפקידי הקודמים, ויש עם מי לדבר.

מיקי לוי: השאלה היא, האם אנחנו כאישי ציבור עושים את המרב כדי להוריד את גובה הלהבות.

מיקי לוי: בדרום נורות רקטות על יישובי עוטף-עזה, שדרות, אשקלון, ואם מישהו חושב שאפשר לפתור את הבעיה הזאת רק בשינוי הוראות פתיחה באש, הוא טועה.

מיקי לוי: אין ספק שצריך להוסיף כוחות, לפעול ביד קשה ונחושה, אבל זה רק חלק אחד במשוואה.

מיקי לוי: החלק השני, שמזין את הטרור העממי – וזה טרור עממי, ואני יודע להגדיר, והייתי שם, ואני יודע להבדיל בין טרור לטרור – הוא התסכול מהיעדר אופק מדיני.

מיקי לוי: לאחר "צוק איתן" הזהרנו שאם הממשלה לא תלך למהלך אזורי עם הכוחות המתונים באזורנו, הרקטות יחזרו והטרור יתעצם.

מיקי לוי: לצערנו, בניגוד גמור לזחיחות שאפיינה את ראש הממשלה, התחזיות הפסימיות הללו קורמות עור וגידים, ואת המחיר משלמים כולנו.

מיקי לוי: הפיגועים רק גוברים והמצב בשטח משתנה במהרה לנגד עינינו, מידרדר והולך.

מיקי לוי: אני מקווה מאוד שנצליח למגר את הטרור העממי ולא נידרדר לטרור שידענו בעבר, בין 2000 ל-2004.

מיקי לוי: לתסכול הזה, חברי חברי הכנסת, שותפים גם ידידינו מעבר לים, שלא מצליחים להבין את המדיניות הישראלית.

מיקי לוי: ואליהם מצטרפים כוחות אנטי-ישראלים ברחבי העולם, שמנצלים את המצב ומצליחים בשורה ארוכה של יוזמות להחרים את מדינת ישראל ולבודד אותה מדינית וכלכלית.

מיקי לוי: אז, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שמעולם לא נראתה ססמת הבחירות של ראש הממשלה – "חזק בביטחון" – מגוחכת וחלשה כל כך.

מיקי לוי: לממשלה הזאת פשוט אין תשובות בשום תחום.

מיקי לוי: ואם זה לא מספיק, דווקא בתקופה הזאת הממשלה החליטה להקפיא את משטרת ישראל.

מיקי לוי: אדוני השר לביטחון הפנים, בזמן שהביטחון מתערער והטרור משתולל והדרום מתחמם והעולם התחתון מרים ראשו בעוד חיסול, אין מי שינהל, אדוני השר, את העניינים במשטרה, כי הממשלה מסרבת לקבל החלטות ולמשול.

מיקי לוי: הסאגה, אדוני השר, סביב מינוי המפכ"ל נמשכת כבר ארבעה חודשים.

מיקי לוי: אין מפכ"ל למשטרת ישראל, וממלא-מקום מפכ"ל שיודע שהוא לא יהיה מפכ"ל אינו מסוגל לקבל אחריות – לא כי הוא לא רוצה; כי הוא פשוט נמצא במצב של ברווז צולע.

מיקי לוי: במקביל, אדוני השר, עומדים ותלויים להם מינויים של סמפכ"ל, מפקד מחוז תל-אביב, ראש יאח"ה, ממ"ז חוף.

מיקי לוי: חברים, אדוני השר, קשה לי להתחיל בכלל להסביר לכם את ההשלכות ההרסניות שיש לכך על תפקודה של המשטרה בתקופה רגישה זו.

מיקי לוי: ולכן אני קורא מכאן לשר לביטחון הפנים – לך, אדוני השר – ולממשלת ישראל: קחו אחריות והפסיקו את מחול השדים הזה.

מיקי לוי: אתה יודע, אדוני השר, כמה פעמים בימי חיי התייצבתי מול המיקרופונים ואמרתי "טעיתי"?

מיקי לוי: ככה מעריכים אותך יותר.

מיקי לוי: הגיע הזמן שתפנימו שגל הירש, למרות שהוא אדם ראוי ולוחם אמיץ, לא יהיה מפכ"ל.

מיקי לוי: כבר אנחנו רואים את הסממנים של הודעתו של היועץ המשפטי לממשלה.

מיקי לוי: הוא לא יהיה מפכ"ל, ויש למנות אחר במקומו, אדוני השר.

מיקי לוי: הגיע הזמן לחתוך ולקבל החלטות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיקי לוי: כמה עוד אפשר, אדוני, למשוך את זה?

מיקי לוי: אתם פוגעים בביטחון הפנים של אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: תחשבו על כך.

מיקי לוי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: ישיב השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, זה אומנם לא הנושא, אבל כיוון שחבר הכנסת מיקי לוי, שאותו אני מאוד מעריך, סיים את דבריו בכך, אני בטוח שכל הצופים ומי שמקשיב לדיון הזה שאל את עצמו אם לפני שלושה או ארבעה חודשים, כשנכנסתי לתפקידי, המצב במשטרת ישראל, לאחר שנים רבות שבהן היה מפכ"ל קבוע, היה מצב מצוין ואזרחי המדינה היו שבעי רצון, וכל הבעיות למעשה התחילו בארבעת החודשים האחרונים, מאז שאין מפכ"ל קבוע.

גלעד ארדן: אני לא בטוח שהתשובה והמסקנה יהיו זהות בדיוק למסקנה שחבר הכנסת מיקי לוי הגיע אליה, אבל אני מכבד את תפקידו ואת תפקידה של האופוזיציה.

גלעד ארדן: התפקיד של אופוזיציה זה למתוח ביקורת.

גלעד ארדן: אני חושב שהביקורת גם יכולה להיות הרבה יותר עניינית, ולצערי היא לא כזאת, אבל זכותכם.

גלעד ארדן: שמעתי פה בקשב רב – הקשבתי קשב רב לדברים של יושב-ראש האופוזיציה, וגם של חברת הכנסת זנדברג, ושל חבר הכנסת לוי, ושל מסעוד גנאים, ושל כולכם, של כולם.

גלעד ארדן: אני, האמת, שוב, אני משתומם: האם אתם חושבים באמת שזיכרונם של אזרחי מדינת ישראל נמחק, וכל קדנציה מחדש יש delete והם פשוט – אתם תנסו לשכתב עבורם את ההיסטוריה ולספר להם כל פעם מחדש שגלי האלימות הם משהו חדש לחלוטין, שהתחיל בקדנציה הזאת, והוא קשור לזה שלא כיבדנו את התזה הגאונית של יש עתיד על ועידה אזורית – שבאמת ארצות מתדפקות כאן כדי להשתתף בוועידה הזאת ולבוא אתנו לאיזשהו מסע חדש של דיאלוג ופשרות משני הצדדים?

גלעד ארדן: או שמא הסיבות של חברת הכנסת זנדברג, שמתארת כאן איך היעדר תקווה ואופק מדיני הוא-הוא הסיבה המרכזית שמניעה את גלי האלימות במזרח-ירושלים?

גלעד ארדן: אותם תושבים שבסקר אחר סקר, ולא משנה אם מי שמבצע אותו הוא ישראלי או פלסטיני, מוכיחים שאין להם שום רצון ושום כוונה לעבור להיות תחת הריבונות של הרשות הפלסטינית.

גלעד ארדן: אז לא.

יואל חסון: – – – זו לא הקדנציה – – –

גלעד ארדן: אז לא.

יואל חסון: – – – שש שנים בשלטון.

תמר זנדברג: מה היוזמה שלכם – – –

יואל חסון: שש שנים – – –

גלעד ארדן: אז לא, חברי חברי הכנסת.

יואל חסון: – – –

תמר זנדברג: – – –

גלעד ארדן: הציבור חכם.

קריאה: – – –

גלעד ארדן: הוא לא טיפש כמו שאתם כנראה חושבים שהוא.

גלעד ארדן: הוא לא שוכח – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – שגלי הטרור בירושלים ובכל רחבי ארץ-ישראל – חברי חבר הכנסת יואל חסון, פעם זכרת והרצית על הדברים הללו – לא התחילו בתקופת נתניהו והליכוד; גם לא התחילו, אפילו לא, בתקופת מפא"י.

יואל חסון: – – –

גלעד ארדן: הם התחילו לפני קום המדינה.

קריאה: – – –

יואל חסון: מה זה משנה מתי זה התחיל?

יואל חסון: – – –

גלעד ארדן: מעל 100 שנים של טרור – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: אתה לא – – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: מעל 100 שנים של טרור כאן באזור.

יואל חסון: – – –

גלעד ארדן: כי האמת היא – וזה מה שאזרחי המדינה מבינים, ברוב מכריע, ואתם לא מבינים, ואולי ביום שהם ישתכנעו שאתם מבינים איפה נעוץ שורש הבעיה הם יקשיבו גם לכם, אולי תשכנעו אותם – ברוך השם, בינתיים אתם לא מבינים, והעם לא משתכנע – –

יואל חסון: למה – – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – וכנראה, אם זה סוג הנאומים שתמשיכו לשאת כאן, הוא גם לא ישתכנע.

קריאה: – – –

גלעד ארדן: ובצדק.

קריאה: – – –

גלעד ארדן: כי לב הבעיה הוא שאויבינו, לצערי הרב – –

תמר זנדברג: – – –

גלעד ארדן: – – לא מקבלים את נוכחותו של העם היהודי בחבל הארץ הזה.

גלעד ארדן: זה לב הבעיה.

גלעד ארדן: לא יעזור.

גלעד ארדן: וכשלאבו מאזן אין – –

תמר זנדברג: – – –

גלעד ארדן: – – שום דרך למשוך את תשומת הלב של הקהילה הבין-לאומית, כי כרגע עוסקים באיראן, או עוסקים בסוריה, או עוסקים בבחירות בארצות-הברית, הדרך למשוך את תשומת הלב זה – כשמתקרבים חגי תשרי של היהודים אפשר להדליק את האזור באמצעות אלימות בהר-הבית, אלימות בירושלים בירת ישראל.

גלעד ארדן: זה לא קשור לשום אופק מדיני.

גלעד ארדן: זה לא קשור לשום ועידה אזורית.

גלעד ארדן: זה קשור לתשומת לב שאבו מאזן, לקראת סוף כהונתו, כן או לא, רוצה למשוך לעניין הפלסטיני.

גלעד ארדן: אולי לכבוד הנאום המהולל שלו ב-30 בספטמבר באו"ם – זה גם יום ההולדת שלי, אני מקווה שלא יקרו דברים.

קריאות: מזל טוב.

גלעד ארדן: תודה.

טלי פלוסקוב: מזל טוב.

גלעד ארדן: בקרוב אצלכם.

קריאות: – – –

גלעד ארדן: אותו דבר תנועת ה"חמאס" – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

גלעד ארדן: אותו דבר תנועת ה"חמאס", שאני מניח ומקווה שלפחות בהקשר שלה אתם לא חושבים גם כן שהבעיה היא היעדר אופק מדיני.

