ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 45, 2015-09-02 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ח באלול התשע"ה, 2 בספטמבר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון מס' 2), התשע"ה–2015, שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי (תיקון), התשע"ה–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 42 לחוק-יסוד: הכנסת, עם מינויו של חבר הכנסת דני דנון לתפקיד ראש המשלחת הקבועה של ישראל לאו"ם, ביום י"ב באלול התשע"ה, 27 באוגוסט 2015, נפסקה כהונתו כחבר הכנסת, ובמקומו באה חברת הכנסת שרן מרים השכל.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם סעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת וסעיף 2 לחוק הכנסת, אני מזמין את שרן מרים השכל לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לסעיף 15, כאמור, חברת הכנסת שרן מרים השכל, אקרא בפנייך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת ואת תשיבי בתום קריאתי את הצהרת האמונים "מתחייבת אני".

יולי יואל אדלשטיין: זה נוסח ההצהרה: אני מתחייבת לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

שרן השכל: מתחייבת אני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת שרן מרים השכל לומר מילים מספר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

שרן השכל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, משפחתי היקרה, הגעתי לישראל כעולה חדשה מקנדה אך גדלתי כצברית.

שרן השכל: אמי ממוצא מרוקאי ואבי ממוצא גרמני, כך שאפשר להגיד שאני חצי-חצי.

שרן השכל: אמי מסורתית ואבי חילוני, ומשניהם ינקתי ערכים, כך שאפשר להגיד שאני גם וגם – גם חילונית, גם מסורתית, גם עולה חדשה וגם צברית, גם מזרחית וגם אשכנזייה.

שרן השכל: אבל מעל כל אלה יש לי תחושת שייכות אחת: אני ישראלית.

שרן השכל: הדור שאליו אני שייכת הוא דור של ישראלים "גם וגם".

שרן השכל: רובנו גדלנו להורים ממוצא מעורב, ובמסגרות החיים המשכנו והתערבבנו; בבית-הספר, בצבא, באוניברסיטה, הלכו ההבדלים בינינו והיטשטשו.

שרן השכל: כולנו ישראלים.

שרן השכל: החודשים האחרונים העלו שוב על פני השטח את הקרעים בחברה הישראלית, והמאבק על דמותה של מדינת ישראל הפך לעתים אלים ומתלהם.

שרן השכל: התוקפנות, הכוחניות, ההסתה, מעשי הרצח, פיגועי הטרור – כל אלה מילאו את כותרות העיתונים בחודשים האחרונים.

שרן השכל: בימים כאלה הציבור בישראל נושא עיניו אל נבחריו כאן, בבית הזה, אל המילים שנאמרות מעל הדוכן, אל המעשים ואל העקרונות שמנחים את חברי הכנסת בהצבעתם בעד או נגד.

שרן השכל: זוהי אחריות גדולה המוטלת על כתפינו, חברי הכנסת; זו אחריות גדולה המונחת על כתפי מהיום – אחריות למילותי, אחריות למעשי ואחריות לעתידו של הדור שלי כאן במדינת ישראל.

שרן השכל: אחד הדברים המנחמים שאני מוצאת בישראל הוא העובדה שבשעת משבר העם כולו מתגייס להגנה על המדינה כנגד האיומים בחוץ, אך יותר מכך, כאשר האלימות, הקיצוניות, מעלות את ראשן, מגיעה תגובת-נגד סולידרית ומלכדת מכל שורות החברה, כדי לשמור על המדינה מבפנים.

שרן השכל: ראינו זאת בהתייצבותם של רבנים ונציגי הציבור הדתי בגינוי הרצח הנתעב במצעד הגאווה בירושלים, ראינו זאת בקבוצות של ישראלים ויהודים חובשי כיפה שבאו לנחם בכפר דומא, ובעיקר – ראינו זאת בהתגייסותם המרגשת של אזרחי ישראל למען חיילי צה"ל בקיץ שעבר, את החיבוק לחיילים הבודדים ואת התפילות לשלומם של יהודים קורבנות הטרור הפלסטיני.

שרן השכל: דוגמאות אלו הן ההוכחה לכך שהרוב המכריע של אזרחי ישראל שואף לאחדות.

שרן השכל: עלינו לחזק את הכוחות האלה ולפעול אתם, לעודד את הלכידות סביב ערכים משותפים.

שרן השכל: וזו האחריות המוטלת עלי מיום זה והלאה.

שרן השכל: זו השליחות שאני נושאת אתי כנציגת הדור שאליו אני שייכת.

שרן השכל: אני מבקשת מחברי הכנסת הוותיקים, מכל סיעות הבית: עזרו לנו, לדור הצעיר, לתפור את הקרעים ולהרכיב את הפסיפס המגוון והייחודי שאנחנו לכדי תמונה אחת שלמה.

שרן השכל: היו אתנו כוח חשוב ומוביל בדרך ליצירת חברה פחות מפולגת, פחות אלימה ויותר סולידרית.

שרן השכל: בעוד 50 או 100 שנים ילמדו בבתי-הספר על התקופה הנוכחית כעל היסטוריה רחוקה.

שרן השכל: מה ייכתב בספרי הלימוד אז?

שרן השכל: האם האלימות של החודשים האחרונים תסמל את דמותה של המדינה, או שיהיו אלה התעשייה המתקדמת, תנופת הפיתוח וההתיישבות, היצירה התרבותית והידע הטכנולוגי שאנחנו מפיצים בעולם?

שרן השכל: האם תאופיין תקופה זו בפלגנות, או שמא בהתחזקותו של שלטון החוק ובהתחזקות החברה האזרחית?

שרן השכל: האם תהיה תקופה זו עדות להגדלת הפער בין המעמדות והסקטורים בחברה, תקופה של כניעה לפופוליזם סקטוריאלי, או שמא עידן של עצמאות כלכלית ורווחה, עם שוק חופשי מפותח וכלכלה משגשגת?

שרן השכל: אני מבינה את גודל האחריות שאני נושאת מעכשיו, אחריות שבבסיסה ההבנה שכאשר אנו פועלים במסגרת תפקידינו הפרלמנטריים היום אנו מעצבים את ספרי ההיסטוריה של המחר.

שרן השכל: מתוך הבנה זו אני עומדת כאן היום ושואלת את עצמי: איזו בשורה המקום הזה נושא עבור צעירים בני הדור שלי?

שרן השכל: אילו חיים מציע המשכן הזה לדורות הבאים?

שרן השכל: לנוכח השאלות האלה אני נמלאת בחרדת שליחות אל מול האחריות האדירה שמונחת על כתפי מהיום.

שרן השכל: רבים הם הדברים שאנחנו יכולים לעשות, דברים שעבורם שלח אותנו ציבור הבוחרים לבית הזה.

שרן השכל: אלה אותם דברים שעליהם דיבר זאב ז'בוטינסקי כעמודי התווך של חברה חופשית וצודקת: מעון, מזון, מלבוש, מורה ומרפא.

שרן השכל: נבחרתי לשמש חברת כנסת בזכות תמיכתם של צעירים רבים שמבקשים שקולם יישמע, שקוראים לנו לפעול במשותף כדי להבטיח דיור בר-השגה, מזון, מלבוש וצורכי חיים בסיסיים במחירים שווים לכל נפש, השכלה טובה בהישג יד ושירותי בריאות ציבוריים ברמה טובה.

שרן השכל: מחויבות זו היא מחוץ לכל מחלוקת פוליטית, ובישראל של היום, ישראל של כלכלה יציבה, של שוק חופשי ושל יזמות פרטית שוברת שיאים, מימושה בהחלט אפשרי.

שרן השכל: עתידה של ישראל, חוסנה החברתי, יכולתנו לעמוד במשברים ואתגרים אלה, לא יתקיימו ללא שילוב אמיתי בין שמירה בלתי מתפשרת על ביטחון האזרחים בכל מקום ובכל זמן לבין קיומה של כלכלה חופשית, יוזמת, כלכלה שמעודדת עסקים ותומכת ביוזמה הפרטית.

שרן השכל: כי ביטחון לאורך זמן אין פירושו רק מלחמה בטרור ועמידה נחרצת מול האיומים מבחוץ; ביטחון לאורך זמן מושתת גם על כלכלה יציבה, על חברה חזקה וסולידרית, ולא רק בשעות מלחמה אלא ביום-יום.

שרן השכל: לכן, יש דברים רבים שאנו יכולים לעשות יחד למען אוכלוסיות חלשות ומוחלשות, למען שוויון מגדרי, למען חירות האזרח במדינתנו, למען שוויון זכויות הלהט"בים, למען איכות הסביבה.

שרן השכל: ואתם, הוותיקים ממני, יודעים טוב יותר מחברת כנסת צעירה וחדשה שלא די בדיבורים, שמוטלת עלינו החובה גם לעשות, בעבודה הפרלמנטרית ובעבודת שטח, בחקיקה ובמתן דוגמה.

שרן השכל: זו מהותה של האחריות המוטלת על כתפי מהיום והלאה.

שרן השכל: הפעם הראשונה שבה הרגשתי שליחה של העם שלי, של המדינה שלי, הייתה בהיותי ילדה קטנה, בסך הכול בת חמש, בצרפת.

שרן השכל: ילד מוסלמי שזיהה את המבטא הישראלי שלי צעק לעברי: "יהודייה מלוכלכת".

שרן השכל: כבר אז הבנתי את משמעותה של ישראל כבית עבורי ועבור ילדות וילדים כמוני.

שרן השכל: אחרי שירות קרבי במשמר הגבול, שירות שהיה עבורי זכות יותר מאשר חובה, גם אני, כמו רבים אחרים בני דורי, נסעתי לטייל מעבר לים, לראות את העולם ולטעום ממנו, אך תחושת הזרות לא הרפתה ממני לרגע, ופעמים רבות חשתי כמו אותה ילדה בת חמש בפריז המותקפת רק בשל יהדותה.

שרן השכל: לכן, עבורי אין מקום ראוי יותר מהבית שלי, המדינה האחת שלי, ואני פה היום כדי להילחם על חיים טובים כאן בארץ הזאת.

שרן השכל: חונכתי מילדות למעורבות חברתית, לאהבת העם והארץ; חונכתי למחויבות למדינה ולחובת ההגנה עליה ועל ירושלים בירתה.

שרן השכל: זאת – כך לימדו אותי הורי – משמעותה של הציונות.

שרן השכל: והיום מוטלת עלי האחריות כחברה בכנסת ישראל לממש את הערכים שעליהם גדלתי ולהפוך אותם מרעיון למעשה.

שרן השכל: יש מגוון דתות, עדות ותרבויות בבית הזה; יש מגוון דעות ואורחות חיים, בדיוק כמו מחוץ לבניין הכנסת, משכנה של הדמוקרטיה הישראלית.

שרן השכל: ונכון, לעתים נדמה שגם כאן רב המפלג על המאחד, אך אני מאמינה שלא כך הדבר, ואני מייחלת לשיתוף פעולה פורה עם כל חברי הכנסת ומוסדותיה כדי להביא בשורה אופטימית לדור שלי ולדורות הבאים שיבואו אחריו.

שרן השכל: העבודה היא קשה, האחריות היא רבה, ולעתים נראה שאנו נמצאים במלחמה בלתי נגמרת על עצם קיומנו כאן.

שרן השכל: אך אני מאמינה בדברים שאמר מנחם בגין, זיכרונו לברכה, בכנס של תנועת החרות לפני 61 שנה: אין סיבה לייאוש, אלא להפך, יש יסוד לאמונתנו, ועוד נזכה לימים גדולים ולהגשמה מלאה של ייעודנו ההיסטורי.

שרן השכל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת שרן מרים השכל על נאום הבכורה שלך – יבואו עוד לא מעט נאומים.

יולי יואל אדלשטיין: כרגיל, אדוני שר הביטחון, אתה תכף תעלה, אבל ניתן דקה לחברים והחברות לברך את חברת הכנסת שרן מרים השכל.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ננצל את הדקה הזאת גם לברך ביציע האורחים את חברי המשלחת הפראלימפית, שהם אורחים של שדולת הספורט בכנסת – כל הכבוד, ובהצלחה גם בהמשך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הביטחון חבר הכנסת משה בוגי יעלון לברך את חברת הכנסת הנבחרת הטרייה שרן מרים השכל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: כמיטב המסורת, חבר כנסת ותיק יברך את חברת הכנסת הטרייה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר, סגן השר מזוז, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת קיש, ביטן, נגוסה – שבו, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, משפחת השכל, ואחרונה חביבה, חברת הכנסת החדשה שרן השכל, זכיתי להכיר את שרן בחודשים האחרונים, לגלות אדם עם דרך, רצון עז לתרום לחברה הישראלית ופוטנציאל רב שעתה הגיעה העת לממשו.

משה יעלון: יש בך, חברת הכנסת השכל, היכולת, המסירות, האמונה והערכים להיות חברת כנסת ראויה, וטוב שאישה נוספת מצטרפת, וכעת חובת ההוכחה היא עלייך.

משה יעלון: החל מהיום את הופכת להיות שליחת ציבור, והתואר חברת הכנסת – מחייב.

משה יעלון: היותך נבחרת מעמיסה על כתפייך אחריות גדולה, לא רק כלפי מי ששלחו אותך לכנסת ישראל אלא לכלל הציבור, והציפיות ממך רבות.

משה יעלון: בתקופה שבה סופגת כנסת ישראל וסופגים חברי הכנסת קיתונות של ביקורת, לעתים גם בצדק, עלייך לזכור כי עיני הציבור מופנות אלייך.

משה יעלון: הקדישי מחשבה לפני כל צעד ושעל, בבחינת "סוף מעשה במחשבה תחילה".

משה יעלון: התייחסי בכבוד הראוי לחברייך וחברותייך בבית הזה, גם אם אינם ממפלגתך וגם אם דעתם רחוקה מדעתך.

משה יעלון: כולנו, קודם כול, בני-אדם.

משה יעלון: הקפידי על צניעות וענווה, יש לך את זה.

משה יעלון: אל תתביישי ללמוד ולשאול ולחקור, כי הדרך ארוכה, ופוליטיקה, למרות השם הרע שיצא לה, דורשת ניסיון, אחריות, שיקול דעת, לצד רצינות והעמקה.

משה יעלון: כאן, בבית הזה, מתקבלות החלטות הרות גורל, ואזרחי ישראל יאמינו לך ויתמכו בך אם תוכיחי שאת רצינית ואחראית.

משה יעלון: נווטי דרכך במסלול הפוליטי לפי מצפן ומצפון, ולא על-פי שבשבת הרוחות שבאה לידי ביטוי בסקרים.

משה יעלון: הישארי נאמנה לעמדותייך והילחמי עליהן.

משה יעלון: שמרי על תרבות דיון הגונה והוגנת, הילחמי למען שלטון החוק ואל תיתני יד להפרתו.

משה יעלון: בקורות החיים שלך, חברת הכנסת השכל, מסופר שהיית אלופת הארץ בדיבייט, בוויכוח.

משה יעלון: כך גם ייצגת בכבוד את מדינת ישראל בזירה הבין-לאומית.

משה יעלון: חשוב שתזכרי שכאן תמיד יהיה מישהו שיצעק יותר חזק ממך.

משה יעלון: עלייך לפתח עור של פיל, כי נפלאות הטוויטר והפייסבוק ילמדו אותך שלכל אחד יש דעה על כל דבר, גם מבלי לבדוק או ללמוד את הנושא, לצערנו, ולא חסרים מקומות להביע את הדעה הזאת, ולעתים מזומנות באופן ציני וארסי.

משה יעלון: אל תאפשרי לביקורת לשבור אותך, גם אם אינה מוצדקת.

משה יעלון: לעתים עוד תגלי שאנחנו גם טועים – למדי מהטעויות הללו, כי זו הדרך להתקדם ולהשתפר.

משה יעלון: דעי כי בסופו של דבר החיים מורכבים, ושטחיות סופה להתרסק לקרקע המציאות.

משה יעלון: את מייצגת בבית הזה, חברת הכנסת השכל, את תנועת הליכוד ובעיקר את צעירי הליכוד.

משה יעלון: זכרי את ערכי הבסיס של התנועה הזו ואל תתפשרי עליהם.

משה יעלון: זכרי כי מי שהתווה אותם היה ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין, זיכרונו לברכה, שציטטת מדבריו, דמוקרט אמיתי ומושא לחיקוי והערכה גם בימינו אלה.

משה יעלון: עזרי לנו לשמור על תנועת הליכוד ממלכתית ושפויה ברוח דרכו של מנחם בגין, כזו אשר ביד אחת לא מתפשרת על ביטחונה של מדינת ישראל וביטחונם של אזרחיה וביד השנייה מקפידה על שלטון החוק – קלה כחמורה, אינה מאבדת את רגישותה החברתית ונוגעת בכל שכבות העם.

משה יעלון: אל תתנתקי מהעם.

משה יעלון: ממנו תספגי גם את תעצומות הנפש להמשיך בדרך.

משה יעלון: את בשליחותו.

משה יעלון: זכרי את כל אלו, חברת הכנסת שרן השכל; יש לך הכלים להצליח בשליחותך.

משה יעלון: עלי והצליחי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הביטחון חבר הכנסת משה בוגי יעלון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת השכל, כבר ביום הראשון הצלחת לשבור שיא, גם בסיעתך סיעת הליכוד וגם בכנסת העשרים, של מספר חברות הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בכנסת, אם אני לא טועה, גברתי המזכירה, עם 30 חברות כנסת, ובסיעתה של שרן, כמה?

יולי יואל אדלשטיין: שבע, אני חושב.

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן?

יולי יואל אדלשטיין: שבע חברות כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אז – –

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – משיא לשיא תמשיכי ככה – –

שרן השכל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: – – בעבודה שלך.

יואב קיש: אמרו שאין נשים – – –

דוד ביטן: אמרו: אין נשים בליכוד, אמרו, לא?

יואב קיש: אין נשים בליכוד.

דוד ביטן: – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו במליאה – – –

דוד ביטן: יש שבע נשים בליכוד.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: במליאה נעסוק בדברים חיוביים היום.

קריאה: – – – אל תגזים – – –

יואב קיש: – – –

דוד ביטן: למה לא?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסעיף הבא – – –

קריאה: – – –

דוד ביטן: – – –

קריאה: – – – 30 מנדטים – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הנה, חברת הכנסת – –

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – השכל הצליחה כבר, הצליחה אפילו להצית כבר ויכוח – – –

קריאה: – – –

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסעיף הבא, סעיף 3 בסדר-היום: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 22(ג) לחוק-יסוד: הממשלה בדבר הפסקת כהונתו של שר בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ימסור את ההודעה השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני רוצה למסור את כל ההודעות ברצף, אז תעלה בינתיים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף הבא הוא הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה על החלטתה להעביר ממשרד ראש הממשלה למשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה את שטח הפעולה דיפלומטיה ציבורית, אשר הועבר למשרד ראש הממשלה ממשרד ההסברה והתפוצות בהתאם לסעיף 5 להחלטת הממשלה מס' 74 מ-28 באפריל 2013 וכונה בשם הסברה, ועל כך נמסרה הודעה לכנסת ב-29 באפריל 2013.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן השר לוין ימסור לנו את ההודעה.

יולי יואל אדלשטיין: והודעת הממשלה בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה בדבר צירוף חבר הכנסת יעקב ליצמן כשר נוסף בממשלה, והודעתה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה למנות את השר יעקב ליצמן לשר הבריאות במקום ראש הממשלה ושר הבריאות בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: עם צירופו של חבר הכנסת יעקב ליצמן לממשלה ומינויו לתפקיד שר הבריאות במקום ראש הממשלה שמילא את תפקיד שר הבריאות, נפסקה כהונתו של חבר הכנסת ליצמן כסגן שר במשרד הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: ההודעה הזאת תדרוש מאתנו הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: וההודעה האחרונה: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה על החלטתה למנות את השר אופיר אקוניס לשר המדע, הטכנולוגיה והחלל, במקום השר דני דנון שכהונתו בממשלה נפסקה בהתאם לסעיף 22(ג) לחוק-יסוד: הממשלה עם מינויו לתפקיד ראש המשלחת הקבועה של ישראל לאו"ם.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן אנחנו נצטרך להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שחבר הכנסת והשר המקשר בין הממשלה לכנסת יריב לוין ימסור את כל ההודעות, נקיים דיון משולב בהודעות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מבקש כמובן להצטרף ולברך את חברתנו חברת הכנסת שרן השכל, שאין לי ספק משמיעת נאום הבכורה שלה שזווית הראייה הייחודית והחשובה שהיא מביאה אתה לכנסת תהווה תרומה חשובה גם לבית כולו ובוודאי גם לסיעה שלנו, לסיעת הליכוד, ואני מאחל לה הצלחה גדולה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, בהתאם לסעיף 9(א)(6) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, אני מתכבד להודיע לכנסת כי בהתאם לסעיף 22(ג) לחוק-יסוד: הממשלה נפסקה כהונתו בממשלה של השר דני דנון, שר המדע, הטכנולוגיה והחלל, ב-27 באוגוסט 2015, וזאת בעקבות החלטת הממשלה למנות את דני דנון לראש המשלחת הקבועה של ישראל לאו"ם.

יריב לוין: כמו כן, אני מתכבד להודיע לכנסת, בהתאם לסעיף 9(א)(11) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר ממשרד ראש הממשלה למשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה את שטח הפעולה דיפלומטיה ציבורית, אשר הועבר למשרד ראש הממשלה ממשרד ההסברה והתפוצות, בהתאם לסעיף 5 להחלטת הממשלה מס' 74, מ-28 באפריל 2013, וכונה בשם הסברה, ועל כך נמסרה הודעה לכנסת ב-29 באפריל 2013.

יריב לוין: הודעה שנייה: אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 15 לחוק- יסוד: הממשלה, לצרף את חבר הכנסת יעקב ליצמן כשר נוסף בממשלה.

יריב לוין: כן החליטה הממשלה, בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, למנות את השר יעקב ליצמן לשר הבריאות, במקום ראש הממשלה ושר הבריאות בנימין נתניהו.

יריב לוין: עם צירופו של חבר הכנסת יעקב ליצמן לממשלה ומינויו לתפקיד שר הבריאות במקום ראש הממשלה שמילא את תפקיד שר הבריאות, נפסקת כהונתו של חבר הכנסת ליצמן כסגן שר במשרד הבריאות.

יריב לוין: כן החליטה הממשלה, בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, למנות את השר אופיר אקוניס לשר המדע, הטכנולוגיה והחלל במקום השר דני דנון, שכהונתו בממשלה נפסקה בהתאם לסעיף 22(ג) לחוק-יסוד: הממשלה, עם מינויו לתפקיד ראש המשלחת הקבועה של ישראל לאו"ם.

יריב לוין: בהתאם לסעיפים 15 ו-31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת להחלטותיה בדבר צירוף שר לממשלה ולשינויים בחלוקת התפקידים בממשלה.

יריב לוין: הודעה שלישית: אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה לשנות את שמות המשרדים כדלקמן: שמו של המשרד לאזרחים ותיקים שונה, והוא יהיה: המשרד לשוויון חברתי.

יריב לוין: שמו של משרד הבינוי שונה, והוא יהיה: משרד הבינוי והשיכון.

יריב לוין: בהתאם לפקודת פקידי הממשלה (שינוי תארים), 1940, תפורסם הודעה ברשומות שלפיה ישונה תוארם של השרים העומדים בראש המשרדים הנ"ל, כך שהם ייקראו: השרה לשוויון חברתי ושר הבינוי השיכון בהתאמה.

יריב לוין: ["דברי הכנסת" ה-19, מס' מ/782, מושב שני, חוב' ג', עמ' 5097.

יריב לוין: ]

יריב לוין: הודעה אחרונה, לעניין החלת דין רציפות: בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה, על דעת הממשלה, להודיע במליאת הכנסת על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון תקנות ההגנה (שעת-חירום) (ביטול תקנות), התשע"ג–2013 – הצעות חוק, הממשלה, מס' 782, מ-2 ביולי 2013.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, השר לוין הודיע לנו גם הודעות הממשלה, שבסדר-היום הן בסעיפים 7 ו-8, על שינוי שמות המשרדים ועל רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק.

יולי יואל אדלשטיין: לא ציינתי את זה כשהזמנתי את השר המקשר למסור את ההודעות.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שנאמר, אנחנו עוברים לדיון המשולב בהודעות שנמסרו על-ידי השר המקשר.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה ברשימת הדוברים היא חברת הכנסת זהבה גלאון; בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברי הכנסת מיקי רוזנטל, דניאל עטר, תמר זנדברג, דב חנין וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי כנסת שלא יהיו במליאה ויושב-ראש הישיבה יקרא בשמותיהם, יאבדו את רשות הדיבור ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זו פתאום התרגשות ככה לחזור למליאה, משביעים חברת כנסת חדשה.

זהבה גלאון: ברכות בהזדמנות הזו.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר שמרצ תצביע נגד מינוי השרים החדשים – אומנם הם לא שרים חדשים, זה סוג של reshuffle בתפקיד – זו עמדה מסורתית שלנו, ואין בה כדי להביע דבר וחצי דבר על המועמדים לתפקידים.

זהבה גלאון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, אדוני, שאני עומדת כאן על הדוכן ולהתייחס לסקר שקראתי היום בעיתון "ישראל היום", שמתייחס למורי ישראל.

זהבה גלאון: תמיד נוהגים לבחון את הידיעות של התלמידים בישראל.

זהבה גלאון: אני מודה שנדהמתי מתוצאות הסקר.

זהבה גלאון: נתונים כמו מה זה כ"ט בנובמבר – מורים לא ידעו, ועוד שורה של דברים, כך שזה היה די מזעזע לחשוב בכלל שאלה המורים שלנו.

זהבה גלאון: אבל הדגש שאני רוצה לשים בדברי הוא על נתון מדהים, חברי חברי הכנסת: 57% מהמורים במדינת ישראל לא ידעו מה זה הקו הירוק.

זהבה גלאון: אני מודה שלא האמנתי למראה עיני.

זהבה גלאון: אני קראתי שוב את הסקר הזה, ואכן, 57% מהמורים במדינת ישראל, שמלמדים את התלמידים במערכת – שלא לדבר על הקיצוצים החוזרים ונשנים במערכת החינוך ובמערכת ההשכלה הגבוהה – זו בעיני הצלחה פנומנלית של ממשלות ישראל לדורותיהן, שהצליחו לטשטש את הקו הירוק, שהצליחו להביא למצב שמורים בבתי-ספר במדינת ישראל לא יודעים מה זה הקו הירוק.

זהבה גלאון: כדי להסיר ספק ולסבר את אוזנם של אותם מורים, אני רוצה להדגיש שהקו הירוק הוא מושג שמתייחס להבחנה בין ישראל הריבונית והלגיטימית, בגבולות הקו הירוק, לבין הכיבוש וההתנחלויות.

זהבה גלאון: והעובדה שיש בין המורים במדינת ישראל מספר כזה עצום של מחנכים בכיתות ומורים בכיתות שאמורים ללמד אותם ידע, היסטוריה, אזרחות, שלא יודעים מה המשמעות של הקו הירוק במדינה ששולטת 48 שנים על הגדה המערבית, על השטחים, על יהודה ושומרון – אני חושבת שמדובר בחרפה.

זהבה גלאון: זה לא לכבודה של מערכת החינוך, וזה בוודאי לא לכבודם של מי שממנים את אותם מורים שלא יודעים מה זה הקו הירוק.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דניאל עטר.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ידידי וחברי חברי הכנסת, שרים אני לא רואה – – –

חיים כץ: יש – – –

מיקי רוזנטל: שלום, כבוד השר כץ, מה שלומך?

מיקי רוזנטל: הכול בסדר?

מיקי רוזנטל: החופשה הייתה נעימה?

חיים כץ: היה עלא כיפאק.

מיקי רוזנטל: יופי, מצוין.

מיקי רוזנטל: קודם כול, אני תומך במינויו של ליצמן לשר הבריאות.

מיקי רוזנטל: הוא היה סגן שר מצוין, הוא מבין בענייני בריאות; ואני מאחל לך הצלחה רבה, הן כסגן שר והן כשר.

מיקי רוזנטל: באמת תצלח דרכך.

מיקי רוזנטל: הצלחתך הצלחתנו.

מיקי רוזנטל: אבל אני באמת רוצה לדבר על נורמה של שרים.

מיקי רוזנטל: אתמול פורסם ששר החינוך יזם מהלך מבורך, שוב, של חמש יחידות במתמטיקה, אלא שאת הקמפיין לטובת העניין הזה קיבל כחוק ידידו ויועצו בעבר ובהווה, שמשמש עד היום יועצו, מר קלוגהפט.

מיקי רוזנטל: מר קלוגהפט הוא באמת יועץ תקשורת מצוין ואסטרטג תקשורתי, אני אומר לכם, מהטובים שיש, והוא מאושר על-ידי לפ"מ.

מיקי רוזנטל: ובכל זאת, יש פה ריח רע מאוד, ואני רוצה להסביר מדוע זה בלתי אפשרי שהדבר הזה יקרה במדינה מתוקנת ודמוקרטית: לא יכול להיות שהשר, שהוא שר החינוך, שאמור לחנך את אזרחי מדינת ישראל, ישתתף בישיבה שבה ממנים את יועצו הקרוב לקמפיינר בתשלום של מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: הרי זה משהו שלא ייעשה, זה לא יעלה על הדעת.

מיקי רוזנטל: תחשבו, למשל, אם שר אלמוני – אשתו, יש לה כישורים מצוינים בתחום מסוים, והיא ניגשת למכרז והשר בוחר בה.

מיקי רוזנטל: היינו אומרים מייד: לא יכול להיות, זה ניגוד עניינים מובנה.

מיקי רוזנטל: זה לא חשוב אם זה חוקי או לא חוקי, זה דבר שלא ייעשה במדינה מתוקנת ששומרת על נורמות ציבוריות ומבקשת את אמון הציבור במעשיה.

מיקי רוזנטל: לא יכול להיות.

מיקי רוזנטל: והתגובות המזלזלות האלה, הן של השר והן של מר קלוגהפט, לערוץ 10 שחשף את העניין, מעוררות פלצות שבעתיים.

מיקי רוזנטל: אני פניתי ליועץ המשפטי לממשלה ואמרתי לו וביקשתי ממנו לחוות את דעתו לאלתר על הדבר הזה.

מיקי רוזנטל: אם יש פרצה כזאת בחוק, צריך לסתום אותה, ולהבנתי, אין שום פרצה בחוק.

מיקי רוזנטל: כל השרים חתומים על הסכם של ניגוד עניינים.

מיקי רוזנטל: ההסכם הזה, ראוי היה שיתפרסם כבר לעיונו של הציבור, שידע הציבור מה האינטרס של השרים.

מיקי רוזנטל: אבל פה אפילו לא צריך את ההסכם הזה.

מיקי רוזנטל: ברור שיועצו של השר לא יכול לזכות במכרז של המדינה.

מיקי רוזנטל: אם צריך להסביר את זה, אז נכשלנו בחינוך; ושבעתיים אם עושה את זה שר החינוך, זה שמדבר על אהבה ועל מסירות ועל ערכים ובעצמו לא שומר על ערכים יסודיים של מדינת ישראל, שבה לא נותנים למקורבים שלך, לא טובות הנאה, לא טובות שלא של הנאה ולא טובות בכלל.

מיקי רוזנטל: אני מציע לך, אדוני השר, לחזור בך ולפחות להודות בטעות ולהגיד שלפחות להבא זה לא יקרה, לטובת הנורמה הציבורית של כלל אזרחי ישראל ושל השלטון במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: תורך.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: ברוכים הבאים לכולם.

תמר זנדברג: זה קצת מרגיש כמו "שלום כיתה א'" גם לנו.

תמר זנדברג: אני רוצה קודם כול לברך את חברת הכנסת שרן השכל, ולהגיד לה שהיא שכחה פה את התעודה שלה, תעודת הח"כית.

תמר זנדברג: זה לא מומלץ כבר על היום הראשון להשאיר.

תמר זנדברג: תני לה.

תמר זנדברג: המון ברכות ובהצלחה.

תמר זנדברג: שרן היא חברת הכנסת ה-30 שנכנסת.

חיים כץ: השביעית בליכוד.

חיים כץ: יותר מכל סיעת מרצ ביחד בליכוד יש נשים.

תמר זנדברג: אבל סוף-סוף, חברת הכנסת ה-30, והיום הצלחנו להגיע ל-25% מהפרלמנט.

תמר זנדברג: אז ברכו אותנו.

תמר זנדברג: בין כאן ובין שיעור הייצוג שלנו בציבור, שזה 50% – אני מקווה שזה ייקח פחות זמן ויותר בקלות.

תמר זנדברג: אבל ברכות ובהצלחה.

תמר זנדברג: אם כבר בליכוד עסקינן, רציתי לספר לכם שהשבוע ראש הממשלה בנימין נתניהו נפגש עם קבוצת נשים יוצאות דופן, עם קבוצה שנקראת "נשים עושות שלום".

תמר זנדברג: הוא מהליכוד – – –

חיים כץ: הוא הרבה שנים מהליכוד – – –

תמר זנדברג: מאה אחוז, אז הנה, יש הזדמנות לעשות את מה שאני מציעה.

תמר זנדברג: הוא נפגש עם קבוצת נשים יוצאות דופן בשם "נשים עושות שלום", שלמשך 50 יום הקימו מאהל מחוץ לבית ראש הממשלה בשם "צום איתן".

תמר זנדברג: במשך 50 יום הנשים האלה צמו, כל פעם יום, כדי – לא נגיד לזכר, אבל לציון העובדה שעברה שנה מאז מלחמת "צוק איתן" ואין שלום, ואין מאמץ לשלום, ואין ניסיון לשלום.

תמר זנדברג: ראש הממשלה הזמין אותן אליו ונפגש אתן, שזה דבר טוב וחשוב, ואפילו שחרר הצהרה מאוד מאוד מעניינת.

תמר זנדברג: אמר ראש הממשלה באותה פגישה עם אותן נשים, שאין לו שום בעיה לנסוע לרמאללה ולהיפגש עם אבו מאזן ולהתחיל לדבר על שלום כבר היום.

תמר זנדברג: עכשיו, במקרה או שלא במקרה, זה קרה באותו יום שאבו מאזן הודיע על פרישה.

תמר זנדברג: אז רציתי לשאול כמה דברים: קודם כול, האומנם?

תמר זנדברג: דבר שני – עם מי?

תמר זנדברג: דבר שלישי, ואולי החשוב ביותר – למה זה לא קרה עד עכשיו?

תמר זנדברג: האם היה צריך לחכות שנשיא הרשות הפלסטינית, או הגורם היחיד שהוא פרטנר, שאפשר – אנחנו, חברי וחברות סיעת מרצ בראשות זהבה גלאון, ביקרנו כמה פעמים בשנתיים-שלוש האחרונות ברמאללה, במוקטעה.

תמר זנדברג: נפגשנו עם אבו מאזן ושמענו ממנו, אני חייבת להגיד, כמעט את התסכול על הסרבנות ועל חוסר הרצון להידברות מצד ראש הממשלה וממשלתו.

תמר זנדברג: והנה, ביום שהוא מודיע על פרישה מההנהגה, פתאום לראש הממשלה אין בעיה לנסוע לרמאללה ולדבר אתו.

תמר זנדברג: אז אני רוצה להגיד: אוקיי, בסדר.

תמר זנדברג: העיתוי קצת מוזר, אבל מודה ועוזב ירוחם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

תמר זנדברג: אני באמת מקווה, באופן אמיתי, שמכאן והלאה נתחיל בדרך אחרת, במסלול שונה לחלוטין, של הידברות אמיתית כאן באזור, במזרח התיכון, בין ירושלים לרמאללה, לקראת שלום.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דניאל עטר, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, נחמד לחזור לבית.

דניאל עטר: לפני שאני אומר את דברי, אני רוצה לברך את סגן השר ליצמן, שיהיה השר ליצמן בעוד זמן קצר.

דניאל עטר: אני מאחל לך בהצלחה.

יעקב ליצמן: – – –

דניאל עטר: – – – מינוי ראוי ונכון.

חיים כץ: אתה מצביע לו?

דניאל עטר: בוודאי, כן.

דניאל עטר: הוא ראוי.

דניאל עטר: מה זה קשור?

חיים כץ: אתה תצביע בשבילו.

דניאל עטר: אני מגיע לכאן מכינוס של השדולה החקלאית.

דניאל עטר: כיוון שאני יודע שאדוני היושב-ראש היה מעורב לא מעט בשבועות האחרונים במאבק שמנסים לנהל החקלאים גם על עתידם וגם על עתידה של המדינה הזו, ועל אופייה של המדינה – אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שהתהליך הזה שאנחנו חווים, שבו בעצם לאחר שבועות רבים של מאבק וזעקה את כאבם של החקלאים על העובדה שמצד אחד מטילים עליהם מעמסה בלתי אפשרית – ואני, ברשותך, לטובת הפרוטוקול אחזור על הדברים – רק בהקשר של העובדים הזרים מטילים היטל של 10%, מטילים – ביטלו להם 2.25 נקודות זיכוי.

דניאל עטר: לדעתי, החקלאים הם הגורם היחיד שהוצאה בעסק לא מוכרת להם.

דניאל עטר: הם משכנים את העובדים הזרים, מעמידים להם את התנאים הטובים ביותר שיש, משלמים להם שכר עם התנאים הנלווים לו: חשמל, מגורים, משלמים ארנונה לרשות המקומית עבור המגורים שלהם – מירב.

מירב בן ארי: מה?

מירב בן ארי: סליחה.

דניאל עטר: והמדינה לא מכירה בהוצאה הזו כהוצאה מוכרת לצורכי מס.

דניאל עטר: הדבר נראה לי לא הגיוני לחלוטין.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, היום יהיו כאן שעות רבות של דיונים של התקציב, עוד ניתן להציל את הדבר הזה.

דניאל עטר: אין שום סיבה לקחת קבוצת אוכלוסייה כל כך מצומצמת, שאנחנו יודעים שהם שומרים על גבולות המדינה; אנחנו יודעים שזו קבוצת האוכלוסייה שאחוז המשרתים שלה בצה"ל ביחידות קרביות הוא מהגבוהים ביותר בחברה הישראלית; אנחנו יודעים שאחוז המשרתים שלה בצה"ל, שהולכים למסלול של פיקוד וקצונה, הוא מהגבוהים ביותר בחברה הישראלית; הם קובעים את גבולות המדינה, שומרים עליהם יום-יום.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

דניאל עטר: ואין שום סיבה שהמדינה תמשיך להתעלם מהצורך לחזק את קבוצת האוכלוסייה הזאת – ולו רק מפני שנגמר הזמן שלי, אנחנו לא נקדיש פרק שלם כרגע לעולם הערכים שההתיישבות הזו מייצגת, ערכיה של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי.

דניאל עטר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דניאל עטר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח בברכה לשר המיועד, חבר הכנסת ליצמן.

דב חנין: בדרך כלל לא כל כך מקובל שאנחנו מברכים שרים שמצטרפים לשולחן הממשלה, מכיוון שאנחנו מאוד – – –

חיים כץ: גם אתה תתמוך בו?

דב חנין: – – – מכיוון שאנחנו מאוד מבקרים את הממשלה הזו, ואנחנו מאוד כועסים עליה בהרבה עניינים.

חיים כץ: גם אתה תתמוך בו?

דב חנין: אבל הנה, השר ליצמן מציב אותנו – – –

חיים כץ: אתה תתמוך בו?

דב חנין: – – – מציב אותנו בפני דילמה, כי באמת גם כשהוא כיהן כסגן שר אנחנו ראינו בו שותף ובעל-ברית, וראינו את המחויבות המאוד-גדולה שלו לקידום ענייני הבריאות לטובת כל הציבורים בארץ הזו – לטובת אנשים בפריפריה, לטובת ציבורים מוחלשים, לטובת האוכלוסייה הערבית, לטובת העובדים.

דב חנין: אני זוכר תמיד את השותפות במאבק למען החזרת אחיות בריאות הציבור למערכת הציבורית, וזו הייתה התייצבות מאוד חשובה, וחבר הכנסת ליצמן התייצב במקום הזה בכל מקום שהוא היה בו – כיושב-ראש ועדה בכנסת, כחבר כנסת, כסגן שר, וגם מקדם בפועל את המהלך הזה, לא רק בדיבור אלא גם במעשה.