גלעד ארדן: כי האופק המדיני – –

איילת נחמיאס ורבין: אתם – – – משא – – –

גלעד ארדן: כי האופק המדיני – –

יואל חסון: אתם – – – עם ה"חמאס" – –

גלעד ארדן: – – שה"חמאס" רוצה זה השמדת מדינת ישראל – –

יואל חסון: – – אתם מנהלים – – –

גלעד ארדן: – – ובעניין הזה אנחנו אמורים להיות באותו צד.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

גלעד ארדן: אז תנועת ה"חמאס" – –

אורן אסף חזן: תקשיבו, אולי – – –

גלעד ארדן: – – שלא אני מיניתי אותה להנהיג – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – את הפלסטינים ברצועת-עזה, ואני רק יכול – –

יואל חסון: – – – הפלסטינים – – –

גלעד ארדן: – – אני יכול להצטער – – –

יואל חסון: – – – הפלסטינים.

גלעד ארדן: עזוב, כל הקלישאות והססמאות לא יעבדו, יואל.

גלעד ארדן: כל – – –

יואל חסון: – – –

קריאה: לא, הקלישאות – – –

קריאות: – – –

גלעד ארדן: כל הקלישאות והססמאות לא יעזרו.

יואל חסון: – – –

קריאות: – – –

גלעד ארדן: הפלסטינים בחרו את ה"חמאס" להנהיג אותם.

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – מנהלים – – –

גלעד ארדן: ה"חמאס" הוא שגירש במקלות, באבנים – –

קריאה: – – – ממש לא.

גלעד ארדן: – – ובהרבה מעבר לכך את אנשי הרשות הפלסטינית – –

יואל חסון: ראש הממשלה מנהל משא-ומתן – – –

גלעד ארדן: – – מרצועת-עזה.

גלעד ארדן: והיום ה"חמאס" הזה הוא שמממן חלק מהאלימות.

יואל חסון: – – – זה שמונע תהליך מדיני, אדוני – – –

גלעד ארדן: רגע, עכשיו תקראו קצת, כי יש לי בגרון – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: יש מים?

יואל חסון: – – –

קריאה: לא, אני אגיד לכם: זה צריך לתת – – –

גלעד ארדן: אני קצת מקורר.

קריאות: – – –

יואל חסון: – – – זה מה שקורה כשמדברים – – – ססמאות – – –

דוד ביטן: תגיד לי, ציפי לבני לא ניהלה משא-ומתן?

דוד ביטן: ברק – – – מה יצא מזה?

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: זה מה שקורה כשמדברים מהלב.

גלעד ארדן: תנסה את זה פעם.

איילת נחמיאס ורבין: לא, כי לנהל משא-ומתן שלכם יוצא – –

דוד ביטן: מה יצא?

דוד ביטן: – – – ולא יצא – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – פשוט דברים מדהימים.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט – – – עם המשא-ומתן הזה.

אורן אסף חזן: מה, איילת – – –

גלעד ארדן: טוב, תנו להגיע לנושא, עוד לא התחלתי.

אורן אסף חזן: מה יספק אותך – שלא נהיה כאן?

גלעד ארדן: אנחנו עוד בהקדמה.

איילת נחמיאס ורבין: בבקשה.

יואל חסון: אנחנו נהיה כאן – – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מקשיבים לך.

גלעד ארדן: אני בכל זאת חייב דין-וחשבון לאזרחי המדינה ולכנסת מה על מה שקורה בירושלים.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי הכנסת, אלה שמעוניינים באמת לשמוע את התשובה, לתת לשר.

יואל חסון: אני רוצה לשמוע – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו מקשיבים לשר.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: אתם קצת מפריעים לו, אז בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אנחנו לא מפריעים לו.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נותנים לו אתנחתא בין השיעולים.

דוד ביטן: למה ייתן להם להפריע?

גלעד ארדן: בקיצור, הסיבה לאלימות לא קשורה לשום דבר מהדברים שאתם ציינתם.

גלעד ארדן: בימים הראשונים, כשנכנסתי לתפקידי, עוד לפני צום י"ז בתמוז, ערב לפני, כבר התבצרו פורעי חוק בהר-הבית והשליכו אבנים ואיימו לפגוע בכל מבקר יהודי או תייר שרוצה לממש את זכות וחופש התנועה במסגרת הסטטוס-קוו ולבקר בהר-הבית.

גלעד ארדן: כי הרעיון הוא איך למשוך תשומת לב ואיך לחמם את הגזרה, ובעצם להסיט את הדיון, באמצעים אלימים, לא לפתרונות של שלום, לא לוויתורים הדדיים, אלא לדרך החד-צדדית שבחר, לצערנו, אבו מאזן, מנהיג הרשות הפלסטינית, שמסרב כבר שנים רבות – וזה שהוא לא לובש מדים כמו ערפאת לא משנה את התמונה; יש סירוב להכיר בנוכחותנו כאן, יש סירוב להתעמת עם תשתית הטרור ביהודה ושומרון וברצועת-עזה, ויש רצון, פעם באמצעות חרמות, פעם באמצעות אלימות, כל פעם בדרך אחרת, לנסות להשיג את מה שהם מנסים כבר יותר מ-100 שנה להשיג, וזה להעלים את קיומו של העם היהודי מהאזור כאן.

גלעד ארדן: ולצערי הרב, במקום להיות יחד אתנו בהפגנת והמחשת צדקת ישראל בעולם, אתם מסייעים ליריבינו – לא בכוונה – –

יואל חסון: – – – אנחנו?

גלעד ארדן: – – מבלי דעת – –

יואל חסון: אנחנו קוראים – – – לטרור – – –

גלעד ארדן: – – להצדיק ביקורת שקרית על מדינת ישראל.

קריאה: – – –

יואל חסון: – – – לכם.

גלעד ארדן: עכשיו לגבי ירושלים.

יואל חסון: – – – אל תגיד דבר כזה.

גלעד ארדן: הריבונות, הריבונות של – – –

יואל חסון: – – – אתה לא יכול – – – אתה לא יכול לחלק, אדוני, ולהגיד כאילו – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון – – –

גלעד ארדן: אתם, באמירות שלכם – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון – –

יואל חסון: – – –

גלעד ארדן: – – מסייעים לגרועים – –

טלי פלוסקוב: תירגע בבקשה.

גלעד ארדן: – – באויבי ישראל בביקורת השקרית שהם מותחים על מדינת ישראל וממשלתה.

קריאות: – – –

גלעד ארדן: אתם עושים את זה לא בכוונה – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – אלא בגלל הטעויות וחוסר ההבנה שלכם – –

דניאל עטר: – – –

גלעד ארדן: – – וזה עצוב ומצער מאוד.

יואל חסון: אנחנו מסייעים לאויבי ישראל?

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אנחנו – – –

יואל חסון: – – –

גלעד ארדן: אתם, בביקורת שלכם, המוטעית – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

דניאל עטר: – – – שלך – – –

גלעד ארדן: – – מסייעים לביקורת של אויבי ישראל על מדינת ישראל.

דניאל עטר: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – בושה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, הוא לא יכול להגיד דבר כזה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חרדים ממה שקורה – – –

יואל חסון: הוא לא יכול להגיד שהאופוזיציה בישראל מסייעת לאויבי ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

יואל חסון: הוא לא יכול.

איילת נחמיאס ורבין: – – – אוהבי ישראל.

יואל חסון: שר בישראל לא יכול להגיד משפט – – –

אורן אסף חזן: יש לך חברים באופוזיציה – – –

קריאה: יש – – – באופוזיציה – – –

יואל חסון: תחזור בך.

יואל חסון: תחזור בך.

אורן אסף חזן: יש לך חברים באופוזיציה שמסייעים.

קריאות: – – –

יואל חסון: תחזור – – –

דניאל עטר: אורן – – – את זה.

דניאל עטר: לך אסור.

גלעד ארדן: טוב – – –

אורן אסף חזן: – – – שמסייעים.

קריאה: למה – – –

יואל חסון: תחזור בך מהדברים האלה.

דניאל עטר: אורן, אתה, מותר לך – – –

טלי פלוסקוב: אני חושבת שכבוד השר שמע את דעתכם, והוא יגיב.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: – – – שמסייעים.

אורן אסף חזן: שנוסעים עד לירדן וטורקיה להפיץ דיבה.

יואל חסון: לא רוצים – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן, אנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: רבותי.

גלעד ארדן: אני אף פעם לא מבין עד לאיזו רמה – חבל שהתקרה פה נמוכה – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אורן אסף חזן: – – –

גלעד ארדן: – – עד איזו רמה הצביעות יכולה להגיע.

גלעד ארדן: באמת, אני לא מצליח להבין.

גלעד ארדן: מותר להגיד על ראש הממשלה שבגלל המדיניות שלו או בגלל המדיניות שלנו נהרגים אנשים, או שיש אלימות, או שזורקים בקבוקי תבערה, אבל אסור להגיד שהביקורת שלכם מסייעת להצדיק את הביקורת שאויבי ישראל מפיצים נגד מדינת ישראל בעולם.

איילת נחמיאס ורבין: כי זה אומר שלעולם אסור לנו להשמיע ביקורת.

גלעד ארדן: למה אתם חושבים שבצביעות הזאת תשכנעו אזרח אחד – השד יודע.

גלעד ארדן: אבל בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: כי זה אומר שלעולם אסור לאופוזיציה להשמיע ביקורת.

גלעד ארדן: אני אמרתי שאסור לכם להשמיע?

גלעד ארדן: תשמיעו.

איילת נחמיאס ורבין: כן.

גלעד ארדן: תשמיעו.

גלעד ארדן: בוודאי שזכותכם.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

גלעד ארדן: אני רק מסביר לכם שהביקורת שלכם – שהיא גם מוטעית וגם חסרת בסיס – מסייעת, בלי שאתם מבינים, לגרועים באויבי ישראל.

גלעד ארדן: הביקורת שלכם, זה מה שהיא עושה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

תמר זנדברג: – – –

גלעד ארדן: בדיוק כמו שלכם מותר להגיד על ראש הממשלה או על הממשלה – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת – – –

גלעד ארדן: – – שהמדיניות שלה מצדיקה – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

גלעד ארדן: הרי לא שמענו מכם גינוי אחד – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, הם מפריעים לשר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת חזן.

גלעד ארדן: טוב, ובכן, גברתי היושבת-ראש, הגיע הזמן שנדבר גם על ירושלים.

גלעד ארדן: כפי שאני מאמין, הריבונות – – –

איילת נחמיאס ורבין: אולי תדבר על – – –

גלעד ארדן: כפי שאני מאמין – אין לכם הרי כוונה לשמוע, זה לא משנה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני רוצה לשמוע.

יואל חסון: זו הסתה, אדוני.

יואל חסון: אלה דברי הסתה.

יואל חסון: מה שאתה אמרת הם דברי הסתה, אדוני.

יואל חסון: אתה צריך לחזור בך.

יואל חסון: אתה מתיר את דמנו.

יואל חסון: אתה מתיר את דמנו.

אורן אסף חזן: יש לך חברים – – –

יואל חסון: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, חבר הכנסת יואל חסון, השר עדיין לא סיים את דבריו.

גלעד ארדן: הוא לא התחיל עוד את דבריו.

טלי פלוסקוב: הוא עדיין לא סיים את דבריו.

טלי פלוסקוב: את הביקורת תעביר אחרי.

טלי פלוסקוב: את הביקורת תעביר אחרי.

יואל חסון: – – – הוא מתיר את דמנו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אתה רוצה שאני – – –

יואל חסון: הוא מסכן את חיי האופוזיציה ואת חברי הכנסת באופוזיציה כשהוא אומר דבר כזה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת שלא להפריע לשר, אחרת אני איאלץ לקרוא אותך לסדר.

יואל חסון: זה לא מתאים לך, אדוני השר.

יואל חסון: לא מתאים לך.

אורן אסף חזן: זאת המציאות.

טלי פלוסקוב: אוקיי, כבוד השר, אני מבקשת להתייחס, בבקשה, לנושא שאנחנו מדברים עליו, וזה ירושלים.

גלעד ארדן: טוב.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, הריבונות של ישראל, לפי תפיסתי, מתחילה קודם כול בירושלים.

גלעד ארדן: ולכן, מיומי הראשון במשרד לביטחון הפנים, הנושא הזה הוא בראש סדר העדיפויות שלי; גם במספר הסיורים שקיימתי.

גלעד ארדן: אני מבקר בתחנות המשטרה במרחבים השונים בירושלים, ואני עומד מקרוב כל העת על פעילות המשטרה לטובת ביטחון ירושלים.

גלעד ארדן: אני חושב שלפני כל הדיון על האמצעים שנקטנו ושננקוט בהמשך כדי לחזק את הביטחון בירושלים, אני חושב שכולנו, בלי קשר לימין או שמאל, חייבים קודם כול להביע תודה והוקרה לשוטרים, לשוטרות, ללוחמים, ללוחמות, למתנדבים ולמתנדבות, שבאמת עושים ימים ולילות בעומס, בלחץ, במתח ובסיכון שאין לו אח ורע.

גלעד ארדן: אני לא מכיר שום עיר בעולם כמעט – בטח לא עיר בירה – שהמשטרה שלה נמצאת בעומס כל כך גדול, בחיכוך כל כך מסיבי, כמעט כמו בט"ש בגבול אויב.

גלעד ארדן: אני אומר את זה בצער רב, אבל – –

איילת נחמיאס ורבין: אני מציעה להיעזר בחבר הכנסת מיקי לוי.

גלעד ארדן: – – אבל אני חושב שקודם כול בשם כולנו מגיעה להם תודתנו והערכתנו, לשוטרות ולשוטרים, על כל העבודה המאומצת שהם עושים.

גלעד ארדן: אני חושב שצריך להביע הערכה גם לתושבי העיר ירושלים, גם למבקרים בה, גם לתיירים.

גלעד ארדן: למרות האמירות הקשות מהאופוזיציה, מי שמסתובב בירושלים, מי שמבקר בכותל, מי שבכלל מטייל כאן באזור, רואה שלמרות האמירות – אני לא יודע לאילו אוזניים הן מיועדות – יש ביקורים מסיביים.

גלעד ארדן: הציבור מצביע ברגליים וממלא את רחובות העיר ירושלים; דרך אגב, גם ביום, גם בלילה.

גלעד ארדן: אפשר לראות את זה גם באזורי הבילוי.

גלעד ארדן: ומי שמדבר על תופעות קשות מאוד – אני בטוח שמיקי לוי יכול יותר טוב מכולנו, כמפקד המחוז בעבר – אנחנו לא רוצים להיזכר ולחזור לאותם ימים.

גלעד ארדן: ושום מקום להשוואה לא קיים בכלל בין אותם ימים לבין מה שקורה כיום, למרות שגם מה שקורה כיום, אסור שימשיך לקרות.

גלעד ארדן: ירושלים חיה, ירושלים תוססת, ירושלים נושמת, והיא סביב השעון.

גלעד ארדן: אנחנו לא נאפשר לאף פורע חוק, לא משנה אם הוא יהודי או ערבי; לא נאפשר לשנות את המצב בירושלים.

גלעד ארדן: אנחנו לא נשלים עם מצב של השלכת אבנים, לא של בקבוקי תבערה, לא של ירי זיקוקים, ולא שום הפרות סדר בירושלים בירת ישראל, כי שום מדינה לא הייתה סובלת מצב כזה בעיר הבירה שלה, וירושלים אינה שונה מכל עיר בירה אחרת ברחבי העולם.

גלעד ארדן: רק בשבוע האחרון, כדי לסבר את האוזן, היו בירושלים 128 אירועים של יידויי אבנים – וזה לא בכל פעם אבן אחת – 128 אירועים, ו-31 אירועים של השלכות בקבוקי תבערה.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, זה לא המצב שהיה לפני למעלה מעשור, אך מצד שני, אי-אפשר לקרוא למצב הזה הפרות סדר.

גלעד ארדן: זה כבר מעבר לזה; זה טרור עממי, וזה טרור שמסכן חיי אדם.

גלעד ארדן: אנחנו לא צריכים להזכיר פעם אחר פעם, אבל אני כן אעשה זאת, גם את אדל ביטון, זיכרונה לברכה, וגם את אלכסנדר לבלוביץ, זיכרונו לברכה, שנהרג בשבוע האחרון כתוצאה מאותה תופעת טרור של השלכת אבנים.

גלעד ארדן: ממשלת ישראל, כפי שאמרתי, לא תקבל את התופעה הזאת.

גלעד ארדן: עוד כשנכנסתי לתפקידי אני קבעתי מדיניות.

גלעד ארדן: כפי שאמר מפקד המחוז, בצדק, התפקיד של השר הוא לקבוע מדיניות.

גלעד ארדן: אין לי שום כוונה לנהל את המחוז.

גלעד ארדן: ברור שתפקידו של מפקד המחוז – ויש לו סמכויות גם במסגרת פקודת המשטרה – זה להרחיק לא רק מהר-הבית, גם ממגרשי כדורגל ומכל מקום שהוא רואה סיכון על-פי סעיף 4א לפקודה.

גלעד ארדן: הוא יכול להרחיק אנשים שמהווים סכנה לשלום הציבור ולסדר הציבורי.

גלעד ארדן: בהחלט, מפקד המחוז, וכל מפקד משטרה כאן באזור ובכלל, יקבל גיבוי מלא לקבל החלטות כאלה כלפי כל אדם שהוא יחשוב שהוא מסכן את ביטחון הציבור.

גלעד ארדן: המדיניות הזאת, שלא מוכנה לקבל הכלה של האירועים, היא מדיניות שהגדרתי עוד בשבועות הראשונים לכניסתי לתפקיד.

גלעד ארדן: אבל המדיניות הזאת מחייבת גם פעילות יזומה במוקדי החיכוך – לא רק לחכות שיזרקו אבנים על בתים או שישליכו בקבוקי תבערה או אבנים על הרכבת הקלה או על בתי היהודים במזרח-ירושלים או על כלי רכב שנוסעים בכבישים, אלא גם ליזום.

גלעד ארדן: אין מה לעשות, כשיש כל כך הרבה אירועים כפי שמניתי, המשטרה חייבת ליזום פעילות אקטיבית.

גלעד ארדן: והפעילות האקטיבית הזאת, לצערנו, יוצרת גם חיכוך, והחיכוך הזה מצטייר כפי שהוא מצטייר.

גלעד ארדן: אבל אנחנו צריכים לזכור מאיפה זה מתחיל ולגבות את המשטרה בפעילות הזאת, ויש מה לגבות.

גלעד ארדן: כי אני חושב שרק בשבוע האחרון – אני לא חושב, אני מוסר כאן נתונים – רק בשבוע האחרון נעצרו 45 איש שהיו מעורבים בפעילויות טרור כפי שמניתי.

גלעד ארדן: רק הלילה נעצרו בפעילות יזומה של המשטרה 21 איש, ויחד זה 66 עצורים.

מיקי לוי: כמה מהם קטינים, אדוני השר?

גלעד ארדן: סליחה?

מיקי לוי: כמה מהם קטינים?

גלעד ארדן: אין לי כאן את הנתונים, אבל אני יכול לומר – גרוסו מודו, בכללי, בערך כמעט מחצית מהמעורבים בפעולות הללו, לצערנו, הם קטינים.

גלעד ארדן: כמובן, גם בתוך הקטינים – – –

מיקי לוי: תרשה לי לייעץ לך – וזה בסמכות הממשלה – להזמין את אותם הורים של קטינים שנתפסו – – –

גלעד ארדן: חבר הכנסת לוי, אם תיתן לי להציג את כל הפעילות שאנחנו עושים, אני מבטיח לך – אם תהיה בלב פתוח ונפש חפצה – שתשתכנע שאנחנו חושבים על כל החוליות בשרשרת.

גלעד ארדן: אז כפי שאמרתי, רק בשבוע האחרון, יחד עם הלילה, 66 עצורים.

גלעד ארדן: אני מקווה שהם יובאו לדין במהרה – כמובן, כשיהיו ראיות.

גלעד ארדן: ואני מקווה – ועוד מעט אתייחס גם לנושא גזרי-הדין והשיפוט – שהעונשים שיוטלו עליהם יהיו באיזושהי הלימה לחומרה שהמחוקק ראה לנכון לחוקק את העונשים שיוטלו על אנשים שעושים פעולות כאלה, שרוצחות אנשים אחרים.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי מספר רב של פעמים, אני מאמין בחופש הדת ובחופש הפולחן.

גלעד ארדן: יחד עם זאת, צריך לזכור – וחבל שלא כל חברי הכנסת הערבים נותרו בדיון – –

אורן אסף חזן: זה לא מספיק חשוב.

גלעד ארדן: – – שיש סטטוס-קוו, והסטטוס-קוו הזה קיים בירושלים ובמקומות הקדושים כבר עשרות שנים.

מסעוד גנאים: – – –

גלעד ארדן: כבר קיים עשרות שנים.

אורן אסף חזן: גם אני חבר בוועדת הכספים ואני כאן.

אורן אסף חזן: מספר סיפורים.

גלעד ארדן: ואין מי שרוצה יותר מאתנו לשמור את הסטטוס-קוו הזה.

גלעד ארדן: אפילו חבר הכנסת מיקי לוי ציין, בצדק, שאם מישהו היה רוצה לשנות אותו – ואין מנהיג ישראלי שרוצה לשנות אותו – אז בוודאי היו לו הזדמנויות וזמנים יותר טובים או נכונים מהזמן הזה.

גלעד ארדן: מה שאמרתי, גם לגבי הסטטוס-קוו וגם לגבי מדיניות אקטיבית שמטפלת באותם גורמי טרור עממי, מתורגם כיום בירושלים לאלפי שוטרים, למעלה מ-3,000 שוטרים במחוז ירושלים, שפועלים כל העת.

גלעד ארדן: תגברנו בחודש האחרון את מחוז ירושלים ב-800 שוטרים, שמגיעים אליו מכל רחבי הארץ ולנים במחוז, ובתוכם גם שתי פלוגות מג"ב, שהגיעו מיהודה ושומרון כדי לסייע לכוחות שפועלים בשטח.

גלעד ארדן: עכשיו, כפי שהעליתם כאן, כדי להפסיק את הטרור העממי הזה הכוונה שלנו והכוונה שלי זה לבדוק למעשה כל חוליה בשרשרת, ויש כאן כמה חוליות: יש כאן גם את החקיקה שחלה על פעולות טרור כאלה, יש גם את אמצעי האכיפה שקיימים למשטרת ישראל כדי להתמודד עם המצב בשטח, ויש גם את רמת הענישה.