דב חנין: אני גם חייב – אדוני השר, רבותי השרים, אני גם רוצה לציין בצורה מיוחדת את ההתייצבות המאוד-חשובה של סגן שר הבריאות דאז והיום שר הבריאות, השר ליצמן, נגד הקמת מכרה הפוספטים המסוכן בשדה-בריר; מכרה שמסכן גם את תושבי ערד, גם את תושבי היישובים הבדואיים הסמוכים.

דב חנין: היה כאן ויכוח ועימות מאוד קשה, והוא עדיין מתקיים, כאשר יש גורמים כלכליים רבי-עוצמה – נמצאת אתנו גם ראש העיר לשעבר של ערד, גברת פלוסקוב, גם היא שותפה במאבק הזה – גורמים רבי-עוצמה, רבי-משאבים, שבמלוא הכוח ניסו לכופף ולהתגבר על העמדה המקצועית של משרד הבריאות ועל עמדתו של סגן השר.

דב חנין: וסגן השר התייצב במלוא האומץ, במלוא האחריות ובמלוא הכובד של התפקיד הציבורי שלו, כמי שאחראי לבריאותם של אזרחי ישראל, מול כל הלחצים ואמר: במשמרת שלי הדבר הזה לא יקרה.

דב חנין: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הלוואי שיהיו לנו שרים רבים כאלה; שרים רבים כאלה שיודעים לקחת את תחום האחריות שלהם עד הסוף, ולהגיד גם לא להון, ולפעמים אפילו לצירוף של הון ושלטון.

דב חנין: ואדוני סגן – אדוני השר – אני צריך להתרגל לצירוף הזה – אדוני השר ליצמן, אני מאחל לך שבקדנציה שלך כשר הבריאות אתה תמשיך ותקדם את השינויים הגדולים שאתה מחויב להם.

דב חנין: אחד הנושאים החשובים שנמצא על שולחנך, והוא נושא שציבור מאוד גדול מחכה לו, זה נושא של מהפכה בנושא הביטוח הסיעודי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: אני מסיים בזה.

דב חנין: ואני חושב שאם אכן תצליח להכליל את הביטוח הסיעודי בסל הבריאות ולשחרר את אזרחי ישראל מהתלות הזאת בהוצאות פרטיות כל כך רבות, כל כך שונות וכל כך משונות על ביטוח סיעודי, הקדנציה שלך כשר הבריאות תיזכר לטובה בכל המובנים.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה; חבר הכנסת אילן גילאון – – –

זהבה גלאון: הוא מחק את עצמו.

יולי יואל אדלשטיין: אה, הוא מחק את עצמו, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו עוברים לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג – לצערי, גם לא כאן; חבר הכנסת יוסי יונה – גם כן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – אדוני נמצא כאן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שלוש דקות לרשות אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, וברכות על נאומך באו"ם; אני מחכה לשמוע את זה בהזדמנות.

יולי יואל אדלשטיין: בשמחה רבה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: חברות וחברים, העניין שלפנינו הוא קצת סמנטי והוא קצת גם מהותי.

נחמן שי: אני גולש להמשך הלו"ז של היום ואני אתייחס לכך.

נחמן שי: אז קודם כול אני אברך את סגן שר הבריאות.

נחמן שי: אני שמח שהסיטואציה האַבְּנורמלית, הלא-נורמלית הזאת של סגן שר שמשמש לכל דבר ועניין שר, נעלמת מעולמנו.

נחמן שי: אני יודע שזה עבר אינסטנציה חיצונית מסוימת; אולי יש פה איזו השלמה, בגרות.

נחמן שי: ההיסטוריה של מדינת ישראל צריכה להיות כזו שמאפשרת גם לנציגים של המחנה החרדי שיושבים בממשלה להיות שרים לכל דבר, לשאת באחריות המלאה שמתבקשת.

נחמן שי: ואני שמח, שמח על הדרך הזאת, ולא יהיו לנו יותר עיוותים, וברכות לשר, לסגן השר שהופך לשר חדש-ישן, יש לו אחריות כבדה מאוד במדינת ישראל.

נחמן שי: אנחנו נתמוך.

נחמן שי: השר השני שמדלג היום לתפקיד חדש, השיל מעצמו את גלימת החלל, החליט שהוא יכול להיות שר מדע וטכנולוגיה ללא חלל, ועל זה רציתי להוסיף כמה מילים.

נחמן שי: תראו, משרדים זה לא – משרדי ממשלה זה לא חולצה שמתאימים אותה לפי גודל השר שמשמש באותו רגע בתפקיד, עם כל הכבוד, אלא ההפך, השר בכבודו יתאים את עצמו לתפקיד, כך צריך להיות במדינה מתוקנת.

נחמן שי: ולכן המלצתי לידידי השר החדש אקוניס היא לשמור את החלל בתוך המסגרת של המשרד.

אופיר אקוניס: – – –

נחמן שי: אז כמה בדיחות כאלה מגוחכות שעפו ברשת הן לא לעניין.

נחמן שי: אתה מקבל משרד – אתה יודע את זה, בעיני חשוב מאוד – מדע, טכנולוגיה וחלל.

נחמן שי: חלל זה ממד בעולמנו, זה לא science fiction, זאת תורה שלמה, זה עולם שלם, ומדינת ישראל משקיעה בו משאבים של ממש כדי להיות בו, גם באמצעות המשרד שלך וגם באמצעות משרדים אחרים.

נחמן שי: אולי ההשקעה של המשרד שלך היא הקטנה יותר, בסדר, אבל משרד הביטחון – לכולם יש עיניים גדולות לחלל.

נחמן שי: לכן המלצתי לך: תיכנס לתפקיד, בעזרת השם בימים הקרובים, תלמד ותראה שחלל הוא חלק בלתי נפרד מהמשרד ותתגבר על – יש לך גם חוש הומור, תדע להדוף את הבדיחות, שמור את המשרד כמות שהוא.

נחמן שי: תרצה לעשות שינויים – תעשה אותם בבוא הזמן, ואל תחליף את הספה והריהוט, כי ירדפו אחריך 50 שנה אחר כך.

נחמן שי: הערה שנייה שלי מתייחסת למשרד לאזרחים ותיקים, שגם הוא נעלם לנו.

נחמן שי: אני חושב שזה לא נכון – אין לי כמעט זמן לדבר, אני אדבר על זה בהמשך.

נחמן שי: אני חושב שאזרחים ותיקים במדינת ישראל כמו בכל העולם רשאים, זכאים, שיהיה משרד שיטפל בהם, ולא שוויון חברתי.

נחמן שי: שוויון חברתי הוא נורא חשוב, הוא לא נוגע לאזרחים ותיקים.

נחמן שי: יהיה לי עוד זמן לדבר בהמשך, אני אדבר, אבל אני חושב שזאת טעות, ואני מצטער שהשרה גמליאל בחרה בכך.

נחמן שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם יש שרים, גם מכובדי השרים, חשבנו לעצמנו שנתכנן את החופש, נכין את עצמנו כמו שצריך.

יולי יואל אדלשטיין: יש שרים, שלא יהיה רשום בפרוטוקול שלא היו שרים.

יולי יואל אדלשטיין: הנה השר חיים כץ, הוא עדיין שר, לא פוטר, שם משרדו לא שונה, הכול בסדר.

חיים כץ: – – – חזרה.

עיסאווי פריג': לא לא, זה בסדר.

חיים כץ: – – –

טלי פלוסקוב: אני אפעיל את השעון מחדש.

עיסאווי פריג': הנוכחות שלך מרחפת במליאה מאז נכנסתי, זה בסדר.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, תיארנו לעצמנו שתהיה לנו חופשה, שנתכנן את הצעדים, נלמד מה שמחכה לנו במושב הבא כמו שצריך.

עיסאווי פריג': קיבלנו מכם חופשה מרוכזת ותכננו את הזמן בהתאם, אבל בום, הכול נופל לנו באמצע החופשה, וצריך גם להתמודד עם זה.

עיסאווי פריג': אתם מביאים לנו ארוחה לא פשוטה שצריך להתמודד אתה.

עיסאווי פריג': אני קורא את סדר-היום; כל סעיף בסדר-היום מחייב יום דיון במליאה.

עיסאווי פריג': אני חושב שהיה מן הראוי, אדוני היושב-ראש, שסדר-היום העמוס, החשוב והרגיש מכל הסוגים, אם בנושא התקציב, אם בנושא רשות השידור, אם בנושא חוק הטרור – כל הנושאים הכבדים, כל נושא בפני עצמו הוא נושא חשוב בעל השלכות ציבוריות מרחיקות לכת.

עיסאווי פריג': מן הראוי לתת זמן ואפשרות לדיון ציבורי נכון.

עיסאווי פריג': אבל ככה הדבר נפל, ובזמני חירום הכול אפשרי.

עיסאווי פריג': אני רוצה בשארית הזמן שנותרה לי להתייחס לשני נושאים.

עיסאווי פריג': ראשית כול, לידידי סגן השר ליצמן: אתה לא צריך תואר שר, בעיני אתה שר.

עיסאווי פריג': אתה יותר משר בעיני.

עיסאווי פריג': אני הספקתי להכיר אותך בוועדת הכספים ובתקופה הקצרה שאתה נמצא במשרד הבריאות, אני חייב לציין את זה.

עיסאווי פריג': את השבחים שתקבל ממני, אולי זה יישמע כהתחנפות, אבל אגיד לך מה, אני חוסך.

עיסאווי פריג': אתה סגן שר ותהיה שר טוב, ולמען השכבות החלשות, למען הנזקקים.

עיסאווי פריג': הוכחת את זה ותמשיך להוכיח את זה.

עיסאווי פריג': התואר לא יוסיף לך רבות.

עיסאווי פריג': ברכות, תמשיך באותה דרך.

עיסאווי פריג': אני עוקב אחריך ומאחל שהרבה שרים ילמדו כמה חשוב צמצום פערים וכמה חשוב שלאוכלוסיות החלשות יהיה קול חזק.

עיסאווי פריג': אז שיהיה לנו בהצלחה.

עיסאווי פריג': לגבי המינוי השני – אני ראיתי שהשר אקוניס לא נמצא במליאה.

עיסאווי פריג': חבל שהוא לא נמצא, אבל בכל זאת, הדברים יגיעו לאוזניו.

עיסאווי פריג': מזל טוב, סוף-סוף שר עם תוכן.

עיסאווי פריג': אבל הקדים אותי ידידי חבר הכנסת נחמן שי והתייחס לסוגיה של השמטת החלל.

עיסאווי פריג': השר אקוניס פוחד שיצחקו ממנו, שיצחקו עליו בגלל התואר של חלל – אסטרונאוט.

עיסאווי פריג': אנחנו זוכרים שהשם של השר דנון – ומאחלים לו הצלחה בתפקידו החדש – שהמילה חלל הפכה למין מילת צחוק וכל מיני משפטים ששמעתי פה ושם.

עיסאווי פריג': אז אומר השר אקוניס: אני לא רוצה להיות שם בפינה.

חיים כץ: אתה יודע כמה טכנולוגיה יש שם?

חיים כץ: יש כבר נקודות – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עיסאווי פריג': היושב-ראש גנב לי דקה, אני אקח חצי דקה, ברשותך.

עיסאווי פריג': אז השר אקוניס פוחד שיצחקו עליו – יצחקו ממנו, סליחה.

עיסאווי פריג': אז אני אומר לשר אקוניס, נצחק ממך בתפקידך כאחרון העוזרים של ראש הממשלה, כמוציא את דברו לפועל בהרס השידור הציבורי במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': בגלל זה יצחקו ממך ויצחקו עליך, ולא בגלל שינוי שם.

עיסאווי פריג': אז הבא את זה בחשבון.

עיסאווי פריג': תודה לך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חברת הכנסת סתיו שפיר.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: גברתי, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: חברותי וחברי חברות הכנסת, השר המיועד מר ליצמן, ברכות, תתחדש.

מרב מיכאלי: אני חושבת שאיך שלא מסתכלות על זה, צריך לראות בזה צעד קדימה, התקדמות, לא רק של אדוני באופן אישי כמובן, ולא רק של המינהל התקין אולי אם יש מי שיאמר או תאמר, אלא גם של המפלגות החרדיות.

מרב מיכאלי: לראשונה בישראל למפלגות החרדיות האשכנזיות – שר.

מרב מיכאלי: אז כאמור, אין לי אלא לאחל מזל טוב, ולאחל שההתקדמות הזאת תימשך בעקומה משביעת רצון, שאם עכשיו בכנסת הזאת כבר אפשר למנות שר מהמפלגה החרדית האשכנזית, בכנסת הבאה תהיה עליית מדרגה בהבנה שאיפה שמגיעות זכויות אזרחיות שוות, הן מגיעות לכולן ולכולם, ואם תרצה השם, בכנסת הבאה כבר יהיו חברות כנסת מועמדות ברשימה החרדית האשכנזית.

מרב מיכאלי: אז בהצלחה לכולנו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, יש לך שלוש דקות.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת ליצמן, אני כמובן הולכת להצביע בעד המינוי שלך, אני שמחה מאוד שסוף-סוף יהיה שר בריאות, ואני חושבת שאתה ראוי מאוד.

מיכל בירן: אבל את הדקות שלי אני הולכת לנצל כדי להקריא עדויות שמצטברות לגבי בעיות ברפורמה בבריאות הנפש, ואני אשמח אם תאזין להן.

מיכל בירן: אני דנה, שם בדוי, בת 28.

מיכל בירן: חוויתי בעברי תקיפות מיניות.

מיכל בירן: הפעם הראשונה הייתה כשהייתי בת שש.

מיכל בירן: כשהתבגרתי התחלתי לעבור בזנות.

מיכל בירן: רק כשהתחלתי טיפול בתחנה לבריאות הנפש הבנתי מה קורה אתי, מה הביא אותי לבחור בזנות כמקצוע.

מיכל בירן: היום אני בוחרת להפסיק עבודה שמשחזרת את הטראומות שלי מהילדות.

מיכל בירן: אני קצת יותר רגועה, הטיפול עזר לי, אבל הפסקתי לקחת אותו מאז תחילת הרפורמה.

מיכל בירן: אני לא אסכים בשום פנים ואופן שבכל פעם שאני נכנסת לרופאת משפחה, אדע שגם היא יודעת שפעם עסקתי בזנות או שעברתי טראומות מיניות.

מיכל בירן: שמי נדיה, שם בדוי כמובן, אני נשואה ואם לחמישה ילדים.

מיכל בירן: אני מתגוררת ביישוב ערבי בצפון.

מיכל בירן: זה תקופה שבעלי מטופל במרפאה הציבורית לבריאות הנפש.

מיכל בירן: לשמחתי ולשמחת הילדים, הטיפול הזה מאוד עוזר לו וכל הבית מרגיש יותר טוב.

מיכל בירן: לפני זמן מה נאמר לבעלי שהוא צריך טופס 17 על מנת להיות מטופל במרפאה.

מיכל בירן: אני באתי לקחת התחייבות עבורו מקופת-החולים ביישוב, והפקידה אמרה לפני כולם: איזה מסכן שהוא מאושפז בבית-חולים פסיכיאטרי.

מיכל בירן: אני הרגשתי איך הבושה מתפשטת בכל גופי.

מיכל בירן: בעלי לא מאושפז, וגם אם היה מאושפז, למה כל היישוב צריך לדעת מזה?

מיכל בירן: אני חוששת שאנשים מהיישוב עכשיו יחשבו שבעלי מאושפז בבית-חולים פסיכיאטרי.

מיכל בירן: אני חוששת שיקניטו את הילדים שלי.

מיכל בירן: אני לא מבינה איך הרפורמה אמורה להוריד את הסטיגמה.

מיכל בירן: אני יעל, שם בדוי, גרושה פלוס שלושה.

מיכל בירן: יאיר, שם בדוי, בן תשע, הוא בני הבכור.

מיכל בירן: אביו, שאותו לא פגש במשך שנים, מתמודד עם מחלת נפש.

מיכל בירן: אחת לכמה זמן הוא יוצר קשר ואז נעלם.

מיכל בירן: לאחרונה הוא התלונן במשטרה על אלימות מצדי כלפי יאיר בני, אף שלא היה לו כל קשר אתנו בשנים האחרונות.

מיכל בירן: לצערי, יאיר עבר חקירת ילדים ונבהל מאוד, כי הבין שיעבור למשמורת אביו.

מיכל בירן: הוא החל להרטיב ולסבול מקשיי שינה.

מיכל בירן: פניתי לקבל טיפול, אך כשגיליתי שבני יצטרך לקבל אבחנה פסיכיאטרית ושכל המידע יהיה חשוף בקופת-החולים נסוגותי.

מיכל בירן: יאיר מתמודד עם אבא חולה שמעולם לא היה שם בשבילו.

מיכל בירן: מדוע הוא צריך להיות מאובחן?

מיכל בירן: מדוע יאיר ובני האחרים צריכים להיות חשופים בפני רופאת המשפחה שמטפלת בכל שלושת ילדי?

מיכל בירן: שמי אור, שם בדוי, ואני פסיכולוגית שעובדת בתחנה לבריאות הנפש.

מיכל בירן: אני מטפלת בהורים שנמצאים אצלי בהדרכת הורים מעל לשנתיים.

מיכל בירן: בנם, נער בן 14, נמצא בטיפול זה כמה חודשים.

מיכל בירן: הודענו לבן ולהורים על סיום הטיפול במרפאה היות שההורים לא מסכימים להעברת מידע לקופת-החולים וגם לא למתן אבחנה לבנם.

מיכל בירן: הטיפול יימשך לתקופת פרידה של כמה פגישות ואז יסתיים.

מיכל בירן: המשפחה זקוקה להמשך טיפול, היא בעלת מוטיבציה גבוהה ואף רואים התקדמות.

מיכל בירן: תגובת ההורים קשה.

מיכל בירן: הם חשים כי אף שהם והנער זקוקים להמשך טיפול, עליהם להפסיקו.

מיכל בירן: הם כועסים, וחשים כי החלטה זו שרירותית, ולא מכבדים את רצונם שלא להעביר את המידע לקופת-חולים ועדיין להיות זכאים לטיפול במרפאה ציבורית.

מיכל בירן: סגן שר הבריאות ושר הבריאות בהמשך הערב, אני קוראת לך – אמרת, ואני יודעת שכוונתך רצינית בעניין – לתקן את הליקויים ברפורמה.

מיכל בירן: זה לא קורה בינתיים.

מיכל בירן: אנשים סובלים.

מיכל בירן: אבקש את טיפולך המיידי והאינטנסיבי בעניין.

מיכל בירן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: שלום לחברתי יושבת-ראש הישיבה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לברך אותך, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שזה לא כל כך טריוויאלי בעבורך.

איילת נחמיאס ורבין: באופן אבסורדי זה לא היה כל כך טריוויאלי עבור אזרחי המדינה הזאת שיש להם שר.

איילת נחמיאס ורבין: ואני יודעת שאף שכיהנת רק כסגן שר, מה רבה הייתה השפעתך, מה רבות יכולותיך, ואף שהתייחסת בציניות לנושא העלאת השכר, אני מברכת על העלאת השכר הזאת, אני שמחה בה, ואני בטוחה שאתה תצדיק אותה.

איילת נחמיאס ורבין: פגשתי אתמול בבית-הספר שלי, ב"אליאנס" – מחצית הכיתה, 40 תלמידים, רוצים להיות רופאים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: במהלך הפגרה, שמכונה פגרה משום מה, פגשתי אנשים רבים במערכת הבריאות.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר מכיר את כולם.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לומר לך שהסתכלתי על הנערות והנערים האלה ואמרתי להם: גם אני רוצה שתהיו רופאות ורופאים במדינת ישראל, אני רק לא יודעת אם אני יכולה להבטיח לכם שתהיו רופאות ורופאים במדינת ישראל, כי גם אם במקרה תהיה בידיכם ההזדמנות והאפשרות ללכת ללמוד רפואה, לא בטוח שיהיה לכם היכן לעשות סטאז', לא בטוח שתוכלו להתמחות באותם מקצועות שאנחנו כל כך חסרים אותם היום.

איילת נחמיאס ורבין: חסרים רופאים פנימאים, מרדימים, רדיולוגים, מומחים לפגים, ואני יודעת שאתה עוסק בעניין הזה מדי יום.

איילת נחמיאס ורבין: אני חרדה מהעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חרדה מהעובדה שמאוד ייתכן שבעוד עשר שנים לא יהיו מספיק רופאים במדינת ישראל; אני חרדה מכך שאנחנו שולחים את טובי בנותינו ובנינו למזרח-אירופה, לאיטליה – – –

יעקב ליצמן: בשנה הבאה, בעזרת השם – יש יותר – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה, אדוני השר?

איילת נחמיאס ורבין: קשה לי להאמין שנהיה במקום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: הלוואי.

יעקב ליצמן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: והלוואי, אדוני, שנהיה גם במצב שבו רופא בקופת-החולים, יש לו תקנים, והוא גם מקבל את הפציינטים, את הלקוחות שלו – הוא לא מקבל אותם לעשר דקות מדודות, במקרה הטוב.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, עשר דקות זה באמת במקרה הטוב, בדרך כלל זה חמש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: ואני יודעת שאתה עוסק לא מעט גם בנושא של האופק, של אותם רופאים שמשתלבים במערכת הבריאות, ה-full timers, אדוני השר, אותם אנשים שאנחנו רוצים שהם יראו את האופק שלהם ברפואה הציבורית.

איילת נחמיאס ורבין: ואני, אגב, נמנית עם אלה שלא חושבים שכל דבר שקשור לשב"ן, כל דבר שקשור לרפואה פרטית, הוא דבר נורא ואיום אם אנחנו ניתן אופק למספיק רופאים להישאר, למספיק רופאים טובים להישאר במערכת הבריאות הציבורית ולשרת אותה ואותנו.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני מאחלת לך הצלחה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מברכת על כך, ואנחנו כמובן, אדוני, עומדים לרשותך במערכת המאוד-מסובכת שאתה עכשיו מנהל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חמד עמאר; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חבר הכנסת עמיר פרץ – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות שלך.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, כבוד השרים, האמת בקשר לכל המינויים, בקשר לשר ליצמן, שהיה סגן שר – לפי דעתי אתה לא צריך שום תואר כדי לשרת את העם.

מסעוד גנאים: אני אמרתי שהיה לי הכבוד להתלוות לשר ליצמן בעיר שלי סח'נין, בפתיחת חדר מיון קדמי, אחד מארבעה או יותר בחברה הערבית שסגן השר החליט לפתוח.

מסעוד גנאים: אני חושב, ואמרתי שם, שיש פוליטיקאים ויש שרים שהצדק החברתי ורווחת העם הם בפיהם ועל לשונם, אבל לא במעשה ידיהם.

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים שרים שבאמת רווחת העם, הצדק החברתי, להיטיב עם השכבות החלשות – אלה מעשים יומיומיים שלהם, ולא רק ססמאות.

מסעוד גנאים: אני חושב שהשר ליצמן הוכיח את זה שהוא באמת, במיוחד במערכת הבריאות, לא רק ברווחה – גם ברווחה יש לנו שר שאני יודע שהוא עושה רבות, דברים חברתיים, לטובת – –

חיים כץ: משתדל.

חיים כץ: משתדל.

מסעוד גנאים: – – לטובת השכבות החלשות.

מסעוד גנאים: אבל בקשר לשר ליצמן, באמת במערכת הבריאות אנחנו רוצים שר כזה, שר חברתי, כי אין חברתי ואין למען השכבות החלשות כמו שר שיהיה ממונה על מערכת הבריאות.

מסעוד גנאים: בקשר למינוי של השר אקוניס – אני מברך אותו גם על זה שהוא הוריד את החלל.

מסעוד גנאים: באמת הוא לא צריך את זה ואנחנו לא צריכים את זה.

מסעוד גנאים: אני רוצה להגיד לו שבפעמים הבאות לא יבוא לפה כשר ויגיד: זו עמדתי.

מסעוד גנאים: כי כאשר הוא היה בא להשיב בשם הממשלה הוא היה מפריד: זאת תגובת הממשלה, ועכשיו תגובתי.

מסעוד גנאים: אני מקווה שעכשיו הוא לא יעשה את זה.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת גנאים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברים נכבדים, כנסת נכבדה, כבוד השר יעקב ליצמן, בהזדמנות הזאת אני אומר שבאמת, מערכת הבריאות צריכה שר במלוא מובן המילה, שבאמת ידאג במצב הקשה ושיכול להתחיל שלבים חדשים ומתחדשים.

עבדאללה אבו מערוף: אני אישית מכיר את העשייה שלו בבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם יש עוד הרבה דברים לעשות, אבל זה כנראה מה שהוא יכול, עם כל המוגבלות שלו, והממשלה, והחוקים וזה.

עבדאללה אבו מערוף: אני מאחל לכבוד השר שיהיה, ליצמן, שאכן תהיה עבודה פורייה.

עבדאללה אבו מערוף: במערכת הבריאות יש הרבה מה לשפר, ואנחנו חייבים לשפר הרבה דברים.

עבדאללה אבו מערוף: מעל דוכן זה אני מברך על המינוי הזה ומוכן לשיתוף פעולה, ואנחנו אכן נהיה בשיתוף פעולה כדי להציל את מערכת הבריאות מקריסה.

עבדאללה אבו מערוף: יש הרבה מה לעשות, ואני מקווה שתהיה אוזן קשבת אכן לעשות שינויים דרסטיים ברפואה, במערכת הבריאות בכלל, לטובת כל האזרחים.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שצריך, ואני בטוח שכבוד השר אכן יש לו הכוונה הזאת; לא רק כוונה, איש מעשה, וככה ביחד ניתן לאזרחים משהו ברפואה, לשפר את המצב הנוכחי.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח.

עפר שלח: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, התכנסנו פה הרי כדי לחגוג את המובן מאליו.

עפר שלח: המובן מאליו הוא שחברות בקואליציה וחברות בסמכות ובכל מה שנגזר ממנה גוררת יחד אתה קבלה – כולל קבלה פורמלית – של האחריות.

עפר שלח: המובן מאליו הוא שתפקיד של שר איננו דומה לתפקיד של סגן שר, ושכל המבנים המסובכים שנבנו סביב הדבר הזה, מסיבות – כמספר ההסברים, השר המיועד ליצמן, ששמעתי עליהם, ככה פחות אני מבין אותם, אבל זו כנראה הבעיה של מערכת הלימוד שממנה אני יצאתי – פשוט לא מכסים על הדבר הזה.

עפר שלח: לכן פנינו בשעתנו לבית-המשפט.

עפר שלח: בית-המשפט, אגב, כזכור, העיר על זה את ההערה שלו עוד לפני שקמה יש עתיד בכלל.

עפר שלח: העיר על זה השופט רובינשטיין, נדמה לי בשנת 2009, בפעם הקודמת שאתה מונית לסגן שר במעמד מעשי של שר.

עפר שלח: זה החוק הפשוט במדינת ישראל.

עפר שלח: זה הנוהג הפשוט במדינת ישראל, ושום אמירות על אחריות כזו או אחרת שלא רוצים לקחת, בגלל החלטות כאלה ואחרות – בסופו של דבר, כל שותפה לקואליציה שותפה לכל החלטה של הקואליציה.

עפר שלח: אגב, כל חברי הכנסת שותפים בסופו של דבר לדברים שעוברים פה כחוקים וכהחלטות ממשלה, ובסופו של דבר אנחנו כולנו מחויבים למלא אותם, ויחד עם האחריות הזאת צריכה לבוא סמכות מלאה.

עפר שלח: תחת זה, חבר הכנסת והשר המיועד ליצמן, אני מאחל לך הצלחה.

עפר שלח: הצלחה שלך היא הצלחה של כולנו.

עפר שלח: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין?

מיכל רוזין: נוכחת.

טלי פלוסקוב: נוכחת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: כבוד יושבת-ראש הישיבה, כנסת, עוד אי-אפשר להגיד כבוד השר, אבל אפשר להגיד בינתיים סגן השר.

מיכל רוזין: קודם כול אני רוצה לברך באמת את חברתנו החדשה, את שרן.

מיכל רוזין: כל אישה שמצטרפת לכנסת, בוודאי אישה מרובת עשייה איכותית כמוה, היא ברכה לכנסת.

מיכל רוזין: אני לא אגיד פה דברים שיסכנו אותך, כבוד סגן השר, אבל אני מעריכה כבר יותר מקדנציה ויותר את פעולתך, גם כסגן שר הבריאות, לשעבר, וגם כחבר הכנסת.

מיכל רוזין: אין לי ספק שאתה תמשיך את עבודתך.

מיכל רוזין: נהגת כשר ותמשיך לנהוג כשר, ועל כך תבוא הברכה.

מיכל רוזין: אני רוצה בכל זאת לדבר פה – ואני שמחה שאתה יושב כאן – על מה שקרה אתמול.

מיכל רוזין: קרה משהו מאוד עצוב: אדם התאבד, לקח את חייו בגלל – אדם ששירת בצבא, היה איש קבע, אדם שבביתו הוא נוהג – אורח חייו היה חרדי.

מיכל רוזין: אדם שסירבו לקבל את בתו לכיתה א' במוסד החרדי שבו הוא ביקש שהיא תלמד.

מיכל רוזין: האדם לקח את חייו, התאבד.

מיכל רוזין: הסיבה היחידה לכך, כפי שכרגע נמסר, היא העוול שהוא חש במה שקרה.

מיכל רוזין: אני לא רוצה לחפור במקרה הספציפי הזה, אבל אנחנו באמת, בתקופה האחרונה, שומעים שוב – מדי שנה – על אותן תופעות של ילדות, ילדים, בני-נוער ובנות-נוער, שאינם מתקבלים למוסדות חינוך בשל ערעור על אורח חייהם.

מיכל רוזין: ואני בהחלט מקבלת – לצערי, לצערי, מה שנוצר בחברה הישראלית עוד מימי קום המדינה, של הסגרגציה, ההפרדה הזאת, הגטאות האלה בחינוך, ובכלל, מה שיצר בעיני הפרדה בין הקבוצות השונות באוכלוסייה, מה שיוצר – הפרדה יוצרת שנאה, יוצרת זרות, יוצרת גזענות, יוצרת הסתה.

מיכל רוזין: צר לי על כך.

מיכל רוזין: כואב לי שהילדים שלי והילדים שלך לא מכירים יותר טוב האחד את השני; עם ההבדלים בתפיסות העולם, כפי שאנחנו פה בכנסת יודעים מצד אחד להתנגד זה לזו בתפיסות עולם ומצד שני לחבור יחד בנושאים שהם לטובת כלל אזרחי ואזרחיות ישראל, כלל העם היהודי וכלל האנושות.

מיכל רוזין: צר לי שכך הדבר.

מיכל רוזין: אבל מרגע שכך הדבר, כואב לי עוד יותר שילדה בת שש, שעדיין אי-אפשר אפילו לומר שהיא בצורה כזו או אחרת מפרה את כללי הדת או אינה שומרת על אורחות חיים שמתאימים לבית-הספר; ילדה שלפני רגע הייתה בגן עם אותן ילדות שכן התקבלו למערכת החינוך – הילדה הזאת אינה מתקבלת.

מיכל רוזין: התוצאה כמובן אינה מתקבלת על הדעת – אותו מוות נורא, ולשווא, של אותו אב, אבל המקרים האלה חוזרים על עצמם מדי שנה, לצערי הרב.

מיכל רוזין: דרך ארץ קדמה לתורה.

מיכל רוזין: דרך ארץ קדמה לתורה, ומן הראוי שניתן שוויון גם במקרים האלה, לילדים, ילדות, שראוי שילמדו במערכת החינוך שהם רוצים להיות חלק ממנה, ולא נזרוק אותם החוצה בצורה כזאת.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת הכנסת סופה לנדבר – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת יאיר לפיד – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: השר רוצה להשיב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד השר חיים כץ.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי מיקי רוזנטל, חברי מר ליצמן, יצא לנו לעבוד לא מעט במשותף; הוא כסגן שר, שבשבילי הוא תמיד היה שר, שר הבריאות, גם בלי ההכרה הרשמית של הכנסת, ואני כיושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

חיים כץ: קראתי היום שאמרת שלא יחכו יותר משבועיים לבדיקת MRI.

חיים כץ: אתה זוכר איך זה התחיל?

חיים כץ: אתה זוכר איך זה התחיל?

חיים כץ: במכרז שהיה תקוע איזה שמונה שנים, ובאת אלי ואמרת לי, תשמע, יש מכרז, וצריך להריץ את זה.

חיים כץ: והנה, אנחנו נמצאים פה לפתחה של הצבעה שתהיה, אני יודע, בעוד עשר דקות, בעוד רבע שעה, שאתה תצטרף לממשלה, והשם "סגן שר" יימחק, ואתה תהיה כמו שהיית ראוי, וכמו שהיית כל הזמן – ברור לי שאנחנו נלך לשיתוף פעולה, ולך יהיה יותר קל.

חיים כץ: עכשיו אני רוצה לספר למיקי רוזנטל על משרד הרווחה.

חיים כץ: אני רוצה לספר לך על התקציב של משרד הרווחה.

מיקי רוזנטל: מקשיב.

חיים כץ: קודם כול, עובדי משרד הרווחה הם עובדים לא מתוגמלים, כשהדירוג המינהלי ודירוג המח"ר – 90% מהם עד דרגה 39, כשדרגה 40 היא דרגה תחילית.

חיים כץ: שכר המינימום – דרגה תחילית זה 40, הם הגיעו עד 39, והם לא יכולים להגיע לשם עד הפנסיה.

חיים כץ: הם לא יכולים לעבור את הדרגה עד הפנסיה.

חיים כץ: כשאתה מגיע למשרד ממשלתי – ומשרד הרווחה כפי שמצאתי אותו, הוא המשרד ברמת השכר הכי נמוכה שיש במשרדי הממשלה.

חיים כץ: בדירוג המינהלי ובדירוג המח"ר יש כ-700 עובדים.

חיים כץ: אתה מגיע עם מתח דרגות שבו אתה יכול להתקדם שתי דרגות.

חיים כץ: אתה יכול להתקדם שתי דרגות.

חיים כץ: ואז אני בא ומסתכל על רשימת העובדים שלי – שלי, של משרד הרווחה – ורואה אנשים שעובדים 46 שנה ופורשים לפנסיה בדרגה 39, כי הם הגיעו למתח דרגות.

חיים כץ: מה שקורה, מתקבל עובד – יעני, עכשיו אנחנו בדיאלוג – מתקבל עובד בדרגה 36, דרגה שלא קיימת בשום מקום נורמלי, ומתח הדרגות שלו זה 37–38, ואותן הוא מקבל די באוטומטיות.

חיים כץ: אחרי שנתיים ועוד שלוש, זה חמש שנים, והוא בן 30, הוא הגיע לשיא סולם הדירוג שלו, והוא לא יכול להתקדם אלא ואם הוא מחליף תפקיד.

חיים כץ: אם הוא מחליף תפקיד הוא יכול להתקדם; אם לא, הוא לא יכול להתקדם, ואז הוא ברמת שכר שהיא פחותה משכר המינימום, בהרבה – זה נמוך ב-20% משכר המינימום.

חיים כץ: זו רמת השכר של העובדים במשרד הרווחה.

מיקי רוזנטל: בכמה עובדים מדובר?

חיים כץ: 3,000.

מיקי רוזנטל: אבל יש עובדים סוציאליים, הם בדירוג של עובדים סוציאליים.

מיקי רוזנטל: יש עובדים – – –

חיים כץ: אתה לא הקשבת לי.

מיקי רוזנטל: אז תסביר לי.

חיים כץ: מתוך 3,000 עובדי המשרד שלי יש כ-700 עובדים בדירוג המח"ר – –

מיקי רוזנטל: אה, אלה בדירוג המח"ר.

חיים כץ: – – והדירוג המינהלי.

חיים כץ: המח"ר זה האקדמאים, יש ביניהם אנשים בעלי תואר שני.

חיים כץ: אני מדבר על אנשים בעלי תואר שני שרמת השכר שלהם נמוכה ב-20% משכר המינימום.

חיים כץ: 20% פחות.

חיים כץ: זאת אומרת, הם מקבלים השלמת הכנסה של 20% לשכר המינימום, והרווח היחידי שהמדינה מרוויחה הוא שהיא לא נותנת להם על זה תוספת ותק שנתי מצטבר של 1%.

חיים כץ: על כל השכר הזה יש הפרשות של תנאים סוציאליים.

חיים כץ: על הכול.

חיים כץ: יש הפרשות של תנאים סוציאליים, ואז אנחנו מגיעים למצב שאלה שמטפלים היום בדור הנזקקים הם דור הנזקקים של המחר.

מיקי רוזנטל: מחר ומח"ר.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: הם דור הנזקקים – לא של המחר, אני אגיד "העתידי".

חיים כץ: ומצאתי את זה, ואני אומר לך, זה היה מהמם.

חיים כץ: ואז פניתי לנציב שירות המדינה ואמרתי לו: אני רוצה לעשות רה-דירוג של שתי דרגות לכולם.

חיים כץ: אני רוצה לעשות רה-דירוג.

חיים כץ: ואתה יודע, נציב שירות המדינה זה תפקיד שבו אתה בא לחמש שנים ואתה צריך להשאיר חותם.

חיים כץ: ואני מוצא שם רפיסות, חוסר רצון לעשות.

חיים כץ: שמע, זה מטורף.

חיים כץ: זה מטורף.

חיים כץ: ואז פניתי לממונה על השכר.

חיים כץ: הממונה על השכר קובי אמסלם בדק ואמר לי: תשמע, אתה צודק.

חיים כץ: והוא שלח לי, אפילו כתוב, את מצב המשרד ביחס למשרדי הממשלה האחרים.

חיים כץ: והוא אומר לי: תשמע, אבל גם אם נלך לרה-דירוג, הכול ייבלע להם ויורידו להם – שלילת השלמת שכר המינימום.

חיים כץ: אתה צריך ללכת בכוננויות ובאחזקת רכב.

חיים כץ: אני אומר לך, אני בא למשרד ויושב על תקציב.

חיים כץ: אספר לך על התקציב?

חיים כץ: ואללה, אתה תאהב את זה, שמולי יאהב את זה.

חיים כץ: אני בא למשרד, רואה את התקציב, רואה את הבקשות – ואני אתן לך דוגמה, למה קיבלתי.

חיים כץ: אני מסתכל – אתן לך דוגמה של ילדים בסיכון.

חיים כץ: ילדים בסיכון, הדרישה שלנו הייתה 92 מיליון שקל.

חיים כץ: 92 מיליון שקל.

חיים כץ: עכשיו, בשביל לקבל 92 מיליון שקל, מתוך הבנה שאלה שעשו את התקציב באמת צריכים את 92 המיליון, כמה הייתי צריך לבקש, שמולי?

איציק שמולי: 300.

חיים כץ: 300.

חיים כץ: אני מה ביקשתי?

חיים כץ: 92 מיליון.

חיים כץ: אבל כשהסתכלתי עליהם אמרתי: אני רואה את הדברים אחרת.

חיים כץ: ולקחתי את 92 המיליון וחילקתי ל-365 ימים – אתה אתי, מיקי?

חיים כץ: – וחילקתי לפוטנציאל של 41,000 ילדים בסיכון, ומצאתי וקיבלתי שזה 6.14 שקלים ליום.

חיים כץ: ואז באתי לאוצר, והאוצר אמרו לי: שמענו שאתה רוצה 3 מיליארד.

חיים כץ: אמרתי: לא, אני רוצה 3,287,000,359 שקלים.

חיים כץ: אמרו לי: אתה מסתלבט?

חיים כץ: אתם קיבלתם 300 מיליון, ו-350 תוספת – כל זה.

חיים כץ: אמרתי להם: תשמעו, אני עשיתי לכם עבודה.

חיים כץ: קחו את העבודה, תלכו אתה הביתה ותגידו לי במה אני טועה.

חיים כץ: כל העבודה הייתה פריטת התקציב לשקלים ליום לנזקק.

חיים כץ: במקום לדבר על מיליונים, התחלתי לדבר על שקלים בודדים.

חיים כץ: אני מדבר על שקלים בודדים, אחרי שבוע הם באים אלי ואומרים לי: תשמע, אתה צריך 3.287 מיליארד.

חיים כץ: אמרתי להם: לא, גם 359 שקל.

חיים כץ: אמרו לי: אתה צודק.

חיים כץ: מפה הייתה פתיחה של משא-ומתן, שהם באו ואמרו לי: זה מה שאתה צריך.

חיים כץ: ואז אמרתי להם: אוקיי, זה מה שאני צריך.

חיים כץ: הם אמרו: אבל אין לנו כסף.

חיים כץ: אמרתי: אוקיי, אני לא כועס, קחו את הרשימה ותגידו את מה אתם מוחקים.

חיים כץ: אם בגלל 97 אגורות אתם תשלחו זקן לפחים, בסדר.