גלעד ארדן: ואי-אפשר להגיד – דרך אגב, כמובן שאפשר להרחיב את הדיון, אבל זה לא בתחום שלי, גם לנושא של התשתיות במזרח-ירושלים, את צודקת, וגם לנושא של החינוך, הקייטנות וכל מה שיש, ובכל הדברים האלה אני חושב בהחלט שצריך לטפל.

גלעד ארדן: אני לא אומר שרק התחום של האכיפה הוא הפתרון לכל דבר, ודאי שלא.

גלעד ארדן: אבל בכל הכבוד, אני לא חושב שגם נושאים אחרים שצריך לדון בהם – כפי שעשה כאן קודם באופן מעמיק שר החינוך, ואני מברך על הדיאלוג הזה, והוא חייב להימשך, כי יש פערים תשתיתיים ויש פערים חינוכיים – שום דבר לא מצדיק רצח, ושום דבר לא מצדיק השלכת בקבוקי תבערה על אזרחים חפים מפשע.

גלעד ארדן: ולכן, אני, כמי שמופקד היום על מערכת של אכיפת חוק, חייב לנתח את כל החוליות בשרשרת שמובילות לכך שהתופעה הזאת בשבועות האחרונים מרימה ראש ומתגברת.

גלעד ארדן: ולכן, מעבר לתגבור של הכוחות בשטח, בחנתי אמצעים נוספים שיוכלו לעמוד לשימוש הכוחות בשטח, ודרך אגב, הכוונה היא – בניגוד למה שנאמר כאן – לא שיהרגו אנשים, אבל מצד שני, לא שימשיכו להימלט ולא יהיה אפשר לתפוס אותם, והם בהימלטות שלהם גם יסכנו אחרים.

גלעד ארדן: אז אם יש מישהו שמשתמש בבקבוק תבערה או באבן, וזורק אותה על כלי תחבורה נוסע, שזה בוודאי מייצר סכנת חיים ברורה ומיידית, הוא צריך לדעת שכל אמצעי שמותר יהיה לנקוט על-פי החוק יינקט כלפיו.

גלעד ארדן: ודרך אגב, השימוש ב"רוגר" – מה שהוא כמובן קליע בקוטר הרבה יותר מצומצם מה-5.56, זה 0.22 דומני, דבר שסכנת החיים ממנו היא פחותה באופן משמעותי – ביקשתי לבחון את השימוש בו דווקא כדי שאפשר יהיה לחסוך בחיי אדם, וכדי ששוטר שייקלע למצב שהוא נמצא בסכנת חיים, כלפיו או כלפי אזרח שעליו הוא רוצה להגן, יוכל לסכל את פיגוע הטרור הזה אולי בלי שייהרג מישהו אחר באותה פעולה.

גלעד ארדן: ולכן, אנחנו מכניסים אמצעים חדשים שלא היו קודם כדי להפוך את האכיפה לאפקטיבית יותר, כמו השימוש ב"רוגרים", כמו ההבאה של יחידות מיוחדות שיפעלו אקטיבית בירושלים, בין אם זה הימ"מ או הימ"ס.

גלעד ארדן: תוקם כאן מפקדת של כוחות מיוחדים שתפעל בעיר.

יצחק הרצוג: אההה.

גלעד ארדן: גם אם תיאנחו – אני לא יודע מה המשמעות של האנחה הזאת, אדוני – אנחנו מתכוונים גם להקים בזמן הקרוב מינהלת בראשות המשרד לביטחון פנים, יחד עם המשטרה וגורמי החירום וההצלה ועיריית ירושלים, שבעצם תקים סוף-סוף את אותו מוקד שליטה אחוד שמדברים עליו שנים רבות, שבו ישבו למעשה כל הגורמים.

גלעד ארדן: כי בירושלים בירת ישראל, כידוע לכם, פועלים עשרות וקטורים וגורמים ורשויות, ומישהו חייב לתכלל ולראות את כל האינטרסים ומוקדי הפעילות בעיר והממשקים, כמובן גם עם השכונות הלא-יהודיות, ולצערי אנחנו מזהים בממשקים הללו כשלים ביטחוניים רבים מאוד.

גלעד ארדן: לא במקרה צוקי עיסאוויה – זה אחד המקומות המסוכנים ביותר לנסוע, בכביש שעובר מתחת לאותם צוקים, או מי שמכיר את החניון של בית-החולים "הדסה הר-הצופים", או כמובן אפילו הרכבת הקלה.

גלעד ארדן: זה פשוט בלתי נסבל ובלתי נתפס שממשלת ישראל תשקיע מיליארדי שקלים לטובת כל תושבי העיר כדי שהרכבת הקלה תשמש את כל מי שמבקר או גר בעיר, ובכל שבוע יושלכו אבנים על הרכבת הזאת.

גלעד ארדן: אין מדינה בעולם שהייתה מוכנה לקבל תופעה כזאת, ואין מדינה בעולם שלא הייתה עושה כל מה שניתן – דרך אגב, הרבה מעבר, וגם באמצעים הרבה יותר אלימים.

גלעד ארדן: רק תדמיינו בארצות-הברית, בוושינגטון, אם הייתה נוסעת הרכבת בלב העיר והיו מושלכות עליה אבנים גדולות.

גלעד ארדן: אני באמת שואל כל אחד מכם:

גלעד ארדן: מה אתם חושבים שהייתה עושה משטרת וושינגטון כלפי אותם אנשים שהיו – – –

ענת ברקו: הם יורים על הרבה פחות.

גלעד ארדן: מה?

ענת ברקו: הם יורים על הרבה פחות.

גלעד ארדן: בסדר, אז אנחנו לא משווים את עצמנו בכל דבר לכל מדינה אחרת, אבל אני חושב שבעניין הזה אנחנו צריכים להיות ביחד, כדי שהתופעה והטרור הזה ייפסקו.

גלעד ארדן: ואנחנו נעשה שימוש, במסגרת הקמת אותה מינהלת, בהקמת והתקנת מצלמות ואמצעים טכנולוגיים מאוד מאוד חדשניים ומשוכללים, בדומה למה שקיים בעיר העתיקה, אבל זה דבר שייפרס בכל העיר.

גלעד ארדן: אני רוצה להתייחס בכמה מילים לנושא שעלה, לשינוי נוהל הפתיחה באש, כדי להסביר אותו קצת יותר לעומק.

גלעד ארדן: קודם כול, כבר היום, על-פי חוק העונשין, סעיף 34, כל אדם – דרך אגב, לא רק שוטר – שנתקל במצב של סכנת חיים יכול להשתמש בכל כלי, כולל ירי בנשק חי, כדי לעצור את אותה סכנת חיים.

גלעד ארדן: הרי ראינו את זה כשקרה פיגוע הטרקטור בירושלים, או בהרבה, לצערנו, מקרים אחרים, שלא רק שוטרים אלא גם אזרחים עושים שימוש בנשק, ואף אחד לא מעמיד אותם לדין, כי סעיף 34י לחוק העונשין, שמסדיר את סוגיית ההגנה העצמית, קובע במפורש: "לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שהיה דרוש באופן מיידי כדי להדוף תקיפה שלא כדין שנשקפה ממנה סכנה מוחשית של פגיעה בחייו, בחירותו, בגופו או ברכושו, שלו או של זולתו".

גלעד ארדן: כלומר, גם אם ראית סכנת חיים כלפי מישהו אחר – גם אז מותר לך לפתוח בירי בנשק חי.

גלעד ארדן: למה כל הנושא הזה התעורר?

גלעד ארדן: כי, לצערנו – אני לא יודע אם זה מאז שנת 2000 או משנה אחרת – באיזשהו מקום שוטרי משטרת ישראל לא קיבלו את אותה הדרכה ואותה הטמעה מה זה בעצם אומר סכנת חיים מיידית: האם אבן קטנה, אבן גדולה, אבן שמושלכת כלפי כלי תחבורה נוסע, סלע שנזרק מגג, בקבוק תבערה – כן, לא.

גלעד ארדן: אני חושב ששוטרי ישראל ראויים לכך שהם ידעו מה אנחנו מצפים מהם, כי מחר בבוקר – אני אומר את זה בצער – מי שיעמוד לדין אם יעשה שימוש בנשק שלא לפי הנחיות הפתיחה באש – ולא כל אזרח נושא נשק כמו שוטרי משטרת ישראל – הם צריכים לדעת שהם יקבלו מאתנו גיבוי, ואני מתכוון לתת להם את הגיבוי הזה, כי הם מתמודדים עם פעולות טרור ומגינים על כולנו.

גלעד ארדן: ולכן, מה שאני ביקשתי ומה שראש הממשלה ביקש זה שתהיה פרשנות רחבה, עד היועץ המשפטי לממשלה, שמפרטת ממש מקרים ותגובות, כדי שידעו גם האזרחים וידעו גם השוטרים, קודם כול מה אנחנו מצפים מהם, וגם ידעו הטרוריסטיים מנגד, שלא יחשבו שמי שמחר ישליך בקבוק תבערה, אז כדי לעצור אותו הוא ידע – וראינו רק בשבוע האחרון את הפציעה של שני לוחמי מג"ב שהושלך עליהם בקבוק תבערה.

גלעד ארדן: דרך אגב, ראינו גם פעולת טרור שככל הנראה, לצערנו, ביצעו יהודים בכפר דומא, ואנחנו מבינים מה עושים בקבוקי תבערה.

גלעד ארדן: מי שמשליך בקבוק תבערה צריך לדעת שכל אמצעי לעצור אותו יינקט, כולל ירי בנשק חי.

גלעד ארדן: אין מה לעשות.

גלעד ארדן: כך זה בכל העולם, וכך זה יהיה גם במדינת ישראל.

גלעד ארדן: מה שלצערי הפך לאיזושהי נורמה בשנים האחרונות, כאילו בהשלכת בקבוק תבערה צריך לחכות שמישהו ייהרג – לא, אנחנו לא נחכה שמישהו ייהרג.

גלעד ארדן: אם מישהו משליך בקבוק תבערה הוא צריך להביא בחשבון שהוא שעלול להיהרג במסגרת הפעולה שתיעשה כדי לעצור אותו.

גלעד ארדן: במסגרת תוספת האמצעים אנחנו גם נפעל לכך שייפתחו שתי תחנות משטרה חדשות במזרח-ירושלים, במרחב קדם, כי לתפיסתי, מה שקיים שם כרגע לא מייצר נוכחות מספקת במרחב.

גלעד ארדן: משום מה, מסיבות שעוד לא ביררתי, נסגרו בעבר, לפני כמה שנים, תחנות שם.

גלעד ארדן: אני חושב שהיום, לנוכח מה שקורה, צריך להבין שיש צורך להוסיף שם נוכחות משטרתית.

תמר זנדברג: מה עם 18 מיליון השקלים להגברת הביטחון האישי בירושלים שקוצצו?

גלעד ארדן: לא קוצצו.

גלעד ארדן: לא רק שלא קוצצו – קודם כול, הסכום שפורסם היה 21 מיליון ולא 18.

גלעד ארדן: יושב-ראש האופוזיציה התייחס לכך.