חיים כץ: מה שאתם רוצים.

חיים כץ: הנה הרשימה, שאתם מסכימים שאלה צורכי המשרד, בואו תגידו מה שאתם רוצים.

חיים כץ: והם חזרו, והבאנו 1.4 מיליארד.

חיים כץ: זה נכון, עכשיו הצטרף לזה גם עניין העובדים הסוציאליים, שזה בא עם ההסתדרות, ופה אנחנו נלך לצעד גדול קדימה.

חיים כץ: עובדי קבלן בניקיון יהיו עובדים מהמניין אצל ליצמן בבתי-החולים – ר' ליצמן, אדוני שר הבריאות, אני נותן לך מפרעה.

חיים כץ: אתה יודע שבהסכם הארצי האחרון שנחתם בין ההסתדרות לאוצר הייתה הסכמה של האוצר לקלוט כ-200 עובדי ניקיון כעובדים מן המניין?

חיים כץ: עכשיו אני מצפה, כמי שרואה אותך מענטש, לקחת את כל עובדי הניקיון ולהכניס אותם לתוך המגרש כעובדים מהמניין.

חיים כץ: אז זה יעלה עוד קצת, אבל נעשה סדר במשחק הזה.

חיים כץ: אז היו לנו את 200 עובדי הניקיון האלה.

חיים כץ: יריב, אדוני השר, אתה עולה לענות אחרי בשם הממשלה.

יריב לוין: לא.

חיים כץ: לא?

חיים כץ: אתה בטוח?

יריב לוין: יש לך כל הבמה.

מיקי רוזנטל: אדוני השר, אפשר לשאול אותך שאלה?

חיים כץ: כן, לצורך העניין.

מיקי רוזנטל: אני מבין שאתה מתכנן רפורמות בביטוח הלאומי.

מיקי רוזנטל: אולי תספר עליהן.

מיקי רוזנטל: הציבור, זה מעניין אותו יותר מאשר התקציב.

מיקי רוזנטל: שלא תבין לא נכון.

חיים כץ: אני נפגשתי עם עובדי ומנהלי הביטוח הלאומי, והלכתי ללמוד את הביטוח הלאומי.

חיים כץ: ואני רוצה להגיד לך שלא נכנסתי לביטוח הלאומי עד שלא סגרתי את נושא משרד הרווחה.

חיים כץ: ראיתי במשרד הרווחה – אני אגיע לביטוח הלאומי, לא אברח מזה – וראיתי במשרד הרווחה מין תאונת דרכים עצומה, עם המון נוסעים שהם פצועים, ואין לי מספיק פרמדיקים לבדוק במה אני מתחיל.

חיים כץ: רציתי לבדוק מה אני צריך קודם – מי צריך חוסם עורקים ומי שבר את הרגל.

חיים כץ: גם אלה ששברו את הרגל, כואב להם והם צועקים.

חיים כץ: ואז הלכתי לראות את מה שאני עושה, ומצאתי את המשרד וצריך לטפל.

חיים כץ: ואחרי זה באתי לביטוח הלאומי, לשאלתך.

חיים כץ: הביטוח הלאומי, התקציב שלו זה 75 מיליארד.

חיים כץ: ואנחנו, בעוד 20 שנה, סכום ההוצאה יהיה גבוה מסכום ההכנסה.

חיים כץ: וזאת בעיה אחת גדולה, שעוד 20 שנה הביטוח הלאומי יאכל את הקרן שלו.

חיים כץ: בביטוח הלאומי נעשים כמה מהלכים.

חיים כץ: מהלך אחד – הולך להיות מהפך בנושא המחשוב בצורה דרמטית, בהשקעה של מאות מיליונים.

חיים כץ: זה ייתן מענה לאלה שבאים לוועדות הרפואיות, שלא ישלחו להם תשובות אחרי 45 יום ויגידו להם: חסר לך חומר.

מיקי רוזנטל: כמה זה ייתן?

חיים כץ: הכול, הכול.

חיים כץ: תראה, אנחנו יודעים שהביטוח הלאומי נוגע ב-4.5 מיליון אנשים במדינת ישראל.

חיים כץ: בוא נגיד שהוא נותן מענה ל-4 מיליון אנשים.

חיים כץ: מענה חיובי.

חיים כץ: ועכשיו תגיד לי שזה לא.

חיים כץ: כל מספר שתגיד לי זה בסדר.

חיים כץ: עכשיו, הוא נותן מענה ו-500,000 איש מקבלים תשובה שלילית או לא מקבלים תשובה.

חיים כץ: 500,000 האיש האלה צועקים.

חיים כץ: זאת אומרת, יש לך 500,000 מקטרגים במקרה הזה, והמספר יכול להיות 600,000 ויכול להיות 400,000.

חיים כץ: זאת אומרת, כבר המצב הוא רע.

חיים כץ: הביטוח הלאומי עושה 300,000 ועדות רפואיות בשנה.

חיים כץ: אם נחלק את השנה, אם נחלק את השנה ל-200 ימי עבודה – 1,500 ועדות ליום.

חיים כץ: 1,500.

מיקי רוזנטל: למה?

מיקי רוזנטל: למה?

מיקי רוזנטל: למה יש מספרים כאלה?

חיים כץ: אם הוא עושה 1,500 ועדות ליום, זה משהו לא סביר.

חיים כץ: אחת המטרות של מנכ"ל הביטוח הלאומי שלמה מור-יוסף כשהוא נכנס לתפקידו ושלי הייתה לראות למה יש כל כך הרבה ועדות, מה אנחנו עושים בשביל לצמצם את מספר הוועדות, איך אנחנו נוגעים באנשים שלא יהיו כל כך הרבה ערעורים.

חיים כץ: ואתה יודע איך זה בעבודה מאורגנת, ואני בעד העבודה המאורגנת.

חיים כץ: אני בעד עבודה מאורגנת.

חיים כץ: וכשאתה מגיע לעשות שינויים, וכשאתה מגיע לעשות שינויים בתנאי עבודה – ושמעת מה השכר של העובדים במשרד הרווחה; וגם השכר של העובדים בביטוח לאומי לא גבוה מדי.

חיים כץ: והם מהווים חלק מהוועדות הרפואיות, וחלק מהשכר שלהם בנוי על ההשתתפות שלהם בוועדות הרפואיות.

חיים כץ: והיה צריך למצוא פתרון, והיה צריך למצוא פתרון איך השכר שלהם לא ייפגע והוועדות הרפואיות יהיו בלתי תלויות בשכר העובדים, כשפועל יוצא מזה – אלה שבאים לוועדות הרפואיות נפגעים.

חיים כץ: לא יעזור כלום.

חיים כץ: יש לשנינו מטרה, שמי שבא לוועדה רפואית, מי שמגיע לוועדה – למה אתה מחייך?

חיים ילין: אני מחייך לטלי, לא אליך.

חיים כץ: אני התבלבלתי, חשבתי שאתה מחייך אלי בטעות.

חיים כץ: עכשיו, אני פניתי למנכ"ל הביטוח הלאומי ולהסתדרות.

חיים כץ: הביטוח הלאומי ומשרדי הממשלה הם חלק מהמגזר הציבורי.

חיים כץ: נכנסו למשא-ומתן.

חיים כץ: להיכנס למשא-ומתן זה לא דבר של מה בכך במשרדי הממשלה.

חיים כץ: ואני אומר לך שבימים הקרובים, בימים הקרובים – לא בשבועות, בימים – אני לא רוצה – – –

מיקי רוזנטל: לייצר ציפיות.

מיקי רוזנטל: לייצר.

חיים כץ: לא, לא.

חיים כץ: לא שאני לא רוצה לייצר ציפיות.

מיקי רוזנטל: אתה לא רוצה להקדים את המאוחר.

חיים כץ: בימים הקרובים נמצא פתרון לחלק ניכר בוועדות הרפואיות.

חיים כץ: לא בשבועות, בימים.

חיים כץ: וזה מין סדק בקיר.

חיים כץ: תשמע, בכל זאת אתה בא לעשות מהפכה.

חיים כץ: זה לא משהו – אתה יודע, אנחנו שולפים 300,000 ועדות רפואיות בשנה ואנחנו רוצים למצוא לזה פתרון.

חיים כץ: אני יושב במשרד כולו שלושה חודשים, והדרישות שלי מהמנהלים שלי זה יעדים חודשיים, כי אתם כאופוזיציה לוחמת וטובה לא רוצים שאני אסיים את ימי.

מיקי רוזנטל: אתה לא.

מיקי רוזנטל: אחרים – דווקא היינו שמחים.

חיים כץ: אתם רוצים שהכנסת הזאת תתפזר.

חיים כץ: נכון, איתן, אתם רוצים שהכנסת תתפזר – –

איתן כבל: עובדים על זה.

חיים כץ: – – והממשלה תלך הביתה, ותלך.

חיים כץ: ואני צריך להספיק לנסות ולהשאיר חותם בביטוח הלאומי.

איתן כבל: הכי חשוב.

איתן כבל: הכי חשוב.

חיים כץ: אין ברירה.

חיים כץ: אין.

חיים כץ: אז אני מבקש דוחות חודשיים ויעדים חודשיים וביצוע חודשי.

חיים כץ: אין לי זמן ללכת לתוכניות ארוכות שנים; גם לא לטווח של שנה.

חיים כץ: אז אתה, מיקי רוזנטל, לשאלתך, זה לא יהיה כמו בארצות-הברית, שרופא שמצהיר על זה שהוא בדק ואחוזי הנכות הם כאלה וכאלה מונע ועדה רפואית.

חיים כץ: המטרה – לעשות outsourcing.

מיקי רוזנטל: אבל לא יצמצמו את מספר הוועדות?

חיים כץ: לא יודע.

מיקי רוזנטל: זה לא סביר.

מיקי רוזנטל: אדוני השר, יכול להיות שהביטוח הלאומי עושה יותר מדי ועדות על דברים שהם לא משתנים.

מיקי רוזנטל: נכות צמיתה היא – – –

חיים כץ: לא יעשו את זה ביום אחד, בדקה אחת, בשעה אחת.

חיים כץ: המהלך – כשאתה בא לדפוק את הראש בקיר במשהו מוגדר של 600,000 ועדות, שזה חלק ניכר מה-Core Business של הביטוח הלאומי, ואתה בא ואומר: אני לוקח 40,000 ועדות, 15%, ומוציא אותן מהביטוח הלאומי; אתה מוציא אותן מהביטוח הלאומי.

חיים כץ: ב-15% האלה, שזה 40,000 או 30,000 או 50,000 ועדות, בשלב השני אתה יכול להוריד אותן ל-20,000.

חיים כץ: אין לך כבר התנגדות.

חיים כץ: אין לך התנגדות של ועדים, אין לך התנגדות של גורמים שלטוניים.

חיים כץ: עשית הפרדה.

חיים כץ: אמרת: אתם מתחילים לטפל ב-250,000; 50,000 – קיבלתם עליהן פיצוי; ב-50,000 האלה אפשר אחר כך לנפנף 25,000 או 30,000, ובאופן הכללי הורדת את המספר ל-250,000.

חיים כץ: אם הפיילוט יתחיל באזור הצפון, המכרזים נגמרו.

חיים כץ: זה לא שאני – שמע, כשאני אומר לך ימים, אתה מכיר אותי.

מיקי רוזנטל: אני מחכה.

מיקי רוזנטל: יש לי סבלנות, כמה ימים בטח.

מיקי רוזנטל: אנחנו מחכים כבר כל כך הרבה שנים, אז כמה ימים.

חיים כץ: המכרזים נגמרו.

חיים כץ: אני לא יודע מי זכה.

חיים כץ: אני לא יודע מי זכה, אני גם לא רוצה לדעת מי זכה.

חיים כץ: לא רוצה.

חיים כץ: אבל יפתחו את המעטפות, יקבעו מי זכה – כל התהליך נגמר.

חיים כץ: ייחתם הסכם; נחתם בראשי תיבות, ייחתם עם הוועדים, ואנחנו יוצאים לדרך.

חיים כץ: השלב הבא – אזור הדרום, אחד במרכז, כשאנחנו משאירים לביטוח הלאומי – נשאיר להם חלק מצומצם, והעובדים ידעו את זה.

חיים כץ: ואני בעד העובדים.

מיקי רוזנטל: גם אני.

חיים כץ: אבל המטרה היא לתת שירות.

חיים כץ: יריב, תן לי עדכונים.

חיים כץ: אי לכך, אחרי שגמרנו – איך זה נראה לך?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קצת שקט.

יולי יואל אדלשטיין: נא לפזר את ההתקהלויות הרבות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: השר כץ מעוניין להמשיך את דברו ואין מקשיב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר וחבר הכנסת אריה מכלוף דרעי, השר דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: השרות רגב ושקד, אתן יכולות לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: זה בדיוק באותו מחיר היום.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ינון מגל, אדוני ישב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

דוד ביטן: מצביעים או לא?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, אף שהגענו למספר שיא של חברות כנסת היום לאחר השבעתה של חברת הכנסת החדשה השכל, אני עדיין מבקש ממך לשבת.

עליזה לביא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

חיים כץ: חברי חברי הכנסת, אחרי שנתתי סקירה של כ-40 דקות על משרד הרווחה והביטוח הלאומי, ולא כולם הקשיבו, אני אתחיל מההתחלה.

חיים כץ: אתן לכם סקירה.

חיים כץ: מיקי, בסדר?

מיקי רוזנטל: אני רק – – –

חיים כץ: אני אתן סקירה מחודשת על משרד הרווחה והביטוח הלאומי, אבל זה יהיה אחרי ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חבל.

יולי יואל אדלשטיין: אני פספסתי, אדוני.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לשר חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: השר אלקין, נא לשבת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוטי יוגב, שר הביטחון השתכנע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין מסר לנו כמה הודעות.

יולי יואל אדלשטיין: יש הודעות שאינן טעונות אישור המליאה בהצבעה, ויש כאלה שכן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, מטבע הדברים, מתייחסים כרגע רק להודעות שצריך להצביע עליהן.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, חבר הכנסת שמולי?

יולי יואל אדלשטיין: איך תדע אם לא תקשיב, אם לא תשב, על מה מצביעים.

אחמד טיבי: אפשר להודיע – – – שאנחנו לא נוכל להצביע נגד ליצמן.

אחמד טיבי: נגד ליצמן לא מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: איזהו חכם – הרואה את הנולד.

יולי יואל אדלשטיין: איזהו חכם – הרואה את הנולד.

איתן כבל: יפה אדוני אמר.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כבל, זה לא אני אמרתי.

איתן כבל: ציטוט.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקסימום ציטטתי.

יולי יואל אדלשטיין: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה בדבר צירוף חבר הכנסת יעקב ליצמן כשר נוסף בממשלה, והודעתה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה למנות את השר יעקב ליצמן לשר הבריאות במקום ראש הממשלה ושר הבריאות בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: עם צירופו של חבר הכנסת יעקב ליצמן לממשלה ומינויו לתפקיד שר הבריאות במקום ראש הממשלה שמילא את תפקיד שר הבריאות, נפסקת גם כהונתו של חבר הכנסת ליצמן כסגן שר במשרד הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: על כל ההודעה הזאת אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה ביקשה לקיים הצבעה שמית.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, יש חילוקי דעות בממשלה סביב הנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מה אדוני פוסק?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אלקטרונית?

יולי יואל אדלשטיין: שמית.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה אכן ביקשה – לא טעיתי – הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, נא להתחיל בתהליך ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר –

יולי יואל אדלשטיין: טלב אבו עראר אינו נוכח.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – בעד יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – נגד שרון גל – נגד זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – בעד יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי –

אחמד טיבי: אינו נוכח.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אחמד טיבי – אינו משתתף בהצבעה מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – בעד משה יעלון – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – בעד משה כחלון – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – נגד יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – בעד ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – בעד דניאל עטר – בעד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – בעד שי פירון – אינו נוכח טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – בעד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח מסעוד גנאים – אינו נוכח יעל גרמן – אינה נוכחת חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת מיקי לוי – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח שי פירון – אינו נוכח עמיר פרץ – בעד סילבן שלום – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, האם יש מישהו באולם המליאה שלא קראו בשמו או בשמה ומעוניינים להשתתף בהצבעה?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יואל רזבוזוב – אינו נוכח

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא להתחיל בספירת הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו תכף נודיע על התוצאות ונעבור להשבעתו של סגן השר וחבר הכנסת יעקב ליצמן לשר.

יולי יואל אדלשטיין: בעד צירופו של חבר הכנסת ליצמן לממשלה – 83, נגד – 10, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אישרנו את הודעת הממשלה בדבר צירופו של יעקב ליצמן כשר לממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, נא לעלות לדוכן על מנת להצהיר אמונים כשר בממשלת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת בוקר, אולי יום אחד גם תורך יגיע להצהיר אמונים כשרה – –

נאוה בוקר: בעזרת השם.

יולי יואל אדלשטיין: – – תרצי שיכבדו אותך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: אני, יעקב ליצמן, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.

עמיר פרץ: כל הכבוד.

קריאה: היסטוריה.

קריאה: היסטוריה.

קריאות: – – – (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מייד עם סיום פרק החיבוקים והברכות אנחנו נקיים עוד הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה – הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה על החלטתה למנות את השר אופיר אקוניס לשר המדע, הטכנולוגיה והחלל, במקום השר דני דנון, שכהונתו בממשלה נפסקה בהתאם לסעיף 22(ג) לחוק-יסוד: הממשלה עם מינויו לתפקיד ראש המשלחת הקבועה של ישראל לאו"ם.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אדוני יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הממשלה ביקשה לקיים הצבעה שמית גם הפעם.

יולי יואל אדלשטיין: בהצבעה הקודמת היה קשה מאוד לשמוע את מזכירת הכנסת, נקווה שהפעם יהיה קצת יותר טוב.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים זה לא יותר טוב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת או לפחות להפסיק לדבר בקול רם – אני כבר מוריד את הסטנדרטים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, בבקשה – אה, אלקטרוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קל וחומר נא לשבת, כי ההצבעה היא הצבעה אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו באמת תצטרכו לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, אנחנו מצביעים כרגע על הודעת הממשלה לגבי מינויו של השר אופיר אקוניס לשר המדע, הטכנולוגיה והחלל.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הודעת הממשלה – 57 נגד – 33 נמנעים – אין הודעת הממשלה על שינוי בחלוקת התפקידים בממשלה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ובכן, 57 בעד, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי מינויו של השר אופיר אקוניס – חברי הכנסת יונה ובן ראובן הודיעו על כוונתם להצביע, בטח נגד המינוי, אבל אנחנו לא נשנה את תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: ברכות לשר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015;

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2015 ואילך וסכום ההוצאה הממשלתית בשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015 [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/950 וחוב' מ/951); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף הבא.

יולי יואל אדלשטיין: אין הודעות נוספות שטעונות אישור המליאה, ולכן אני מזמין את שר האוצר חבר הכנסת משה כחלון להציג את הצעת חוק התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016, התשע"ה–2015, לקריאה ראשונה; כמו כן, את הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015, גם כאן לקריאה ראשונה; הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015, גם כאן לקריאה ראשונה; והצעת חוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2015 ואילך וסכום ההוצאה הממשלתית בשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015, גם כאן לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר ששר האוצר חבר הכנסת משה כחלון יציג את ארבעת החוקים יתקיים דיון משולב – שש דקות לכל דובר שיירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברי השרים, קואליציה, אופוזיציה, ערב ראש השנה, ואחרי 100 ימים של עבודה אינטנסיבית ואין-ספור שעות של עבודה קשה, אני שמח שהגענו לישורת האחרונה, ואנחנו כאן עם אישור התקציב בקריאה ראשונה.

משה כחלון: התקציב שמוגש היום, יש בו שינויים לעומת התקציב שהוגש במקור על-ידי הממשלה הקודמת.

משה כחלון: באופן טבעי שינינו את הגירעון, שינינו קצת סדרי עדיפויות.

משה כחלון: בעיני, התקציב הוא לא רק חשבונאות.

משה כחלון: בעיני, התקציב הוא קודם כול ערכים, הוא תפיסת עולם: תקציב מבטא תפיסת עולם חברתית עם אחריות כלכלית, אבל בדגש על האלמנטים החברתיים.

משה כחלון: המספרים שאתם רואים מולכם, סעיפים, 50 מיליון לפה, 100 מיליון לשם – זה לא רק מספרים, חברים, זה אנשים, זה שיפור החיים שלהם, זה הדאגה שלהם, הדאגה לחינוך שלהם, הדאגה לבריאות שלהם.

משה כחלון: התקציב שאנחנו מביאים הוא תקציב שמביא בשורות.

משה כחלון: הוא מביא בשורות בתחום יוקר המחיה, חינוך, בריאות, פריפריה.

משה כחלון: יש כאן סדר עדיפויות חדש.

משה כחלון: ואני לא תמים.

משה כחלון: אחרי יעלו אנשי אופוזיציה, בראשם ידידי בוז'י, והוא יתקוף, כי זו העבודה שלו, מה לעשות.

משה כחלון: באופוזיציה או תוקפים – אני לא רוצה להגיד כמו בבנק ישראל, הולכים הביתה ב-17:00 – אבל לתקוף זו העבודה.

משה כחלון: זה בסדר, ואנחנו מקבלים את זה באהבה, אבל אני רוצה שיהיה פה משהו – שיהיה גם "אלוהים", מה שנקרא, בנאום, ושיהיה גם אלוהים בביקורת, שתגידו את האמת.

משה כחלון: כמה שנים לא ראיתם תקציב חברתי מהסוג הזה?

משה כחלון: כמה שנים לא ראיתם תקציב ללא גזירות, כמו שאמר גפני?

משה כחלון: כמה שנים לא ראיתם תקציב ללא הכבדות, שמרחיב בבריאות, מרחיב בחינוך, מרחיב ברווחה, בכל תחום בתחומי חיינו?

משה כחלון: התקציב הזה הוא תקציב שרואה אנשים; זה תקציב שמבטא גישה שהתקציב משרת את החברה ולא החברה משרתת את התקציב.

משה כחלון: התוואי של הגירעון שהחלטנו עליו ב-2015 הוא 2.9%, הוא 0.5% – 0.5%, רק לשם ההמחשה, זה 6 מיליארד שקלים כמעט – פחות מהתקציב שהוכן במקור.

משה כחלון: אנחנו עדים לסערות כלכליות בעולם.

משה כחלון: אנחנו גם קיבלנו אצלנו נתוני צמיחה לא מעודדים במיוחד.

משה כחלון: בתקציב הזה ובשבועות האחרונים נעשו צעדים דרמטיים – לפחות לפי איגוד התעשיינים והיצואנים – שהם צעדים מעודדי צמיחה, ביטוחי אשראי, עידוד השיווק, עידוד התעשייה, והם במעשים, כבר נעשו.

משה כחלון: אבל מצד שני, הכנסות המדינה טובות.

משה כחלון: הכנסות המדינה טובות.

משה כחלון: אנחנו רואים בחודשים האחרונים עודפי גבייה, צריכים להגיד את האמת.

משה כחלון: זה קצת סותר את הנתונים של הלמ"ס – ואני לא כופר חלילה בנתונים של הלמ"ס, לא בפרופסורים ולא בחוקרים, אני מקבל בהכנעה את כל הנתונים, אבל כשאנחנו מסתכלים על המספרים משהו פה לא מסתדר.

משה כחלון: הדברים האלה נבחנים, הדברים האלה נבדקים.

משה כחלון: יש אנשי מחקר שיודעים לפלח ממש, מה שנקרא "על הפסיק", מאיפה זה בא: לפעמים עסקאות חד-פעמיות, לפעמים אירועים חד-פעמיים שאין להם קשר ישיר לכלכלה, ליום-יום.

משה כחלון: הדברים האלה נבדקים.

משה כחלון: אבל חשוב לי כשר האוצר להגיד לכם את האמת: יש עודפי גבייה משמעותיים שלא הולמים את הנתונים.

משה כחלון: ואני רוצה לומר לכם שבעצה אחת עם ראש הממשלה, עודפי הגבייה יופנו, אם וכאשר יהיו – ואנחנו נראה ונהיה בטוחים שבאמת כך הדבר – הם יופנו לצמיחה, הם יופנו לטובת הצריכה, לטובת הצמיחה, בקיצור, לטובת אזרחי מדינת ישראל.

משה כחלון: הוספנו בשנתיים האחרונות, כפי שאמרתי, כ-6 מיליארד שקלים לחינוך, ואני לא רוצה לזרות פה חול בעיני אף אחד – זה כולל טייס אוטומטי וזה כולל התחייבויות.

משה כחלון: זה לא שבאנו ונתנו צ'קים, זה לא נכון, אבל לפחות קודם כול כיבדנו את ההתחייבויות שהיו.

משה כחלון: אתם יודעים, הגיעה ממשלה, מגיע שר אוצר חדש, אומר: רגע, לך תפנה למי שהתחייב לך – אין הדבר הזה.

משה כחלון: כל התחייבות שהייתה בעבר כובדה עד השקל האחרון.

משה כחלון: ואותו דבר בבריאות.

משה כחלון: הוספנו עוד 800 מיליון שקלים לרווחה, 600 מיליון שקלים לטובת השלמת הכנסה לקשישים, שאני חושב שכל אחד פה מסכים אתי על כך.

משה כחלון: אנחנו הולכים להוסיף באופן משמעותי לשכר של חיילי חובה.

משה כחלון: אני חושב שגם העוול הזה צריך כבר להיות מטופל אחרי כל כך הרבה שנים.

משה כחלון: חיילי חובה, שיש כאלה שמשתכרים 540 בחודש, אלה הבנות והבנים שלנו, וגם הם צריכים להיות על השולחן.

משה כחלון: אין להם מפלגה, אין להם לובי, אבל התפקיד שלנו זה לדאוג להם ולהיות להם לפה, ואני שמח שנפל בחלקי, בחלקה של הממשלה, להוביל את זה.

משה כחלון: יחד עם שר החינוך, כפי שראיתם בימים האחרונים, תקצבנו את הנושא של סייעת שנייה, הוספנו כסף לטובת צמצום הצפיפות בכיתות, החזרנו את קצבאות הילדים.

משה כחלון: זו אומנם בקשה קואליציונית – – –

עיסאווי פריג': איך החזרת?

עיסאווי פריג': איך החזרתם?

משה כחלון: זו בקשה קואליציונית, אבל אני אומר לכם, בתפיסת העולם שלי – –

אוסאמה סעדי: מה עם בתי-הספר – – –

משה כחלון: – – בתפיסת העולם שלי קצבת ילדים זה דבר חשוב.

עיסאווי פריג': איך החזרת?

עיסאווי פריג': תסביר, שאני אבין – – –

משה כחלון: החזרנו 2.65 מיליארד.

עיסאווי פריג': בכותרת של מה?

עיסאווי פריג': חיסכון – – –

משה כחלון: ברור, ברור.

משה כחלון: מדהים, זה מדהים, זה מדהים, זה מדהים.

אילן גילאון: הכסף פשוט לא הגיע.

משה כחלון: הכסף הגיע, הכסף יגיע, הכסף יהיה שם והם יקבלו אותו, הם יקבלו אותו.

באסל גטאס: מה עם בתי-הספר – – –

משה כחלון: חבר הכנסת באסל, לאט-לאט, לאט-לאט.

משה כחלון: נגיע, נגיע.

משה כחלון: לאט-לאט, גטאס, יש לי 18 עמודים, למי שרוצה לדעת כמה זמן יש לי לנאום.

משה כחלון: 18 עמודים יש פה, גטאס, הכול יגיע.

משה כחלון: בתקציב הזה אנחנו מציגים רפורמות שהמשק מחכה להן שנים, צעדים חסרי תקדים בדיור.

משה כחלון: חברים, כששומעים את המילים מחיר למשתכן, המשמעות היא הפסקת ספסרות בקרקע.

משה כחלון: מדינת ישראל לא מספסרת יותר בקרקעות שלה.

משה כחלון: יש מחיר אחיד ומפה יוצאים לדרך.

משה כחלון: אנחנו נדע, גם כשנבנה 10,000 יחידות, שהמחיר של הדירה הראשונה יהיה כמו המחיר של הדירה האחרונה.

משה כחלון: לא יהיו פה פערים ולא יהיה שקבלן אחד נותן 100 והשני מעלה ל-120 והשלישי ל-130.

משה כחלון: זה אומנם מכניס כסף למדינה, אבל מרחיק את הזוגות הצעירים מדיור.

משה כחלון: וכמובן, הפעולות האלה הן לטובת חסרי דיור: זוג נשוי, רווק או רווקה בגיל 35 ומעלה, או מי שלא הייתה ברשותו דירה בשש השנים האחרונות.

משה כחלון: ואנחנו היום שואפים להגיע למצב – לעשות ממש אפס חיכוך.

משה כחלון: לא ללכת למשרד הפנים, להביא אישור שאתה תושב, ולאחר מכן ללכת למשרד הדתות להביא אישור שאת נשואה, ולאחר מכן – אני לא יודע לאן עוד שולחים אנשים להביא ניירות.

משה כחלון: אנשים ייכנסו למחשב, ולא חשוב כרגע כן יוצא צבא, כן חרדי או אני לא יודע איזה פטנט אחר.

משה כחלון: כל אזרחי מדינת ישראל יכולים להיכנס למחשב, להצהיר שהם עומדים בקריטריונים ולהשתתף בהגרלה.

משה כחלון: אם הם – – –

עיסאווי פריג': והאזרחים הערבים?

משה כחלון: אני לא יודע למה אתה שואל כל הזמן על הערבים.

עיסאווי פריג': מעניין אותי.

משה כחלון: אני אומר אזרחי ישראל; מה זה אזרחי ישראל?

עיסאווי פריג': יפה, אזרחי ישראל.

עיסאווי פריג': אז, כבוד השר, בוא תיתן פירוט קטנצ'יק לגבי האוכלוסייה הערבית בכל הסוגיה של הדיור, שנבין פעם אחת ולתמיד.

משה כחלון: יש התוכנית של "צוות 120 הימים", שאמר עליה אחד מהחברים שלך שמשנת 1948 – לא אני אמרתי, אחד החברים שיושבים פה אמר לי אתמול בטלפון – משנת 1948 לא קיבלו טיפול כזה, בסדר?

אחמד טיבי: אני לא דיברתי אתו אתמול בטלפון.

משה כחלון: הבנת?

משה כחלון: אני לא עומד פה וזורק מדליות, זה לא התפקיד שלי.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר שהגישה הזאת – – –

משה כחלון: אני תמיד גם לכם אמרתי – ואתה יודע את האמת, אתה יודע את האמת, מה קיבלתם.

משה כחלון: קיבלתם בזכות, אבל תהיה קצת הגון, מה קרה?

משה כחלון: אתה יודע, אתה אומר דברים – אתה יודע משהו ואתה אומר הפוך.

משה כחלון: למה?

עיסאווי פריג': אני רוצה לשמוע מפיך הכרזה על התקציב.

משה כחלון: שמעת, יש התוכנית של "צוות 120 הימים" שהיא בתוך חוק ההסדרים, נכון?

משה כחלון: אני לא טועה?

משה כחלון: אני מקווה שהיא נשארה בחוק ההסדרים.

אחמד טיבי: כן, כן.

משה כחלון: הנה, היא כן – שאמרו עליה חבריך – ואני אומר לך עוד פעם, ויש עוד פעולות גדולות ופעולות שאתה יודע עליהן, אז עזוב כבר את המשחק, עזוב את הקואליציה–אופוזיציה.

אחמד טיבי: כחלון, למען ההגינות – הגישה באגף התקציבים לאחרונה, בכל הקשור ליישובים הערביים, שונתה מאשר בעבר.

אחמד טיבי: זה עדיין לא מה שאנחנו רוצים, אבל יש כיוון אחר.

משה כחלון: טוב, תודה רבה.

משה כחלון: צריך להגיד את האמת.

איתן כבל: לאט-לאט, טיבי.

אחמד טיבי: אני אומר.

יצחק הרצוג: כנראה הפגישה עם ראש הממשלה – – –

משה כחלון: חברים – – –

אחמד טיבי: – – – טוב יותר מאשר כל מנהיג של מפלגת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, רשום לי בלו"ז, כפי שהודעתי, שזאת הצגת התקציב על-ידי שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: לא עודכנתי שיש מסיבת עיתונאים עם שר האוצר במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אם ירצה לקיים אותה – יקיים במקום אחר.

משה כחלון: טיבי, בוא נעשה גילוי נאות: אני סיכמתי עם טיבי שכל פעם שאני ארצה לשתות מים הוא יעיר.

יולי יואל אדלשטיין: אה, אוקיי, לפחות תשתפו אותי בסיכומים שלכם, משהו, כאן זה הכנסת.

אחמד טיבי: כי אני רופא.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, עד כאן פרק הבדיחות.

משה כחלון: נעשו צעדים אמיצים בתחום הבנקאות, ואני שמח על משב הרוח החדש שנושב מבנק ישראל, הפיקוח על הבנקים, שהם גילו את האור, מה שנקרא, ותומכים בהפרדת כרטיסי אשראי מהבנקים, תומכים בתחרות, מבינים את החשיבות של פירוק הריכוזיות בתחום האשראי.

משה כחלון: צעד נוסף הוא רפורמת הקורנפלקס, מה שקוראים, ושוב, גם פה גילוי נאות – לא אני עשיתי אותה.

משה כחלון: הכינו אותה לפני, אני רק מיישם אותה.

משה כחלון: אני חושב שהיא חשובה.

משה כחלון: לא הצליחו להוציא את זה לפועל, ואני אהיה השליח שעושה את זה, אבל הזכויות שמורות – אני מקווה שבעזרת השם היא תעבור והיא תוריד משמעותית את יוקר המחיה פה – אבל הזכויות שמורות לקודמים שעשו את זה.

משה כחלון: הפחתת עלויות בריאות.

משה כחלון: חיבור מפעלים לגז טבעי.

משה כחלון: הסרת רגולציה.

משה כחלון: ביטוחי הבריאות, חברים, הנושא הזה של תלות של מטופל ברופא.

משה כחלון: אנחנו מביאים בחוק ההסדרים תיקון, שרופא שקיבל את הלקוח, את הפציינט, אצלו התחיל את הרישום – הוא חייב לטפל בו בבית-חולים, ולא להגיד לו – וחלילה שלא – אני לא מטיל סרה ולא רפש באף רופא, בטח לא בד"ר טיבי שעובר – כשמגיע חולה במצוקה, הוא או בן משפחתו, ואז הוא שומע ברמז: פה הטיפול ייקח חצי שנה, אבל אם תהיה אצלי בקליניקה זה ייקח שבועיים.

משה כחלון: תופסים אדם במצוקה כזאת – הוא אצלכם בידיים, אין לו מה לעשות.

משה כחלון: כמה שזה עולה, הוא ישלם.

משה כחלון: אנחנו רוצים למנוע את זה.

משה כחלון: חולה שנכנס לבית-חולים, נרשם – יקבל את הטיפול עד הסוף שם.

משה כחלון: ואותו רופא יוכל לקבל אותו אצלו בקליניקה אחרי תקופת צינון של ארבעה חודשים לפחות.

משה כחלון: הדבר הנוסף הוא ביטוחי הבריאות.

משה כחלון: רפורמה נוספת בכרטיסי הביטוח.

משה כחלון: אנחנו מכירים את התופעה שמתקשרים לאדם, בוא, תרכוש כרטיס, אני יודע, לביטוח על השתלות.

משה כחלון: אחר כך – יש לך השתלות, אבל אין לך ראייה.

משה כחלון: יש לך זה ואין לך זה.

משה כחלון: חוסר שקיפות טוטלי.

משה כחלון: אין היום אדם במדינת ישראל שלא מחזיק שלושה-ארבעה כרטיסים.

משה כחלון: בואו נראה מישהו שמתקשרים ואומרים לו: אתה מקבל עכשיו ביטוח, ולצערי – ואני לא אומר את זה על כל חברות הביטוח – כשמגיעים עם הצורך הזה אז חברת הביטוח אומרת: יש לך הכול חוץ מזה.

משה כחלון: גם את זה אנחנו מונעים.

משה כחלון: אנחנו עושים חוזה אחיד.

משה כחלון: חוזה אחיד.

משה כחלון: כמו ביטוח חובה לרכב.

משה כחלון: חוזה אחיד.

משה כחלון: כל אחד ידע מה יש לו, מה אין לו.

משה כחלון: שקיפות מלאה.

משה כחלון: וזה יחסוך מאות מיליוני שקלים לאנשים.

איציק שמולי: אדוני השר, הביטוח – העוול הכי גדול בביטוח שיש על השולחן שלך זה הביטוח הסיעודי הקבוצתי.

משה כחלון: אנחנו – – –

איציק שמולי: אתם זרקתם 200,000 קשישים מתחת לגלגלים של האוטובוס.

איציק שמולי: זו האמת.

משה כחלון: אנחנו הצלנו חלק, וחלק בטיפול.

איציק שמולי: זו האמת – – –

משה כחלון: לגבי תקציב הביטחון, הייתה ועדה חשובה, ועדת לוקר, עשתה עבודה יסודית של יותר משנה.

משה כחלון: אני חושב שהמסקנות של הוועדה הן חשובות, ואני מאמין שאת מרביתן צריך ליישם, ואכן גם ייושמו.

זהבה גלאון: מתי?

משה כחלון: אני חושב שזה גם – ייושמו.

זהבה גלאון: – – –

משה כחלון: העולם נברא בשישה ימים – אנחנו רוצים בשלושה חודשים לגמור הכול.

איציק שמולי: אי-שם – – –

משה כחלון: ייקח זמן.

משה כחלון: חברתי זהבה, ייקח זמן.

זהבה גלאון: – – – לוקר יהיה על המדף.

משה כחלון: אני חושב ששקיפות ותכנון כלכלי ארוך טווח הם הכרחיים.

בנימין נתניהו: זהבה – – – זהבה, את מצוטטת – – –

זהבה גלאון: מה אני מצוטטת?

בנימין נתניהו: שומעים אותך: יהיה על המדף.

זהבה גלאון: זאת הייתה הכוונה, אדוני, שראש הממשלה ישמע אותי.

בנימין נתניהו: אז – – –

משה כחלון: אני – – –

זהבה גלאון: – – –

בנימין נתניהו: כמו שאני מקשיב לך, אז אני נותן לך עצה: אל תמהרי כל כך.

זהבה גלאון: אדוני – – –

בנימין נתניהו: זה קורא – – –

זהבה גלאון: זה קורא עיתון – – –

יולי יואל אדלשטיין: בואו – –

משה כחלון: טוב, תודה, אני ממשיך.

יולי יואל אדלשטיין: – – נמשיך לשמוע את שר האוצר.

משה כחלון: אבל אני חושב, כמו כל שינוי מבני, משמעותי, הוא חייב להיעשות בהידברות: הידברות עם משרד הביטחון, הידברות עם הצבא, עם האוצר ועם כל מי שנוגע בדבר.

משה כחלון: חברים, בימים רגילים יש קואליציה ואופוזיציה.

משה כחלון: חלקכם ישבתם בממשלה הקודמת וחלקכם לא, אבל אין אחד פה שלא יודע מה אנחנו עושים.

משה כחלון: אין אחד, לא מהקואליציה ולא מהאופוזיציה, שלא יודע מה אנחנו עושים.

משה כחלון: אני לא תמים, אני לא אומר לכם: תצביעו בעד התקציב, אבל לפחות להיות ענייניים.

משה כחלון: לפחות להיות ענייניים.

משה כחלון: ודברים שאתם מאמינים שהם נכונים – לא להפוך את העולם והעיקר להיות אופוזיציה.

משה כחלון: כי יש פה מסר חזק לציבור.

משה כחלון: יש פה משהו אחר.

משה כחלון: יש פה שינוי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אין צמיחה.

משה כחלון: יש גם מנועי צמיחה מצוינים.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

משה כחלון: יש מנועי צמיחה מצוינים, וגם חלק מהם, דיברתי עליהם קודם.

משה כחלון: אני מודע לציפיות ממני כשר האוצר, ואני שמח – ואני שמח על כך שיש ציפיות.

משה כחלון: ואני שמח שהעם והאזרחים רוצים שינוי.

משה כחלון: חלק מהדברים אנחנו כבר מתחילים, חלק ייקח זמן, אבל לעם הזה מגיע שינוי.

משה כחלון: לעם הזה מגיע שינוי, ואין לי ספק שייקח קצת זמן, אבל גם השינוי הזה יגיע.

משה כחלון: אנחנו מתחילים מהלך של שינוי עוולות או תיקון עוולות חברתיות.

משה כחלון: המהלך הזה הוא מהלך ארוך-טווח, הוא מהלך אסטרטגי, שלא ייגמר ביום או יומיים, אבל הכיוון הוא ברור.

משה כחלון: אנחנו יודעים ורואים לאן זה הולך.

משה כחלון: המרכיב החברתי-כלכלי בחוסן הלאומי הוא בסופו של דבר היכולת שלנו להתמודד עם האיומים.

משה כחלון: הגיע הזמן שיהיה לנו סוג של שוויון הזדמנויות.

משה כחלון: כן, שוויון הזדמנויות, או הזדמנות שווה.

משה כחלון: בסדר?

משה כחלון: הזדמנות שווה.

משה כחלון: הגיע הזמן שתהיה לנו הזדמנות במדינת ישראל.

משה כחלון: האיום שאני רואה – אחרים חושבים אחרת – הגדול עלינו, הוא הפערים החברתיים במדינת ישראל, שלצערי הולכים ונפערים.

משה כחלון: צמצום פערים חברתיים הוא משימה לאומית, ואנחנו רואים שהממשלה הזאת פועלת: פועלת באמצעות תשתיות, בניית כבישים, קירוב הפריפריה, ואנחנו רואים את זה גם באמצעות עידוד התחרות.

משה כחלון: אני כשר האוצר – באמת, זה תפקיד שאני נכנסתי אליו בחרדת קודש.

משה כחלון: תפקיד גדול, תפקיד אחראי, באמת, אחריות גדולה מאוד; כל החלטה יכולה להשפיע על החיים של מאות-אלפי אנשים – בריאים, חולים, קשישים, תינוקות.

משה כחלון: אבל מה שאני רואה, ומה שאני מנסה להעביר, זה – אני רוצה לראות ישראל שיש בה שוויון, יש בה חמלה, יש בה ערבות הדדית ויש בה ערכים חברתיים.

משה כחלון: יכולים באמת לבוא ולומר: יש לנו פה משהו אחר.

משה כחלון: יש פה משהו אחר.

משה כחלון: וכשמדברים על עוד מישהו – ושלא נישמע תמימים כשנדבר על ערבות הדדית.

משה כחלון: כן, יש חלש, ויש מסכן, ויש גר, ויש יתום, ויש אלמנה – יש, ולא צריכים להיות ציניים בעניין הזה.

משה כחלון: היום במדינת ישראל, כמעט 70 שנה אחרי הקמתה, יש קשר ישיר בין המקום שבו אתה גר לבין ההשכלה שלך; בין ההורים שנולדת להם לבין יכולת ההשתכרות שלך.

משה כחלון: אני חושב שהעניין הזה חייב להסתיים.

משה כחלון: העניין הזה חייב להסתיים.

משה כחלון: זה ייקח זמן, אבל צריך להתחיל בכיוון.

משה כחלון: אנחנו נצמצם את הפערים, כפי שאמרתי, נוסף על השקעה בתשתיות, באמצעות הנגשת שירותים, השקעה בחינוך, בתחבורה, בדיור וברפואה.

משה כחלון: בחזון שלי אין הבדל אם עלית משם או נולדת פה.

משה כחלון: בחזון שלי, העובדה שאתה חרדי לא צובעת אותך כנטל על החברה, אלא כשותף להצלחה ולהזדמנות.

משה כחלון: בחזון שלי, העובדה שאתה בן-מיעוטים לא הופכת אותך לזכאי פחות בחינוך, בבריאות או בתעסוקה, או פחות שווה או פחות שייך.

משה כחלון: באנו לכאן בשביל לחבר ולא בשביל להפריד.

משה כחלון: אנחנו כאן בשביל האנשים, בשביל אזרחי מדינת ישראל, ולא חשוב מה מוצאם, איפה הם גרים ומי ההורים שלהם.

משה כחלון: אנחנו לא יכולים להיות חברת מופת עם מיליון ילדים מתחת לקו העוני.

משה כחלון: אנחנו לא יכולים להיות חברת מופת עם ילדים שאין להם גישה לשירותי רפואה הולמים.

משה כחלון: אנחנו צריכים להיות חברת מופת, כי אין לנו אלא החברה הזאת.

משה כחלון: אין לנו חברה אחרת.

משה כחלון: יש לנו מוחות מהטובים – לא נהיה שחצנים, נגיד: הכי טובים.

משה כחלון: יש לנו מוחות טובים בארץ.

משה כחלון: יש לנו אחת הכלכלות היציבות והמשגשגות.

משה כחלון: הכנסת הזאת צריכה לאפשר למוחות הללו לפרוץ החוצה.

משה כחלון: הכנסת הזאת צריכה לאפשר לכלכלה להמשיך לפרוח, ללא שיקולים פוליטיים צרים.

משה כחלון: ואני רוצה לפנות לכל אחת ואחד מכם:

משה כחלון: בשבועות הקרובים יגיעו אליכם לוביסטים ומשרתי עניינים כאלה ואחרים – ואני לא נגד לוביסטים; אני חושב שכל אדם, צריך לתת לו את יומו, מה שנקרא, אם בוועדה של איתן אם בוועדה של גפני, או בוועדת הרפורמות, או בוועדה של אלאלוף.

משה כחלון: אדם שמרגיש שהוא נפגע מרפורמה יכול לבוא ולדבר ולשפוך, מה שנקרא, את צרותיו בפני חברי הכנסת.

משה כחלון: זה התפקיד של כולנו לשמוע אותם.

משה כחלון: אבל כשהם יוצאים מהחדר שלכם, תשאלו את השאלה הבאה: האם אנחנו משרתים רבים או מעטים?

משה כחלון: האם אנחנו מחזקים את אלה שנזקקים לחיזוק או מחלישים את החלשים?

משה כחלון: אני אומר לכם שיהיו פה הרבה לחצים, כי יש ספר רפורמות – חלקם אוהבים אותו, חלקם לא אוהבים אותו.

משה כחלון: הוא נכנס לחוק ההסדרים, מה שלא היה בשנים האחרונות, ושוחט פרות קדושות שלא נגעו בהן בעבר; והגופים האלה לא בכדי לא נגעו בהם בעבר, לא רצו להתעסק אתם.

משה כחלון: ולכן התפקיד שלכם, ובסוף מה שתחליטו תחליטו – זו אצבע שלכם, ואתם כמובן זכאים ורשאים לעשות מה שאתם רוצים – רק פשוט לחשוב עוד רגע.

משה כחלון: אני רוצה לומר לכם עוד משהו: לעולם לא יהיו בידינו מספיק משאבים, כי אנחנו מכירים – הצרכים מרובים והמשאבים מוגבלים.

משה כחלון: אבל מחסור במשאבים הוא לא תירוץ מפני התייעלות, לא תירוץ מפני השתפרות ולא מפני חתירה לתוצאות ולמצוינות.

משה כחלון: לא הכול נפתר באמצעות משאבים.

משה כחלון: אני מאמין שתחרות מעודדת שירות.

משה כחלון: אני מאמין שתחרותיות יכולה לטפל בהתייעלות.

משה כחלון: אני מאמין שביורוקרטיה לא יכולה להיות חסם בפני היכולת לממש את זכויותיך.

משה כחלון: אנחנו מטפלים ממקום של צדק חברתי, שהחוסך ייהנה מהחיסכון, שאנשים יוכלו להתנייד, שחיילים יוכלו לסגור את השבוע ללא עזרה מההורים ויקבלו תגמול הולם עבור ההקרבה שלהם; שהילדים יקבלו יחס אישי יותר במערכת החינוך; שהקשישים שלנו יזדקנו בכבוד – וזה לא מספיק.

משה כחלון: תכננו היום תוספת, לטעמי לא מספיק גדולה, ואנחנו מתכוונים להמשיך לטפל בהם.

משה כחלון: לא נעצור כאן.

משה כחלון: היינו חייבים לחלק כמה שרק יכולנו, פרסנו את זה, אבל אנחנו נמשיך להתייחס לעניין הקשישים.

משה כחלון: אני באופן אישי לא רואה בסקטור העסקי יריב, חלילה.

משה כחלון: אני רואה אותו בעל-ברית לצמיחה, בעל-ברית להתפתחות.

משה כחלון: אין לי יריבות, לא עם הבנקים ולא עם חברות הביטוח, ממש לא עם אף אחד.

משה כחלון: יש לי מחויבות צרכנית ואזרחית: כל סקטור שתהיה בו יותר תחרות – אני אתמוך בו.

משה כחלון: לצערי, בהיעדר תחרות לא נצליח להתקדם.

אראל מרגלית: הסקטור העסקי בהאטה – – –

משה כחלון: נכון, נגעתי בזה, אנחנו ערים לזה ודיברתי בהתחלה, לפני שהגעת – החלק הראשון היה על הסקטור העסקי.

משה כחלון: דיברתי על ההאטה, אמרתי את זה ביושר.

משה כחלון: נתתי כמה דוגמאות על פעולות, על צעדים שעשינו ושהולכים לעשות.

משה כחלון: סיפרתי גם על ההכנסה ממסים, שאין הלימה בין הדברים.

משה כחלון: דיברתי על זה בהתחלה.

איתן ברושי: שר האוצר, לא אמרת כלום על החקלאות, אני חושב.

איציק שמולי: הוא אמר ששוחטים פרות קדושות.

קריאות: – – –

משה כחלון: חברים – דיברתי על לוביסטים, מה אתה רוצה?

משה כחלון: לא הכול ניתן – בשלושה חודשים.

משה כחלון: באמת, לא הכול ניתן, וגם לא בשלוש שנים, אבל אפשר להתחיל.

משה כחלון: ואני אומר לכם שאנחנו מסיימים שנה שלמה שבמהלכה לא עבר תקציב מדינה, עבדנו לפי 1 חלקי 12.

משה כחלון: אומנם החשבת הרחיבה כמה שרק היה אפשר, מה שלא סגרה, לא כיווצה את המשק, אבל זאת בעיה.

משה כחלון: בעיות הדיור ויוקר המחיה לא היו זרות לאף אחת מהממשלות הקודמות.

משה כחלון: הבעיה היא לא המודעות לבעיות, אלא הרצון לפתור אותן.

משה כחלון: עכשיו, בתקציב הזה, אנחנו פה כדי לפתור את הבעיות, ואין לנו ספק שממשלה של 61 – וצריך להגיד את זה ביושר – זה קשה.

משה כחלון: זה רוב דחוק, ואנחנו מעת לעת – – –

עיסאווי פריג': יש לך קוסם בראש המערכת.

משה כחלון: אין לנו קוסם בשום מקום, יש לנו מנהיג.

משה כחלון: זה קשה, זה לא קל, אבל פה צריכה לבוא לידי ביטוי האחריות שלכם.

משה כחלון: דבר אחרון, אני רוצה באמת לעשות צדק עם קבוצה של אנשים, שהם פקידי האוצר, מה שאנחנו קוראים, אנשי האוצר – האנשים האלה הפכו בשנים האחרונות לשק חבטות לאומי, ואני רוצה לומר לכם שלא בצדק.

משה כחלון: הם אנשים מהטובים שיש לנו, מהרציניים שיש לנו, מהאידיאליסטים שיש לנו.

משה כחלון: נכון, לא תמיד הם נותנים מה שאנחנו מבקשים.

משה כחלון: גם אני, כשר האוצר, יש לי קשיים פה ושם, ולא כל מה שאני לוחץ בשבילו על כפתור קורה, וזה בסדר.

משה כחלון: אבל חשוב שתדעו שבחודשים האחרונים הם לא היו בבית כמעט, ולא היו בחופש, עבדו לילות כימים כדי להביא את התקציב הזה, ועל כך אני רוצה להודות להם.

משה כחלון: לכם, חברי באופוזיציה וחברי בקואליציה, ואדוני ראש הממשלה – אני רוצה להודות לכם ולך, באמת, על הגיבוי, על שיתוף הפעולה ועל הסיוע בהזנקת המשק, סיוע בהאצת הצמיחה, ובאמת, סיוע – כל אחד אמר – וצריכים להגיד פה ביושר – שראש הממשלה לא ייתן לך לעבוד – לא כך הדבר.

משה כחלון: אנחנו עובדים יחד, מקדמים נושאים יחד, מובילים את זה, ותקציב 15'–16' הוא מהטובים שהיו לנו בשנים האחרונות.

משה כחלון: ואני מצפה מכם לא שתצביעו, אני לא תמים – כי אתם לא יכולים להצביע, התפקיד שלכם לא להצביע, אבל – – –

אראל מרגלית: אדוני שר האוצר – – – המשק הישראלי נמצא בהאטה, והתקציב הזה לא מביא תוכנית להזיז אותו קדימה, לא בעסקים הקטנים, לא בתעשייה, לא בטכנולוגיה, לא בצפון, לא בדרום – –

יפעת שאשא ביטון: איך אתה יכול להגיד את זה?

אראל מרגלית: – – אין פה תוכנית להזיז.

אראל מרגלית: אתם צריכים להבין – אם אתם לא תבינו שהעסק הזה כבר עומד – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, בעוד כמה דקות תעלה לדוכן ותשמיע את כל הטענות.

אראל מרגלית: התחזיות שלכם הן תחזיות על רמה מסוימת של צמיחה.

אראל מרגלית: עכשיו יש סיכוי שאנחנו ניכנס למשבר – – – איפה הצעירים יעבדו אחרי המכללה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגלית, שר האוצר רוצה לסיים.

משה כחלון: אראל מרגלית, אני מבקש לסיים בשנה טובה לך, לכם, משפחתכם, בני – – –

מאיר כהן: – – –

אוסאמה סעדי: – – –

משה כחלון: אנחנו נדבר על הכול אחר כך, זה לא מעל בימת הכנסת.

משה כחלון: מאיר כהן, חצור, ערד וערבה תיכונה לא נולדו אתמול.

משה כחלון: זה משהו שאתם שמתם לי על השולחן, נכון?

מאיר כהן: לא – – –

משה כחלון: אתם פתרתם, אז למה זה לא פתור?

משה כחלון: אתם היחידים שיכולים לפתור משהו ואחר כך הוא לא פתור.

משה כחלון: חברים, תודה רבה.

משה כחלון: שנה טובה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר האוצר חבר הכנסת משה כחלון.

באסל גטאס: – – – זה בידיים שלך ושל ראש הממשלה לסיים את זה היום.

באסל גטאס: יושבים פה מורים ומנהלי בתי-ספר – – –

אוסאמה סעדי: הם יושבים כאן.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת הרצוג, אנחנו נקדם בברכה את הבישופים, הכמרים, מנהלי ומנהלות בתי-ספר, מורים ומורות בבתי-ספר כנסייתיים, שבאו להשמיע באוזני חברי הכנסת את הבעיות והטענות.

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שחברי הכנסת יהיו קשובים לבעיות של מערכת החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בעצם חבר הכנסת יצחק הרצוג פותח את הדיון, הוא בוודאי לא מוגבל לשש דקות, הוא מקבל עד 30 דקות זמן.

יולי יואל אדלשטיין: שאר הדוברים יקבלו כל אחד וכל אחת שש דקות.

איתן כבל: – – – שכחת את ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רציתי להגיד גם "ראש הממשלה, אדוני שר האוצר, חברי הממשלה", אבל הם לא פה.

יצחק הרצוג: אדוני שר האוצר, ידידי משה כחלון, צר לי לקלקל לך את החגיגה.

יצחק הרצוג: אני הזדהיתי עם דברים מסוימים שאמרת, אבל אני מביט בך, מביט בחברי הקואליציה, מביט בממשלה הזאת אחרי 100 ימים, מביט בכם, ואני רואה מנהיגים עייפים ודהויים וחסרי תקווה; ודי באווירה שמוקרנת מן הקואליציה כדי להראות עד כמה אני צודק – ממשלה שרק התחילה את כהונתה ומסעה לשום מקום.

יצחק הרצוג: אני מביט בכם ואני לא רואה ממשלה חיה.

יצחק הרצוג: אני מביט בכם, אני רואה ממשלת צללים שמביאה תקציב בלי בשורה ובלי חזון.

יצחק הרצוג: אני מביט בראש הממשלה אחרי 100 ימים של כהונה רביעית, ואני מביט בך, אדוני שר האוצר – בואו נמנה יחד את ההישגים שלכם ב-100 הימים: כישלון בהסכם הגרעיני עם איראן, כישלון במתווה הגז, כישלון בתהליך המדיני ובמשא-ומתן מופרך מול ה"חמאס", ואפס – אפס צמיחה.

יצחק הרצוג: אפס אחד עגול, צמיחה קטנה יותר מזו של יוון.

יצחק הרצוג: ואנחנו נתגעגע לאפס הזה בחודשים הבאים, כי תחת הנהגת

יצחק הרצוג: כם זה הולך להיות הרבה, הרבה, הרבה יותר גרוע, ובכלכלה יש יותר גרוע מאפס.

יצחק הרצוג: חברי וחברותי חברי הכנסת, קראתי את תקציב המדינה מתחילתו ועד סופו, והיום כולו ברשת; ההישג היחיד של הממשלה הזאת – שכבר לא צריך לבוא לירושלים לקחת את התקציב, את הארגזים הללו, הכול ברשת.

יצחק הרצוג: קראתי את התקציב, ואני שואל אותך, אדוני שר האוצר, ואני שואל את ראש הממשלה: בשביל זה הלכתם לבחירות?

יצחק הרצוג: לזה אתם קוראים תקציב?

יצחק הרצוג: ככה תרגמתם את התקווה שהצעתם לעם בבחירות?

יצחק הרצוג: אני שואל אותך, נתניהו: בשביל תקציב כזה פירקת את הממשלה הקודמת והלכת לבחירות?

יצחק הרצוג: הבטחת שהפעם תהיה קשוב יותר לענייני יוקר המחיה ויוקר הדיור, שתטפל בזה; שהפעם תבחין במצוקות של אזרחי ישראל; שהפעם תהיה אחראי באופן אישי; הבטחת שתהיה קשוב לדאגות הציבור והעם – הצחקת את עם ישראל.

יצחק הרצוג: ואתה, ידידי כחלון, בשביל תקציב כזה הלכת לבחירות?

יצחק הרצוג: עזבת את הליכוד, הקמת מפלגה, רצת בכל הארץ, הבטת לאנשים בעיניים – בשביל תקציב כזה הקמת מפלגה והלכת לבחירות?

משה כחלון: התשובה היא כן.

יצחק הרצוג: זו התקווה לכולנו, כחלון?

משה כחלון: התשובה היא כן.

יצחק הרצוג: מילא נתניהו.

יצחק הרצוג: מנתניהו כבר איש לא מצפה לשום דבר.

יצחק הרצוג: תשע שנים נתניהו ראש הממשלה, ואי-אפשר לקנות פה דירה, ואי-אפשר להתחיל את החודש עם יוקר מחיה המשתולל.

יצחק הרצוג: ב-1996, בעימות הטלוויזיוני שלו עם פרס, נתניהו הסביר איך הוא פותר את הבעיה של יוקר המחיה המשתולל ויוקר הדיור.

יצחק הרצוג: אז הבטיח.

יצחק הרצוג: ממתי נתניהו מבטיח לקיים?

יצחק הרצוג: אבל, כחלון, ממך כן ציפינו.

יצחק הרצוג: יותר מ-300,000 ישראליות וישראלים שמו את הפתק שלך בקלפי.

יצחק הרצוג: הבטחת תקווה, והבטחת דירה, מלחמה ביוקר המחיה, מלחמה בבנקים, בתקציב הביטחון, רפורמה ענקית בגז, והבטחת.

יצחק הרצוג: והבעיה היא שאחרי 100 ימים, מכל ההבטחות – אנחנו לא רואים באמת מימוש.

יצחק הרצוג: ואתה ביקשת להיות שר האוצר, וביקשת ארגז כלים מלא מלא.

יצחק הרצוג: ואיפה כחלון של הסלולר?

יצחק הרצוג: כחלון שלא רואה ממטר את כל המחוברים והמקושרים?

יצחק הרצוג: אני מתגעגע לכחלון ההוא.

יצחק הרצוג: מכיוון שאתה הסברת שתתמקד ביוקר המחיה וביוקר הדיור, אבל בתקציב המדינה אין באמת מילה רצינית על הנושאים הללו – והבטחת בבחירות, אז מסתבר שזה יותר קשה כשמגיעים לתפקיד שר האוצר.

יצחק הרצוג: אבל אחרי 100 ימים של שלטון, ממשלת נתניהו הוכיחה שהבטחות בבחירות זה לא הבטחות לקיים.

יצחק הרצוג: לעם ישראל אין מנתניהו ציפיות, גבירותי ורבותי, וגם למצביעים שלו בבחירות האחרונות לא היו; הם גזרו את כרטיסי החבר של מרכז הליכוד כמה ימים לפני הבחירות.

יצחק הרצוג: אבל נתניהו ניצח בבחירות כי הוא הפחיד את העם מערבים שנוהרים לקלפיות.

יצחק הרצוג: ואותם ערבים, אזרחי ישראל הנאמנים שרק לפני יומיים-שלושה הוא ישב אתם, עם נציגיהם, שנהרו לכנסת בכמויות, על תקציבים – ואני מברך אותו על כך – אבל בסוף מסתבר שהכול ציניות וישראבלוף.

יצחק הרצוג: וממך – ידידי שר האוצר משה כחלון, אתה יודע שהתקציב הזה שהנחת הוא לא התקציב שאתה רצית, הוא ללא בשורה, וזו הבעיה העיקרית.

יצחק הרצוג: כי אתה איש רציני, מנהיג של רפורמות מרשימות שמקדמות את חייו של האזרח, ואתה איש חברה, שמבין את המצוקה שבה חיים אזרחי ישראל, ואתה לא מנותק מן העם, אלא חי בתוך העם ומבין אותו.

יצחק הרצוג: אבל הטרגדיה היא שנפלת למלכודת ישנה, זו שביבי עצמו כבר חשב שהיא נשכחה ונשחקה, שאיש לא יקנה אותה.

יצחק הרצוג: מתברר שאתה נפלת בה: נכנעת להסכמים קואליציוניים מסואבים, להבטחות בחירות שנעשו מתחת לשולחן ללא ידיעתך, לתפיסת עולם אנטי-חברתית, אנטי-יהודית, אנטי-ישראלית ואנטי-דמוקרטית, שלוקחת את הכסף הציבורי ומשקיעה אותו במקושרים ובחזקים ובמחוברים, בחברי המועדון.

יצחק הרצוג: נתניהו וכחלון, מכרתם את כולנו למי שיכול להפעיל לחץ ישיר על לשכת ראש הממשלה; מכרתם אותנו להתנחלויות המבודדות שמקבלות 360 מיליון שקל; לקמפיינים עלומים של משרדי ממשלה על חשבון הנגב והגליל; מכרתם את החקלאים שמאז קום המדינה מגינים בגופם על הגבולות, ורק לפני כמה ימים ראש הממשלה נזכר לשבח אותם באיטליה; מכרתם את המורות ואת המורים שחזרו אתמול ללמד את ילדי ישראל, את העצמאים, את כל מי שבחר בכם ואת כל מי שהאמין ביכולת להביא שינוי.

יצחק הרצוג: אין תוכניות, כפי שנאמר כאן, לפיתוח תעסוקה ולצמיחה במשק מדשדש; אין מילה על עתידו של הצעיר מקריית-שמונה שסיים את לימודי התואר הראשון במכללה ועכשיו מחפש עבודה; אין שום תקווה למי שעובד ומנסה לפרנס משפחה.

יצחק הרצוג: ונתניהו בשלו – כפי שעשה כשר אוצר בעצמו, ואחר כך כראש ממשלה בכל כהונותיו – הוא ממשיך להעמיק את הפערים, שממשיכים לגדול, ולהתעלם מהמצוקה האישית של המשפחה העובדת בישראל.

יצחק הרצוג: שני מפרנסים מבוקר עד לילה, שעות נוספות אין-סופיות, והחודש שמתחיל מבלי שיש להם מושג איך הוא ייגמר.

יצחק הרצוג: לא על דירה הם חולמים, אלא על איך לעמוד בכל המסים ובכל התשלומים ובכל העלויות האין-סופיות, עד כדי כך שיישאר להם מספיק כדי למלא את העגלה בסופר.

יצחק הרצוג: ואז, הבוקר הודעתם שאולי תורידו את המע"מ.

יצחק הרצוג: הציבור כבר לא מאמין לכותרות.

יצחק הרצוג: רגע אחד מודיעים לו שלא תתעסקו במסים, רגע אחר כך מודיעים לו שאולי תורידו, אחר כך מתחילים לשלוח שליחים שיתנצלו ויסבירו שזה לא סופי.

יצחק הרצוג: אז אף אחד לא מאמין לפניקה הזו.

יצחק הרצוג: בתקציב הזה, רבותי, אין תקווה.

יצחק הרצוג: הוא ינציח את המציאות שבה שליש מילדי ישראל הולכים לישון רעבים; למשפחות צעירות אין שום סיכוי לקנות דירה; מתווה הגז לא קיים ורק נראה רע יותר משבוע לשבוע; לעולם התקשורת ולחירות הביטוי עושים חיסול ממוקד; קשישים מושפלים בתור לקופות-החולים, קשישים שלא יכולים לרכוש אוכל אם הם רוצים להצליח לרכוש את התרופות שלהן הם נזקקים.

יצחק הרצוג: ראש ממשלה מסוים אמר פעם: תהיו כחלונים, אבל לא נותן לכחלונים לעבוד.

יצחק הרצוג: ב-100 ימים של ממשלה – 1,000 עמודים של תקציב מדינה, אפס צמיחה, אפס תקווה, ומכירה כללית גדולה של אזרחי המדינה.

יצחק הרצוג: מכרתם את כולנו בערב ראש השנה, ועל כך אנחנו נאבקים בקריאה הראשונה הזו, ומבקשים מן המליאה לדחות אותה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: עד שש דקות לרשות גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה בפתח דברי לתמוך במאבק של נציגי ההורים של תלמידי בתי-הספר הנוצריים, שמייצגים 33,000 תלמידים שיושבים בבית.

זהבה גלאון: זה בלתי מתקבל על הדעת.

זהבה גלאון: אנחנו מצטרפים למאבק שלכם ותומכים בו.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, חבל ששר האוצר יצא מהמליאה, ואני אומרת: ידידי שר האוצר, אני מתכוונת לזה, היכרות רבת שנים והרבה הערכה, ואני מודה שלבי יצא לשר האוצר.

זהבה גלאון: שמעתי אותו אומר דברים כאן במליאה, אני מצטטת: אנחנו עושים כאן צעדים דרמטיים, יהיו כאן הזדמנות שווה, שוויון, חמלה, ערבות הדדית, ואני אומרת: האם אנחנו מדברים על אותו תקציב, אדוני?

זהבה גלאון: כי אנחנו בחנו את התקציב הזה בקפידה רבה, אני עברתי על התקציב הזה ומצאתי בו הרבה דברים – לא ערבות הדדית, לא חמלה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מצער אותי לומר ששר האוצר כחלון מביא תקציב אנטי-חברתי לכנסת הזו, ממשיך את המדיניות של ממשלת נתניהו הקודמת.

זהבה גלאון: תקציב שנכנע – – –

קריאה: – – –

זהבה גלאון: עכשיו אני אנמק ואפרט.

מירב בן ארי: – – –

זהבה גלאון: חברת הכנסת מירב בן ארי, תקשיבי לי, אז תשמעי.

עיסאווי פריג': תקשיבי.

מירב בן ארי: – – –

זהבה גלאון: – – – תקציב שמשקיע בקבוצות לחץ, בקבוצות אינטרסים.

זהבה גלאון: מוכרים את התקציב הזה לאינטרסים צרים.

זהבה גלאון: ולמה זה כל כך מתסכל?

זהבה גלאון: כי שר האוצר עומד כאן והוא באמת מתכוון לזה, לרפורמות חברתיות ולכל מיני שינויים גרנדיוזיים.

זהבה גלאון: אבל בסופו של דבר שר האוצר מדבר על גידול.

זהבה גלאון: הוא אמר: כמה שנים לא ראיתם תקציב כזה?

זהבה גלאון: באמת הרבה שנים לא ראינו תקציב כזה, כי התקציב הזה הוא ממש לא טוב.

זהבה גלאון: הוא אומר – אני מצטטת – אני מרחיב בכל תחום.

זהבה גלאון: רק הוא שוכח לומר שהגידול שהתקציב הזה מדבר עליו הוא גידול אוטומטי לפי כל שנה, לפי הגידול באוכלוסייה.

זהבה גלאון: על מה אתם מספרים לנו, כשאנחנו בוחנים את הגזירות – ואני מתחילה לדבר עליהן אחת-אחת, תראי כמה הוא אנטי-חברתי.

זהבה גלאון: הקיצוץ הראשון שאני רוצה לדבר עליו – מקצצים סכום של 4.3 מיליארד שקלים בתקציבים האזרחיים, בזכאות של צעירים לדמי אבטלה.

זהבה גלאון: ועל מה חוסכים את הכסף הזה?

זהבה גלאון: הכסף הזה הרי עובר לוועד המקומי בחברון, למינהלת הזהות היהודית.

זהבה גלאון: תראו מה עושים עם רפורמת יום הלימודים הארוך, הרפורמה שהייתה צריכה לסייע להורים בכל הארץ.

מירב בן ארי: – – –

זהבה גלאון: תראו לאן הולך הכסף הזה: למוסדות דת אורתודוקסיים, לחינוך ממלכתי-דתי, שכבר גם ככה נהנה מתקצוב יתר, ותראו כמה כסף מזרימים לרשויות המקומיות בהתנחלויות, מיליוני שקלים, אבל מייבשים את כל השאר.

זהבה גלאון: שאלו קודם את שר האוצר מה עם הטבות המס למקומות כמו ערד, מקומות אחרים – שום דבר, זה אפילו לא הוזכר בדברים של שר האוצר.

זהבה גלאון: ואני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, מי שירים היום יד בעד התקציב הזה צריך להתבייש, כי תקציב המדינה הזה, שממשלת נתניהו ושר האוצר שעמד כאן על הדוכן בהרבה פתוס והתרגשות – ואני יודעת שהוא מתכוון לזה, רק הוא לא מביא את מה שהוא מתכוון – כי תקציב זה הצהרות כוונות, כי תקציב משקף את סדרי העדיפויות של הממשלה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מדובר בסדרי עדיפויות מבישים.

זהבה גלאון: אנחנו רואים בבירור איך הממשלה הזו מתנערת מהחובה שלה לספק שירותים איכותיים, שירותים שוויוניים לכלל האזרחים, ומשרתת על חשבונם ובמימונם מגזרים סקטוריאליים צרים.

זהבה גלאון: תראו עם מה הממשלה הזו לא מתמודדת.

מירב בן ארי: 800 מיליון לחיילים – – –

זהבה גלאון: זה חשוב, ואני מסכימה – – –

מירב בן ארי: וקצבאות ילדים זה לא חשוב?

זהבה גלאון: חברת הכנסת מירב בן ארי – – –

מירב בן ארי: אז למה – – –

זהבה גלאון: אני רוצה להסביר לך, חברת הכנסת מירב בן ארי, זאת לא חוכמה לתת הטבות לקבוצות מסוימות.

זהבה גלאון: הן חשובות, אני לא מתווכחת.

זהבה גלאון: מדובר על המקרו, ובמקרו, הממשלה הזו, אין לה אומץ להתמודד עם שלושה ממסדים חזקים: 1.

זהבה גלאון: בעלי ההון, שנהנים מפטורים והטבות מס – –

מירב בן ארי: הוא היחיד – – –

זהבה גלאון: – – 2.

זהבה גלאון: הממסד הביטחוני.

זהבה גלאון: שר האוצר לא מאמץ את דוח לוקר; דוח לוקר ישכב על המדף, בניגוד למה שאמר לי ראש הממשלה.

זהבה גלאון: ושר האוצר גם לא מתעמת עם ממסד המתנחלים.

זהבה גלאון: וכשאין אומץ להתמודד עם שלושת הממסדים האלה, זה התקציב שמוגש לנו.

זהבה גלאון: תקציב שמקצץ בתקציבי מערכות החינוך וההשכלה הגבוהה לא מאפשר – – –

מירב בן ארי: 50 מיליון.

זהבה גלאון: – – – לא מאפשר באמת לתת חינוך נורמלי לאזרחי ישראל, לתלמידי ישראל.

זהבה גלאון: והדבר הכי מדכא, במקום לאמץ את מכלול ההמלצות של ועדת אלאלוף לטיפול בבעיית העוני, תראו את הדבר המביש הזה: הממשלה בוחרת לאמץ שינוי בשיטת החישוב, שלא ישפר בכלום את מצב הכנסתן של משפחות שחיות בעוני.

זהבה גלאון: מה הם עושים?

זהבה גלאון: מה התרגיל הזה?

זהבה גלאון: רק מספר המשפחות שיירשמו ככאלה בדוחות הביטוח הלאומי ובדוחות הבין-לאומיים.

זהבה גלאון: זה צעד ציני, זה צעד מכוער שמשקף את רוח הצעת התקציב כולה – מוכרים לנו אשליות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לסיים ולומר, יש לי ביקורת גדולה על התקציב, גם על דוח לוקר, אבל מה מתסכל?

זהבה גלאון: ששרים שהצהירו על עצמם כשרים חברתיים בעצם משתפים פעולה עם רוח המפקד הרעה.

זהבה גלאון: צר לי לראות איך שר האוצר שהתכוון לטוב מביא רע בסופו של דבר.

זהבה גלאון: ולכן – ובזה אני מסיימת, חברי חברי הכנסת – סיעת מרצ הציגה הצעת תקציב אלטרנטיבית, חברתית, צודקת, מאוזנת, שלא מסתכלת רק על קבוצות אינטרסים צרות של הממשלה הזו, אלא על האינטרסים של כלל מדינת ישראל.

זהבה גלאון: תודה רבה.

מירב בן ארי: איך את אומרת על השר כחלון – – –?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דניאל עטר.

יולי יואל אדלשטיין: עד שש דקות לרשות אדוני.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חבל ששר האוצר – אני יודע, זה יום חגו יום התקציב, הוא היה צריך לפחות – – –

יולי יואל אדלשטיין: הוא הלך לחגוג.

מיקי רוזנטל: הוא הלך לחגוג, כן.

מיקי רוזנטל: אני לא יודע, בצעירותי, אני זוכר ששרי האוצר וגם רוב שרי הממשלה היו יושבים ביום של התקציב – – –

יולי יואל אדלשטיין: בצעירותי, אני זוכר שגם מליאת הכנסת הייתה מלאה כששר האוצר היה מציג את התקציב – – –

מיקי רוזנטל: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אבל נו – – –

מיקי רוזנטל: מצער מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אנחנו כבר לא כאלה צעירים.

מיקי רוזנטל: כן, נכון, אני בוודאי לא.

יולי יואל אדלשטיין: זו מסקנה עצובה.

מיקי רוזנטל: אני בוודאי לא.

מיקי רוזנטל: בכל אופן, אני מאוד מחבב את שר האוצר ואני גם מכבד אותו, ואני בטוח בכוונותיו הטובות, אבל אני מוכרח להגיד שהתקציב הזה הוא גם דמיוני והוא גם פחדני.

מיקי רוזנטל: הוא פחדני כי בחרו לעשות את מה שאפשר, ולא את מה שצריך.

מיקי רוזנטל: גם שר האוצר היה רוצה, אני בטוח, לעשות הרבה יותר, אבל בגלל כל מיני אילוצים הוא הביא את התקציב הזה, שרובו טייס אוטומטי וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: אבל אני רוצה יותר לדבר על החלק הדמיוני, משום שהוא באמת – התקציב הזה לא מתמודד עם הבעיות העיקריות של המשק הישראלי.

מיקי רוזנטל: וכדי שחברת הכנסת מירב בן ארי לא תצעק, בואו נגיד שיש בתקציב הזה גם כמה דברים מאוד טובים, מאוד טובים.

מיקי רוזנטל: הניסיונות לעשות רפורמה בבנקאות הם מצוינים, והניסיונות לצמצם – לרפואה הציבורית – הם מצוינים.

מיקי רוזנטל: אני מקווה שיאמצו את ששינסקי 2 ויעניקו תמלוגים למדינה כמו שצריך, וזה יעבור בחוק ההסדרים וזה לא ייבלע בדרך, כי יש סכנה ואיום ובעלי ההון מפעילים לחצים מאוד גדולים וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: יש דברים טובים, אמרנו?

מיקי רוזנטל: אמרנו, ולא מניתי את כולם.

מיקי רוזנטל: לא מניתי את כולם.

מיקי רוזנטל: בכל אופן, תקציב זה המון מספרים והמון נתונים, וביחד זה שוזר תמונה אחת גדולה, והתמונה הגדולה היא מאוד עגומה, כי באמת היא לא מתמודדת עם הבעיות האמיתיות של המשק הישראלי.

מיקי רוזנטל: קודם כול, היא לא מתמודדת עם האיום המיידי, שגם שר האוצר אומר עליו: נכון, יש בעיה, והיא נתוני הצמיחה המאוד-מאוד מדאיגים שלנו, הפריון הנמוך מאוד של המשק הישראלי, ואין שום מענה אמיתי לעניין הזה.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, הרפורמה בבנקאות אולי תעניק יותר אשראי לעסקים קטנים; זה נכון, אבל זה לא מה שיפתור את הבעיה של המשק הישראלי נוכח הירידה בייצור ונוכח נתוני הצמיחה הנמוכים.

מיקי רוזנטל: אלה לא רפורמות מחוללות צמיחה, לא אלה, וגם השר יודע את זה וגם רוב חברי הממשלה שמבינים משהו בכלכלה מבינים את זה.

מיקי רוזנטל: אין התמודדות עם שום בעיה לאומית אחרת.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, אחת הבעיות הלאומיות, שגם השר עצמו מגדיר כבעיה לאומית, היא בעיית האי-שוויון.

מיקי רוזנטל: ועכשיו אתה מסתכל בתקציב, ואתה אומר: איפה הרפורמה הגדולה שמצמצמת את האי-שוויון?

מיקי רוזנטל: ואין כזו, אין כזו.

מיקי רוזנטל: יש נגיעה בתקציב החינוך, שקצת קצת קצת ישפר את העניין הזה של הפערים בחינוך.

מיקי רוזנטל: יש פה ושם נגיעה, יש איזה אימוץ חלקי מאוד של דוח אלאלוף, אין איזו החלטה אחת שאומרת: יאללה, בוא נעשה ונעשה מהפכה בתחום אחד, או נתמודד עם בעיה לאומית אחת באופן רציני, שהתקציב הזה נותן לה מענה.

מיקי רוזנטל: הגדלת הגירעון, לצערי – ואני בעד הגדלת הגירעון, שלא תבינו לא נכון, אבל רק כשהיא באמת משרתת איזו מטרה לאומית אמיתית, או מצוקה אמיתית.

מירב בן ארי: – – –

מיקי רוזנטל: הגדלת הגירעון הזאת, כל-כולה היא לצרכים פוליטיים, כספים קואליציוניים.

מיקי רוזנטל: בשביל זה להגדיל את הגירעון?

מיקי רוזנטל: אתם לא מתביישים?

מיקי רוזנטל: אתם לא מתביישים, בשביל לקנות עוד כמה חברי כנסת פה, שיתמכו בתקציב?

מיקי רוזנטל: זה ביזיון.

מירב בן ארי: – – –

מיקי רוזנטל: אני תכף אסביר לך איפה יש, מייד אני אענה לך.

מירב בן ארי: – – –

מיקי רוזנטל: מייד אני אראה לך, מייד אני אסביר.

מיקי רוזנטל: אני מייד אסביר.

אחמד טיבי: נא להמשיך, נא להמשיך.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: תראו, המשק הישראלי מדשדש, אפילו חבר הקואליציה שלכם, יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני, אמר את זה אתמול בכנות: המשק הישראלי מדשדש, והתקציב לא נותן שום מענה למצב הדשדוש הזה, אין שום boost ואין שום בום, אין שום טראח ואין שום דבר.

מיקי רוזנטל: זה תקציב של טייס אוטומטי של אנשים פחדנים, שלקחו את כל המספרים וחיברו ולא עשו חושבים.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להדגים לכם את זה דרך תקציב של משרד אחד, כי אי-אפשר לדבר על התקציב רק במילים של התיאוריות הכלכליות.

מיקי רוזנטל: אני אספר לכם את זה דרך תקציב החינוך.

מיקי רוזנטל: עומד בימים האחרונים שר החינוך ומספר לעם ישראל איך הוא צמצם את מספר הילדים בכיתות, איך או-טו-טו כל הילדים יעשו בחינות בגרות בחמש יחידות במתמטיקה, כל הבעיות של החינוך נפתרו.