יצחק הרצוג: 21.

יצחק הרצוג: נכון מאוד.

גלעד ארדן: לא רק שלא קוצץ סכום – אני לא יודע מאיפה זה נלקח, אולי מחוסר הבנה של איך בנוי – – –

יצחק הרצוג: זה מופיע בתקציב המדינה.

גלעד ארדן: אולי מחוסר הבנה.

יצחק הרצוג: – – –

גלעד ארדן: אתה יודע.

גלעד ארדן: בנושא הזה אתה יודע יותר טוב ממני.

יצחק הרצוג: זה מופיע בתקציב, שיש דחייה ל-2017.

גלעד ארדן: אוקיי.

גלעד ארדן: אבל אם דוחים בסעיף אחד סכום, אבל מוסיפים סכום הרבה יותר גדול בסעיף אחר, אז אתה מסתכל על התוכנית לביטחון ירושלים לפי סדרי עדיפויות של שר חדש שנכנס, אז התוכנית לביטחון ירושלים לא רק שלא קוצצה – – –

יצחק הרצוג: זו לא הוספה.

יצחק הרצוג: אתה מביא ממשרד השיכון את השמירה, שממילא – – –

גלעד ארדן: אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אני אומר לך באחריות – –

יצחק הרצוג: – – – שאר – – –

גלעד ארדן: – – מעל הדוכן, שהתוכנית לביטחון ירושלים לא רק שלא קוצצה – היא קיבלה ותקבל תוספת תקציב משמעותית.

גלעד ארדן: כי כאשר המשרד לביטחון פנים מקבל שוטף של מאות-מיליונים לעוד שוטרים, וחלק נכבד מהשוטרים אני מייעד לירושלים, אז אי-אפשר להסתכל רק על הסעיף שבו מצאו קיצוץ אבל לא להסתכל על הסכום הכולל שמיועד לביטחון ירושלים.

גלעד ארדן: ובסכום הכולל יש תוספת, ותוספת משמעותית.

גלעד ארדן: חוץ מאותן פעולות שציינתי, אנחנו מתכוונים גם להוציא מחוץ לחוק את כל היבוא של זיקוקים, מה שנקרא "קטגוריה 2", זיקוקים מעופפים.

גלעד ארדן: עד היום עשינו את זה פעם אחר פעם בוועדת הכלכלה, ואני מודה ליושב-ראש הוועדה.

גלעד ארדן: משום מה, משרד הכלכלה מתווכח עם משרד האוצר, במסגרת חופש העיסוק, האם אפשר או אי-אפשר.

גלעד ארדן: אני חושב שצריך להבין שירי בכינון ישיר של אותם זיקוקים, וזו תופעה שהיום – אני לא יודע, זה באמת קיים רק במדינת ישראל, הדבר הזה – מחייבת אותנו למסקנה שהייבוא של אותם זיקוקים מעופפים גם לא תורם לבטיחות הילדים במדינה באופן כללי.

גלעד ארדן: עם כל הכבוד לעניין הזה של רווח לכמה יבואנים בודדים, זה צריך להיפסק ולצאת מחוץ לחוק, כי אנחנו מוצאים אותם במקומות של אלימות, ולא במקומות של שמחה, לצערי.

גלעד ארדן: צעד נוסף שאני קידמתי, ואני רוצה אולי להסביר אותו קצת יותר בהרחבה, זה הנושא של ההכרזה על ארגוני ה"מוראביטון" וה"מוראביטאת" כהתאחדות בלתי מותרת.

גלעד ארדן: תראו, כפי שאמרתי קודם, אני מאמין גדול בחופש הדת והפולחן.

גלעד ארדן: כך חונכתי, כך חונכנו כולנו כאן במדינת ישראל, ואני חושב שאין מדינה שחשוב לה חופש הדת והפולחן של בני כל הדתות יותר מאשר למדינת ישראל.

גלעד ארדן: זה למרות – אני אומר את זה בצער – שבתי-כנסת או מקומות שקדושים לעם היהודי לא בהכרח נשמרים, ולא רק שלא נשמרים, לפעמים נשרפים ומחוללים, כולל בתי-קברות, פעם אחר פעם, בין שזה בתוך הקו הירוק או מחוץ לקו הירוק, ואני לא שומע על כך לא גינויים ולא שום דבר מההנהגה של הרשות הפלסטינית, ולפעמים גם לא כאן בתוך הכנסת.

גלעד ארדן: יחד עם זאת, כשמדברים על הסטטוס-קוו שקיים בהר-הבית – דרך אגב, אני לא אוהב את מה שהתקבע כסטטוס-קוו – צריך לדעת את האמת.

גלעד ארדן: האמת היא שהתקבע סטטוס-קוו שהמוסלמים רשאים להתפלל בהר-הבית והיהודים רשאים לבקר בהר-הבית.

גלעד ארדן: זה הסטטוס-קוו שהתקבע.

גלעד ארדן: דרך אגב, אין שום החלטת ממשלה שקובעת שליהודים אסור להתפלל.

גלעד ארדן: אלו היו החלטות לאורך השנים שהמשטרה קיבלה במסגרת שמירה על הסדר הציבורי.

גלעד ארדן: בית-המשפט העליון גיבה את ההחלטות האלו של המשטרה.

גלעד ארדן: אבל שנים ארוכות זה מה שהתקבע: יהודים מבקרים, תיירים מבקרים, מוסלמים מתפללים.

גלעד ארדן: אף אחד לא ניסה לשנות את זה, אף אחד לא רוצה לשנות את זה.

גלעד ארדן: ההפך הוא הנכון.

גלעד ארדן: מה שקרה הוא שאותם ארגונים, ה"מוראביטון" וה"מוראביטאת", שהם ארגונים – כל מה שאני אומר כאן, הכול מבוסס על מודיעין ומידע, ואני עומד מאחורי כל מילה – הם ארגונים ממומנים.

גלעד ארדן: הם ממומנים על-ידי התנועה האסלאמית; הם ממומנים על-ידי ה"חמאס" שהוא ארגון טרור, והמטרה במימון הזה היא לממן פעילוֹת ופעילים מוסלמים שיבואו להר-הבית ויהפכו את הביקור של יהודים בהר, במסגרת הסטטוס-קוו, לגיהינום.

באסל גטאס: זה לא היה – – –

גלעד ארדן: לגיהינום.

גלעד ארדן: לירות עליהם, לקלל אותם, לקרוא קריאות מתלהמות, להתקרב אליהם באופן מאיים – –

באסל גטאס: – – – זה אחרי 2003.

באסל גטאס: לך תלמד היסטוריה – – –

גלעד ארדן: – – לא לאפשר להם להשתמש שם – –

אורן אסף חזן: מה הבעיה?

אורן אסף חזן: – – – ממה אתם מפחדים – – –

גלעד ארדן: – – בברזייה או בשום דבר אחר.

גלעד ארדן: זו ההפרה של הסטטוס-קוו.

גלעד ארדן: ומי שחרד מהנפיצות של המצב בהר-הבית, מי שרוצה לשמור על חופש תנועה ליהודים וחופש תפילה למוסלמים, חייב לגנות את הפעילות הזאת, חייב להבין שזו פעילות בלתי חוקית.

גלעד ארדן: יש חוק מפורש בעניין הזה של מקומות קדושים ואיך צריך להתנהג בהם, ומי שרומס את החוק הזה אלו הארגונים של ה"מוראביטון" וה"מוראביטאת".

באסל גטאס: כוחות הביטחון הנמצאים שם.

גלעד ארדן: זה השינוי היחיד שנעשה: הוצאת הארגונים העברייניים והבריוניים האלה, שממומנים על-ידי ארגון הטרור של ה"חמאס", מחוץ לחוק.

גלעד ארדן: שום שינוי אחר לא היה בהר-הבית.

גלעד ארדן: אוה, סליחה, היה שינוי.

באסל גטאס: מאתמול, משלשום.

גלעד ארדן: השינוי הוא שבחודשים האחרונים, כל פעם שמתקרב יום קדוש ליהודים, בין אם זה צום י"ז בתמוז או צום תשעה באב או חגי תשרי, מגיעים צעירים מוסלמים מוסתים – לצערי גם על-ידי חלק מחברי הכנסת הערבים, גם על-ידי הנהגת הרשות הפלסטינית, גם על-ידי ה"חמאס" – מגיעים צעירים מוסלמים, מחללים את קדושתו של ההר – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה שומע מה שאתה אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה אתה אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גלעד ארדן: – – מכניסים אליו אבנים, מכניסים אליו מטעני צינור, שזו חציית קו אדום שלא הייתה שנים רבות, אם בכלל הייתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אתה מקשיב – – – אתה יודע מה שאתה אומר?

גלעד ארדן: מכניסים אליו אלות, מכניסים אליו כלי לחימה, מכניסים בקבוקי תבערה, ומפעילים את כל האמצעים הללו כדי למנוע את הסטטוס-קוו, כדי למנוע מהמבקרים לבקר בהר במסגרת הסטטוס-קוו.

גלעד ארדן: אלה שני השינויים היחידים שחלו בהר-הבית: 1.

גלעד ארדן: הפעילות של ה"מוראביטון" וה"מוראביטאת", שמנוגדת לחוק והיא אלימה ונפיצה; 2.

גלעד ארדן: הכניסה בלילה, המנוגדת לחוק, של צעירים מוסלמים עם כלי נשק, עם אמצעי לחימה, עם בקבוקי תבערה ומטעני צינור, כדי לסכל כניסה במסגרת הסטטוס-קוו של מבקרים יהודים.

גלעד ארדן: אלו שני השינויים היחידים שחלו.

גלעד ארדן: משטרת ירושלים, שאני רק יכול לשבח עוד פעם ועוד פעם את ההיערכות המקצועית שלה, עושה הכול כדי שלא יהיו שם נפגעים בנפש, וטוב שכך היא עושה.

גלעד ארדן: הגדרתי לה מדיניות שלא יכול להיות שבגלל אותם פורעי חוק אלימים יופר הסטטוס-קוו, וביקשתי ממנה לעשות הכול כדי שההר יישאר פתוח למבקרים, ושמאוויים של אותם פורעי חוק לא יתקיים.

גלעד ארדן: אני שוב חוזר ואומר: זה השינוי היחיד שהתרחש שם.

גלעד ארדן: לא רק שהוא לא משנה את הסטטוס-קוו, הוא שומר על הסטטוס-קוו, וזה הדבר היחיד שיש בכוונתי להמשיך ולעשות.

גלעד ארדן: דבר אחרון – ודרך אגב, ראיתי בכתבה שהייתה בערוץ 10 – – –

איתן כבל: – – – הצום נכנס עוד שעה.

גלעד ארדן: אני לא צריך כתבות, אומנם, אבל מי שלא מקבל מידע מודיעיני, יכול לראות את זה גם בסרטים של ערוץ 10, של צביקה יחזקאלי או אחרים, את הנפת דגלי "דאעש" בתוך הר-הבית.

גלעד ארדן: אז אני שואל אתכם, באמת, חברי חברי הכנסת שמייצגים את הציבור הערבי בישראל, ואני שואל גם את הפלסטינים מכאן: במי בדיוק אתם תומכים?

גלעד ארדן: ב"דאעש", שמפוצץ מסגדים ברחבי המזרח התיכון?