מיקי רוזנטל: תקציב החינוך זה הבלוף הכי גדול, שלא פותר שום בעיה בחינוך הישראלי.

מיקי רוזנטל: אלה הבעיות המרכזיות של החינוך הישראלי – על זה יש הסכמה, יש קונסנזוס, אף אחד לא חולק על זה; גם שר החינוך, שלא מבין הרבה בחינוך, גם הוא לא חולק על זה: הבעיה הראשונה היא הבעיה של האי-שוויון.

מיקי רוזנטל: לא יכול להיות שאדם שיש לו כסף, הילדים שלו יקבלו חינוך טוב, ואלה שחסר להם, יש אצלם חסרון כיס וחשבון הבנק שלהם לא מאפשר את זה, ייתנו לילדים שלהם חינוך רע.

מיקי רוזנטל: היה צריך כבר מזמן במדינת ישראל לעשות חינוך דיפרנציאלי.

מיקי רוזנטל: איך עושים חינוך דיפרנציאלי?

מיקי רוזנטל: על-ידי זה שקודם כול מחליטים מה מגיע לתלמיד במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: כמו שיש סל של בריאות, מה מגיע לחולה, היה צריך לעשות סל לתלמיד, מה מגיע לכל תלמיד ממערכת החינוך.

מיקי רוזנטל: השר נמנע מזה, ולא באקראי הוא נמנע מזה – כי הסקטור שממנו הוא בא מקבל הרבה יותר, הרבה יותר כספים גם בשביל החינוך של הזרם שלו, גם בשביל החינוך של התלמידים שלו.

מיקי רוזנטל: שם יש מספר התלמידים, בחינוך הממלכתי-דתי, הנמוך ביותר בחינוך בארץ, ויש אפליה in-house בחוק, אז למה לשנות?

אחמד טיבי: נא לסיים.

מיקי רוזנטל: רק שנייה, אדוני.

מיקי רוזנטל: עוד דקה.

אחמד טיבי: שתי שניות.

מיקי רוזנטל: הבעיה השנייה של החינוך הישראלי היא רמת ההוראה, וגם בזה התקציב לא מטפל.

מיקי רוזנטל: והבעיה השלישית של החינוך הישראלי היא כמובן הנושא של מה מלמדים ומה זה רלוונטי לחיים של הילדים במאה ה-20.

מיקי רוזנטל: באף אחד מהדברים האלה התקציב לא מטפל.

מיקי רוזנטל: יש בו מיליארד שקל למוסדות תורניים, כי זה מה שיש בכספים הקואליציוניים, זה נקרא תקציב כספים קואליציוניים, אז התקציב של משרד החינוך עלה ל-52 מיליארד שקל; 90% ממנו זה בין כה וכה למשכורות, מיליארד שקל זה מוסדות תורניים בגלל ההסכמים הקואליציוניים, וכל השאר זה רוח וצלצולים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

אחמד טיבי: לפני שהשר עולה, ברשותך, אדוני השר, נמצאים כאן נציגי בתי-הספר הנוצריים.

אחמד טיבי: הם נמצאים כאן, גם אנשי דת, גם אנשי מטה המאבק, בהזמנת הרשימה המשותפת, כי הם שובתים, בתי-הספר שלהם.

אחמד טיבי: רבותי, תקשיבו, אנשי מפלגת העבודה, לפעמים אתם פונים אליהם לפני הבחירות.

דניאל עטר: רק אחרי הבחירות אנחנו פונים.

אחמד טיבי: 33,000 תלמידים בבתי-הספר הטובים ביותר בארץ, עם שיעורי הצטיינות, תוכנית חינוך מופלאה, הם פותחים את שעריהם לכל התלמידים, צוות מורים מסור וחרוץ, יש להם דרישות תקציביות צודקות – הם נמצאים כאן אחרי שהפגינו והפגנו בכל מיני מקומות בארץ.

אחמד טיבי: גם לפני יותר מחודש הם הפגינו מול משרד החינוך, אך עדיין התביעות שלהם לא באו על סיפוקן.

איתן כבל: למה לא סגרתם את זה עם ראש הממשלה?

אחמד טיבי: העלינו את זה בפני ראש הממשלה, זה הנושא הראשון שעלה; לא הייתה היענות, לא הייתה היענות, ולכן הם פה.

אחמד טיבי: נפגשנו עם השרה גילה גמליאל, אולי יהיו פגישות עם שרים נוספים.

אחמד טיבי: אפשר לפתור את הבעיה הזאת, צריך לפתור את הבעיה כדי שהתלמידים הערבים ינהרו לבתי-הספר.

אחמד טיבי: חשוב.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים לנהור לבתי-הספר.

איתן ברושי: אבל באוטובוסים.

אחמד טיבי: לנהור – באוטובוסים, במכוניות, רגלי.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים לנהור לבתי-ספר, ובתי-הספר האלה נותנים חינוך מעולה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: ברוכים הבאים.

אחמד טיבי: המאבק ממשיך.

אחמד טיבי: בסופו של דבר נשיג את זכויות התלמידים שלנו.

אחמד טיבי: ברכותי לכם.

אחמד טיבי: )

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לדבר מהצד על הדברים שלך.

אחמד טיבי: אומרים שזה אסור לפי התקנון, אבל אני מאפשר לך לפנים משורת הדין.

אחמד טיבי: (בערבית: זה שהסתייג – יצא, רק שתדע.

אחמד טיבי: )

איתן כבל: זה ניצול סמכות.

אחמד טיבי: מדובר בניצול סמכות לפנים משורת הדין.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אנשי הדת המכובדים, כבוד הארכיבישוף מרקוצו, 33,000 תלמידים ערבים שובתים.

איימן עודה: לפני כמה דקות דיבר שר האוצר על התקציב ועל שכולם שמחים מהתקציב הזה.

אחמד טיבי: איימן, יש לך דקה, לפנים משורת הדין.

איימן עודה: אז אני אגיד כך: מדובר על בתי-ספר שמהווים 4% מבתי-הספר הערביים, כבוד השר.

איימן עודה: שליש מהסטודנטים באוניברסיטאות הם בוגרי בתי-הספר הללו, 87% מהערבים שעובדים בהיי-טק הם בוגרי בתי-הספר הללו, ואנחנו מדברים על כאילו בתי-ספר פרטיים, כי האנשים השקופים והמוחלשים והמוחלשים ביותר לומדים בבתי-הספר הללו.

איימן עודה: בתי-הספר הללו – מבקשים להשוות אותם לבתי-הספר האחרים.

איימן עודה: לכן צריך להיענות לבקשה צודקת זו, והיום ולא מחר.

איימן עודה: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת איימן עודה.

אחמד טיבי: מכובדי השר אבי גבאי ביקש להתערב בדיון.

אחמד טיבי: הוא ביקש להתערב בדיון.

אחמד טיבי: אם כבוד השר יגיד כמה מילים לאנשים שנמצאים כאן – אני אודה לו מאוד אם יחליט להתייחס.

אבי (אברהם) גבאי: אדוני היושב-ראש, חברים נכבדים, קודם כול ברכות לאורחים; שמחים שהגעתם לכאן.

אבי (אברהם) גבאי: אני מניח ששר האוצר ילמד את הבעיה ויתייחס אליה בצורה עניינית, כמו שהוא מתייחס לכל בעיה שמגיעה אליו, ולא משנה מאיפה היא מגיעה, מי מוביל אותה, מי לא מביא אותה, מי המגזר שמאחורי הבעיה.

אבי (אברהם) גבאי: הוא פשוט מתייחס לדברים בצורה עניינית, ואני חושב שזה בדיוק העניין שאליו אני רוצה להתייחס עכשיו.

אבי (אברהם) גבאי: שמעתי את יושב-ראש המחנה הציוני מדבר על התקציב ומדבר על שר האוצר ומנסה להשוות אותו לאיש שהוא מכיר, משה כחלון של רפורמות הסלולר.

אבי (אברהם) גבאי: אני בדרך כלל לא עולה לכאן, אלא אם כן אני מתבקש לעלות, אבל הרגשתי שאני חייב להתייחס לדברים.

אבי (אברהם) גבאי: הייתי עם משה כחלון בהקמת המפלגה הזאת מתחילת הדרך, ואני יודע בדיוק על מה דיברנו, אני יודע בדיוק מה הבטחנו, אני יודע בדיוק מה חשבנו.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו לאורך כל הדרך דיברנו על שלושה דברים: דיברנו על צמצום פערים והקטנת האי-שוויון, דיברנו על הדיור ודיברנו על הפיננסים.

אבי (אברהם) גבאי: דיברנו באופן כללי על רפורמות.

אבי (אברהם) גבאי: אם יש דבר ששר האוצר, שהוא שר האוצר בסך הכול שלושה חודשים, שלושה חודשים וחצי, עושה מהיום הראשון שהוא שר האוצר, זה לזכור שהוא הגיע לתפקיד הזה כדי לעשות רפורמות, והוא הגיע לתפקיד הזה כדי לשנות סדרי עדיפויות, והוא הגיע לתפקיד הזה לא כדי לנהל את משרד האוצר, אלא לעשות את הדברים האלה.

אבי (אברהם) גבאי: אני יודע טוב מאוד מה יש בתקציב, ואני יודע טוב מאוד מה יש בחוק ההסדרים, ואני יודע דבר אחד: שיותר מהכול, שר האוצר הבטיח להיות ענייני.

אבי (אברהם) גבאי: הוא הבטיח לעשות, הוא הבטיח עשייה ולהיות ענייני, וזה לא משנה מי מאחורי הבקשה – מתיישב, איש מכפר ערבי, מתל-אביב – לא משנה מאיפה האנשים מגיעים.

אבי (אברהם) גבאי: אז בואו נתחיל רגע עם צמצום הפערים, מה יש בתקציב הזה.

אבי (אברהם) גבאי: יש ועדת אלאלוף, ועדה לטיפול בעוני, שהוקמה על-ידי הממשלה הקודמת; שמו את הדוח שלה במגירה ואמרו: אוקיי, נעבור לנושא הבא.

אבי (אברהם) גבאי: שר האוצר, לא רק שהביא לרשימה שלו את יושב-ראש הוועדה, את חבר הכנסת אלי אלאלוף – הוא מינה אותו ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, ואין יותר מזה כדי להצהיר על המחויבות לעשייה ומחויבות לדוח.

באסל גטאס: לא נכון, הכנסת מינתה אותו.

אבי (אברהם) גבאי: רגע.

אבי (אברהם) גבאי: הכנסת מינתה.

אבי (אברהם) גבאי: סליחה, אתה צודק.

אבי (אברהם) גבאי: אני מתנצל על הטעות.

אבי (אברהם) גבאי: אני מניח שלמשה כחלון הייתה איזו השפעה על המינוי הזה של הכנסת.

אבי (אברהם) גבאי: בתקציב הזה, רבותי, יש 5 מיליארד שקל שקשורים לוועדת אלאלוף – בין שזה קצבאות הילדים ובין שזה הגדלת הקצבאות לקשישים – – –

עיסאווי פריג': איזה קצבאות ילדים?

עיסאווי פריג': על מה אתה מדבר?

אבי (אברהם) גבאי: סליחה, אדוני.

אבי (אברהם) גבאי: 2.5 מיליארד שקל קצבאות ילדים.

עיסאווי פריג': – – –

אבי (אברהם) גבאי: לא.

אבי (אברהם) גבאי: לא, אדוני.

מירב בן ארי: – – –

אבי (אברהם) גבאי: לא.

אבי (אברהם) גבאי: לא.

אבי (אברהם) גבאי: לא.

אבי (אברהם) גבאי: קצבאות ילדים זה הדבר הכי מצמצם פערים שיש.

אבי (אברהם) גבאי: הכי מצמצם פערים שיש, יותר מכל דבר אחר.

עיסאווי פריג': – – –

אבי (אברהם) גבאי: הנה, הכסף בא עכשיו.

אבי (אברהם) גבאי: סליחה, רבותי, הכסף בתקציב.

אבי (אברהם) גבאי: הכסף בתקציב.

אבי (אברהם) גבאי: בתקציב.

עיסאווי פריג': – – –

אבי (אברהם) גבאי: הנושא השני, מעבר לוועדת אלאלוף – תסתכלו, דיברו כאן על המגזר הערבי – מיליארד שקל בתקציב, ואנחנו יודעים שרוב המגזר הערבי נמצא בעשירונים הנמוכים, אז אין דבר יותר מצמצם פערים מזה.

אבי (אברהם) גבאי: ואם אנחנו מדברים על הדיור, אז אני רוצה לומר לכם משהו על הדיור.

אבי (אברהם) גבאי: אני בעוונותי קצת מכיר איך מנהלים עסקים ואיך מנהלים גופים.

אבי (אברהם) גבאי: ואני לא ראיתי בחיים שלי תהליך כל כך גדול, משמעותי ועוצמתי שנעשה בטווח זמן כל כך קצר.

אבי (אברהם) גבאי: כשמשה כחלון דיבר על מחיר למשתכן, זה נראה כמו דבר שיקרה בעוד שנה-שנתיים, ואני זוכר מה היה כשהיה שר השיכון אריאל אטיאס ורבו כאן על הקריטריונים וכו' וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: והשר כחלון עשה את זה בחודשיים.

אבי (אברהם) גבאי: ומי שמסתכל בחודש האחרון, פותח עיתונים, רואה כל יום מודעה, מחיר למשתכן במקום אחר בארץ.

אבי (אברהם) גבאי: כל יום מקום אחר, זה דבר שלא היה כדוגמתו.

אבי (אברהם) גבאי: אז מי שמדבר על – האם הוא מטפל במשבר הדיור, כן או לא?

אבי (אברהם) גבאי: אפשר להסתכל על זה.

אבי (אברהם) גבאי: את כלי העבודה שהוא קיבל הוא מימש, ומייד – ומייד.

אילן גילאון: – – –

אבי (אברהם) גבאי: סליחה, יש מחיר למשתכן – חבר הכנסת גילאון, יש מחיר למשתכן בקריית-מוצקין, ובעפולה, ובאופקים, ובעוד מקומות – יש מחיר למשתכן – ובראש-העין.

אבי (אברהם) גבאי: יש מחיר למשתכן, עובדה.

אבי (אברהם) גבאי: במקום להגיד, אתה יודע מה?

אבי (אברהם) גבאי: בוא נגיד שאם האופוזיציה הייתה עושה, או, אדוני יושב-ראש המחנה הציוני היה עושה את עבודתו נאמנה בהרצאה שלו היום, הוא היה אומר דבר מאוד פשוט, וזה מה שהאופוזיציה צריכה לעשות – האופוזיציה צריכה לדחוף את הממשלה ליותר רפורמות; לומר: חבר'ה, תעשו יותר רפורמות, אין פה מספיק רפורמות.

אבי (אברהם) גבאי: מה עושה המחנה הציוני?

אבי (אברהם) גבאי: נלחם ברפורמות שיש.

אבי (אברהם) גבאי: בזה הוא מתעסק.

אבי (אברהם) גבאי: בלייצג את החקלאים נגד רפורמות מאוד מאוד לא פוגעניות שיש.

סתיו שפיר: – – –

אבי (אברהם) גבאי: סליחה, את זה היו צריכים לעשות.

סתיו שפיר: – – – דבר על התקציב, דבר על החלקים – – – אתה מדבר על האופוזיציה.

אבי (אברהם) גבאי: אבל סליחה, סליחה, אני מדבר – גם וגם.

סתיו שפיר: – – –

אבי (אברהם) גבאי: סתיו, מדברים גם וגם, מה לעשות, גם וגם.

סתיו שפיר: – – – זו ועדת שרים לחקיקה, ועדה של הממשלה, של השרים, היא עוצרת את רוב החקיקה לטובת אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: אז מה אתם מדברים על האופוזיציה?

אבי (אברהם) גבאי: חברת הכנסת שפיר, כל מה שהייתם צריכים לעשות זה לדרוש יותר רפורמות.

אבי (אברהם) גבאי: תדרשו יותר רפורמות – איפה אתם?

סתיו שפיר: אנחנו מציעים חוקים, אנחנו מגישים את החוקים, אתם מפילים אותם שבוע אחרי שבוע.

אבי (אברהם) גבאי: תגידי לי – – –

סתיו שפיר: אפילו מתביישים להגיד – – –

רחל עזריה: – – –

אבי (אברהם) גבאי: אני עוד לא ראיתי – סליחה, אני לא ראיתי רפורמה כלכלית בהצעות החוק, ואני יושב בוועדת שרים לחקיקה.

אבי (אברהם) גבאי: אני לא רואה רפורמות – –

סתיו שפיר: מה, באמת?

סתיו שפיר: שנתיים.

סתיו שפיר: חקיקה שמחכה שנים ארוכות – – –

אבי (אברהם) גבאי: – – אני רואה רק דברים אחרים.

אבי (אברהם) גבאי: רואה רק דברים – – –

סתיו שפיר: – – –

רחל עזריה: – – –

מירב בן ארי: איזה רפורמה?

מירב בן ארי: רפורמות מרחיקות לכת – – –

אבי (אברהם) גבאי: מה לעשות, אני יושב ולא רואה.

אבי (אברהם) גבאי: אבל בואי נדבר על מה עוד – – –

שי פירון: חברות הכנסת מירב בן ארי וסתיו שפיר.

שי פירון: חברות הכנסת.

מירב בן ארי: רפורמות מרחיקות לכת – – –

שי פירון: חברת הכנסת.

מירב בן ארי: – – –

שי פירון: 48 שעות, מה אני יכול לעשות?

שי פירון: יש לי ברירה?

אבי (אברהם) גבאי: שר האוצר בתקציב הזה עשה – בואי תגידי פעם אחת מילה טובה – שר האוצר, בתקציב הזה, פותח בקרב נגד הגוף הכי חזק במדינת ישראל.

אבי (אברהם) גבאי: אתם יודעים מי זה הגוף הכי חזק במדינת ישראל?

סתיו שפיר: משרד האוצר.

אבי (אברהם) גבאי: לא, הבנקים.

סתיו שפיר: – – –

מירב בן ארי: – – –

רחל עזריה: – – –

אבי (אברהם) גבאי: הבנקים.

אבי (אברהם) גבאי: איפה את?

אבי (אברהם) גבאי: איפה אתם?

אבי (אברהם) גבאי: איפה מפלגת העבודה?

שי פירון: חברות הכנסת שפיר, עזריה ובן ארי, אני לא קורא אתכן לסדר פעם ראשונה.

מירב בן ארי: – – – סוציאל-דמוקרטי – – –

אבי (אברהם) גבאי: מי שמסתכל על התקציב ומי שרואה את הרפורמות יודע דבר מאוד מאוד פשוט; מדינת ישראל, לפחות הכלכלה שלה, תיראה אחרת לגמרי אחרי האישור שלו.

אבי (אברהם) גבאי: תודה רבה.

שי פירון: חברים, אני רק מזכיר לכם שהשר הוא לא חלק מהדיון, זמנו תם.

איתן כבל: תודה שהוא העיר את הדיון.

שי פירון: כן, תודה.

איתן כבל: לא ידענו שיש דיון על התקציב.

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת דניאל עטר, אדוני, מכובדי, ידידי, חברי, בבקשה.

שי פירון: מירב, את יכולה לחזור לשקט, זה נגמר, אפשר לחזור לעבוד, תודה.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, גם אני מקדם בברכה את האורחים שלנו, אהלן וסהלן.

דניאל עטר: תראו, אני רוצה לומר לכם – אדוני השר, אני רוצה בחלק מהדברים להתייחס לדברים שאמרת.

דניאל עטר: אותי לימדו שכשאתה קורא תקציב אתה מבין מה המדיניות, אתה מבין מה המטרות, אתה מבין מה היעדים, והכסף, המבנה וסדרי העדיפויות שכתובים בספר התקציב אמורים לממש את זה.

דניאל עטר: אני עובר על כל מה שיש בספר התקציב, אני לא רואה מדיניות, אני לא רואה קו; למעט חלוקה שמבטיחה את המשך הרוב הקואליציוני הרעוע-מאוד – –

עיסאווי פריג': הישרדות, הישרדות.

דניאל עטר: – – אין בו בתקציב הזה שום מסר.

דניאל עטר: ממש.

דניאל עטר: אני רוצה, ברשותך, אדוני השר, להתייחס לדברים שאמרת קודם, כיוון שגם אנחנו הסתובבנו בבחירות – לפני הבחירות, לא רק אתם.

דניאל עטר: ובחלק מהמקרים גם ישבנו בפאנלים עם הנציגים של קדימה – של קדימה אני אומר, של כולנו; אתם כל קדנציה מחליפים מפלגה.

דניאל עטר: והיינו בכנס חקלאים ביסוד-המעלה, שבו השתתף מי שהיום משמש שר השיכון, יואב גלנט, כנציג כולנו.

דניאל עטר: באותו כנס הייתה כמעט תחרות, אבל הייתה תמימות דעים בין כולם, כל הנוכחים – גם חברי איתן ברושי היה בכנס הזה, ויודע על מה אני מדבר.

איתן כבל: יפה שהוא חבר שלך.

דניאל עטר: אמרתי.

שי פירון: הוא התכוון לגלנט.

דניאל עטר: לא לא.

דניאל עטר: ובאותו כנס העלו על נס את תרומתה של ההתיישבות לבניית הערכים של המדינה הזאת, לקביעת גבולותיה, את החשיבות שלה לחברה הישראלית, חוצה מפלגות – ותראה מה אתם עושים: התקציב הראשון שאתם מגישים, במקום לבוא, לשבת ולדבר, להגדיר זמן – שנה – עד סוף 2016, נותנים זמן לבנות תוכנית ארוכת-טווח, אסטרטגית, שמביאה את אותם ערכים שאתם מדברים עליהם לידי ביטוי, שנותנת לאנשים המדהימים האלה, שמחזיקים היום 360 מעלות, מסביב לכל גבולות הגזרה של מדינת ישראל, מי שיושבים שם כל יום כל שעה – זה החקלאים, המתיישבים, זה הקיבוצניקים, זה המושבניקים – אלה האנשים שנמצאים שם.

דניאל עטר: היום אירחנו כאן שני ראשי רשויות מהערבה, שני ראשי מועצות.

דניאל עטר: אני רוצה לראות אחד בבית הזה שמסוגל לשרוד יומיים בתנאים שקיימים בערבה.

דניאל עטר: אני רוצה לראות.

דניאל עטר: אנחנו כאן עם מזגנים כל הזמן, ונוח לנו, ונוח לנו גם לקבל החלטות שמתעמרות בהם.

דניאל עטר: אז אני מציע, אדוני השר, עוד לא מאוחר, תשפיע על יושב-ראש המפלגה שלך, שהוא שר האוצר, תוציאו מחוק התקציב, מחוק ההסדרים, את כל הדברים שקשורים – כל מה שאתם קוראים לו רפורמות, שזו מילה יפה לחיסול מוחלט של ענף שבנה ויבנה את המדינה הזאת בעתיד.

דניאל עטר: תוציאו את הכול החוצה.

דניאל עטר: שבו תדברו עם ראשי התנועות, אתם יודעים בדיוק מי הם.

דניאל עטר: תגיעו אתם לתוכנית עבודה ל-20-15 השנים הקרובות.

דניאל עטר: תאמין לי, זה יירשם לזכותכם, ואף אחד לא יוכל להגיד לכם שזה לא לזכותכם.

דניאל עטר: אני הראשון שאמחא לכם כפיים אם רק תעשו את זה.

מירב בן ארי: – – – פטם?

דניאל עטר: גם הפטם, כן, לא קרה שום דבר.

דניאל עטר: הסתדרנו עד היום עם הפטם.

דניאל עטר: עוד שנה אחת לא יקרה שום דבר.

מירב בן ארי: – – –

שי פירון: חברת הכנסת בן ארי, את פעילה היום.

דניאל עטר: אתם פשוט לא מבינים.

מירב בן ארי: – – –

דניאל עטר: אני אתן לכם דוגמה.

דניאל עטר: הרפורמה האחרונה שהעבירו בחקלאות – הרפורמה האחרונה שהעבירו בענפי החקלאות הייתה ברפת, אוקיי?

דניאל עטר: שנה וחצי אחרי הרפורמה 140 משקים נסגרו.

דניאל עטר: כולם.

דניאל עטר: ברמת-הגולן, בעוטף-עזה ובערבה.

דניאל עטר: כולם.

דניאל עטר: מה אתם עושים בזה?

דניאל עטר: מה אתם עושים בזה?

דניאל עטר: תחסלו את המשק הפרטי.

מירב בן ארי: לא יחסלו את המשק הפרטי.

דניאל עטר: אבל אני לא רוצה להתמקד רק בחקלאות, יש לנו עוד כמה דיונים היום, אנחנו נעבור אליהם.

דניאל עטר: אני רוצה לומר לחברי מהרשימה המשותפת ולחברי זוהיר בהלול: איך אתם מקבלים את זה שבספר התקציב עושים הבחנה בין יהודים לערבים, וגם כותבים: יהודים – לא רוצים להגיד ערבים, אומרים: בני מיעוטים – כותבים.

דניאל עטר: איך אתם מקבלים את זה?

קריאה: אבל גם כותבים "נשים".

דניאל עטר: איך אתם מסכימים לטרמינולוגיה הזאת, שעושה הבחנה בין יהודים לערבים בחלוקת הכסף של כולנו?

דניאל עטר: איך אתם מסכימים לזה?

דניאל עטר: איך אתם מסכימים שיכתבו את זה?

מירב בן ארי: – – – לקבל 900 מיליון שקל – – –

דניאל עטר: למה אתם לא מרימים קול?

דניאל עטר: אני מציע לכם ללכת בספר התקציב לעמוד 1596, שמתייחס – – –

עיסאווי פריג': הגעת לשם?

דניאל עטר: אתה יודע, דילגנו מקבוצה לקבוצה.

דניאל עטר: אבל באמת, אני רוצה להצביע על תופעה.

זוהיר בהלול: 1596 לפני הספירה או אחרי הספירה?

דניאל עטר: זה ממש נראה לי לפני הספירה, לפי ההתייחסות.

שי פירון: חברי זוהיר בהלול, תרתי משמע.

דניאל עטר: אני באמת, ברשותכם, רוצה להצביע על התופעה הזאת.

דניאל עטר: איך מדינה מרשה לעצמה להתייחס ללאום של אדם ולא לעצם היותו אדם?

דניאל עטר: תגיד שבנצרת אתה רוצה לתת הקלה כזאת, הטבה כזאת, או הכבדה כזאת.

דניאל עטר: תגיד בנצרת, תגיד בשכונה x בשפרעם.

דניאל עטר: למה לכתוב "בני מיעוטים"?

עיסאווי פריג': מה רע בזה?

זהבה גלאון: מה הבעיה?

מירב בן ארי: – – –

דניאל עטר: זה מלמד על הבחנה בין בני-אדם בחלוקת התקציב.

שי פירון: חברי היקר דניאל עטר, זמנך עבר.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, בדרך כלל אתה מגן על זכותי לומר את דברי.

שי פירון: אני אגן על זכותך בחירוף נפש – –

דניאל עטר: וההפרעות שהיו כאן – תן לי עוד דקה, ברשותך.

שי פירון: – – מתוך הכנסת ומחוץ לכנסת.

שי פירון: אני מבקש ממך עכשיו – – –

דניאל עטר: עוד דקה אחת, כדי שאני אוכל לסיים.

שי פירון: טוב.

דניאל עטר: אני חושב שבתקציב הזה גם אין – – –

מירב בן ארי: – – –

דניאל עטר: מירב, נדפקו לי האוזניים בגולני, אני לא שומע את ההערות שלך.

דניאל עטר: אני שומע שאת אומרת משהו, אבל אני לא שומע מה, אז חבל.

שי פירון: כל עוד זה גולני זה בסדר.

שי פירון: חבר הכנסת עטר, כל ההערות שלך עכשיו זה בדקה שלך.

דניאל עטר: הדבר האחרון שאני רוצה לומר זה ביחס לפריפריה.

דניאל עטר: לכולם ברור וידוע – דיברנו על זה רבות, על חולשתה של הפריפריה ועל העובדה שהחובה שלנו היא לחזק את הפריפריה.

דניאל עטר: ואני מציע לך, חברתי מירב בן ארי, חברת הכנסת מירב בן ארי, ואדוני השר גם – הגשנו הצעת חוק, חוק הקרקעות, שמעמידה לרשות המדינה, לרשות שר האוצר, 500,000 דונם לפתרון הבעיות באזורי הביקוש ובשביל לחזק את הפריפריה.

דניאל עטר: קחו את זה, תקדמו את זה.

דניאל עטר: במקום להיות עסוקים כל הזמן בלאחד ועדות וועדות משנה וועדות מקומיות, ועוד כאלה תקנות שלא יביאו לפתרון הבעיה, אני אומר לכם, קחו את הדבר הזה, תראו איך אפשר באמצעותו גם לפזר את האוכלוסייה במקומות שאנחנו נגדיר אותם כמקומות שהם מיועדים לכך, כמו לחזק את קריית-שמונה, ואת שדרות, ואת ירוחם, ואת דימונה, וכן הלאה – – –

שי פירון: תגיד, איך אתה סופר את הדקה?

שי פירון: רק תלמד אותי איך.

אראל מרגלית: הוא כבר מעבר לזמן.

שי פירון: איך אתה סופר את זה?

שי פירון: רק תסביר לי.

דניאל עטר: לפי הנשימות שלי.

דניאל עטר: ואני עוד לא נשמתי.

שי פירון: ביורו?

שי פירון: בדולרים?

שי פירון: יאללה, נו, דניאל.

שי פירון: אנשים פה – – –

איתן כבל: בלירות.

דניאל עטר: גם ביורו כבר נגמר.

דניאל עטר: טוב.

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת דניאל עטר.

שי פירון: משפט אחרון.

דניאל עטר: בכל אופן, אני ממליץ מאוד – –

שי פירון: משפט אחרון לא מתחיל ב"בכל אופן".

דניאל עטר: – – קחו את הדבר הזה, קדמו אותו.

דניאל עטר: אפשר באמצעותו גם להניע אוכלוסייה לשוליים הרכים של המדינה, גם לחזק את ההתיישבות שלנו בצפון ובדרום, ובעיקר בעיקר, שהפריפריה תרגיש באמצעות התקציב הזה שהיא חלק מהמדינה.

דניאל עטר: תודה.

איתן כבל: מירב, שנים לא פנו אלייך כל כך הרבה.

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת דניאל עטר.

שי פירון: אני מזמין את חברת הכנסת תמר זנדברג.

שי פירון: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שי פירון: בבקשה.

תמר זנדברג: אני קודם כול רוצה להצטרף לתמיכה במחאה של חברינו מבתי-הספר הנוצריים.

תמר זנדברג: 33,000 תלמידים שיושבים בבית, זה לא משנה מי הם ומה הם, זה מספר מספיק גדול כדי שהבית הזה יאמר את דברו, ואני מאחלת לכם באמת לחזור ללימודים, כמו כל שאר הילדות והילדים בישראל, בקרוב.

תמר זנדברג: אז כל הכבוד שבאתם להשמיע את הקול, ואנחנו אתכם.

תמר זנדברג: אמרו לי חברי הוותיקים חברי הכנסת זהבה גלאון ואילן גילאון, שהם לא זוכרים דיון תקציב כזה, שבמקום שהוא יהיה סוער ויתווה את המדיניות הכלכלית של ישראל לשנה הקרובה – –

מירב בן ארי: – – –

איתן כבל: הכי משמים שהיה.

מירב בן ארי: תחשוב מה יהיה אם דני ילך.

תמר זנדברג: – – במקום זה יש לנו חברת כנסת אחת שעומדת על המשמר – כל הכבוד, חברת הכנסת מירב בן ארי, שמייצגת את מפלגתו של שר האוצר ובאמת מנסה להכניס פה קצת עניין ולהגן בחירוף נפש על הקואליציה ועל כולנו, אבל זה לא דיון תקציב רציני.

תמר זנדברג: האמת, אולי הסיבה היא שאנחנו היום באנו לדון בתקציב בקריאה ראשונה ונאשר אותו בקריאה שנייה ושלישית בחודש ה-11 מה-12 שבהם התקציב כבר פועל.

תמר זנדברג: הרי בסוף נובמבר אנחנו נאשר את התקציב לשנת 2015 – בסוף נובמבר 2015.

תמר זנדברג: אז אולי זה בגלל זה, כי הכסף כבר חולק, התקציבים – ה-1 חלקי 12 כבר עובד מזמן.

תמר זנדברג: ברור שזאת שנה מבוזבזת, והאמת, כשקוראים את ספר התקציב, שאומנם הונח לנו כאן על השולחנות רק לפני יומיים, אבל כשקראנו את כל מה שיש בו, ובעיקר מה שאין בו, אנחנו, לצערי, אולי עומדים לגלות שגם 2016 עומדת להיות שנה מבוזבזת, כי אין בה שינוי אמיתי בסדר העדיפויות שישראל כל כך זקוקה לו.

תמר זנדברג: האמת, אני רציתי לדבר על דבר אחד מרכזי שאנחנו ככל הנראה לא נדון בו היום, ואולי הדבר המרכזי והמשמעותי ביותר לכלכלת ישראל, שלא מופיע בכלל בספרי התקציב והיה אמור להיות מונח היום על סדר-יומה של מליאת הכנסת, וטוב שלא מונח, והוא המדיניות הישראלית בנושא הגז הטבעי ומשאבי הטבע.

תמר זנדברג: ואני בכוונה קוראת לזה "המדיניות הישראלית בנושא הגז הטבעי ומשאבי הטבע", ולא "מתווה הגז", כי אני באמת חושבת שנעשתה לנו טובה גדולה מאוד שאותו מתווה גז מדובר, שדובר בו, שהיה אמור להיות מוצבע היום, ירד היום מסדר-היום.

תמר זנדברג: אתמול או שלשום נודע לנו שהנושא יורד מסדר-יומה של המליאה היום.

תמר זנדברג: התירוץ היה ששר הכלכלה אריה דרעי כן יחתום או לא יחתום, אפילו ששר הכלכלה כבר הודיע בדיוק מה הוא מתכוון לעשות נוכח דיון בכנסת.

תמר זנדברג: אבל באורח פלא, יום אחרי שגילינו על תגלית גז אדירה ועצומה מחוץ לחופים של מצרים, פתאום מסתבר שהנושא הזה יורד מסדר-היום.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר על הדבר הזה כמה דברים.

תמר זנדברג: האחד, חברת הכנסת מירב בן ארי, השר אלי גבאי, מפלגת כולנו – –

מירב בן ארי: אבי גבאי.

תמר זנדברג: סליחה.

תמר זנדברג: – – אתם דיברתם פה הרבה מאוד על המחויבויות שלכם ושל שר האוצר כחלון לפירוק המונופולים, למלחמה בטייקונים, היחיד שהיה לו אומץ לגעת במקום שאף אחד לא נגע בו לפני, ודווקא בנושא הזה, השר אבי גבאי, אני חייבת לברך אותך על העמדה שלך, ויותר מזה, על הבעת העמדה הזאת ועל העמידה עליה גם בממשלה וגם בציבור.

תמר זנדברג: לצערי, שתיקתו של שר האוצר בנושא הזה מהדהדת.

אבי (אברהם) גבאי: הוא לא יכול לדבר.

תמר זנדברג: אני יודעת, אנחנו יודעים, חברות וחברים – – –

אבי (אברהם) גבאי: אם הוא היה אומר מילה היו מאשימים אותו שהוא – – – נו, באמת.

תמר זנדברג: יכול להיות.

תמר זנדברג: תשמע, להתחמק מהנושא הכלכלי החשוב ביותר שעומד על שולחן מדינת ישראל, כאשר אתה שר האוצר, בטיעון של ניגוד עניינים מוסתר, שלא גלוי לציבור, ומוכחש על-ידי חלק מהעוסקים באותו תחום, זה דבר מאוד מאוד מאוד בעייתי.

תמר זנדברג: סופר-בעייתי.

תמר זנדברג: אני הראשונה שתגיד שבמצבים של ניגוד עניינים אסור ואי-אפשר לגעת.

תמר זנדברג: המקרה הזה הוא מוזר, הוא בעייתי, וגם אחרי זה, לא לגשת – –

אבי (אברהם) גבאי: תדמייני את הנאום שלך לו הוא היה מתערב.

תמר זנדברג: – – גם אחרי זה להשמיט ולהדיר את הנושא הכלכלי החשוב ביותר שעומד על הפרק – ואני בכוונה אומרת את זה ביום שאנחנו דנים בתקציב המדינה, כי ההכנסה הפוטנציאלית, ולא במסים, אלא תכל'ס למשק, במחירים, בחשמל, בתחבורה, בתעשייה, היא כל כך גדולה, היא כל כך מובהקת, היא כל עמוקה וכל כך חשובה, שהעובדה שאנחנו עומדים פה היום ודנים בתקציב – עסקים כרגיל, ללא שההכנסה הזאת קיימת וזמינה לנו, היא קודם כול פספוס כלכלי ובעייתי אדיר.

אבי (אברהם) גבאי: – – – יש גז.

תמר זנדברג: שנייה, רגע – יפה.

תמר זנדברג: עכשיו אני רגע מגיעה למתווה.

תמר זנדברג: הרי מה אתה אומר?

תמר זנדברג: חבל שלא אישרנו אותו.

תמר זנדברג: אבל אתה לא אומר, כי עמדתך היא נגד, אני יודעת.

תמר זנדברג: אבל אתה כביכול אומר: חבל שלא אישרנו את המתווה, עכשיו פתאום גילינו שיש גז במצרים, לא צריך את הגז שלנו.

תמר זנדברג: בדיוק להפך.

תמר זנדברג: ההפך הוא הנכון.

תמר זנדברג: הרי התהליך הזה היה כל כך עקום.

תמר זנדברג: הרי מה אמרו לנו?

תמר זנדברג: קודם כול העבירו את הדיון לקבינט המדיני-ביטחוני בטענה של צורך אסטרטגי וגיאו-פוליטי בגלל האינטרס מול מצרים.

תמר זנדברג: אני מאוד מאוד מאוד מאוד מתקשה להאמין – הדבר הזה היה בדיחה כבר בהתחלה, אבל אני מאוד מתקשה להאמין שמישהו חשב שהנושא הזה מחזיק מים והתגלית המצרית לא הייתה ידועה לאף אחד בסך הכול חודשיים אחורה.

תמר זנדברג: ונניח שכך, עכשיו הרי הדבר הזה קרס לחלוטין.

תמר זנדברג: אין בו שום היגיון, שום ערך, שום צורך, זה באמת בדיחה.

תמר זנדברג: ועל זה בנויה כל האסטרטגיה.

תמר זנדברג: כל האסטרטגיה הממשלתית בהעברת המתווה הזה בנויה על השקר הזה של הצורך המדיני-ביטחוני לדון בקבינט בחשאיות, לעקוף את הממונה על ההגבלים העסקיים באופן חסר תקדים, ופעם ראשונה בתולדות המדינה שזה קורה.

תמר זנדברג: כל זה מבוסס על הצורך מול מצרים, לא על צורכי המשק הישראלי, שהם גדולים וחשובים מאוד, ולא על צורך כלכלי שלנו.

תמר זנדברג: ולכן החוסר בדיון על תקציב המדינה בשאלה אמיתית, מהי המדיניות הישראלית בעניין משאבי האנרגיה הטבעיים שלנו; איך אנחנו מוזילים את התחבורה הציבורית והחשמל לא באמצעות הורדת מע"מ לארבעה עשירונים אלא באמצעות מחיר זול שהיה יכול להיות כאן.

שי פירון: חברת הכנסת זנדברג, דברייך מרתקים, ולא נעים לי להגיד שנגמר הזמן.

תמר זנדברג: אני מודה לך.

תמר זנדברג: אני מודה לך על העניין.

תמר זנדברג: אני רק אסיים בזה שתגלית הגז הטבעי הייתה יכולה ועדיין צריכה להיות ההזדמנות הכלכלית הטובה ביותר של מדינת ישראל מזה עשורים.

תמר זנדברג: טוב שלא התקבל ולא עבר המתווה, שהיה מקבע אותנו למחיר גבוה ומונופוליסטי במציאות שמשתנה סביבנו לחלוטין.

תמר זנדברג: והדבר הזה רק הוכיח שמתווה ממשלתי מול טייקונים ומול חברות אנרגיה הוא דבר הזוי ומוזר ולא צריך להיות, ולא זו דרך לנהל מדיניות ממשלתית.

תמר זנדברג: מדינת ישראל צריכה מדיניות כלכלית ואנרגטית לטובת צורכי המשק הישראלי, לטובת אזרחיות ואזרחי ישראל.

תמר זנדברג: ואני מקווה מאוד, קודם כול, שתקציב 2015–2016 לא יעבור, אבל אם כן, שמ-2017 נוכל להביא בשורה אחרת לישראל.

תמר זנדברג: תודה.

שי פירון: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

שי פירון: בבקשה.

שי פירון: שש דקות עומדות לרשותך, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, גם אני רוצה לפתוח בברכה לאורחים המכובדים שלנו, ראשי מוסדות חינוך, ראשי הכנסיות, מורים, מנהלי בתי-ספר.

דב חנין: אבל אני רוצה לומר לכם, אני לא שמח שאתם כאן; אני עצוב שאתם כאן ואתם לא בבתי-הספר, מלמדים ועושים את העבודה הנפלאה שלכם, שאני יודע עליה ועוקב אחריה בהרבה הרבה התפעלות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו במצב מיוחד במינו – מתנהלת שביתה של בתי-הספר הפרטיים הכנסייתיים, מוסדות לתפארת, 33,000 תלמידים שובתים.

דב חנין: הזכירו כאן קודם עמיתי חברי הכנסת כמה המוסדות האלה הם מוסדות באמת בעלי רמה, הישגים, הישגים חינוכיים, תרומה חברתית.

דב חנין: המערכת הזאת מושבתת.

דב חנין: הם בעצם נפגעים בגלל בעיות וסיבוכים שממש לא קשורים אליהם.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, אנחנו הולכים לדבר פה היום על תקציב של מאות מיליארדים.

דב חנין: פה כמה עשרות מיליונים היו פותרים את הבעיה.

דב חנין: וכואב הלב, כואב הלב לראות את המערכת הנפלאה הזו עומדת במקום.

דב חנין: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אתה היית שר החינוך.

דב חנין: האנשים הנכבדים האלה שיושבים אתנו כאן לא באו לכנסת כדי לדרוש את המיליארדים הרבים שהושקעו במערכת החינוך – במבנים, בכל המוסדות, בהקמה.

דב חנין: הם לא מבקשים את זה.

דב חנין: הם בסך הכול מבקשים את הכסף הקטן של הסיוע לתפעול השוטף של מערכות שהמדינה צריכה להיות אסירת תודה על זה שהן קיימות.

דב חנין: אני מצטער על כך שעד הרגע הזה לא נמצא הפתרון לבעיה שהיא כל כך קטנה, אבל גם כל כך גדולה וכל כך משמעותית.

דב חנין: אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שבסוף הדיון הזה הכנסת תשמיע קול ברור שאומר שאת הבעיה הזו חייבים לפתור.

דב חנין: חייבים לפתור אותה וחייבים לפתור אותה מייד.

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, אני לוקח את הנושא הזה כדוגמה לתקציב שהוא מנוכר ועוין לצורכי הדור הצעיר, ואני רוצה להזכיר שתי דוגמאות בעניין הזה.

דב חנין: אני רוצה להתחיל בדחייה נוספת של חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה.

דב חנין: זו הדחייה השישית של חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה.

דב חנין: זו שערורייה.

דב חנין: אי-אפשר להמשיך לדחות את החוק הזה פעם אחר פעם בחוק הסדרים.

דב חנין: ואני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, להפנות את תשומת לבכם לגזירות קשות שחבויות בעמוד 1638 בספר התקציב.

שי פירון: חברי בהלול, גם זה לספירה.

דב חנין: כן.

דב חנין: 1638 לספירתנו.

דב חנין: ואני רוצה לומר לך שכאן אנחנו מדברים בפגיעה מאוד קשה בבני-נוער ובצעירים, והכוונה שלי היא לצמצום הקיצוני בזכאות לדמי אבטלה לצעירים עד גיל 35.

דב חנין: כבר היום הזכאות לדמי אבטלה לצעירים היא מוגבלת והיא מצומצמת.

דב חנין: היא מותנית בכך שבמשך 12 חודשים מתוך 18 חודשים שקדמו לתקופת האבטלה אותו מבקש, אותו צעיר, עבד ושולמו עבורו דמי ביטוח אבטלה.

דב חנין: היום מבקשים להאריך את תקופת העבודה המוקדמת שמאפשרת קבלה של דמי אבטלה בצורה קיצונית:

דב חנין: עד גיל 30 – שימו לב, עמיתי חברי הכנסת – הצעיר צריך לעבוד 24 חודשים מתוך 30 החודשים שקדמו לתקופת האבטלה כדי לקבל תקופת אבטלה בכלל.

דב חנין: מגיל 30 עד גיל 35 הוא צריך לעבוד 18 חודשים מתוך 24 החודשים שקדמו לתקופת האבטלה.

דב חנין: המשמעות המעשית של הדבר הזה, עמיתי חברי הכנסת, היא שצעירים בישראל לא יקבלו דמי אבטלה.

דב חנין: וזו בעיה, כי אבטלת צעירים היא בעיה שקיימת בישראל והיא בעיה שקיימת גם במדינות אחרות.

דב חנין: כאשר משרד האוצר וממשלת נתניהו מקדמים מהלך כזה, הם מסמלים לנו שהם לא מבינים איך נראה שוק העבודה, איך נראות הבעיות של צעירים שיוצאים היום לשוק העבודה.

דב חנין: אנחנו לא נמצאים במציאות שבה, כפי שסיפרו פעם, אם רק תלמד, אם רק תלך לאוניברסיטה, אם רק תצליח להשיג את הציונים הגבוהים, הדרך פתוחה.

דב חנין: צעירים יוצאים היום לשוק העבודה למציאות של אבטלה, ודווקא צעירים צריכים לקבל את המענה.

דב חנין: דווקא צעירים צריכים לקבל את הגיבוי ואת הסיוע של המדינה.

דב חנין: אני רוצה לסיים בכמה מילים בעניין הגז.

דב חנין: לא מקרה שגם היום נתניהו בורח מהכנסת ובורח מהדיון הציבורי הפתוח בסוגיית הגז.

דב חנין: הניסיון הזה לסגור את הפרשה הזו מאחורי דלתיים סגורות הוא ניסיון כושל, אבל עומדת מאחוריו בעיה גדולה, כי יש הרבה מה להסתיר.

דב חנין: עד היום אנחנו ידענו שמסתירים את הרווחים לטייקונים ואת ההפסדים הגדולים לחברה הישראלית.

דב חנין: אבל היום אנחנו רואים, אדוני היושב-ראש, שמאחורי הניסיון לסגור דברים בקבינט הביטחוני עומדים גם חוסר מקצועיות ורשלנות ועבודה חפוזה ולא רצינית בסוגיה בעלת משמעות כלכלית מרחיקת לכת.

דב חנין: תראו את חוסר המקצועיות הזה, של דיון שמתמקד כולו בייצוא גז למצרים מבלי שמבינים ויודעים שמצרים עסוקה בדיוק בזמן הזה בחיפוש גז באמצעות חברה.

דב חנין: אגב, חברה ממשלתית, החברה האיטלקית לחיפושי והפקת גז.

דב חנין: מה צריך לעשות עכשיו?

דב חנין: ובזה אני רוצה לסיים – –

שי פירון: בדיוק בזמן.

דב חנין: – – התקציב הזה הוא הזדמנות לדון בגז.

דב חנין: וצריך לדון בהקשר הזה גם מול הגילויים של הגז במצרים.

דב חנין: קודם כול, גילויי הגז במצרים מאפשרים לנו להוריד את מחירי הגז.

דב חנין: אז בואו נוריד אותם.

דב חנין: ואם הגילויים האלה אומרים שלחברות הפרטיות משתלם פחות מבחינתן לפתח את מאגר "לווייתן"?

דב חנין: לא צריך את הטובות שלהן וגם לא צריך את הסחטנות שלהן.

דב חנין: שיחזירו את מאגר "לווייתן" למדינה.

דב חנין: אנחנו נפיק את הגז.

דב חנין: כמו שהאיטלקים יודעים להפיק את הגז למצרים, חברות ישראליות וידע מקצועי ישראלי יוכלו להפיק את הגז לישראל.

דב חנין: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: אני מזמין עכשיו את ידידי חבר הכנסת אילן גילאון.

שי פירון: בבקשה.

שי פירון: חברת הכנסת בן ארי, נרגעת פתאום.

שי פירון: נהיה שקט באולם.

שי פירון: מה קורה פה?

מירב בן ארי: אני קוראת.

אילן גילאון: אל תעיר אותה מהרגיעון הזה.

אילן גילאון: אדוני השר, היושב-ראש, חברינו מבתי-הספר הנוצריים עוזבים כעת, אבל גם אני רואה לעצמי חובה להצטרף למאבק הצודק והנכון שהם מנהלים.

אילן גילאון: סלח לי, אדוני, אינני מבקש אפילו דקה אחת מיותרת כדי להתייחס דווקא לכך שאתה הודעת על פרישתך מן הכנסת היום.

אילן גילאון: נדמה לי שגם אמרתי לך את דעתי בארבע עיניים, ואני רוצה לומר את זה קבל עם ועדה.

אילן גילאון: תמיד חשבתי שאתה אדם משובח, טוב ומיטיב.

אילן גילאון: המערכת הפוליטית זקוקה לאנשים כאלה.

אילן גילאון: רואים עליך שאתה לא מתאים לפוליטיקה, ואני רוצה לקבוע שרק כאשר אנשים שלא מתאימים לפוליטיקה, במירכאות כפולות ומכופלות, יגיעו לפוליטיקה, אז תתאים הפוליטיקה לבני-האדם.

אילן גילאון: חבל, משום שבכך שאתה רק מגדיל ומגביר את בדידותנו.

אילן גילאון: אני אמצא נחמה בכך שתמצא אושר ותעשה דברים חשובים הלאה.

אילן גילאון: אבל חבל, פשוט חבל.

אילן גילאון: אני אומר את זה בכנות.

אילן גילאון: הייתה לי הזכות לברך אותך בבואך, לפני שהפכת לשר החינוך, ואני בהחלט בצער רוצה לומר היום את הדברים, כי אני חושב שצריך להגיד את הדברים בפניך ולא מאחורי גבך, גם כאשר הם דברים כאלה חיוביים.

אילן גילאון: באשר לתקציב, אני אגיד לך את האמת: הייתי מאוד סקרן.

אילן גילאון: בכל זאת, אתה יודע, אנחנו מנהלים פחות או יותר את אותו תקציב מהתקופה של שמחה ארליך, ואנחנו רק מחליפים את הקרטון בחוץ.

אילן גילאון: לפעמים, עוד בימים הראשונים בכנסת, הייתי שוקל אותו לראות שלא נעלם שם איזה קילוגרם או שניים.

אילן גילאון: בסך הכול, קופסת התקציב שוקלת 5–5.

אילן גילאון: 5 ק"ג.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, הרי במעשה המרכזי הכי חשוב, הכי חיוני, שהפרלמנט הישראלי עושה, המערכת הפוליטית עושה, בקביעת מי מקבל כמה ולמה ומי משלם כמה ולמה – תראה איזה דיון "דרדלה" מתקיים כאן.

אילן גילאון: והרי התקציב הוא שיכול לייצר איזו חלוקה שהיא, ואני הייתי מסוקרן, כי בכל זאת באו לכאן, מה שקוראים לו, אדוני היושב-ראש, "כוחות חברתיים", או לפחות מבחינת הצהרת הכוונות היו כוחות חברתיים.

אילן גילאון: חלק מהכוחות האלה גם דיברו על השקופים והכי מסכנים.

אילן גילאון: אדוני השר, אגיד לך את האמת: אני לא מאמין בחמלה.

אילן גילאון: אני לא יודע מה זה מדיניות עם חמלה.

אילן גילאון: אני מאמין בחלוקה הוגנת וצודקת של העושר הלאומי.

אילן גילאון: בעיני, עוני הוא תוצאה של חלוקה לא נכונה של העושר ותו לא; אין לו שום פירוש אחר.

אילן גילאון: לכן, בכלים שיש לכל מערכת, שהיא מוצאת בידה, היא יכולה לעשות חלוקה יותר הוגנת, מתוך תפיסת עולם שהייתה אמורה להיות תפיסה חברתית שאומרת שפחות או יותר החברה שלנו היא חברת ביטוח לבני-אדם.

אילן גילאון: כאן, אומר את האמת, לא מצאתי בשורות.

אילן גילאון: האם בשורת הקורנפלקס היא בשורה?

אילן גילאון: יש כאן בשורות?

אילן גילאון: לא מצאתי בשורות.

אילן גילאון: חברת הכנסת בן ארי, כמעט הייתי יכול להשתמש בנאום שלי מהשנה הקודמת, מהקודמת של הקודמת, מהקודמת של הקודמת של הקודמת של הקודמת.

אילן גילאון: תמיד יש איזה ניואנס ואיזה זה.

אילן גילאון: אני לא אומר, אולי יש גם כמה דברים חיוביים; אתה דיברת על מחיר למשתכן.

מירב בן ארי: תסביר – – –

אילן גילאון: לא, לא.

אילן גילאון: חברת הכנסת בן ארי, אומנם פניתי אלייך, אבל – – –

שי פירון: סיכמנו שאני אגיד לך מתי.

מירב בן ארי: לא, שיסביר – – –

שי פירון: רגע, מירב.

שי פירון: אנחנו צריכים לעמוד בסיכומים שלנו.

אבי (אברהם) גבאי: אתה יודע כמה מיליארדים זה מחיר למשתכן?

מירב בן ארי: – – –

אילן גילאון: אדוני השר – –

מירב בן ארי: למה זה – – – תסביר לי.

אילן גילאון: – – בואו ונתחיל מהרעיון הזה של הקיצוץ flat לטובת אתנן שאתם משלמים למפלגות ולתשלומים הסקטוריאליים.

אילן גילאון: הרי אין דבר יותר פחתני מאשר ללכת לקיצוץ flat בתקציב.

אילן גילאון: הרי בתקציב צריך לקבוע סדר עדיפויות, וברגע שאתה הולך לתקציב שמקצץ לרוחב כ-4.5% בסופו של דבר, אנחנו – – –

אורלי לוי אבקסיס: זה הטבות מס – – –

אילן גילאון: כן.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אילן גילאון: אני רק רוצה, אדוני, לומר שהתקציב הזה דורש להאריך – – –

מירב בן ארי: הקואליציה – – –

אילן גילאון: חברת הכנסת בן ארי, אני מאוד שמח שאני מעורר אותך.

אילן גילאון: זה מאוד מחמיא לי, מאוד מאוד מחמיא לי.

אורלי לוי אבקסיס: – – – לא הגיוני.

אילן גילאון: התקציב הזה דורש להאריך את תקופת האכשרה שנדרשת מצעירים כדי לקבל את כבשת הרש שמגיעה להם בזכות דמי האבטלה.

אילן גילאון: רבאק, מה אתם רוצים?

אילן גילאון: למשוך יותר את התקופה הזאת כדי לתת את דמי האבטלה?

אילן גילאון: התקציב הזה נותן אתנן פוליטי לבית היהודי, לחטיבה להתיישבות, לוועדי השומרון ולכל החבר'ה מהגבעות.

אילן גילאון: התקציב הזה מעמיק את החינוך הבדלני של ש"ס ומשמר את הטירוף הזה של מערכת חינוך נבדלת.

אילן גילאון: ממלכתיות – גם אתם לא שמעתם על מה מדובר.

אילן גילאון: אגב, חברתיות היא ממלכתיות.

אילן גילאון: זה הרעיון המרכזי, רעיון הביטוח המקיף של מדינה, של אדם שככל שהוא ישראלי, ככל שהוא חלק מתוך החברה הזאת, הוא מבוטח בתוכה.

אילן גילאון: התקציב הזה ממשיך לממן את מתקן "חולות", שרק מעצם סגירתו היינו יכולים לחסוך הרבה מאוד כסף.

אילן גילאון: התקציב הזה מקפיא קליטה של עובדים חדשים במשרדי ממשלה ומשמר העסקה של קבלנות פוגענית.

אילן גילאון: אומנם אולצתם לקלוט בהעסקה ישירה מספר לא מבוטל של עובדות ועובדים, אבל זה טיפה בים.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה להראות לכם כמה מן ההעברות הסקטוריאליות, שרובן עוסקות בבירור יהודי.

אילן גילאון: כמה כסף צריך להשקיע בלברר את היהדות?

אילן גילאון: הרי צריך להיות ברור שאם בכך אנחנו עוסקים, זה לא יפתור בעיה של צמצום פערים.

אילן גילאון: תוספות מיוחדות לחינוך הממלכתי-דתי, הנהנה כבר היום מתקצוב-יתר לעומת שאר המגזרים; תוכנית לתגבור לימודי יהדות; מינהלת הזהות היהודית; ישיבות ההסדר; תקציבי משרד החקלאות המיועדים להתנחלויות; תגבור פעולות משרד התפוצות; מיזם לסיוע בירור יהדות עולים חדשים.

אילן גילאון: אדוני יודע שאפשר לברר יהדות הרבה יותר בקלות.

אילן גילאון: והבעיה המרכזית שהתוספות האלה במערכת החינוך מולידות היא הסכנה של הפרטת מערכת החינוך.

אילן גילאון: בכל המקומות שבהם היד תהיה משגת ההורים ישקיעו, ובכל שאר האחרים, במקומות שאין אפשרות להוסיף תקציב תגבור – לא ליום הלימודים הארוך, שראינו מה קרה לו – אנשים יקבלו את בירור היהדות ויעסקו בבירור יהדותם כל הזמן, אבל זה לא יביא אותם לשום מקום.

שי פירון: חברי היקר, אני מתנצל, אבל גם הדקה הנוספת עברה.

אילן גילאון: סיימתי.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: באמת, אתה צודק.

אילן גילאון: גם לא ביקשתי את זה.

אילן גילאון: ממש עוד 30 שניות.

אילן גילאון: בכל חלוקה הכול הוא בסופו של דבר אוניברסלי.

אילן גילאון: אדוני, יש הרבה רוח טובה, אבל הרבה מאוד רוח בתקציב הזה.

שי פירון: תודה לחבר הכנסת גילאון.

שי פירון: אם יורשה לי לקחת חמש שניות – אני מודה לך על הדברים שאמרת.

שי פירון: אני תמיד חשבתי שהעובדה שאני רב ואתה רבן אז הריבות שלך והרבנות שלי עושות ביחד משהו.

שי פירון: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הייתי שותף לגיבוש תקציב המדינה פעמים רבות בעבר, אבל זו הפעם הראשונה שאני נדרש לתקציב כמחוקק.

מנואל טרכטנברג: לתומי חשבתי שיהיה זה יום מרגש, מלהיב, שהרי התקציב אמור, ראשית כול ומעל לכול, להתוות דרך ולהציב חזון.

מנואל טרכטנברג: כמובן שהתאכזבתי.

מנואל טרכטנברג: איך היה צריך לגשת לכך?

מנואל טרכטנברג: נקודת המוצא של תקציב המדינה הייתה צריכה להיות פריסת האתגרים המרכזיים שאתם מתמודדים המשק והחברה בישראל, ומול אלה להעמיד תפיסת עולם, אופק, מדיניות עקבית ארוכת-טווח שיש בכוחה כדי לתת מענה על האתגרים ולהפיח תקווה בקרבנו.

מנואל טרכטנברג: לצערי הרב, לא תמצאו זאת בכרכים העבים שמונחים כאן לפנינו; אין פירוט אתגרים, לא דרך, לא מעוף, לא בשורה.

מנואל טרכטנברג: התקציב הזה הוא, לצערי, רק אוסף של קובצי "אקסל", אסופה של מספרים יבשים ללא נשמה.

מנואל טרכטנברג: אז מה האתגרים?

מנואל טרכטנברג: מה תמונת המצב שאליה חייב היה תקציב להתייחס וכשל בכך?

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, האתגר הראשון קשור לכך שהמשק הישראלי מקרטע, הצמיחה נעצרה – מדובר על פחות מ-3% לשנה.

מנואל טרכטנברג: הממשלה מציגה זאת כעובדה מוגמרת, כנתון נוסף שעומד ברקע.

מנואל טרכטנברג: רבותי, זו דרמה.

מנואל טרכטנברג: שלא כמדינות אחרות במערב, מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה צמיחה של 3% לשנה.

מנואל טרכטנברג: זאת, מכיוון שהתברכנו בגידול אוכלוסייה של קרוב ל-2% לשנה, ועל כן רק כדי לעמוד במקום אנחנו צריכים צמיחה של לפחות 2% לשנה, וגם כי צברנו פיגור גדול בשירותים ציבוריים ובתשתיות, שכדי להתגבר עליו נדרשות השקעות עצומות.

מנואל טרכטנברג: צמיחה של פחות מ-3% לשנה פירושה הידרדרות בכל הממדים הכלכליים והחברתיים גם יחד.

מנואל טרכטנברג: התקציב לא מטפל כלל וכלל בכך.

מנואל טרכטנברג: אין בו מנועי צמיחה חדשים פנים-משקיים, אין בו התמודדות עם העובדה שהצמיחה בעולם צונחת, אין בכלל מושג של צמיחה מכלילה שלאורה אפשר גם לצמוח וגם להקטין אי-שוויון.

מנואל טרכטנברג: האתגר השני הגדול המונח לפנינו הוא הדיור.

מנואל טרכטנברג: מאז 2009 המחירים עולים בקצב מסחרר, עד כי כיום, רוב המשפחות הצעירות לא יכולות כלל להגיע לדירה סבירה, לא ברכישה ולא בשכירות.

מנואל טרכטנברג: מעולם לא היה מצב קשה כזה בתחום כל כך חיוני, גם לא עקב העלייה ההמונית מברית-המועצות לשעבר.

מנואל טרכטנברג: שתי הממשלות הקודמות לא השכילו להקדיש לכך את החשיבה והמשאבים הדרושים.

מנואל טרכטנברג: הממשלה האחרונה רק החמירה את המצב מאוד, שהרי כילתה את האנרגיה של כולנו מסביב להצעה המופרכת של מע"מ אפס.

מנואל טרכטנברג: ומה בתקציב הזה?

מנואל טרכטנברג: יש כמה צעדים בכיוון הנכון, אבל מדובר על מעט מדי ומאוחר מדי.

מנואל טרכטנברג: לזכותו של שר השיכון ייאמר שהוא הודה בפה מלא שאין כאן פתרון אמיתי למשבר הלאומי הזה.

מנואל טרכטנברג: האתגר השלישי הוא כמובן הפערים החברתיים הגדולים: השכר הריאלי, התקוע זה יותר מעשור; יוקר המחיה, שעדיין גבוה מדי; הסתלקות המדינה מאחריות על שירותים ציבוריים חיוניים לאזרח.

מנואל טרכטנברג: שוב, יש בתקציב הזה פה ושם צעדים בכיוון הנכון – הכול חלקי, נקודתי, לא קוהרנטי, לא מחולל שינוי אמיתי.

מנואל טרכטנברג: מה כן יש בתקציב?

מנואל טרכטנברג: יש מתן ביד נדיבה להסכמים קואליציוניים סקטוריאליים, שמיטיבים עם חלקים צרים של האוכלוסייה ומפקירים אחרים.

מנואל טרכטנברג: יש עמימות טוטלית בסעיף המשמעותי בתקציב – תקציב הביטחון.

מנואל טרכטנברג: יש פריצת יעד הגירעון – זה לא מקודש, אבל בשביל מה?

מנואל טרכטנברג: פורצים כללים פיסקליים כאשר חלילה יש משבר כלכלי או ביטחוני, אבל כאן פורצים בשביל הסכמים קואליציוניים סקטוריאליים.

מנואל טרכטנברג: מה עוד יש כאן?

מנואל טרכטנברג: יש בריחה מהכרעות – קיצוץ רוחבי חסר תקדים של 4.5%, זה ההפך מסדר עדיפויות.

מנואל טרכטנברג: ויש משכון העתיד, שבא לידי ביטוי בכך שתהיה עלייה ביחס חוב–תוצר, שמשמעותה הטלת תשלומי ריבית גבוהים יותר על הדורות הבאים; יש כאן משיכה מהקרן לשמירת הניקיון, שזה משכון העתיד; יש כאן ביטול התוכנית להפחתת פליטות גזי חממה, שזה הפקרת העתיד; יש כאן משיכות חד-פעמיות, דיבידנדים מחברות ממשלתיות, ובפרט מרפא"ל – חברה שאני מכיר אותה היטב – וזה יפגע במחקר והפיתוח העתידי של רפא"ל, וזה הפקרת העתיד.

מנואל טרכטנברג: יש גם צעדים "כאילו".

מנואל טרכטנברג: יש, למשל, עודפים במשרד ראש הממשלה.

מנואל טרכטנברג: ייעול מנגנון ההקצאה של תקני שירות לאומי – אין לכך משמעות, זה מכבסת מילים.

מנואל טרכטנברג: נאמר כאן שזה תקציב ללא גזירות.

מנואל טרכטנברג: אני חולק על כך, יש גזירות ועוד איך, אלא שהן סמויות מהעין ועל כן מסוכנות פי-כמה.

מנואל טרכטנברג: קיצוץ רוחבי כזה זה גזירות, משכון העתיד זה גזירות.

מנואל טרכטנברג: 2015 תירשם בהיסטוריה של מדינת ישראל כשנה הראשונה שתיגמר כמעט כולה ללא תקציב מאושר.

מנואל טרכטנברג: אמרתם שאתם צריכים את הזמן כדי לחבר תקציב אמיץ, עם מעוף.

מנואל טרכטנברג: זה לא קרה.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אנחנו במחנה הציוני מציעים לציבור דרך אמיצה, תוכנית סדורה, חזון שאפשר לתרגם לתקציב אחראי עם מעוף – תקציב שלוקח אחריות על החינוך, תקציב שמתדלק מנועי צמיחה חדשים, בדגש על הכשרה ותעסוקה הוגנת, והשקעה אמיתית בתעשייה ובחדשנות בכל ענפי המשק.

מנואל טרכטנברג: אנחנו חייבים, לצערי, להיאבק בתקציב הזה, כי הוא סתמי, טלאי על טלאי, חסר בשורה.

מנואל טרכטנברג: אנחנו חייבים להיאבק בתקציב כדי להחליף את הממשלה הזאת בממשלה חדשה, עם דרך חדשה, עם חזון ותוכנית סדורה – לביטחון, לשגשוג ולרווחת הציבור בישראל.

מנואל טרכטנברג: תודה.

שי פירון: תודה רבה לך.

שי פירון: אני מזמין בבקשה את חבר הכנסת יוסי יונה לבוא ולשאת דברים.

שי פירון: אדוני, בבקשה – פרופסור יוסי יונה, חבר הכנסת.

שי פירון: יורד פרופסור, עולה פרופסור.

יוסי יונה: אתה רואה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש – – –

שי פירון: שש דקות לרשותך, אדוני.

יוסי יונה: טוב, אנחנו בתהליכים שבהם אנחנו מעיינים בתקציב שהונח לפנינו.

שי פירון: אם אתה רוצה אני יכול להעביר לך עותק ספייר.

מירב בן ארי: יש כאן מלא.

יוסי יונה: כן, הבנתי שאתה לא מתכוון להתעמק בו.

יוסי יונה: אז כן, אם אנחנו נכתוב יותר מדי הערות שוליים ולא נדע כבר מה כתבנו, אז ניקח את העותק שלך ונעשה עליו עוד איזה סיבוב.

יוסי יונה: אבל ראו, התקציב הונח בפנינו, אנחנו קוראים אותו ואנחנו רואים, ברור לנו מייד שהתקציב הזה אינו נושא בשורה.

יוסי יונה: הרגילו אותנו לחשוב, מזה שנים ארוכות כאן: הביטו, סוגיות של שוויון אינן חשובות, אלא בעצם הבה ונגדיל את העוגה, וכאשר תהיה לנו צמיחה, הרי שהצמיחה תחלחל לה למטה וכל אזרחיות ואזרחי ישראל ייהנו מן הרווחה שתחלחל אליהם ותגיע לפתחם, ואנחנו נראה שגשוג ופריחה כלכלית ורווחתית לכל אזרחית ואזרח.

יוסי יונה: אז הנה, מה שמוצג לפנינו היום זה תקציב שאכן גם אין בו הצמיחה.

יוסי יונה: אין בו צמיחה, ולכן אנחנו יודעים – זאת אומרת, הוא לא מבשר צמיחה.

יוסי יונה: ואין פלא, אנחנו ידענו גם לפני כן, שמכך שתהיה צמיחה לא מתחייב שיהיה חלחול.

יוסי יונה: זה אחד מהדברים שמכרו לנו המון המון שנים, ואמרו לנו: משעה שתהיה צמיחה הרי בהכרח שהצמיחה הזאת תחלחל מטה.

יוסי יונה: ואנחנו אמרנו המון פעמים: לא, אם אתם לא עוסקים בבעיות המבניות של אי-שוויון, הצמיחה לבד לא תיתן מזור ומענה לתחלואים החברתיים שמהם סובלת החברה הישראלית.

יוסי יונה: והיו לנו שנים די טובות של צמיחה, וזה היה נכון, ישראל התמודדה יפה עם המשבר, אפילו הכלכלי, שפקד את העולם.

יוסי יונה: צלחנו אותו, ובמקרים מסוימים גם המשכנו לצמוח, אבל כאשר אנחנו בוחנים את המדדים שעל-פיהם אנחנו בוחנים את השגשוג, או את החלחול של הצמיחה הזו, אין פלא שאנחנו רואים שישראל היא אחת מהמדינות שבהן הממדים של אי-שוויון הם מהגדולים בעולם המערבי.

יוסי יונה: תיקחו לדוגמה – כל תחום שהוא, בין שזה תחום של בריאות ובין שזה תחום של חינוך, בין שזה תחום של סעד ושל רווחה, בין שזה התחום של שוק העבודה שבו השכר החציוני, כפי שאנחנו מתבשרים שוב, עומד על כ-5,900 שקל אולי.

יוסי יונה: כלומר חצי מהמשתכרים במשק הישראלי משתכרים פחות מ-5,900 שקלים – ואז אתם מבינים באיזה "ברוך" אנחנו נמצאים.

יוסי יונה: ובתקציב הזה בוודאי אין בשורה.

יוסי יונה: אין בשורה לעיוותים המאוד-מאוד מבניים שמאפיינים את שוק העבודה הישראלי.

יוסי יונה: וזו, דרך אגב, אחת מבעיות היסוד, אחד ממקורות היסוד של יוקר המחיה – השכר, שכרם הפנוי של העובד או של העובדת בחברה הישראלית.

יוסי יונה: וכאן אנחנו גם רואים את אחד מהכישלונות או אחת מהבעיות המרכזיות של התקציב הזה – שאין בו בשורה לגבי הסוגיה הזאת.

יוסי יונה: ומה צריכה להיות בשורה בתחום הזה?

יוסי יונה: אם אתם לא מפתחים תשתיות תעשייתיות, אם אנחנו לא מקדמים דפוסי עבודה שההכנסה שלהם עולה, אז ברור, ברור שאנחנו משתרכים.

יוסי יונה: קברניטי המשק כמה וכמה שנים מתגאים בעובדה המאוד-מפתיעה והיפה הזו, שהאבטלה בישראל היא בין הנמוכות בעולם המערבי.

יוסי יונה: אכן, האבטלה בישראל היא בין הנמוכות בעולם המערבי, אבל גם פער השכר בישראל הוא בין הגדולים בעולם המערבי.

יוסי יונה: ובתקציב הזה אין בשורה לבעיה האקוטית, המבנית הזאת, ואין בו בשורה משום שגם בחינוך אין בשורה, כי אם אנחנו רוצים גם לפתח שוק עבודה שהוא מוטה הכנסה גבוהה, הרי שזה צריך לבוא לביטוי גם בתקציבי החינוך.

יוסי יונה: תקציבי החינוך בישראל אכן גבוהים, התקציב השני בגודלו בתקציב המדינה, אבל עדיין, כאשר אנחנו בוחנים בהשוואה בין-לאומית את ההוצאה פר-ילד, אז ברור לנו שאנחנו עדיין משתרכים הרחק אחרי המדינות המתוקנות שעמהן אנחנו רוצים להימנות.

יוסי יונה: אם אנחנו מסתכלים על הבריאות וחושבים על הדבר המאוד-טריוויאלי הבא, מיטות פר-1,000 תושבים, אנחנו משתרכים; ואנחנו משתרכים גם עם המאפיין הפריפריאלי, כלומר אם מישהו חי בנגב או בגליל, תוחלת החיים שלו תהיה קצרה משל זה שחי במרכז הארץ.

יוסי יונה: ואם אנחנו חושבים על הפנסיות ועל הסעד ועל הרווחה, מדינת ישראל מפגרת אחרי העולם המערבי.

יוסי יונה: והתקציב שמונח בפנינו, אין בו ולו תשובה אחת שיש בה משום מתן מענה לבעיות המבניות הללו שניצבות לפתחם של המשק הישראלי ושל החברה הישראלית.

יוסי יונה: אני רוצה לסכם ולומר שגם אם היינו מקבלים את הפרשנות הצרה של מהי כלכלה בריאה, כלומר יציבות מחירים, הכנסה פר-נפש, יצוא – גם אם היינו מקבלים את ההגדרה הזו – חוב–תוצר – הרי אנחנו רואים שמצבנו אינו משתפר אלא הופך להיות גרוע יותר.

יוסי יונה: אבל אם אנחנו בוחנים את הכלכלה הישראלית ככזו שאמורה להיות בזיקה מאוד מאוד עמוקה עם החברה הישראלית, אז אנחנו יכולים לבוא ולומר: חבר'ה, יש לנו פה כישלון מהדהד.

יוסי יונה: תודה, היושב-ראש.

שי פירון: תודה לך, אדוני.

שי פירון: תעלה ותבוא חברת הכנסת סתיו שפיר.

שי פירון: בבקשה.

שי פירון: אומנם לא פרופסור, אחרי הקודמים, אבל גדול מרבן שמו, כתוב אצלנו.

שי פירון: אז את יכולה לעלות כך.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה לך, אני מוכרחה להגיד מילה, בגלל שזו כנראה הישיבה האחרונה או מהאחרונות שאתה מנהל.

שי פירון: האחרונה.

סתיו שפיר: האחרונה.

סתיו שפיר: ברמה האישית זה באמת עצוב מאוד שהמשכן הזה מאבד אותך, גם כי אני מאוד מאוד אוהבת אותך באופן אישי וגם כי הכנסת זקוקה לאנשים כמוך, שבאמת נמצאים פה כדי לעשות טוב וכדי לשנות את השיח וליצור פה תרבות דיון נורמלית, ולשאול באמת שאלות ולא רק לדבר בצורה פופוליסטית ודמגוגית, ועל זה חבל.

סתיו שפיר: אבל אני יודעת שאתה הולך לעשות הרבה מאוד טוב להרבה אנשים גם מחוץ למשכן הזה, ושמחה מאוד בשבילם על זה.

סתיו שפיר: אני גם בטוחה שמעורבותך במה שקורה כאן תמשיך ותגדל בדרכך ובדרכיה.

שי פירון: תודה.

סתיו שפיר: חברים, אני מחזיקה פה כמה מחוברות התקציב שחולקו לכולם בתוך הארגז הזה.

סתיו שפיר: שלא יהיה לכם ספק, רוב חברי הכנסת שמצביעים היום על התקציב לא ידעו על מה הם מצביעים, וזה לא מפני שהם לא אינטליגנטים, חלילה, ולא מפני שהם לא רוצים לדעת, זה מפני שבתוך הספרים האלה אין באמת הנתונים והידע כדי שהם יוכלו לדעת על מה הם מצביעים.

סתיו שפיר: לא היה להם באמת הזמן לקרוא ולחקור אל תוך הנתונים האלה.

סתיו שפיר: ולכן ההצבעה שהולכת להיערך פה עוד כמה שעות היא הצבעה פיקטיבית על תקציב פיקטיבי, שאין לו ולו פסיק של קשר למה שהולך לקרות באמת בתקציב המדינה בשנה הקרובה.

סתיו שפיר: יש לכך לא מעט סיבות.

סתיו שפיר: אחת הסיבות היא שבתוך החוברות האלה לא מופיעים השינויים בתקציב שנעשו בשנה האחרונה.

סתיו שפיר: עשרות-מיליארדי שקלים שהעבירו, שינו יעד, חישבו מסלול מחדש בחשכת ועדת הכספים, ומדי שבוע הועברו ליעדים אחרים מאלה שכתובים בחוברת הזו ולא מפורטים כאן עכשיו.

סתיו שפיר: וחברי הכנסת לא יכולים לדעת מה באמת קרה בתוך התקציב הזה על מנת להחליט קדימה.

סתיו שפיר: אנחנו חשפנו את התקציבים האלה בתוך ועדת הכספים בשנתיים האחרונות, אבל משרד האוצר בחר עוד הפעם להסתיר אותם.

סתיו שפיר: חברי הכנסת לא יבינו על מה הם מצביעים מפני שבדברי ההסבר בחוברות האלה לא מופיעים באמת הסברים.

סתיו שפיר: מופיעות כאן שלל מילים מכובסות ודרכים עקלקלות שלא מפרטות על קיצוצים ולא מפרטות על צעדים דרמטיים שהתחוללו בתוך תקציבי הרווחה והבריאות והחינוך, ולכן לא באמת יהיה ניתן להבין את התקציב הזה.

סתיו שפיר: התקציב הזה הוא לא התקציב, וחברי הכנסת לא יוכלו להבין את התקציב כי אין פה הכרעה לגבי תקציב הביטחון – ואני לא אומרת כמה צריך להיות תקציב הביטחון, מבחינתי יכול להיות שהוא צריך להיות 100 מיליארד שקלים, אבל צריך להכריע מה יש בתוכו, כי כשלא מקבלים הכרעה, כל תקציב המדינה הולך לשאת בתוצאות בהמשך השנה, ואנחנו הולכים לבזבז על זה זמן וכסף ומריבות פוליטיות שיעלו עוד זמן ועוד כסף ויאפשרו לא מעט סחטנות, אגב, לא לטובת מערכת הביטחון, בחלק מהמקרים, אלא פשוט סחטנות בשביל כל מיני פוליטיקאים, עסקנים שמחופשים לפוליטיקאים.

סתיו שפיר: התקציב הזה הוא לא התקציב האמיתי, וגם לא יהיה ניתן להבין אותו, כי יש פה גופים שנמצאים כרגע תחת חקירת משטרה, כמו החטיבה להתיישבות, שהיועץ המשפטי לממשלה המליץ שלא לתקצב אותם השנה, אבל בכל זאת משום מה הם מתוקצבים.

סתיו שפיר: אבל פירוט לאיפה עובר התקציב הזה?

סתיו שפיר: לא.

סתיו שפיר: כלום.

סתיו שפיר: לא מופיע.

סתיו שפיר: מי הולך לקבל את הכסף?

סתיו שפיר: לא מופיע.

סתיו שפיר: זה באמת דבר מופרע בעיני.

סתיו שפיר: כתוב פה בתוך דברי ההסבר, בתוך תקציב משרד ראש הממשלה – החטיבה להתיישבות עוברת עכשיו, בכלל, לאורי אריאל – אבל כתוב פה שהחטיבה "מטרתה לסייע למתיישבים, תיירות ותעשייה, פיתוח חקלאות, פיתוח מערכות תומכות, מינהלות תיירות, טיפוח יזמות".

סתיו שפיר: החטיבה להתיישבות, חברים, בשנה הקודמת העבירה 75% מהתקציב שלה להתנחלויות במקום לנגב ולגליל; העבירה עשרות מיליוני שקלים לעסקני הבית היהודי במקום להעביר לפריפריה.

מירב בן ארי: תגיד לה – – –

סתיו שפיר: למה לא להסביר לאיפה עובר כל שקל מהתקציב הזה, למה?

שי פירון: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: כל הזמן אני שומעת "חטיבה להתיישבות".

מירב בן ארי: אני מציעה שתשאל את חיים ילין – – – למה אתה לא – – –

סתיו שפיר: אני מציעה שתבואי ותסתכלי בתקציב לפני שאת צועקת, כי, מירב, את, כמי שאני יודעת שאכפת לה משקיפות, הייתי מצפה ממך לבוא ולהסתכל על הנתונים.

סתיו שפיר: בבקשה.

סתיו שפיר: זה מאוד מאוד לא מקצועי, תסלחי לי.

מירב בן ארי: – – –

סתיו שפיר: זה מאוד לא מקצועי.

סתיו שפיר: מאוד לא מקצועי.

סתיו שפיר: לבוא ולדבר פה על מספרים מבלי להסתכל על הנתונים?

סתיו שפיר: ואני יודעת שאת חברת כנסת מקצועית ולכן אני מבקשת ממך, תסתכלי על נתוני התמיכות שמופיעים באתר משרד האוצר ותראי לאיפה הכסף באמת עובר.