גלעד ארדן: מי מניף דגלים בהר-הבית?

גלעד ארדן: מי?

גלעד ארדן: ישראל מניפה שם דגלים של "דאעש" בהר-הבית?

גלעד ארדן: מי נואם שם – לצערי, וגם זה המואזין שנואם שם את האמנה של ה"חמאס" על היהודים שמסתתרים?

גלעד ארדן: מי מנסה לשנות את הסטטוס-קוו, ממשלת ישראל או אותם פורעים, שאתם – אני לא מבין למה – מגבים אותם, במקום לגנות אותם, ומתוך ראיית הדו-קיום של כולנו כאן במדינת ישראל?

גלעד ארדן: אני חושב שמי שמניף דגלי "דאעש" גם לא מייצג אתכם ולא רוצה לייצג אתכם, אלא גורמים קיצוניים מאוד, שעלולים לערער את היציבות לא רק בהר-הבית אלא בכל המזרח התיכון.

גלעד ארדן: דבר אחרון, ובזאת אני מסיים, זה לגבי נושא השופטים.

גלעד ארדן: אני לא זקוק להטפות מוסר מחברי כנסת לגבי עצמאות הרשות השיפוטית.

גלעד ארדן: אני כיהנתי כמעט שמונה שנים בוועדה לבחירת שופטים.

גלעד ארדן: הקפדתי כל העת לנסות ולבחור לשופטים את המועמדים הטובים ביותר.

גלעד ארדן: אני מאמין גדול מאוד בעצמאות של המערכת השיפוטית.

גלעד ארדן: דרך אגב, הייתי הראשון לגנות את האמירה של חבר הכנסת מוטי יוגב, וברגע שיש החלטה של בית-משפט, לא משנה באיזו ערכאה, אני הראשון שעובר לדום, ואציית לה, כי כך צריך להיות, ובלי זה תהיה לנו מדינה של אנרכיזם שכל אחד יוכל לעשות בה מה שהוא רוצה.

גלעד ארדן: בין זה ובין חוסר ההבנה המוחלט של תפקידה של הכנסת – ואם אתם רוצים לגמד את עצמכם או את תפקידה של הכנסת – אני חושב שהמרחק רב, ואני אסביר למה אני מתכוון.

גלעד ארדן: במדינת ישראל יש מודל של בחירת שופטים.

גלעד ארדן: יש ועדה.

גלעד ארדן: המחוקק, שזה אתם, החליט שלא השופטים ימנו את עצמם ויחליטו מי יהיה שופט, או מי יתקדם מהשלום למחוזי ומהמחוזי לעליון.

גלעד ארדן: יש איזון בין הרשויות.

גלעד ארדן: יש בוועדה שופטים, שופטי בית-המשפט העליון.

גלעד ארדן: הם בוודאי יודעים יותר טוב מכולנו מה איכויות פסקי-הדין שכותבים השופטים.

גלעד ארדן: יש בוועדה לבחירת שופטים גם עורכי-דין.

גלעד ארדן: אני אגלה לכם סוד: גם עורכי-הדין מושפעים, כשהם מצביעים בעד שופט – יכולה לספר לכם חברת הכנסת סויד – גם מהאופן שבו מתנהג – – –

רויטל סויד: – – –

גלעד ארדן: זה היה מאוד חשוב.

רויטל סויד: נכון.

גלעד ארדן: עורכי-הדין בוועדה גם מושפעים, מה לעשות, מהאופן שבו השופט מנהל את האולם, שבו הוא מתנהג כלפי עורכי-הדין.

גלעד ארדן: ויש גורם נוסף, והוא גורם פוליטי.

גלעד ארדן: כן, מה לעשות.

גלעד ארדן: בארצות-הברית רק הגורם הפוליטי קובע מי יהיו השופטים.

גלעד ארדן: בישראל יש איזון אחר בין המערכות, ויש בוועדה לבחירת שופטים גם חברי כנסת וגם שרים.

גלעד ארדן: הם בוודאי לא יודעים יותר טוב מהשופטים, משופטי העליון, איך לדרג מקצועית את השופטים, אבל מה לעשות, שופט בהקשר הזה זה לא רק איך הוא כותב ומנמק את פסק-הדין שלו; שופט בהקשר של שיפוט זה גם איך הוא מפרש את כוונת המחוקק, איך פסקי-הדין שלו עומדים בהלימה אל מה שהמחוקק ראה לנכון לחוקק באותו נושא כמשהו חמור במיוחד או קל במיוחד.

גלעד ארדן: הרי אם, לצורך העניין, היינו מוצאים שופט, שלמרות שעל אונס נקבע – מה העונש המקסימלי על אונס, חברת הכנסת סויד?

רויטל סויד: 18 שנים.

גלעד ארדן: 18 שנות מאסר?

גלעד ארדן: נניח שהיינו מוצאים שיש שופט במערכת שפעם אחר פעם פוסק למישהו שהורשע באונס לא 18 שנות מאסר – שנתיים מאסר.

גלעד ארדן: האם חבר הכנסת שיושב בוועדה לבחירת שופטים אין לו זכות להתחשב ולהגיד לעצמו: רגע, אני, כשיש לי 30 מועמדים, מתוכם אני צריך לבחור חמישה לבית-המשפט המחוזי, יבוא מועמד אחד ויגיד: מבין ה-30, בחמישה שאבחר לא אבחר דווקא את זה שמקל; אני רוצה דווקא שופט שבתחום האונס – או תאונות דרכים – הוא מחמיר.

גלעד ארדן: אני רוצה שהמידע הזה יופיע בפני חברי הוועדה.

רויטל סויד: אבל גלעד, השר ארדן, אני רוצה לומר לך – – –

גלעד ארדן: היום הוא לא מופיע.

גלעד ארדן: זה בדיוק מה שהצעתי.

גלעד ארדן: אני, כשהייתי חבר הוועדה והובלתי את נושא המאבק בתאונות הדרכים – –

רויטל סויד: השר ארדן, אני רוצה לומר לך משהו.

גלעד ארדן: – – ביקשתי לדעת, כשהיו מועמדים בתחום התעבורה, כולל לקדם אותם – ביקשתי לראות פסיקות שלהם בתחום, למשל נהיגה בשכרות, או נהיגה ללא רישיון – –

רויטל סויד: דווקא בגלל שאתה כל כך ממלכתי, דווקא בגלל זה – – –

גלעד ארדן: – – מה פסק בהם השופט.

גלעד ארדן: אם הוא פסק עונש קל, אני אמרתי: אני לא תומך בשופט כזה.

גלעד ארדן: זה המודל, מה לעשות, זאת הדמוקרטיה.

רויטל סויד: אבל זה לא מה שאמרת.

גלעד ארדן: זה התפקיד של נבחרי הציבור, בעיני, בוועדה לבחירת שופטים.

רויטל סויד: אתה אמרת משהו אחר.

גלעד ארדן: תנו לי רגע לסיים.

גלעד ארדן: לא אמרתי משהו אחר, כי אני לא יכול לקבוע לשופט אם לזכות או להרשיע נאשם.

גלעד ארדן: בזה הוא עצמאי במאה אחוז, לפי הראיות שבפניו.

גלעד ארדן: אף אחד לא יכול להעניש אותו על זה.

גלעד ארדן: אתם יודעים היטב ששופט נבחר עד גיל 70, ואי-אפשר לפטר אותו בגלל תוכן פסיקותיו ואי-אפשר לעשות לו דבר, וטוב שכך.

גלעד ארדן: אבל בין זה לבין מי הם הבודדים שיתקדמו למחוזי, והאם חברי כנסת לא צריכים לקחת בחשבון אם השופט הזה רואה את החומרה שהכנסת קובעת בתחום מסוים או מתעלם ממנה – –

רויטל סויד: השר ארדן, אבל תקשיב.

רויטל סויד: אתה לא מקשיב.

גלעד ארדן: – – בוודאי שזה שיקול ציבורי שראוי שחבר הכנסת ישקול.

רויטל סויד: אבל אתה לא אמרת את זה ככה.

רויטל סויד: הבעיה היא שאתה בן-אדם ממלכתי, ואתה איימת.

גלעד ארדן: לא איימתי על שום שופט.

גלעד ארדן: לא איימתי על שום שופט.

גלעד ארדן: ויש חברי כנסת שאולי יחשבו – הרי אם תמר זנדברג הייתה בוועדה לבחירת שופטים, אני מניח ששופט שהיה מקל עם קטינים שזרקו בקבוקי תבערה, יכול להיות שתמר זנדברג הייתה אומרת: דווקא בגלל זה צריך לקדם אותו, הוא יותר הומני.

גלעד ארדן: אינני יודע.

גלעד ארדן: אז אי-אפשר להציג את זה רק לכיוון שנוח לכם.

רויטל סויד: אתה בן-אדם ממלכתי, אתה שר ממלכתי.

אורן אסף חזן: היא גם הייתה כועסת על שופט שמחמיר עם נרקומנים.

רויטל סויד: ואתה יודע בדיוק איך ממנים שופטים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת לאפשר לשר לסיים.

רויטל סויד: יש תקופות שיש בהן מכת מדינה, וכשיש מכת מדינה מחמירים בענישה.

גלעד ארדן: נכון, זאת מכת מדינה – השלכת בקבוקי תבערה ואבנים.

רויטל סויד: – – –

גלעד ארדן: אבל היא מכת מדינה לא מהיום; היא מכת מדינה כבר למעלה משנה.

גלעד ארדן: מאז "צוק איתן" התופעה הזאת של השלכת אבנים ובקבוקי תבערה במזרח-ירושלים קיימת.

רויטל סויד: זה לא מה שאמרת.

רויטל סויד: נכון, אתה צודק, נכון.

רויטל סויד: אבל אתה הילכת אימים על שופטים, אתה עירבת שני דברים יחד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, אני מבקשת – – –

גלעד ארדן: אני לא מבין אותך, את עורכת-דין פלילית.

גלעד ארדן: בשבוע שעבר, מישהו שגנב, אני לא זוכר מאיזו חברה, מהתאגיד שהוא עובד בו, קיבל בבית-המשפט בתל-אביב חמש שנות מאסר.

גלעד ארדן: רוב פסקי-הדין של גנבה מתאגיד שאתה עובד בו באזור תל-אביב זה שנות מאסר.

גלעד ארדן: איך יכול להיות שבן-אדם שזורק בקבוק תבערה יקבל שלושה, ארבעה או שישה חודשי מאסר ובן-אדם שגונב כסף יקבל חמש שנות מאסר?

גלעד ארדן: זה נראה לך הגיוני?

גלעד ארדן: זה לא נראה לך איזושהי התעלמות של מערכת המשפט?

רויטל סויד: אבל אתה לא מקשיב.

איתן כבל: אתה לגמרי מערבב שני דברים.

איתן כבל: אף אחד לא בא והתמודד האם נכון לפסוק לו שנתיים או שלוש.

איתן כבל: האופן שבו אתה הצגת – נגיד את זה בעדינות, איך שזה הוצג, זה כאילו אתה – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – בשמך.