סתיו שפיר: כי אם חצי מיליארד השקלים של החטיבה להתיישבות היו עוברים באמת לפריפריה, אנחנו – מה שהיינו רואים היום בעוטף-עזה, ויודע את זה חיים ילין שלא יכול להגיב על הדברים, ומה שהיום היינו רואים שקורה בעוטף-עזה – היינו רואים פריחה ושגשוג ובנייה.

סתיו שפיר: ובמקום לראות את זה אנחנו רואים פריחה ושגשוג אך ורק בקרב עסקני ישראל ביתנו והבית היהודי.

סתיו שפיר: תסתכלו במספרים לפני שאתם מדברים, בבקשה, כי בסוף, הדבר הזה זה מספרים, וכדי לדבר על זה לא צריך להשתמש בדמגוגיה, צריך פשוט להסתכל במספרים.

סתיו שפיר: ואני רוצה, ברשותכם, להמשיך.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: – – –

שי פירון: חברי הכנסת, תודה רבה לכולכם.

סתיו שפיר: התקציב הזה – – –

מירב בן ארי: – – –

חיים ילין: – – –

סתיו שפיר: חברים, יש לנו לילה ארוך, כולכם תוכלו להגיד את דבריכם.

סתיו שפיר: אני מבקשת ומקווה שכולם יסתכלו על המספרים.

סתיו שפיר: אני רוצה, יש לי שתי דקות וחצי, אני רוצה להמשיך ולדבר.

סתיו שפיר: התקציב הזה הוא לא תקציב האמיתי, מפני שבתוך התקציב, בתוך התקציב, מופיעים סעיפים שכתוב עליהם לא פירוט ולא מידע, אלא המושג הזה "הסכמים קואליציוניים".

סתיו שפיר: למשל, סעיף בתוך תקציב משרד החינוך, שהוגדל בכ-600 מיליון שקלים, סעיף התמיכות בנושאי יהדות.

סתיו שפיר: אני מאוד הייתי רוצה לדעת, ומקווה שאת התמיכות האלה – ובהחלט חשוב מאוד לטפח את נושא היהדות – יקבלו מגוון הארגונים שפועלים בתחום היהדות, על כל הספקטרום של היהדות; גם הרפורמים, וגם היהדות החילונית, וגם מי שמפתחים את הפילוסופיה היהודית, כולם צריכים לקבל שווה בשווה.

סתיו שפיר: אבל מה, לא מופיע פה, בתוך תחום פעולת תמיכות בנושא היהדות, שום פירוט לגבי מי יקבל את הכסף.

סתיו שפיר: אנחנו, אגב, יודעים מפועלו של נפתלי בנט בשנים הקודמות מי כן יקבל; אנחנו יודעים שיקבלו את זה הרב רונצקי ומינהלת הזהות היהודית, ועוד הפעם עסקני הבית היהודי, שהמוטיב הזה כמובן חוזר.

סתיו שפיר: ומה כתוב פה, בדברי ההסבר של תקציב המדינה?

סתיו שפיר: כתוב – השינוי נובע מגידול בתקציבים קואליציוניים, בהתאם להחלטות הממשלה.

סתיו שפיר: ככה נראה תקציב, להגיד "תקציבים קואליציוניים"?

סתיו שפיר: חברים, באמת, זו פשוט בדיחה, כי התקציב הזה, הספר הזה, זה הסכם.

סתיו שפיר: זה חוזה בין המדינה לבין האזרחים.

סתיו שפיר: בחוזה הזה נמצאים כספי המסים של אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: אזרחי ישראל עובדים קשה מאוד בשביל לתת את הכסף הזה למדינה, בתקווה שהמדינה בכסף הזה תדאג לביטחון, ותדאג לבתי-החולים, ותדאג לרווחה – –

מירב בן ארי: גם בחינוך, גם בבריאות.

סתיו שפיר: – – ותדאג שכל ילד בישראל יקבל זכות שווה לממש את הפוטנציאל שלו ולגדול להיות אדם עצמאי.

סתיו שפיר: האזרחים סומכים עלינו, על הכנסת ועל הממשלה, שבחוזה הזה תהיה טמונה הבטחה לעתיד יותר טוב בשבילם, לצמיחה אמיתית.

סתיו שפיר: זה החוזה.

סתיו שפיר: אבל מאחר שהחוזה הזה הרי ממילא נשבר, אנחנו – עכשיו כל אלו שיצביעו על החוזה הזה לא יודעים מה קורה בתוך החוזה.

סתיו שפיר: מה שכתוב בחוברות לא באמת משקף את החוזה.

סתיו שפיר: בעוד כמה שבועות ועדת הכספים כבר תתחיל לערוך שינויים בתקציב ולשנות 87% מהחוזה הזה ולהעביר עשרות-מיליארדי שקלים הרחק מתוך ההסכם.

סתיו שפיר: החוזה הוא הזה הוא לא חוזה תקין, הוא חוזה שקרי, ולכן צריך להצביע נגדו היום, ולכן צריך להתנגד לו.

סתיו שפיר: ולא, הסיפור הזה הוא לא רק כחלון – תפסיקו לגונן על – – –

מירב בן ארי: חצי מהתקציב זה בגלל המלצה של המחנה הציוני.

מירב בן ארי: תקראי את ההמלצה של המחנה הציוני – – –

סתיו שפיר: – – – כמו שהסיפור הזה, אגב, היה לא רק לפיד, והסיפור הזה לא היה רק שטייניץ.

סתיו שפיר: שר אוצר אחרי שר אוצר אחרי שר אוצר יודעים טוב מאוד שהם פותחים את קופת המדינה לשחיתויות של עסקנים ושל פוליטיקאים שמעדיפים לדאוג לכיסם במקום לדאוג לציבור – –

מירב בן ארי: זה התקציב הכי חברתי שיש.

סתיו שפיר: – – ובמקום לבוא ולעשות רפורמה אחת במקום הכי חשוב, שזה – – –

מירב בן ארי: – – –

סתיו שפיר: אני מבקשת ממך לדבר.

סתיו שפיר: את רוצה להגיב, תבואי להגיב פה בטעם ובנימוס.

סתיו שפיר: חבל על הצעקות, כי אף אחד לא שומע אותך כמו שצריך.

סתיו שפיר: בואי ננהל דיון רציני.

מירב בן ארי: סליחה, את לא יכולה להגיד דברים כאלה על תקציב שהוא כל כך חברתי.

מירב בן ארי: מאיפה את מביאה את הדברים האלה?

סתיו שפיר: מתוך המספרים הללו.

סתיו שפיר: חברתי, ההוצאה האזרחית בישראל – – –

מירב בן ארי: אז אני מצטערת להגיד לך, תקראי את הרפורמות, תקראי את הרפורמות – – –

שי פירון: תודה.

סתיו שפיר: ההוצאה האזרחית בישראל היא 30% מהתוצר, לעומת הממוצע ב-OECD, שהוא 43%.

סתיו שפיר: בעצם הוצאה נמוכה כל כך יש רק בדרום-קוריאה.

סתיו שפיר: אנחנו שניים ברשימה, מלמטה, מדרום-קוריאה.

סתיו שפיר: אם ההוצאה האזרחית בישראל לא תגדל, יוקר המחיה יעלה, לאזרחי ישראל יהיה פחות ופחות סיכוי להצליח לכסות את המינימום של ההוצאות שלהם, יהיה פה יותר ויותר אי-שוויון – אנחנו כבר מובילים באי-שוויון – יהיה פה יותר ויותר עוני, יהיו פה יותר ויותר ילדים שאין להם שום סיכוי בחיים.

סתיו שפיר: ואם את ממשיכה לדבר, וכולם ממשיכים להתווכח על איזה סלוגנים כאלה של "תקציב חברתי" – תתביישו, כי זאת השאלה כאן, זאת השאלה, ובזה היה צריך לטפל – – –

מירב בן ארי: את טועה ומטעה אם את חושבת שבגלל התקציב הרבה מדינות – – –

סתיו שפיר: תרשי לי לסיים את דברי.

סתיו שפיר: חברי, תקציב שמגיע בלי תוכנית עבודה אמיתית להתמודדות עם הפערים החברתיים – –

מירב בן ארי: זה לא בסדר, אלה פשוט דברים לא נכונים.

סתיו שפיר: – – לפתרון האי-שוויון, להקטנת העוני, ליצירת ניידות חברתית; תקציב שלא באמת דואג לאזרחי ישראל – הוא לא תקציב שאנחנו צריכים להצביע בעדו.

סתיו שפיר: והתקציב הזה, מעבר לזה שמדובר בשקר, כמו כל תקציב אחר שהיה פה בשנים האחרונות – זה לא עניין אישי – אבל זה דורש אומץ, להיפטר מהשקר הזה.

סתיו שפיר: זה דורש אומץ לבוא לתוך המשרד שלך, למשרד האוצר, ולעשות שם את השינוי הגדול, לנקות אותו מהפרצות האלה לשחיתות, להגיד: נגמר, אין יותר הסכמים קואליציוניים, מי שרוצה לבקש משהו בהסכם קואליציוני שיתכבד ויסביר, שקל-שקל, לאן הכסף הזה הולך, ואז, בבקשה, בשקיפות מלאה בתוך התקציב; ולהגיד: אין יותר העברות תקציביות, אלא במקרי חירום, אין דבר כזה שעשרות מיליארדים משתנים בהעברות תקציביות אחרי שהכנסת אישרה את התקציב הזה.

סתיו שפיר: אין.

סתיו שפיר: ואז נגמר; אין סחטנות פוליטית, אין יותר שיחות מסדרון שבהן אנשים – במסדרון, מאחורי ועדת הכספים – סוגרים דילים על 200 מיליון שקל, על מיליארד וחצי שקל שפתאום מקצצים מהביטוח הלאומי ומעבירים למשהו אחר שאף אחד בציבור לא יודע מהו.

סתיו שפיר: אין יותר דבר כזה.

סתיו שפיר: זאת הרפורמה שמנהיג עם אומץ היה עושה.

מירב בן ארי: סוף-סוף יש שר אוצר עם כל כך הרבה אומץ שהביא תקציב – – –

סתיו שפיר: זאת הרפורמה שהייתה דואגת באמת לאזרחי ישראל, כי היא הייתה שומרת על הכסף שלנו, ובשביל זה אנחנו נמצאים כאן.

מירב בן ארי: מי?

מירב בן ארי: מי?

מירב בן ארי: איזה שר הביא תקציב כל כך חברתי?

סתיו שפיר: המטרה של התקציב הזה היא לפעול לטובת אזרחי ישראל, זו המטרה שלו – –

שי פירון: גברתי, הוספתי דקה.

סתיו שפיר: – – ולכן אנחנו נמצאים כאן, ולכן אנחנו נצביע נגד הלילה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמכיוון שזה היומיים האחרונים – סוף מסלול.

נחמן שי: אס"ק.

שי פירון: אתה רוצה להחליף אותי?

נחמן שי: א.

נחמן שי: כן, הוא רוצה.

שי פירון: אתה רוצה לבוא לשבת פה?

שי פירון: אין לי בעיה.

יואל חסון: לא לא, יהיה לי מספיק.

שי פירון: אין שר, נציג הממשלה.

אוסאמה סעדי: זה מה שאני אומר, אין נציג.

מירב בן ארי: הוא כאן, השר פה.

אוסאמה סעדי: איפה?

אוסאמה סעדי: איפה?

נחמן שי: אין שר, אין דין ואין דיין, אין כלום.

אוסאמה סעדי: הוא עכשיו נכנס.

נחמן שי: מי השר?

מירב בן ארי: הוא פה כל הזמן.

אבי (אברהם) גבאי: אתה תדבר ואני לא אהיה פה?

נחמן שי: יש שר.

נחמן שי: כבודו של השר גבאי במקומו מונח, ידידי הטוב.

אוסאמה סעדי: בסדר, בסדר.

מירב בן ארי: זה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה, הוא כל הזמן היה מולנו.

חיים ילין: אבל הוא היה רק בצד של הקואליציה.

מירב בן ארי: בצד של האופוזיציה, אם כבר.

נחמן שי: אפשר?

שי פירון: בבקשה, אדוני, התחלנו.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש – – –

שי פירון: חבר הכנסת פרי, אתה מוזמן עכשיו לעקוב – שאני קשוח בזמנים.

נחמן שי: פרי רוצה לראות את הזריחה בתל-אביב, זה כנראה העניין.

שי פירון: ואתה במבשרת.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, האם תמשיך לשבת בראשות הפורום הזה עוד הרבה ימים, או שזה – – –

שי פירון: לא לא, זו ישיבתי האחרונה.

נחמן שי: אז אני רוצה לברך אותך בהזדמנות זו, ולהודות לך, לומר לך שדברים לא נמדדים רק בזמן שמשקיעים בהם, אלא גם בהיקף ובתוכן, ובעניין הזה אני משוכנע, באמת, שתרומתך למערכת החינוך והדברים שעוררת שם דרך הפעילות שלך – לא תמיד סיימת, אבל זה גורלם של הפוליטיקאים בישראל – אבל יצרת את ההתרגשות ואת התכונה הרבה, ואני בטוח שחלק מהדברים יימשכו; חלק אולי ייפסקו, אבל זה לא משנה, במקום שהוא מאובן הרמת את האבנים, ועל כך אני מודה לך.

נחמן שי: יש לי שלוש נכדות היום במערכת החינוך, שם בדרגים, והן כבר נהנות עכשיו, אני מקווה, מפועלך.

נחמן שי: חברות וחברים, חברי הכנסת, חבל שמביאים את התקציב היום, זה מיותר לגמרי, כי תקציב כזה, מוטב היה שלא יבוא לעולם, אבל ידענו שכך יהיה, כי זה מה שעושים – את מערכת הבחירות מעבירים בהבטחות גדולות, ואז, כשיושבים ליד השולחן ומנסים לחשב, מתברר שהמציאות היא שונה לגמרי.

נחמן שי: זה תקציב עם הרבה שאלות ועם מעט תשובות.

נחמן שי: זה תקציב שלא מתמודד, או מתחמק מלהתמודד, עם בעיות היסוד של מדינת ישראל.

נחמן שי: ואם שואלים אותי מה בעיית היסוד מספר אחת שאני רואה מבחינה חברתית – זה העוני בחברה הישראלית; זו העובדה שאוכלוסייה גדולה כל כך, ובתוכה מספר עצום של ילדים, משוער כמיליון, חיים מתחת לקו העוני, ועל כך לא שמעתי, דווקא משר האוצר הזה, שאני לא חולק על כך שהוא אדם בעל מודעות חברתית, ורצון לעשות שינויים חברתיים, ואני מאמין לכל מילה שלו – שלא כמקובל אצל שרי אוצר, אני מאמין שהוא רוצה, אבל בפועל לא שמעתי איך הוא מתכוון להילחם בעוני במדינת ישראל; האם הוא יצליח בסוף הקדנציה שלו, שתגיע יותר מוקדם ממה שהוא מתאר לעצמו, האם הוא יוכל אז להצביע על כך שיש פחות אוכלוסייה ענייה, פחות ילדים מתחת לקו העוני?

נחמן שי: אפילו בציבור שקרוב ללבי, אוכלוסיית הגמלאים במדינת ישראל, שגם שם יותר מ-20% נמצאים מתחת לקו העוני, יש איזו תרומה מסוימת, של 500–600 מיליון שקל; אני לא מתעלם ממנה, זה בסדר וזה יפה, אבל זה בערך חצי ממה שהשר יאיר לפיד רצה כאן.

נחמן שי: חצי.

נחמן שי: הוא רוצה לתת מיליארד, כאן קיבלנו רק 600.

נחמן שי: אז אפילו בתחום הזה עשו בסוף פשרה על פשרה.

נחמן שי: מי שיקבל 200, 300, 400 שקל לחודש – זה יפה, זה עוזר, אבל זה לא יחלץ את האוכלוסייה הזאת, את אותם 20%, מתחת לקו העוני.

נחמן שי: נשארו הרבה שאלות שאין עליהן תשובה.

נחמן שי: למשל, כמה מדינת ישראל צריכה וכמה היא יכולה להקצות לסוגיית הביטחון, שהיא המתחרה הכי גדולה עם החינוך?

נחמן שי: כמה?

נחמן שי: אז אני מרוצה מאוד מזה שהחינוך הוא by far – לא by far, אבל הוא המרכיב הראשון, אבל השאלה היא כמה מדינת ישראל יכולה וצריכה להשקיע בביטחון.

נחמן שי: וכל שנה ההצגה הזאת חוזרת על עצמה: מתחילים במספר x, ובסוף השנה זה x פלוס.

נחמן שי: תמיד.

נחמן שי: אני אומר לכם, מה שאנחנו נאשר היום לא יישאר שם בסוף השנה, לא מפני שיחולו מהפכות כלשהן, כאלה ואחרות, אלא פשוט מפני שמטעים את כנסת ישראל, לא מביאים לה את התקציב האמיתי.

נחמן שי: והגיעה השעה, חברות וחברים, שהתקציב הזה באמת ייבדק כמו שצריך.

נחמן שי: אז אומרים: רגע, נחמן, למה אתה אומר את זה?

נחמן שי: הרי כבר עשו את זה, הנה, מינינו ועדה, מינינו ועדה, לקחנו אלוף מוערך, שגם הכיר את המערכת המדינית, נתנו לו כלים, חברים נוספים, אמרנו לו: צא לדרך, אנחנו אתך.

נחמן שי: אז הוא הגיש.

נחמן שי: יוחנן לוקר, אלוף בצה"ל, הגיש דוח.

נחמן שי: מה קרה לדוח הזה?

נחמן שי: אם אתם מסתכלים, אז הוא הצטרף אל עוד דוח אחד שקדם לו ואל עוד דוח אחד שקדם לו ואל עוד דוח, וככה הערמה הולכת וגבוהה, אבל אין שום דבר מאחורי זה.

נחמן שי: דוח לוקר נכנס ללוקר.

נחמן שי: הוא נגנז, הוא לא יהיה קיים יותר, ואנחנו נחזור לשיטת השוק הפרסי שמאפיינת תקציבי ביטחון במדינת ישראל: זה רוצה ימינה, זה רוצה שמאלה; בא ראש הממשלה, מיישר קצת את זה, מחפש איזה קו אמצע.

נחמן שי: כולם יוצאים מרוצים, מחייכים לעצמם, אומרים: קיבלנו יותר ממה שרצינו.

נחמן שי: והמילה האחרונה – אני רוצה להגיד, בשמם של תעשייני ישראל, בשמו של ידידי שרגא ברוש, שהוא אחד ממנועי התעשייה, אחד ממנועי הצמיחה: לא יכולה להיות יותר פסימיות מאשר זו שמשדרים היום אנשי התאחדות התעשיינים, ובראשם שרגא ברוש.

נחמן שי: גם פוגעים להם בתקציבים שנועדו לפיתוח, גם פוגעים להם בתקציבים שנועדו ליצוא.

נחמן שי: לא מעודדים את הצמיחה, לא מעודדים את הפריון.

נחמן שי: המשק הישראלי נכנס בהדרגה לקיפאון.

נחמן שי: זה לא מפתיע שיש ירידה ביצוא, ויצוא זה מנוע צמיחה.

נחמן שי: כי כשמייצרים יותר ומייצאים יותר המשק צומח.

נחמן שי: אז היצוא יורד.

נחמן שי: ויושבים שם, בבית התעשיינים – ועשיתי כמה וכמה פגישות אתם – אנשים טובים, אנשים שרוצים להניע את התעשייה, אנשים שרוצים לגייס עובדים, אנשים שמאמינים ביכולות של המשק הישראלי ורואים שאין השקעות יותר במשק הישראלי.

נחמן שי: ואם תשאלו את עצמכם מאין תבוא הצמיחה –היא תבוא מהתעשייה.

נחמן שי: היא לא תבוא מהתעשייה אם לא יהיו בה השקעות.

נחמן שי: את הבשורה הזאת, גם את הבשורה הזאת, התקציב לא מביא.

נחמן שי: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה לך.

שי פירון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

שי פירון: שש דקות גם לרשותך.

שי פירון: ראית, יעקב?

יעקב פרי: שמתי לב.

שי פירון: שמת לב?

נחמן שי: זה לא חוכמה על חשבוני, כי אני תמיד במסגרת הזמן.

שי פירון: לא, אני מפחד מטלטולים.

קריאה: – – –

יעקב פרי: – – –

מיכל רוזין: – – –

שי פירון: בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי, השר, חברים, באמצע פגרה אנחנו באים לדיון כזה רציני וכזה מהותי, ועל הדרך דוחפים לנו – איך אפשר בלי?

עיסאווי פריג': – כל מיני חוקים בשמות: טרור ואחרים, וצריך להתמודד עם כל זה.

עיסאווי פריג': והדבר השני שבעיני מסמל את הממשלה הנוכחית: דיון תקציב שאמור לעצב את המדינה בשנתיים הקרובות, נמצאים בו בקושי חברת הכנסת בן ארי, שבאה כחומת מגן לשר האוצר, על שמאל ועל ימין, לא משנה מה נאמר.

מירב בן ארי: – – –

עיסאווי פריג': והשר, השר להגנת הסביבה, שיושב כנציג הממשלה שמחויב להיות במליאה.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד שאנחנו צריכים לקיים דיון כזה חשוב בהיעדר הקואליציה, במיוחד בהיעדר שר האוצר, שאמור לשבת ולשמוע.

עיסאווי פריג': אבל מה לעשות, רוח המנהיג פועלת, וכולם מתיישרים לפי הרוח של המנהיג.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה ביבי נתניהו קבע את הדרך, וזהו, זו הדרך – להתעלם, לזרוק הצדה, וכולם מתיישרים.

עיסאווי פריג': אחרת, יבואו חשבון.

עיסאווי פריג': אני רוצה לנצל את הדקות שיש לי לדבר על הסוגיה של השביתה במערכת החינוך, בבתי-הספר הנוצריים.

עיסאווי פריג': אני ישבתי כאן ושמעתי את שר האוצר, ולתומי, לכמה דקות שהקשבתי לנאום של שר האוצר, שהתייחס לסוגיה, הוא דיבר, למען האמת – דברים ששאלתי את עצמי: מה הוא עושה בכלל בממשלה של בנימין נתניהו?

עיסאווי פריג': אני שמעתי, תראה – אני אקח כמה משפטים, אני אתמקד במשפט וממנו אני אתפתח.

עיסאווי פריג': שר האוצר אמר: אני רוצה לראות ישראל שיש בה שוויון, חמלה וערכים חברתיים; יש חלש ויש מסכן ויש גר ויש אלמנה; יש קשר ישיר בין איפה אתה גר לבין ההשכלה שלך.

עיסאווי פריג': תראה איזה משפטים, כל כך צודקים.

עיסאווי פריג': הצדק החברתי צועק מכל פינה ומכל מקום.

עיסאווי פריג': אבל כשאתה מעיין בתקציב, כשמדברים על בשורות, אני לא – עוד לפני שנתייחס למיקרו, זה לא הזמן, יהיה לנו מספיק זמן להתייחס למיקרו, אם בכלל שר האוצר יואיל בטובו ואכן יבוא לשמוע ולהתייחס.

עיסאווי פריג': לפני כשבועיים היינו בישיבה עם שר האוצר ואמיר לוי, יושב-ראש אגף התקציבים, בעניין התקציבים וצמצום פערים בחברה הערבית, ושם, יושב-ראש אגף התקציבים אמר משפט והתייחס: אנחנו רוצים להשקיע בחברה הערבית מתוך אינטרס של win-win.

עיסאווי פריג': כי הצמיחה במשק מחייבת אותנו להשקיע בחברה הערבית, כי כוח-האדם הצעיר נמצא שם.

עיסאווי פריג': אז אני שואל עכשיו את שר האוצר: השביתה בבתי-הספר הנוצריים, שבעצם הכותרת היא "בתי-ספר נוצריים" והם בתי-ספר לכלל האוכלוסייה הערבית – בתי-הספר האלה, שיותר מ-87% מבוגריהם הם בוגרי אוניברסיטאות, אם בהיי-טק או בכל תחום אחר; בתי-הספר האלה – מה לעשות, זאת עובדה – מייצרים את התלמידים הטובים ביותר בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': וכשהשר בנט מבקש תוספת תקציב למתמטיקה כדי להגדיל את מנועי הצמיחה, ומצד שני מבתי-ספר ערביים שמייצרים לו את התלמידים הטובים ביותר הוא ממשיך להתעלם – אני לא מצליח להבין איך המתמטיקה מסתדרת.

עיסאווי פריג': איך המתמטיקה מסתדרת?

עיסאווי פריג': הרי התלמידים הערבים יוצאים ברובם הגדול מבתי-הספר האלה, לא מבתי-הספר הממלכתיים.

עיסאווי פריג': משם.

עיסאווי פריג': הטובים, הרופאים, עובדי ההיי-טק, אחוזי הבגרות הגבוהים, יוצאים משם.

עיסאווי פריג': מנועי הצמיחה שאתם מדברים עליהם יוצאים משם בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': איך אתם מדברים על צמצום פערים והשקעה בחברה הערבית וגיוס ואיתור מנועי צמיחה חדשים, ובמקביל אתם אטומי אוזניים לאוכלוסייה שכל מבוקשה: אנחנו רוצים להיות חלק ממערך החינוך?

עיסאווי פריג': כשמדברים על סייעת שנייה – הם לא נמצאים; כשמדברים על צפיפות בכיתות – הם לא נמצאים; כשמדברים על דמי מחלה – הם לא נמצאים.

עיסאווי פריג': איך תייצר מנועי צמיחה?

עיסאווי פריג': איך תייצר כוח-אדם?

עיסאווי פריג': אני פונה לכל חברי הכנסת, לכל חברי הבית ולשר שמקשיב: מנועי הצמיחה נמצאים שם בחברה הערבית, לא בחינוך הממלכתי.

עיסאווי פריג': אתם לא מפנימים?

עיסאווי פריג': אני מודע לזה.

עיסאווי פריג': 30,000 תלמידים, 90% מהם אקדמאים.

עיסאווי פריג': אין אחוז, אין אח ורע בחברה היהודית לאחוז כזה.

עיסאווי פריג': אלו הנתונים, אדוני.

עיסאווי פריג': אני, למען האמת, ידידי השר – אומרים בעברית: היוצא אל מרחביך, אל נא תזניח את נתיניך.

עיסאווי פריג': אז יצא בחלקי לתת נאום, שזה – הבנתי שזו הפעם האחרונה שאתה יושב-ראש המליאה, אז מגיעה לי איזו חצי דקה על הדרך.

עיסאווי פריג': אז לפני שאני – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': דקה?

קריאה: – – – יש לו דקה.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אז אני – כן.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': אז מה שאני אומר: מדברים על מנועי צמיחה, מדברים על צדק חברתי.

עיסאווי פריג': אני פונה אליך, אדוני השר: אתה אמרת כאן – אתה מכיר את שר האוצר.

עיסאווי פריג': אתה מהיום הראשון, רגליך ורגליו ביחד לגבי המצב ולגבי תפיסת העולם.

עיסאווי פריג': ושר האוצר אמר שהתקציב הוא תפיסת עולם.

עיסאווי פריג': אני פונה אליך, בשם 30,000, בשם המצטיינים שבחברה הערבית: אנא מכם.

עיסאווי פריג': וזה כסף קטן, כסף שיחזור לכולנו – – –

אבי (אברהם) גבאי: – – – שר האוצר שהוא שם את הכסף לעניין.

אבי (אברהם) גבאי: אתה עכשיו מדבר לטלוויזיה.

עיסאווי פריג': לא, אני לא מדבר – – –

אבי (אברהם) גבאי: אתה הרי יודע שהוא עושה את זה.

עיסאווי פריג': אגיד לך מה: בוא נכבה את המסך.

אבי (אברהם) גבאי: הרי אתה יודע שהוא עושה – – –

עיסאווי פריג': הכול אצל שר האוצר.

אבי (אברהם) גבאי: אי-אפשר לכבות את המסך.

אבי (אברהם) גבאי: אפשר לכבות את הבניין, לא את המסך.

אבי (אברהם) גבאי: זה לא יקרה.

עיסאווי פריג': אדוני – – –

אבי (אברהם) גבאי: אתה הרי יודע את זה.

עיסאווי פריג': אתה יודע את זה?

עיסאווי פריג': אז אני מבקש מכם שתתייחסו לזה – –

אבי (אברהם) גבאי: – – –

שי פירון: גם הדקה עברה.

עיסאווי פריג': – – כאל בשורה, בשורה לאנשים שנמצאים שם – –

אבי (אברהם) גבאי: אני יודע – – – לקח את זה – – –

עיסאווי פריג': – – אבל הם בבית הזה.

אבי (אברהם) גבאי: – – – "צוות 120 הימים".

אבי (אברהם) גבאי: מה אתה רוצה ממנו?

עיסאווי פריג': אני לא מדבר על "צוות 120 הימים", אני מדבר על החינוך.

עיסאווי פריג': אני מדבר על החינוך, אדוני.

עיסאווי פריג': תודה.

שי פירון: אדוני, תודה רבה.

שי פירון: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

שי פירון: אדוני השר, חברת הכנסת מיכאלי ממתינה לך.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני אצטרף לנפרדות ולנפרדים ממך, ואני אברך אותך, כי ככל שהשתבחנו בך, אני בטוחה שסוף זה תמיד התחלה של משהו נפלא אחר שתלך לעשות – –

שי פירון: תודה.

מרב מיכאלי: – – ולהביא תועלת מהרוח הנפלאה שלך בכל מקום שתגיע אליו.

מרב מיכאלי: אז בהצלחה רבה.

שי פירון: תודה, תודה.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, יום חגיגי היום, מה יש לומר?

מרב מיכאלי: הממשלה מביאה את התקציב לכנסת, תמיד יום חגיגי.

מרב מיכאלי: בכל זאת, זאת ההצהרה הכי משמעותית שממשלה עושה.

מרב מיכאלי: כמו שאמר פה שר האוצר, בצדק, תקציב הוא קודם כול ערכים.

מרב מיכאלי: אלא שבתקציב מתברר אם כל ההצהרות הגדולות ממומשות בשקלים, בסעיפי תקציב, בתוכניות, או שהן היו מילים ריקות.

מרב מיכאלי: ממשלת נתניהו וכחלון הגדילה את הציפייה לתקציב הזה אפילו עוד יותר, כי היא העבירה את כל 2015 בלי תקציב כדי שלשנת 2016 באמת יהיה תקציב עם רפורמות, שמטפל בכל הבעיות הקשות של האזרחיות והאזרחים במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: חודשים חיכינו, כססנו ציפורניים, שונו פה חוקי-יסוד כדי שיעבור התקציב המיוחל.

מרב מיכאלי: והנה, התקציב החדש, תקציב ראשון של האיש שנבחר לשר אוצר על כנפי ההבטחות החברתיות שלו לטובת הציבור – התקציב הזה מונח לפנינו, והוא ממש לא מקיים את ההבטחות.

מרב מיכאלי: נכון, אין בו מי יודעת מה גזירות, אבל הגזירה הכי קשה שיש בו היא שלרוב הציבור פשוט אין בו פתרונות.

מרב מיכאלי: חברותי וחברי, צריך לשים את זה על השולחן.

מרב מיכאלי: הבעיה החברתית-כלכלית הכי גדולה בישראל היום היא שהשכר נמוך מדי.

מרב מיכאלי: חצי מהעובדות והעובדים במדינת ישראל, חברות וחברים, מרוויחים ומשתכרים, מרוויחות ומשתכרות, פחות מ-6,000 שקל בחודש.

מרב מיכאלי: מתי בפעם האחרונה ניסית לחיות מ-6,000 שקל בחודש, אדוני שר האוצר?

מרב מיכאלי: 15 שנה השכר הריאלי במדינת ישראל לא עלה; 15 שנה שהעובדות והעובדים מקבלות ומקבלים את אותו שכר ריאלי בזמן שהמחירים ממשיכים ועולים.

מרב מיכאלי: מה עושה התקציב שלך, אדוני שר האוצר, כדי להעלות לציבור את השכר?

מרב מיכאלי: שום דבר.

מרב מיכאלי: אפס מוחלט.

מרב מיכאלי: קוראים לזה יוקר המחיה.

מרב מיכאלי: כולנו יודעות ויודעים שמספר המשכורות החודשיות שנדרשות לרכישת דירה בישראל עלה מ-103 – מספר מטורף בזכות עצמו – בשנת 2008 ל-140 משכורות היום.

מרב מיכאלי: זה ללא ספק מעיד על העלייה המטורפת במחירי הדיור, אבל זה מעיד לא פחות על הקיפאון בשכר, על האופן שהשכר שלנו כל הזמן הזה לא עלה בשקל אחד.

מרב מיכאלי: ההבטחות שלך, אדוני שר האוצר, היו לספק דירות ולהוריד את המחיר שלהן.

מרב מיכאלי: בשביל זה נבחרת.

מרב מיכאלי: אנשים האמינו לך.

מרב מיכאלי: אבל התקציב שלך, אדוני שר האוצר, לא מקיים.

מרב מיכאלי: אפילו שר השיכון שלך אומר בפה מלא שהוא לא מוריד את מחיר הדירות.

מרב מיכאלי: ההוצאה הפרטית על חינוך עלתה בין 2009 ל-2013 ב-3,183 שקלים לתלמיד בשנה.

מרב מיכאלי: גם ההוצאה הפרטית על בריאות קפצה – 730 שקל יותר בשנה ממה ששילמו ב-2010.

מרב מיכאלי: השכר בזמן הזה לא עלה בשקל אחד.

מרב מיכאלי: חצי מאלה שיש להם בכלל שכר, הוא לא מגיע ל-6,000 שקל.

מרב מיכאלי: איך אתה מציע להם ולהן, אדוני שר האוצר, להסתדר?

מרב מיכאלי: מה אתה מציע להם?

מרב מיכאלי: איך הן אמורות ואמורים לשלם את ההוצאות האלה, ומה אתה מציע להם ולהן כדי שבשנה הבאה המצב שלהם יהיה יותר טוב?

מרב מיכאלי: שום דבר.

מרב מיכאלי: אפס מוחלט.

מרב מיכאלי: אדוני שר האוצר, אתה מקשיח את התנאים לקבלת דמי אבטלה לצעירות וצעירים.

מרב מיכאלי: שים לב: ברוב חלקי הארץ אתה לא מספק להם ולהן שום מקומות עבודה איכותיים, שבהם יש להם באמת סיכוי להשתכר שכר הולם.

מרב מיכאלי: את בעלי ובעלות התואר הראשון והשני בפריפריה אתה שולח להיות מקסימום אחראי משמרת ב"ארומה" או ב"בורגר ראנץ'".

מרב מיכאלי: ככה גם אין צמיחה, גם הפריון נשאר ברצפה, ובעיקר השכר, אדוני שר האוצר – השכר שהם יוכלו להשתכר נשאר נמוך, נמוך מדי.

מרב מיכאלי: ומה אתה עושה כדי לשנות את זה?

מרב מיכאלי: שום דבר.

מרב מיכאלי: אפס מוחלט.

מרב מיכאלי: רק לפני חודש חתמת, אדוני שר האוצר, על הסכם חגיגי עם ההסתדרות, והבטחת לקלוט את עובדות ועובדי הקבלן.

מרב מיכאלי: הסכם נפלא, צעד מבורך בדרך להפסיק את העבדות המודרנית, העסקה קבלנית נצלנית בשכר נמוך מדי.

מרב מיכאלי: אבל בתקציב שלך אתה מקפיא את תקני כוח-האדם במגזר הציבורי.

מרב מיכאלי: איך זה מסתדר עם ההבטחה שלך?

מרב מיכאלי: אתה משאיר את השכר של מאות-אלפי בני-אדם ובנות-אדם ברצפה.

מרב מיכאלי: מה אתה עושה בשבילם ובשבילן?

מרב מיכאלי: שום דבר – – –

מירב בן ארי: היחיד – – – עובדי קבלן – – – דברים שהם לא נכונים – – –

מרב מיכאלי: אני שיבחתי את ההסכם הזה.

מירב בן ארי: את שיבחת, נכון – – –

שי פירון: חברת הכנסת מירב בן ארי – – –

מירב בן ארי: כי כל מה ששומעים זה רק – – –

שי פירון: את באמת רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

מירב בן ארי: לא, חס וחלילה.

מרב מיכאלי: חברת הכנסת מירב בן ארי, אני אחדד ואחזור: ההסכם הוא הסכם מבורך ונפלא, אבל כשביד אחת אתה חותם על ההסכם הזה וביד השנייה מקפיא את התקנים בשירות הציבורי, המשמעות היא קליטה של עובדות ועובדי קבלן חדשים.

מרב מיכאלי: אי-אפשר להתעלם מהעובדה הזאת.

מרב מיכאלי: אדוני שר האוצר, בתקציב שלפנינו אתה מקצץ בייעוץ ובסיוע לעסקים קטנים.

מרב מיכאלי: אלפי עסקים קטנים ובינוניים נסגרים בישראל מדי שנה.

מרב מיכאלי: השכר של חלק לא מבוטל מהעצמאיות והעצמאים בישראל נמוך עוד יותר מזה של השכירות והשכירים, ואתה מקצץ להם את הסיוע?

מרב מיכאלי: בניגוד להבטחות שלך, גם דמי אבטלה לעצמאיות ועצמאים לא נמצאים בתקציב הזה.

מרב מיכאלי: לא נמצאים בתקציב הזה.

מירב בן ארי: – – –

מרב מיכאלי: אז מה אתה עושה כדי שעצמאיות ועצמאים ועסקים קטנים יוכלו להתפרנס בכבוד?

מרב מיכאלי: שום דבר.

מרב מיכאלי: אפס מוחלט.

מרב מיכאלי: 15 שנה, חברות וחברים, 15 שנה שהשכר הריאלי במדינת ישראל לא עלה.

מרב מיכאלי: חצי מהעובדות והעובדים משתכרים פחות מ-6,000 שקלים בחודש, וזה לפני שדיברנו על העוני, אדוני שר האוצר.

מרב מיכאלי: 12.5% מהמשפחות העובדות חיות מתחת לקו העוני.

מרב מיכאלי: 24% מהמשפחות עם מפרנס או מפרנסת אחת ו-6% מהמשפחות עם שני מפרנסים מתחת לקו העוני.

מרב מיכאלי: ומה אתה עושה כדי לצמצם את העוני, אדוני שר האוצר?

מרב מיכאלי: חבר המפלגה שלך, חבר הכנסת אלי אלאלוף, עמד בראש ועדה שנתנה המלצות מאוד ברורות מה צריך לעשות כדי להתמודד עם העוני.

מרב מיכאלי: ומה מתוך ההמלצות האלה נמצא בתקציב שלך?

שי פירון: חברת הכנסת מיכאלי.

מרב מיכאלי: העלאה מביכה של 40 שקלים בהבטחת הכנסה למספר זעום של קשישות וקשישים.

מרב מיכאלי: מה אתה עושה כדי לצמצם את העוני, אדוני שר האוצר?

מרב מיכאלי: שום דבר.

מרב מיכאלי: אפס מוחלט.

מירב בן ארי: הוא היחיד – – –

מרב מיכאלי: תקציב, חברות וחברים, הוא הצהרה על ערכים.

טלי פלוסקוב: – – –

שי פירון: חברי, חברותי.

טלי פלוסקוב: – – –

מרב מיכאלי: בתקציב הזה יש כמה צעדים סבירים שהם בקושי פלסטר, חצי אקמול, הרבה צעדים גרועים, אבל הבעיה הכי גדולה בתקציב הזה, חברות וחברים, היא מה שאין בו – אין בו תשובות לאזרחיות והאזרחים במדינת ישראל – –

שי פירון: חברת הכנסת מרב מיכאלי, אני – – –

מרב מיכאלי: – – אין בו תשובה לאזרחיות ולאזרחים שעובדות ועובדים מאוד קשה ולא מצליחים להתקיים.

מרב מיכאלי: משפט אחרון, ברשותך.

שי פירון: אתן לך.

מרב מיכאלי: תודה.

מרב מיכאלי: אין בו טיפול בבעיה של השכר, אין בו יצירה של מקומות עבודה.

מרב מיכאלי: המחירים ממשיכים לעלות והשכר הריאלי ממשיך לרדת.

מרב מיכאלי: בבור הענק הזה שנפער בין שני החלקים האלה, הציבור הישראלי נופלת ונופל, והתקציב הזה לא עושה שום דבר כדי לתפוס אותו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: בגלל זה הגיע השר הזה.

שי פירון: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

שי פירון: חברתי היקרה חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

שי פירון: חברות הכנסת טלי פלוסקוב ומירב בן ארי, תתכוננו שוב.