גלעד ארדן: התקשורת עשתה מזה – אותה תקשורת, שכל כך מקפידה על הסוביודיצה והיא מעולם לא מלחיצה שופט לזכות או להרשיע נאשם; מאוד מקפידה על זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל התקשורת לא עומדת פה לדין, גלעד, ובסופו של דבר מה שאתה אמרת ומה שיצא מדבריך זה לא מה שהתכוונת.

גלעד ארדן: התקשורת לא עומדת אף פעם לדין.

גלעד ארדן: זה לא מה שאמרתי.

גלעד ארדן: אני רק חושב – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אני מבקשת להפסיק את ההערות באמצע.

טלי פלוסקוב: תנו לשר לסיים, ואז אנחנו עוברים – – –

איתן כבל: עוד חצי שעה נכנס הצום, והשר – – –

גלעד ארדן: בסופו של דבר, מערכת המשפט בישראל חשובה לכולנו, והעצמאות שלה חשובה לכולנו, ואי-אפשר כל פעם לצעוק את צעקות החמס האלה.

גלעד ארדן: הרי רק לפני כמה חודשים בית-המשפט העליון ביטל כאן חוק שכולנו עמלנו עליו קשות.

גלעד ארדן: בואו לא נהלך אימים: כל ביקורת על החלטה שיפוטית כזאת או אחרת שלא נוחה לכם היא סכנה למערכת המשפט.

גלעד ארדן: מחר בבוקר, אם אתם לא תסכימו לפסק-דין אחר, הרי אנחנו נשמע גם דברים אחרים מכם על מערכת המשפט.

יצחק הרצוג: לא נכון – – –

גלעד ארדן: וכל אחד כאן ממשיך להכות על החזה של חברו.

גלעד ארדן: לסיכום, חברותי וחברי חברי הכנסת, אנחנו נמשיך לעשות כל שביכולתנו כדי להחזיר את השקט אל רחובות ירושלים, בירת ישראל, ונאחל לכל תושבי ישראל גמר חתימה טובה ושנת ביטחון, ובעזרת השם, שלום.

גלעד ארדן: תודה רבה.

גלעד ארדן: אני מציע להסתפק בדברי או להעביר לוועדה – מה שירצו חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכבוד השר.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לדעות נוספות.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להקפיד: דקה, רבותי.

טלי פלוסקוב: דקה, ואני סוגרת מיקרופון.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני קודם כול רוצה להודות לשר ארדן על הדברים שהוא אמר באופן מפורט, ברור וחד-משמעי.

ענת ברקו: אתמול ביקרנו בביתו של אלכסנדר, שנרצח בערב ראש השנה מפגיעת אבן.

ענת ברקו: כן, אבן הורגת.

ענת ברקו: והסגנון הזה שבעצם אוספים אבנים ועולים אתן להר ועושים שם חנגה, מין תת-תרבות של אלימות – זה מה שאנחנו רואים.

ענת ברקו: יש כאלה ששותים יחד, יש כאלה, צעירים, שמעשנים יחד, ויש כאלה שזורקים בקבוקי תבערה ואבנים יחד.

ענת ברקו: זה מה שנוצר שם.

ענת ברקו: ואם חס וחלילה מישהו לא רואה שהם עשו את זה, אז הם עושים שידור חוזר.

ענת ברקו: גם בכאלה אני נתקלתי.

ענת ברקו: הורים אחראים לביטחונם של ילדיהם.

ענת ברקו: הורים שלא שומרים על ילדיהם הקטנים, צריך להביא אותם ופשוט לדרוש מהם לדאוג לילדים שלהם, כי הם מסכנים את חייהם.

ענת ברקו: מעבר לזה, אי-אפשר להתעלם מזה שהתנועה האסלאמית מפעילה כאן כוחות, שולחת אוטובוסים, וה"מוראביטון" וה"מוראביטאת", שזה שטחי הכינוס, הם נכונים לפעולה.

ענת ברקו: זה לא מקוננות ולא רודפות שלום – היורקות בע"מ.

ענת ברקו: כל אלה הם תופעה שהיא בלתי אפשרית ואסור שהיא תהיה, כמו גם התנועה האסלאמית.

ענת ברקו: דרך אגב, היא חוקית רק במדינת ישראל.

ענת ברקו: הדבר האחרון שאני רוצה לומר הוא שכל אירוע שקורה בשטחים, בעזה, "חמאס" – כדי להסיט את תשומת הלב או להביא אותה: "הר-הבית בסכנה".

ענת ברקו: זה בעצם גורם מאחד שלילי נגד מדינת ישראל, כדי להדליק את כל הסביבה.

טלי פלוסקוב: תודה.

ענת ברקו: חבר'ה, אנחנו רואים מה קורה במסגדים ובכנסיות ובכל מקום במזרח התיכון.

ענת ברקו: המקום היחיד שיש בו חופש פולחן – אגב, ב-19 השנים שהירדנים שלטו במזרח-ירושלים – –

טלי פלוסקוב: לסיים.

ענת ברקו: – – לא היה חופש פולחן, בתי-כנסת נהרסו.

ענת ברקו: זאת אומרת ששמירה על הסטטוס-קוו, היעדר פרובוקציות, שמירה על ביטחון האזרחים, ערבים ויהודים כאחד, זה מה שיביא את השקט ואת השלווה.

ענת ברקו: שנה טובה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני השר, גברתי היושבת-ראש, קשה מאוד לדבר אחרי ענת ברקו והדברים שלה, אבל אני אשתדל.

ענת ברקו: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני רוצה לומר, אדוני השר – אני לא רוצה להיכנס לתוכן דבריך, אני רוצה להתייחס לנקודה אחת שמקוממת אותי מאוד מאוד באמירות, לפחות של ראש הממשלה, לגבי שינוי הוראות הפתיחה באש.

איתן כבל: המצאנו מחדש את העניין הזה.

איתן כבל: קודם כול אני רוצה לומר לכם שאנחנו כמובן נותנים את כל הגיבוי לצה"ל, וצה"ל, המשטרה ומג"ב צריכים לעשות את עבודתם נאמנה.

איתן כבל: אבן היא לא המצאה של התקופה החדשה.

איתן כבל: אבן הורגת.

איתן כבל: אבן הורגת.

איתן כבל: הבעיה היא לא כשחיילים נפגעים ממיידי אבנים או זורקי בקת"בים, אדוני השר.

איתן כבל: הבעיה הגדולה, אדוני השר – אני מסיים – וזה מה שמקומם – סליחה, גברתי היושבת-ראש, אני יודע שהוא ממהר – מה שאני מנסה לומר בעניין הזה של זריקת האבנים זה שכשחיילים פוגשים זורקי אבנים הם יודעים להתמודד אתם.

איתן כבל: אבל אין תשובה לאזרחים שנוסעים בכבישים – מתקוע, בתקוע, אלה שמסתובבים בירושלים – ונוהלי הפתיחה באש אינם משפיעים עליהם.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: כבר הארכתי.

איתן כבל: עוד קצת, עוד טיפה ליד ברקו.

איתן כבל: טיפל'ה.

טלי פלוסקוב: עשר שניות.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר, ברשותך, אדוני – שמה שצריך זה להכניס יותר כוחות.

איתן כבל: אין מצב שאתה עם ירי כזה או אחר תצליח למנוע זריקת אבנים.

איתן כבל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן.

דוד ביטן: גם אני מודה לשר על דבריו המאלפים ועל מה שהמשטרה מתכוונת לעשות ועושה.

דוד ביטן: המוסלמים, לצערי הרב, השתלטו מזמן על הר-הבית, שינו את הסטטוס-קוו, והם עושים שם מה שהם רוצים.

דוד ביטן: אלא שבתקופה האחרונה גם היהודים עומדים על זכותם לעשות מה שהם יכולים לעשות בהר-הבית, והתחיל מסע הסתה מתוכנן ומאורגן על-ידי המוסלמים כדי ליצור מצב שהסטטוס-קוו ישתנה לטובתם ולרעת היהודים.

דוד ביטן: והח"כים הערבים הם חלק מהמהלך המתוכנן הזה.

דוד ביטן: הם לא סתם הולכים למנהיגים ערבים או מוסלמים – –

עבדאללה אבו מערוף: תחזור בך.

דוד ביטן: לא חוזר בי.

דוד ביטן: – – כדי להפעיל לחץ בין-לאומי על ישראל, עם המכלול של ההתפרעויות והמכלול של הפעולות שלהם, כדי לשנות את הסטטוס-קוו בהר-הבית ובמקומות אחרים.

דוד ביטן: אנחנו לא יכולים לתת לזה לקרות.

טלי פלוסקוב: תודה.

דוד ביטן: אנחנו צריכים להפעיל יד חזקה, לעצור את הפרעות האלה עוד באִבָּן ולהחזיר את הסדר על כנו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: טוב, בקיצור, קודם כול, אני ביקשתי מביטן ואני אבקש מכבוד השר לחזור בו – שחברי הכנסת הערבים מסיתים, ולכן – זה לא מקובל בכלל לדבר בצורה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: אז אני אתחיל את הוויכוח שלי, את הכמה-מילים.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, חברי כנסת נכבדים, אני חושב שהפתרון לכל מה שיש הוא אכן לשנות את הסטטוס-קוו בירושלים.

אורן אסף חזן: – – –

עבדאללה אבו מערוף: לא צריך לשמור על הסטטוס-קוו, צריך לשנות את הסטטוס-קוו, ולכונן שלום צודק, ולהתחיל בשיחות על סמך שלום צודק, ולנהל שיחות כמה שאפשר.

עבדאללה אבו מערוף: אני יודע שאין פרטנר בצד הישראלי, לכן הצד הפלסטיני חייב למצוא פרטנר לעצמו ולנהל שיחות שלום, ולכן – לשנות את הסטטוס-קוו.

עבדאללה אבו מערוף: המצב שם, מה שנקרא מסג'ד אל-אקצא והר-הבית, עד עכשיו אין שום הוכחות, לא היסטוריות ולא ארכיאולוגיות, שזה קיים שם, לצערנו הרב, מה שנהרס בהר-הבית השלישי.

עבדאללה אבו מערוף: אין הוכחות.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, בבקשה, את הסטטוס-קוו – צריך לשנות אותו בכינון שלום, ורק שלום.

טלי פלוסקוב: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: לא צלפים חדשים ולא כדורים – כלום לא יעזור.

עבדאללה אבו מערוף: בלי לכונן שלום ולסיים את הכיבוש הנתעב לא יהיה שם דבר טוב לכולם.

ענת ברקו: – – –

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

ענת ברקו: – – – תיקחו אחריות – – –

עבדאללה אבו מערוף: אז בבקשה, הנה, תכף אנחנו נדבר – –

ענת ברקו: – – – שיתחילו לנהל שיחות – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – ננהל שיחות – – –

טלי פלוסקוב: לא להפריע בבקשה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, דקה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – אני רוצה לומר לך, אדוני השר, לא במתכוון ולא לא-במתכוון, אנחנו לא מסייעים לאויבי ישראל, לא האופוזיציה ובוודאי לא המחנה הציוני.

יואל חסון: ואני מציע לך בכלל, אדוני השר, לחשוב טוב; כי – אני מעריך אותך, אני חושב שיש לך שיקול דעת ואני חושב שקצת נסחפת באמירה הזאת, כי אתה דווקא מאלה שלפעמים באים ואומרים שהמחנה הציוני צריך להיכנס לממשלה ולהתגייס למשימות ולסייע, אז איך תסביר את זה אחר כך, שאתה אמרת לציבור שלך שאנחנו מסייעים לאויבי ישראל, אדוני?

גלעד ארדן: במקום שבעלי תשובה עומדים צדיקים גמורים לא יכולים לעמוד, אז בכל רגע שתעשו תשובה אנחנו נקבל אתכם אלינו.

יואל חסון: אז אני לא צריך, אדוני, את המלצות התשובה שלך, ואנחנו לא צריכים את ההמלצות האלה, שאתה תקבע שמי שלא חושב כמוך הוא תומך באויבי ישראל.

יואל חסון: אנחנו ודאי שלא תומכים באויבי ישראל, וכשאנחנו, אגב – אני יכול להגיד, אגב, בהקשרים שלי, כי ממשלת קדימה, אהוד אולמרט – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יואל חסון: – – טיפלו בטרור הרבה יותר טוב ממך והרבה יותר טוב מנתניהו, וידעו בדיוק גם לעשות תהליך מדיני וגם להתמודד עם הטרור – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יואל חסון: – – ואנחנו נדע לעשות את זה גם כשאנחנו נגיע להגה השלטון.

יואל חסון: ולכן – לסיום, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר לך, השר גלעד ארדן: אני מציע לך, במקום להתעסק עם מערכת המשפט, בואו נלך להליך מזורז לקידום חוק הטרור בכנסת.

יואל חסון: נקדם, ומהכנסת ניתן כלים משמעותיים לכוחות הביטחון להסדיר את הסדר בירושלים, ולא להתעסק במערכת המשפט, אלא לקחת אחריות, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: תודה.

יואל חסון: ופה אתה תמצא את המחנה הציוני מסייע להתמודד עם הטרור.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, ראשית, מדברים הרבה על כיבוש.

אורן אסף חזן: הכיבוש היחיד שאני מכיר על סדר-היום זה השער ה-500 של רונאלדו, שלמרות השמינייה שהוא כבש ב"ריאל" בשבוע האחרון, הוא לא מצליח לכבוש את השער ה-500 שלו.

אורן אסף חזן: כנראה הנושא מטריד כל כך את הרשימה הפלסטינית המאוחדת שהם לא מפסיקים לדבר על הכיבוש.

אורן אסף חזן: שנית, אני רוצה לדבר על הנושא: חברים, לפני כחודש ימים אני פניתי וטענתי ששר הביטחון יעלון לא עושה את עבודתו ומפקיר את ביטחון התושבים.

אורן אסף חזן: היו כאלה שגיחכו לי.

אורן אסף חזן: כאשר אני באתי ואמרתי: אדוני השר, כאשר אתה מגלה רפיסות ומקל בהתייחסות לפלסטינים, כאשר אתה מגלה רפיסות ומקשיח את הוראות הפתיחה באש, אל תתפלא שהטרור מרים את ראשו.

אורן אסף חזן: אז גיחכו לי, והיום כולם מבינים שזאת המציאות, ואני קורא לשר יעלון לעשות חשבון נפש עם עצמו ולהניח את המפתחות.

אורן אסף חזן: דבר נוסף – אני רוצה להצדיע לשר גלעד ארדן, שבשלושה חודשים בתפקיד שלו עשה יותר ועושה יותר ממה שהשר הקודם בתפקידו לא עשה במשך שנים.

אורן אסף חזן: אני שמח שהוא השר לביטחון פנים, ואני בטוח שאזרחי ישראל, בכללם בירושלים, יכולים להיות רגועים.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: דבר אחרון לסיכום.

אורן אסף חזן: רגע לפני שאני מברך לשנה החדשה, אני רוצה להעלות שאלה: האם מי שמתנגד לחוק המאבק בטרור, ומי שמתנגד לפעילות למאבק בטרור – האם הוא טרוריסט?

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה, חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, אתה מציע להעביר את המפתחות – – –

אורן אסף חזן: לא – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אורן אסף חזן: לא, בהחלט – – –

יואל חסון: לא, אני מציע, שאלתי שאלה – – –

אורן אסף חזן: – – –

אלעזר שטרן: צהריים טובים, אדוני השר, אני מקווה שרשמת – – –

יואל חסון: – – – זה מה ששאלתי.

אלעזר שטרן: סליחה, השר ארדן, אני מקווה שרשמת את ההצעה של החבר שלך למפלגה, אורן חזן, לפתרון הטרור: ששר הביטחון יתפטר.

אלעזר שטרן: לא יודע, נראה לי קצת מגוחך, בתוך מפלגת השלטון.

אורן אסף חזן: הוא שאמרתי – – – במפלגה אמרו מגוחך.

אלעזר שטרן: נראה לי מגוחך בתוך מפלגת השלטון – – –

אורן אסף חזן: – – – אל תיתמם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן, אף אחד לא הפריע לך כשדיברת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אלעזר שטרן: אדוני השר, יש הרבה דברים שאני הסכמתי למה שאמרת, בטח על ה"מוראביטון" ועל ה"מוראביטאת".

אלעזר שטרן: אני רוצה לומר שני דברים.

אלעזר שטרן: השווית בין עכשיו לבין מה שהיה פה בשנות האלפיים.

אלעזר שטרן: זה נעשה עם אותה מסגרת חוק, עם אותו צבא ועם אותה משטרה ועם אותם בתי-משפט.

אלעזר שטרן: אני חושב שהאמירה של חוסר כלים עלולה לרפות ידיים של אנשים למטה, שיגידו: אוקיי, בוא נחכה עד שישנו לנו את הכלים.

אלעזר שטרן: ולא היא.

אלעזר שטרן: אני נתתי גם לא מזמן גיבוי למח"ט בשומרון שירה על זורקי אבנים.

אורן אסף חזן: מח"ט בנימין.

אלעזר שטרן: מח"ט בנימין.

אלעזר שטרן: ואני חושב – אמרתי בַּשומרון, מח"ט בנימין בשומרון – אבל אני חושב שהדברים האלה נמצאים עדיין במסגרת החוק.

אלעזר שטרן: אני חושב שהעניין כאן הוא באמת גיבוי בתוך זה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהאמירה שלך, שאתה אני קצת – או אני אגיד ככה – אני מאוד לא מסכים, שכאילו הכול תלוי במה שהיה, הכול היה טוב במשטרה לפני ארבעה חודשים עם מפכ"ל אחר, או כשלא מינינו מפכ"ל.

טלי פלוסקוב: תודה.

אלעזר שטרן: אני מסיים את זה במשפט.

אלעזר שטרן: זה לא קשור.

אלעזר שטרן: התפקיד שלנו, ושלך במיוחד, זה שיהיה יותר טוב, ואין ספק שמשטרה עם מפכ"ל מכהן עם מלוא הסמכויות זה יותר טוב מאשר משטרה בלי, לא מה היה לפני ארבעה חודשים.

אלעזר שטרן: אני מציע שלא לשפוך את התינוק עם המים.

אלעזר שטרן: לכן, אני קורא לך, כיוון שהתוצאה ברורה, ולצערנו, או לשמחתנו, זה לא משנה, גל הירש לא יהיה מפכ"ל, תמנה מפכ"ל מחר בבוקר.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת שטרן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, אתה לא יכול להתקדם פוליטית על-ידי הסתה והסתה פרועה נגד האזרחים והמנהיגים הערבים, לפחות חברי הכנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההסתה הזאת לא מקובלת, ואתה צריך לחזור בך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ה"מוראביטון" – כל מוסלמי שנמצא בארץ על כל חוף מהחופים של אזור א-שאם, וגם הארץ הזאת חלק מא-שאם – – –

ענת ברקו: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וירושלים, בית אל-מקדס – הם "מוראביטון".

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז את כל התושבים אתה תוציא מהחוק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני אומר לך, זה החדית': (אומר בערבית: סוריה רבתי או ירושלים ברִבַּאט).

עבד אל חכים חאג' יחיא: תתרגמי.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – – תתרגם לנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תתרגמי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תתרגמי.

ענת ברקו: – – –

אורן אסף חזן: אני טוען שהוא דיבר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, "דאעש" – צריך לחפש מי המציא את "דאעש", ו"דאעש" הם לא מוסלמים – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, אני עוד לא התחלתי, הם הפריעו לי.

טלי פלוסקוב: סליחה, אדוני, הייתה לך דקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא קיבלתי את הדקה.

אורן אסף חזן: אנחנו לא עיכבנו אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא האשמתי אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא קיבלתי את הדקה.

טלי פלוסקוב: מה זאת אומרת?

טלי פלוסקוב: אנחנו עד עכשיו – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא קיבלתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז "דאעש" – קודם כול, אנחנו כמוסלמים דוחים את "דאעש", אנחנו לא מקבלים את "דאעש", ואנחנו אומרים: הם לא מוסלמים.

קריאות: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו – אני לא צריך לענות לך.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: לא להפריע, חבר הכנסת חזן.

טלי פלוסקוב: אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, כבוד השר אומר שאבו מאזן נותן חסות לאלימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם כן, אני חושב שאבו מאזן, שאמר שהתיאום הביטחוני הוא קדוש, צריך לשקול את זה מחדש.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

קריאות: – – –

ענת ברקו: – – –

אורן אסף חזן: מה עם ה"חמאס"?

טלי פלוסקוב: עכשיו אני רוצה לשמוע – מה הצעתם של חברי הכנסת?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אני מבקשת לדעת, מה ההצעה שלכם?

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה.

טלי פלוסקוב: שמונה דוברים, כי האנשים נרשמו קודם.

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה.

טלי פלוסקוב: את גם הגבת מהמקום, קמת והגבת לו.

יואל חסון: לוועדה, לוועדה.

טלי פלוסקוב: ועדה?

טלי פלוסקוב: ועדת הפנים.

יואל חסון: אנחנו בעד ועדה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מעלה את זה להצבעה.

טלי פלוסקוב: בעד – רגע, ענת, אני רוצה להסביר – בבקשה – איך אנחנו מצביעים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם מצביעים בעד, זה בעד להעביר לוועדה; אם מצביעים נגד, זה להסתפק בתשובתו של השר.

טלי פלוסקוב: מי בעד להעביר לוועדה?

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: נגד?

טלי פלוסקוב: נמנעים?

טלי פלוסקוב: אין.

טלי פלוסקוב: ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר לוועדת הפנים.

טלי פלוסקוב: הודעה לוועדת הכנסת, על-ידי יושב-ראש הוועדה דוד ביטן.

רויטל סויד: – – – הזכיר אותי ודיבר אלי – – –

טלי פלוסקוב: אנחנו בדקנו את זה, רויטל.

טלי פלוסקוב: זאת התשובה.

רויטל סויד: – – –

): גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה כדלקמן:

): מטעם סיעת ישראל ביתנו – בוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור: במקום חבר הכנסת רוברט אילטוב, יכהן חבר הכנסת חמד עמאר; מטעם סיעת כולנו – בוועדת הכלכלה: במקום חברת הכנסת טלי פלוסקוב, יכהן חבר הכנסת רועי פולקמן.

): תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירות הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 162), התשע"ו–2015, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ט בתשרי התשע"ו, 12 באוקטובר 2015, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.