שי פירון: בטח יהיה לכן מה לומר.

קריאה: – – –

שי פירון: אני רואה, אני רואה.

שי פירון: צמד רעים.

טלי פלוסקוב: – – – לפרגן – – –

שי פירון: אין לזה מילה בעברית.

שי פירון: אין תרגום למילה פרגון בעברית.

טלי פלוסקוב: – – – שום דבר לא טוב.

שי פירון: אין תרגום למילה פרגון בעברית.

שי פירון: אם את רוצה להציע לי, תודה.

שי פירון: בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אנחנו מפסידים את אחד מחברי הכנסת המקסימים, הטובים, האיכותיים, וגם את אחד מיושבי-ראש הכנסת שידע תמיד לדבר בנועם ולהרגיע, ואני מאוד עצובה.

טלי פלוסקוב: זה משהו שאנחנו נסכים אתך.

מירב בן ארי: כן.

יעל גרמן: חברי השר, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את שר הבריאות החדש, חבר הכנסת ליצמן, ולאחל לו הצלחה מכל הלב בתפקידו.

יעל גרמן: אני שמחה שהעתירה שלנו, של יש עתיד, הביאה סוף-סוף לשילובה של יהדות התורה בממשלה.

יעל גרמן: זהו מהלך ערכי וחברתי, והגיע הזמן שיקרה, ואנחנו גאים שהוא קרה.

יעל גרמן: שמחתי גם לגלות שמתוך הרפורמות שהממשלה מתכוונת להעביר היא אימצה שתי רפורמות חשובות מאוד שאנחנו קידמנו וניסחנו: את רפורמת המזון, מה שכולם קוראים רפורמת הקורנפלקס, שבשנת 2014 נעשה בה טוויסט מאוד מאוד רציני, והיא היום באמת בדמותה של הרפורמה שאנחנו חשבנו עליה; ושמחתי מאוד לראות שלמרות כל מה שנאמר, שר הבריאות אימץ את ההמלצות של הוועדה שעמדתי בראשה, ואני רואה שגם נושא הסדר החזר נכנס לחוק ההסדרים וגם האחריות הכוללת של בית-החולים למטופל – שני עקרונות מאוד מאוד חשובים שנכנסו לחוק ההסדרים, ואני מברכת על כך מכל הלב.

שי פירון: אנחנו עוד נחשוב שיש תיאום בין שניכם.

יעל גרמן: אולי, יכול להיות.

יעל גרמן: עם זאת, חבל מאוד שהשר החדש מתחיל את הקדנציה שלו עם תקציב כזה למשרד הבריאות.

יעל גרמן: בכל מקום אנחנו שומעים על הבטחות לקיצור תורים, שומעים הבטחות על כך שנגמרה הבעיה עם מכשירי ה-MRI וההמתנה הארוכה להם.

יעל גרמן: אז הסתכלתי בתקציב וניסיתי לראות היכן באמת יש פתרונות לכל ההבטחות האלה.

יעל גרמן: לא הספקתי לנתח את כל התקציב של המדינה, אני עוד אעשה זאת – קיבלתי את זה רק ביום חמישי ובאמת לא הספקתי; כן הספקתי לשבת ולנתח את תקציב הבריאות.

יעל גרמן: אם כן, בתקציב 2015 שאנחנו גיבשנו, ואפילו העברנו בקריאה ראשונה, עמד תקציב משרד הבריאות על למעלה מ-28 מיליארד ש"ח.

יעל גרמן: כשדיברנו על קיצור תורים הקצינו לנושא מיליארד ש"ח בתקציבי 2015 ו-2016.

יעל גרמן: כמה לדעתכם יש בתקציב הנוכחי לקיצור תורים?

יעל גרמן: 100 מיליון.

יעל גרמן: כמה לדעתכם יש בתקציב הנוכחי לפתרון בעיית חדרי המיון המאוד-מאוד אקוטית?

יעל גרמן: זמני ההמתנה שם הם בלתי אפשריים.

יעל גרמן: עוד 100 מיליון.

יעל גרמן: כלומר, מדובר על 200 מיליון במקום מיליארד ש"ח שהיו יכולים כבר להיות בבתי-החולים ובאמת לפתור הן את בעיית התורים הארוכים לניתוחים והן את בעיית זמני ההמתנה הבלתי-אפשריים במרכזים לרפואה דחופה ובחדרי המיון.

יעל גרמן: ולגבי ה-MRI, שמעתי כל כך הרבה על MRI, ובאמת שמחתי, שמחתי ובירכתי על כך שסוף-סוף התורים הארוכים לבדיקה כל כך חשובה כזאת יתקצרו, ורציתי למצוא את התקציב.

יעל גרמן: חיפשתי ומצאתי – 60 מיליון ש"ח לפתרון בעיית ה-MRI.

שי פירון: 60 מיליון.

יעל גרמן: 60 מיליון.

שי פירון: אמרת "מיליארד".

יעל גרמן: 60 מיליון – אה, זה היה מהרהורי לבי.

מירב בן ארי: זה החלום.

יעל גרמן: מהרהורי לבי, בדיוק.

יעל גרמן: 60 מיליון.

יעל גרמן: עכשיו, לסבר את האוזן, שר האוצר ואנוכי – בקדנציה הקודמת אנחנו אישרנו, בשנת 2014, חמישה מכשירי MRI לפריפריה, והקצינו לכך 75 מיליון ש"ח.

יעל גרמן: זאת אומרת ש-60 מיליון יספיקו לפחות, או בערך, לארבעה מכשירים.

יעל גרמן: וככה מתכוונים לפתור את הבעיה?

יעל גרמן: עם עוד ארבעה מכשירים, כאשר חמישה מכשירים כבר עברו?

יעל גרמן: אבל בואו נסתכל על סך התקציב, וכאן נמצא התרגיל הגדול של ממשלת ישראל.

יעל גרמן: מדברים על תוספת, כך מספרים לנו.

יעל גרמן: אז כאמור, תקציב 2015 שאנחנו העברנו בקריאה ראשונה עמד על למעלה מ-28 מיליארד.

יעל גרמן: כידוע לכם, לכל תקציב יש לאחר מכן, במהלך השנה, שינויים ותוספות, שלא לדבר על כך שצריך גם להתאים אותו למחירי 2015.

יעל גרמן: ההתאמה היא עוד 200 מיליון, התוספות בוודאי היו עוד יותר.

יעל גרמן: יש להניח שבסוף 2015 התקציב היה עומד על למעלה מ-29 מיליארד ש"ח.

יעל גרמן: כמה מעבירים בשנת 2015?

יעל גרמן: אני אספר לכם: 27 מיליארד.

יעל גרמן: בתקציב 2016 מעבירים 29 מיליארד ש"ח.

יעל גרמן: אז אתה מבין את זה, ברוך?

יעל גרמן: אתם מבינים את זה, חברים?

יעל גרמן: אני רוצה לחזור ולהבהיר: מה שצריך היה לעבור ב-2015 יעבור אולי ב-2016.

יעל גרמן: למעשה, הממשלה גזלה מהציבור שנה שלמה של שירות במערכת הבריאות.

יעל גרמן: 29 מיליארד ש"ח שהיו אמורים להיות ב-2015 מאושרים ל-2016.

יעל גרמן: בניתוח תקציב הבריאות ניתן לראות במפורש איך למעשה גזלו מציבור בישראל שנה שלמה של בריאות, ותקציב שהיה צריך להינתן ב-2015 יהיה רק ב-2016.

יעל גרמן: זאת, בעיני, חברים, הונאה.

יעל גרמן: במיוחד כאשר מנסים להציג זאת כתוספת לתקציב.

שי פירון: תודה רבה, וגם תודה על העמידה בזמנים.

שי פירון: חבר הכנסת איתן ברושי, אתה מוזמן לשאת דברים.

שי פירון: גם לרשותך שש דקות, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה לא מקרה ששר האוצר בחר להתעלם מהחקלאות ומההתיישבות בדברי הפתיחה שהוא נשא כאן לא מזמן על התקציב שבאחריותו.

איתן ברושי: כפי שהוא אמר: 100 ימים הוא שוקד על תקציב, אחרי ששנה, ב-2015, לא היה תקציב, נגרם נזק גדול, והוא לא מצא לנכון להתייחס – אדוני השר – הוא לא מצא לנכון להתייחס לחקלאות ולהתיישבות.

איתן ברושי: ממשלה שרוצה ליישב את הארץ כולה, מהים עד הנהר, לא מתייחסת למה שיש ביניהם וגם למה שקורה שם.

איתן ברושי: אז הוא לא התייחס.

איתן ברושי: אני רוצה להתייחס.

איתן ברושי: קודם כול, על מה אנחנו מדברים?

איתן ברושי: אנחנו מדברים על למעלה מ-800,000 תושבים שמתגוררים בקרוב ל-1,000 כפרים במרחב הכפרי שכולל מושבים, קיבוצים, יישובים קהילתיים, כפרים ערביים ויישובים נוספים; אנחנו מדברים על 30 מיליארד שקל ייצור בחקלאות.

איתן ברושי: כידוע, התעשייה היא ענף חזק בהתיישבות.

איתן ברושי: אני מדבר על חקלאות כרגע, 18 מיליארד מהצמחים ו-12 מיליארד מענף בעלי-החיים; ואנחנו מדברים מתוכם גם על 5-4 מיליארד שקל יצוא.

איתן ברושי: כלומר, מדובר פה על ענף כלכלי, לא ענף שתלוי ברווחה, לא עושים אתו חסד.

איתן ברושי: התקציב ל-2015–2016 הוא בעל חשיבות רבה ויש לו השפעה ארוכת-טווח.

איתן ברושי: הוא בוודאי תקציב שינחה את הממשלה לכל אורך ימיה, ואנחנו יודעים שזה יותר משנתיים.

איתן ברושי: לכן כל כך חמור שאין בו בשורה וצמיחה, ובעיקר יש בו מכה קשה להתיישבות ולחקלאות.

איתן ברושי: יוקר המחיה – שאנחנו עסקנו בו בשנים האחרונות, ויש פה לא מעט חברים שטיפלו בזה אישית בכנסת – האוצר יצר הטעיה מכוונת בכך שהוא הטיל את האחריות על כתפי החקלאים, ולא על המתווכים ולא על הסוחרים ולא על הממשלה עצמה, שלא מצאה לנכון עד רגע זה לחוקק את החוק שיקבע את גבולות יוקר המחיה.

איתן ברושי: אנחנו, ההתיישבות, סובלים מכך פעמיים: פעם אחת בנושא המזון הטרי והחקלאות, ופעם שנייה – כאילו חסרה קרקע לבנייה, ואנחנו, אלה ששומרים על המדינה ועל גבולותיה, אשמים בכך.

איתן ברושי: צריך לומר פה ברור: שני המשאבים העיקריים, המים והקרקע, הם בבעלות ובאחריות המדינה, ומה שנעשה בהם זה קודם כול באחריותה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שהשאלה שהממשלה הזאת צריכה להכריע בתקציב שהיא מביאה היום ובגזירות שהיא גוזרת – והיא גוזרת גזירות על החקלאות – השאלה היא אם תהיה כאן חקלאות של חקלאים או חקלאות של חוואים; האם זאת תהיה חקלאות של מתיישבים או שזאת תהיה חקלאות של טייקונים.

איתן ברושי: אנחנו עם שהיה עם של צוענים וסוחרים ועבר מהפכה של מעל 100 שנה כדי לחזור להיות עם נורמלי של עובדי אדמה ויושבים על הקרקע, עם של יצרנים ולא של מתווכים.

איתן ברושי: והנה, הממשלה הזאת מצאה לנכון לתת לסוחר, לרמי לוי, להדליק משואה – פורץ דרך, אדם שקונה בזול ומוכר ביוקר – ואני מתווכח אתו כרגע, ובאותה עת משפילה את החקלאים ואת היצרנים.

איתן ברושי: זאת ממשלה שאיבדה את דרכה, זאת ממשלה שמאיימת על המפעל הציוני, אם תרצו – על הסטרט-אפ הראשון שלנו, הקיבוץ והמושב.

איתן ברושי: באנו להיות עם נורמלי, אבל פגשנו ממשלה שאיננה מבינה, בוודאי לא כמו באירופה, את החשיבות של החקלאות וההתיישבות, התמיכה והסיוע.

איתן ברושי: ואמרתי לחקלאים, גם היום בשדולה בכנסת, שמי שרוצה לקבל כמו באירופה בתנאים של הממשלה הזאת, צריך להתנהג כמו חקלאי צרפת.

איתן ברושי: ואכן, החקלאים נערכים גם למשבר יזום בתוצרת טרייה, כי פקידי האוצר, את זה לא יודעים לעשות – להביא חלב וביצים לשוק כל יום.

איתן ברושי: אני חושב שאנחנו צריכים לומר פה עוד דבר לשר האוצר, שאני מניח שינסה ללמוד מה נאמר פה, כי לא כל החוכמה היא אצל פקידי האוצר.

איתן ברושי: הם, דרך אגב, דוגמה לקבוצה שמעולם לא שילמה מחיר על הטעויות שלה, ויש כאלה רבות.

איתן ברושי: קיצוץ רוחבי הוא דבר מזיק; הוא קודם כול פוגע בקטנים ובחלשים.

איתן ברושי: חוק ההסדרים, שנולד בחטא, ויושב-ראש הכנסת והיועץ המשפטי מסבירים מדוע הוא לא תקין, בסופו של דבר הוא מונח על שולחננו, ובתוכו יש שתי רפורמות.

איתן ברושי: תראו, האוצר ופקידיו – וכחלון באמת פחות מבין בנושא החקלאות, אף שהוא גדל בקיבוץ גן-שמואל, והוא זוכר את זה לטובה – האוצר ופקידיו רוצים שני דברים להעלים: האחד – את התכנון, והאחר – את המכסים וההגנה על תוצרת הארץ.

איתן ברושי: אלה הם שני מרכיבים שהם תנאי לחקלאות מקומית, גם בענפים שאין בהם מכסות, כי חקלאות היא לא חולצות, חקלאות היא ענף רגיש, ולא כולם, כולל בבית הזה, מבינים שזה לא אפשרי לנהל את זה בכללים רגילים.

איתן ברושי: הטיפול בענף הצאן נועד לאיים על ענף הרפת והחלב, שהוא ענף מרכזי בהתיישבות, וחלים עליו כללים של מכסות ותכנון.

איתן ברושי: וענף הפטם – זאת הטעיה, ואנחנו נציג את המספרים.

איתן ברושי: האוצר זורה חול בעיניים.

איתן ברושי: הוא נאחז בענף הפטם, הפך אותו לרפורמה יותר מהגז.

איתן ברושי: על הגז אי-אפשר לקבל החלטות, ועל הפטם הם הולכים נגד החקלאים החלשים.

איתן ברושי: מי שייפגע זה קודם כול המשק המשפחתי.

איתן ברושי: ראינו שאחרי רפורמת לוקר נסגרו עשרות רפתות פרטיות; עכשיו ייסגרו גם לולים.

איתן ברושי: אני חושב שזאת הטעיה, היקף התקציב שיכול להיחסך בעניין, אבל דבר אחד ברור: אי-אפשר בלי תכנון, אי-אפשר בלי החיבור של המגדלים והמשווקים ובעלי המשחטות.

איתן ברושי: ואני אומר פה לממלא-מקום יושב-ראש הכנסת: זה דבר שלא ייעשה.

איתן ברושי: לפני תקופה לא ארוכה סוכם על הפטור מההגבלים העסקיים.

איתן ברושי: באים פקידי האוצר, שהפסידו אז בדיון, ומחזירים אותנו אחורה.

איתן ברושי: אני קורא מפה לחקלאים שלא להיכנס להידברות עם משרד האוצר ועם הממשלה עד שלא יחליטו להעביר את הרפורמות בנוהל מקובל, ולא דרך חוק ההסדרים.

איתן ברושי: ואני רוצה לומר איך עוד שר האוצר תוקע את ההתיישבות, וגם את היישובים בפריפריה – אדוני השר הנוכח פה.

איתן ברושי: כידוע, בג"ץ צריך לטפל בהטבות.

איתן ברושי: הנה הממשלה החליטה להימנע מהחלטות, וגם לא תקצבה, לא בתקציב ולא בחוק ההסדרים.

שי פירון: אנחנו נסיים בזמן.

איתן ברושי: עוד משפט.

שי פירון: משפט אחד.

איתן ברושי: לכן אני אומר פה שב-1 בדצמבר מסתיים עידן ההטבות.

איתן ברושי: הבג"ץ הטיל על הממשלה.

איתן ברושי: תראו, ממשלה שנועדה למשול בורחת מהחלטות.

איתן ברושי: היא לא הביאה את זה, לא בתקציב ולא בחוק ההסדרים, ואזורים כמו הערבה הדרומית, התיכונה, ערד, בית-שאן וחצור-הגלילית ייפגעו מייד מחוסר יכולת המשילות של ממשלה, שמזה היא בורחת.

איתן ברושי: לסיכום, אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שאין ציונות בלי התיישבות, וזאת ממשלה שהציונות נישאת מגרונה ללא סוף.

איתן ברושי: גם אנחנו לא צריכים שיעורי מולדת.

איתן ברושי: אין התיישבות בלי המתיישבים, ואין חקלאות בלי החקלאים; אין מדינה בלי מושבים ואין קיבוצים בלי חקלאות.

איתן ברושי: ואני אומר שכרגע זה מוסכם – – –

שי פירון: חבר הכנסת ברושי, אנחנו נסחפים.

איתן ברושי: עוד משפט – אחרון.

איתן ברושי: מה שאמרתי, לפי דעתי מוסכם על כולם, אבל בהצבעה נראה שהרוב מצביע נגד ההתיישבות, נגד החקלאות בכל רחבי מדינת ישראל.

איתן ברושי: אני קורא לכם להתעשת ולהוריד את הנושאים של הרפורמה בחקלאות מסדר-היום.

איתן ברושי: תודה.

שי פירון: לא ייאמן, חברת הכנסת בן ארי, עכשיו תורך.

שי פירון: מי יפריע למירב בן ארי?

קריאה: יאללה, בואו נפריע.

שי פירון: יאללה.

קריאה: תן לה שתי דקות נוספות – – –

מיקי רוזנטל: לא נכון, לא נכון, לא מדויק.

מירב בן ארי: לפחות מישהו מהקואליציה.

שי פירון: אדוני סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יואל חסון, חברת הכנסת בן ארי ביקשה שרק אתה תהיה היושב-ראש כשהיא מדברת.

שי פירון: בוא.

מירב בן ארי: רגע, אדוני היושב-ראש, אני רק רציתי להגיד משהו לך: אני אומנם צעירה פה ולא זכיתי, אבל ממה שזכיתי להכיר, אני ממש מתחברת למה שחברת הכנסת גרמן אמרה.

מירב בן ארי: אני מצטערת שאתה עוזב.

שי פירון: תודה רבה.

מירב בן ארי: לא נהנינו ממך מספיק.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת – רגע, חבר הכנסת רוזנטל, שתספיק – – –

מיקי רוזנטל: לא, אני רק חוזר למקום שלי כדי להפריע לך.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, אני פשוט מבקש להצטרף לדברייך על סגן היושב-ראש פירון – לאחל לך הצלחה בהמשך דרכך.

מירב בן ארי: בהצלחה.

מירב בן ארי: אני גם יודעת שאתה בטוח תצליח, כי אתה הולך להיות מנהל בית-ספר וכאלה.

מירב בן ארי: חברי וחברותי חברי הכנסת, התקציב המובא בפניכם, למרות כל הטענות ששמעתי כאן, הוא תקציב חברתי, והוא תקציב שמשרת את החברה.

מירב בן ארי: חבל שאתם לא רואים את זה, אבל כדי להאיר את עיניכם, אני אומר כמה דברים.

מירב בן ארי: מעבר לקיצוץ שדיברתם עליו, שבאמת במספרים הוא 3.3, צריך לזכור שיש גם 23 מיליארד ש"ח להרחבה ולגידול של תקציבי החינוך, הבריאות, הרווחה וכאלה.

מירב בן ארי: לגבי חוק ההסדרים והחוק שהתייחסתם – במחשכים – אני רוצה להזכיר לכם שחוק ההסדרים הגיע עקב משבר, משבר ברמה כזאת, שאם לא היה נחקק חוק ההסדרים כנראה ב-1985 כל שכר העובדים היה נשחק.

מירב בן ארי: אני רוצה לתת לכם קצת מההיסטוריה של חוק ההסדרים.

מירב בן ארי: ב-1991 חוק ההסדרים פתח את המשק לתחרות ממזרח אסיה, וכך הוא הוריד את מחירי הטקסטיל והאלקטרוניקה.

מירב בן ארי: חולצה שעלתה 200, היום היא עולה 50; במקום שטלוויזיה תעלה 4,000, היא עולה 1,200.

מירב בן ארי: זה נורא שאין תחרות, נכון.

איילת נחמיאס ורבין: – – – לדבר על הרס התעשייה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: זה הרס התעשייה.

מירב בן ארי: מביאים מסין, פוגעים בתחרות, נכון, אבל מה לעשות, לאזרחי ישראל זה יותר טוב.

מירב בן ארי: ב-1987 הוא אפשר את ביצוע הרפורמה – –

איילת נחמיאס ורבין: כן, לאזרחי ישראל אין עבודה, אין מפעלים.

מירב בן ארי: – – בביטוח רכב חובה, שחתכה בחצי את המחיר של הביטוח – טוב לאזרחי ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: לא טוב לאזרחי ישראל, חברת הכנסת בן ארי.

מירב בן ארי: סליחה, בזכות חוק ההסדרים – שורה ארוכה של רפורמות בתחום התקשורת, כמו הגדלת מספר חברות הסלולר, מעבר קל מחברה לחברה, ניידות של מספרים – –

איילת נחמיאס ורבין: גם לא כל הפרטה היא חיובית.

מירב בן ארי: – – כל זה בסוף הוריד את הסכום לאזרחי ישראל.

מירב בן ארי: אם לא, אם לא היה חוק ההסדרים, אני מצטערת, יכול להיות שזה לא היה קורה.

מירב בן ארי: אולי זה היה קורה בהסדר חקיקה רגיל, הכול יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: מירב, את צריכה לענות על השאלות האלה בדיוק כמו ששר האוצר צריך לענות על השאלות האלה.

מירב בן ארי: ההתנגדות הזאת לחוק היא – כל אחד לפי איפה שהוא נמצא הוא מחליט אם הוא בעד החוק או אם הוא מתנגד לחוק.

מירב בן ארי: ההתנגדות הזאת לחוק תמיד מגיעה מחברי כנסת שרואים הכול הפוך.

מירב בן ארי: כל חברי הכנסת שבאים – וגם שמעתי וקראתי – ואומרים: אין רפורמה אחת בחוק, אין פה רפורמה שמחוללת צמיחה, אין רפורמה שמעניקה תקווה.

מירב בן ארי: אז אני רוצה לתת לכם דוגמאות לרפורמות, רק דוגמה.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, את אמרת שחברי הכנסת רואים את זה הפוך.

יואל חסון: באמת את לא חושבת שמישהו מהאופוזיציה, אחד אולי, יש לו טענה עניינית על החוק?

מירב בן ארי: לא, אני קודם כול פרגנתי לחלק מהאופוזיציה, ותודה רבה על ההערה שלך, אבל – – –

רחל עזריה: כן – – –

מירב בן ארי: חברת הכנסת עזריה, אל תדאגי, אני מסתדרת.

מירב בן ארי: – – – אבל לא יכול להיות שבאים ואומרים על חוק כזה שאין בו שום רפורמה, אחת, ואין בו צמיחה.

מירב בן ארי: אז הנה, אתן לך דוגמה – רפורמת הפטם, שעליה דיבר חבר הכנסת ברושי, תוריד את מחירי העוף, לאחר שהיא תבטל את הקרטל של המגדלים, שכל מה שהוא עשה בשנים האחרונות הוא להקטין את הייצור, והעלה את המחירים ב-25% בשלוש שנים.

מירב בן ארי: אין שום קרטל לצורך העניין, או איגוד – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מירב בן ארי: שלוש שנים, 25% על חשבון – על הגב של אזרחי ישראל.

מירב בן ארי: רגע, רפורמת הקורנפלקס, אותם חסמי שכר – אפילו הגברת חברת הכנסת גרמן התייחסה לזה – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – את האחריות, לא ביומרנות.

רחל עזריה: – – –

מירב בן ארי: אני מסתדרת.

מירב בן ארי: רפורמת הקורנפלקס, שתוריד את המחירים של הקורנפלקס ושל הפסטה והסוכר, קפה, חטיפים, עוגות, כל המוצרים היבשים – תוריד את המחיר לאזרחי ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: זאת לא רפורמה שלכם, ושר האוצר אמר את זה.

יואל חסון: חברת הכנסת ורבין, אני מבקש.

מירב בן ארי: זאת כל הזמן הפרעה ממקום אחד.

מירב בן ארי: הרפורמה בבנקים תכניס מתחרים חדשים ותוריד את הריבית שמשקי-הבית משלמים בבנקים.

מירב בן ארי: הרפורמה בביטוח הבריאות, שהתייחסה אליה גם הגברת גרמן, תצמצם את הביטוחים הכפולים והיקרים לטובת האזרחים.

מירב בן ארי: הרפורמה של הגז, לא הגז שאתם מדברים עליו אלא הגז הביתי, תאפשר חיבור מהיר ויעיל של מפעלי תעשייה לגז טבעי – כל הרפורמות האלה, ללא יוצא מן הכלל, יכניסו תחרות למשק, יורידו מחירים, יעלו את הצמיחה ויגדילו את התעסוקה, הפוך בדיוק ממה שאתם אומרים.

מירב בן ארי: והחוק הזה, שיעבור דרך לא פשוטה מהיום שהוא יצא מפה, והוא עבר סינון של שר האוצר ושל ראש הממשלה ושל יושב-ראש הכנסת וגם של היועץ המשפטי, ואחרי זה כמובן בוועדות, וכניסה של אותן נקודות חשובות שכולם ירצו להכניס לחוק – זה לא יהיה בצורה כזאת פשוטה.

מירב בן ארי: ואת יודעת מה – לאותם חברי כנסת שאין להם זמן יש עכשיו חודשיים, אפשר להתחיל לקרוא בספרים.

מירב בן ארי: ההתנגדויות לחוק ההסדרים נובעות בעיקר מהעבודה של לוביסטים שמקבלים הרבה כסף כדי לייצג את האינטרסנטים, את בעלי ההון, את התעשיינים, את החקלאים, את הגילדות ואת הוועדים הגדולים שמתנגדים לחוק ההסדרים כי הוא פוגע להם בבור השומן שלהם.

מירב בן ארי: ומי שמשרת את האינטרסנטים האלה הם חברי כנסת שכמובן קוראים לעצמם "חברתיים".

מירב בן ארי: הגיע הזמן שיהיה תקציב חברתי.

מירב בן ארי: אני יודעת שאתם לא רואים את זה, אבל בתקציב הזה יש ערכים חברתיים, ערכים של ערבות הדדית.

רחל עזריה: – – –

מירב בן ארי: אני מסתדרת.

מירב בן ארי: אני מסתדרת.

מירב בן ארי: זה בסדר.

מירב בן ארי: זה בסדר.

מירב בן ארי: אין כאן גזירות על הציבור, אין העלאה של מסים.

מירב בן ארי: כל מה שרואים, אתם רואים רק שחור.

סופה לנדבר: – – –

קריאות: – – –

מירב בן ארי: זה תקציב – – –

יואל חסון: חברת הכנסת לנדבר.

יואל חסון: חברת הכנסת עזריה.

מירב בן ארי: זה תקציב שלא גוזר – – –

רחל עזריה: – – –

יואל חסון: אני לא חושב שהיא צריכה עזרה ממך – –

מירב בן ארי: באמת שלא.

יואל חסון: – – היא מסתדרת לא רע.

מירב בן ארי: זה בסדר.

מירב בן ארי: באמת זה רק מפריע לי.

יואל חסון: היא אומרת.

יואל חסון: היא אומרת וזועקת.

יואל חסון: היא זועקת: אל תעזרי לי.

מירב בן ארי: אני זועקת ואפילו הם מקשיבים לי – –

איילת נחמיאס ורבין: אתם מדברים על מה שנוח לכם.

איילת נחמיאס ורבין: על מיסוי לא נוח לך לדבר.

מירב בן ארי: – – חוץ מחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

מירב בן ארי: אני באמת מסתדרת.

סופה לנדבר: – – –

מירב בן ארי: אזרחי ישראל קיבלו שר אוצר אמיץ, שכולם פה יודעים, גם בקואליציה וגם באופוזיציה – יודעים עד כמה הוא שר אוצר חברתי, יודעים כמה חשוב צמצום הפערים והורדת יוקר המחיה והתחרותיות בתחומי הדיור, המזון, הבנקאות והבריאות.

מירב בן ארי: ואני חייבת לומר משהו אחד, כי באמת גזלו לי מלא – – –

יואל חסון: אני אתן לך עוד דקה.

מירב בן ארי: תן לי דקה.

יואל חסון: בבקשה.

מירב בן ארי: אני רוצה רגע להתייחס למצע של המחנה הציוני, כי קיבלנו כאן הרבה תגובות מהמחנה הציוני.

מירב בן ארי: הרבה דברים דווקא, אדוני היושב-ראש, שמגיעים בחוק ההסדרים, מגיעים מתוך המצע של המחנה הציוני.

מירב בן ארי: בוא אני אתן לך דוגמה שקראתי מהמצע: המחנה הציוני קורא לאיחוד סמכויות בתחום הדיור – הופה, במקרה גם כחלון מדבר.

מירב בן ארי: הנה, אתם רואים עין בעין.

מירב בן ארי: המחנה הציוני מדבר על הגדלת קצבאות הזיקנה – תתפלאו, גם זה נמצא אצלנו.

מירב בן ארי: המחנה הציוני מדבר על צמצום מספר הילדים, כיתות קטנות – הנה, תראו, חדשות נפלאות, גם זה מופיע.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מודים לך שאת מודה בכך.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך באמת.

מירב בן ארי: רגע, חכי.

מירב בן ארי: בבריאות – הגבלת השימוש במשאבים ציבוריים לרפואה פרטית – בול חוק ההסדרים מדבר על זה.

מירב בן ארי: גם בגז.

מירב בן ארי: גם בבנקים – הקמת פלטפורמה לשוק אשראי חלופי שיסייע בהפניית הכסף.

איילת נחמיאס ורבין: אינטרנט – – –

מירב בן ארי: כל מה שהמחנה הציוני אמרו במצע מוגשם בחוק ההסדרים ובתקציב.

מירב בן ארי: אני אומרת לכם: נכון, אתם תצביעו נגד, כי אתם אופוזיציה, אבל אני בטוחה שאתם תבואו לוועדות ותוסיפו את הדברים החשובים והמלומדים שלכם, ובסוף תבינו שזה תקציב חברתי שבא לעזור לאזרחי מדינת ישראל.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת בן ארי.

יואל חסון: חברת הכנסת – – –

איילת נחמיאס ורבין: הפעם היא לא רבה אתי.

מירב בן ארי: אני לא רבה עם אף אחד.

איילת נחמיאס ורבין: על הדברים – – –

יואל חסון: התרשמתי מהדרך שבה היא הקריאה את מצע המחנה הציוני, ואנחנו שמחים שהם למדו מדעת גדולים.

יואל חסון: יפה, תודה לך.

איילת נחמיאס ורבין: לפני כמה חודשים – – – הם רבו אתי – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן – – –

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחזור לנושא הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: לא רבנו אתך – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: אה, כבר דיברת.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: אני מנסה להבין את הרשימה.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, כבר מזמן לא קראת לי לדבר.

יואל חסון: אל תנצל פרצות.

יואל חסון: לא לנצל.

יואל חסון: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, ואחר כך – חבר הכנסת עמר בר-לב.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, טוב לפגוש אתכם אחרי איזה חודש שלא היינו פה, התגעגעתי אליכם מאוד מאוד מאוד.

חיים ילין: ואני דווקא רוצה לפרגן על התקציב.

קריאה: או – – –

חיים ילין: אני רוצה לפרגן על התקציב.

חיים ילין: אני רוצה להסביר פה כמה דברים במהות – – –

דניאל עטר: מה קרה לך שם בעוטף?

חיים ילין: שנייה, תכף, א.

חיים ילין: קודם כול, קיבלנו הרבה כסף.

חיים ילין: אני רוצה לפרגן על שני דברים – – –

קריאה: – – –

חיים ילין: דווקא לא על השר, פשוט באחת הנסיעות שלי שמעתי את אמיר לוי, אמיר לוי שהוא הבוס באוצר.

חיים ילין: הוא אומר: נקודת המוצא שלנו לבניית התקציב מאוד בעייתית.

חיים ילין: התוצאה של ההסכמים הקואליציוניים – זה פחות או יותר המילים שלו – מביאה אותנו לתקציב שהוא מאוד בעייתי.

חיים ילין: למה אני מפרגן?

חיים ילין: כי אתם בכלל לא התייחסתם להסכמים הקואליציוניים.

חיים ילין: יש הרבה דברים טובים.

חיים ילין: אין לי ספק שאנשים שבאים לכנסת, אנשים כמו כחלון, שהוא באמת בא והקים, הוא רוצה לעשות טוב לאנשים; אין לי ספק בכלל בזה.

חיים ילין: יש פה מישהו שחושב אחרת?

חיים ילין: אנחנו אופוזיציה, אתם קואליציה, אז עכשיו בואו נראה.

חיים ילין: לא בכל מה שאני אומר אני צודק, אבל בטוח שבחלק מהדברים אני צודק.

חיים ילין: אם באים ואומרים שיש הסכמים קואליציוניים, אני רוצה להסביר לכם על מה מדובר, ואתם יודעים את זה יפה מאוד.

חיים ילין: יש כולנו, חברות הכנסת לא מקבלות את 20 מיליון השקלים שמקבלים 21 חברי הכנסת הדתיים והחרדים – 420 מיליון שקל.

חיים ילין: זה תקציב טוב?

חיים ילין: טלי – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

חיים ילין: טלי, מה היית עושה – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

חיים ילין: סליחה.

חיים ילין: לא, לא.

חיים ילין: תקשיבו לי טוב.

חיים ילין: תקשיבו לי טוב, כי אם כחלון היה צריך לבנות את התקציב, הוא לא היה עושה את ההסכם הזה.

טלי פלוסקוב: חיים, אני רוצה להגיד לך משהו.

טלי פלוסקוב: יש מקום לשיפור, זאת רק ההתחלה.

טלי פלוסקוב: לצערי הרב, אי-אפשר להתקדם בכול בבת-אחת.

חיים ילין: תמיד אפשר להשתפר, וזה לא משנה מי יציג את התקציב, תמיד יגידו שיהיה יותר טוב.

חיים ילין: אבל, ריבונו של עולם, אין אפילו שוויון.

טלי פלוסקוב: גם זה נכון.

חיים ילין: מילא היו נותנים 20 מיליון שקל לכל חברי הכנסת בקואליציה, אבל אפילו בזה יש סלקציה.

חיים ילין: איפה אתם עומדים?

חיים ילין: או שכולם מקבלים או שלא.

חיים ילין: מה לעשות.

קריאות: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת עזריה, תודה רבה.

קריאות: – – –

חיים ילין: תקשיבו, אתם לא חייבים לתקוף כשאני צודק.

חיים ילין: אתם לא יכולים לתקוף – – –

קריאות: – – –

רחל עזריה: – – – אנחנו לא רוצים להיות סקטוריאליים.

יואל חסון: חברת הכנסת עזריה, את לא נואמת, את קוראת קריאות ביניים, וכרגע את נואמת.

רחל עזריה: – – –

יואל חסון: אז אני מודה לך.

יואל חסון: תודה רבה.

רחל עזריה: – – – כולנו נגדם.

רחל עזריה: כולנו וכולנו – – –

יואל חסון: מאה אחוז.

סופה לנדבר: – – –

יואל חסון: יפה שהן עושות את זה.

יואל חסון: "נשות יש כולנו", כך כינה אותן חבר הכנסת ילין.

חיים ילין: לא משנה בכלל מה אני אגיד, אתם תתקפו.

חיים ילין: זה לא משנה.

חיים ילין: גם כשאני אומר שהתקציב הוא סביר והוא בסדר וכחלון רוצה לעשות טוב והכול, אני בא ומעיר על הדברים שהם אסורים בתכלית, בבסיס, ואתן יודעות את זה מצוין, יותר טוב מכולם.

חיים ילין: ערכית אתם יודעים את זה.

רחל עזריה: – – –

חיים ילין: רחל, תעשי לי טובה, את יודעת שזה מיותר לגמרי; ש-420 מיליון שקל יכולים ללכת לחינוך, לבריאות ולרווחה, והערך המוסף של זה לצמצום הפערים יהיה הרבה יותר גדול מאשר כשנותנים לכל חבר כנסת 20 מיליון שקל והוא יקבע מה לעשות בהם.

חיים ילין: בזה סיימתי את הנושא הזה.

קריאות: – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חברת הכנסת עזריה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: נראה לי שזו פעם ראשונה.

טלי פלוסקוב: אוה.

יואל חסון: אירוע דרמטי.

חיים ילין: מתוך 1 חלקי 12, יש יתרות של 9 מיליארד שקל, כי ככה זה – לא יעזור כלום, לא משנה איזו ממשלה תהיה ומי בקואליציה, מי באופוזיציה, ברגע שמחלקים 1 חלקי 12, אז לא כל הכסף יוצא.

חיים ילין: 9 מיליארד שקל.

חיים ילין: כל 9 מיליארד השקל, אתם בדקתם שהולכים בדיוק לצמצום הפערים?

חיים ילין: אני אומר לכם: לא.

חיים ילין: לא שבדקתי את הכול; אני אומר לכם: לא.

חיים ילין: הנושא השלישי, ביטול הטבות המס – ערבה תיכונה, חבל-אילות, חצור, בית-שאן.

חיים ילין: טלי, איך את הולכת להצביע על זה?

טלי פלוסקוב: מי אמר שאני הולכת להצביע על זה?

חיים ילין: אבל את חייבת להצביע בקריאה ראשונה.

חיים ילין: אז אני מבקש ממך עכשיו, תילחמי.

חיים ילין: אלה האנשים שלנו שנמצאים שם.

טלי פלוסקוב: – – – ושר האוצר לא – – –

חיים ילין: טלי, אני מבקש ממך.

טלי פלוסקוב: גם כשהייתי ראש העיר נלחמתי עבור זה; גם עכשיו אני נלחמת עבור זה.

חיים ילין: אין לי שום בעיה, אני אתכם.

חיים ילין: אני אומר לכם, ארבעת היישובים האלה, תכניסי אותם פנימה.

חיים ילין: הערה: אנחנו קצת מתבלבלים בין נושא השקיפות, שזה במהות ואני מקווה שכולנו רוצים את זה, לזה שחברת הכנסת סתיו כל פעם מגיעה לפה ויורדת על החטיבה להתיישבות.

חיים ילין: אני חייב לשים את זה פה פעם אחת:

חיים ילין: 400 ומשהו מיליון שקל תת-ביצוע של החטיבה להתיישבות, יתרות מ-2014, עוברים ל-2015.

חיים ילין: עכשיו, מה זה הכסף הזה?

חיים ילין: אני אגיד לכם מה: כ-200 מיליון שקל, באוקטובר 2014, עברו לטובת עוטף-עזה, לא להתנחלויות.

חיים ילין: בואו נשים את הדברים באמת.

חיים ילין: אי-אפשר כל הזמן לרדת על החטיבה.

חיים ילין: עכשיו, מי שיודע לבצע 200 מיליון שקל באוקטובר-נובמבר-דצמבר, כאשר יש שוטף פלוס 60 בתשלומים – הרי ברור שהכסף יצא בינואר-פברואר.

רחל עזריה: לכן אנחנו משלמים את השוטף פלוס 60.

רחל עזריה: זה אחד הדברים שאנחנו עושים.

רחל עזריה: זה אחד החוקים שלנו, אחת הרפורמות שלנו – – –

חיים ילין: רחל, תקשיבי, אני בא להגן עליכם.

חיים ילין: את לא היית בדיון של סתיו ואת סתם מתנפלת עלי.

חיים ילין: סתם.

חיים ילין: סתם.

חיים ילין: אני בא להגיד את האמת, לא בא עכשיו על שום דבר, זאת האמת.

חיים ילין: בעצמי הגעתי לוועדת הכספים ונלחמתי מול כולם שהכסף הזה יעבור.

יואל חסון: תודה רבה.

חיים ילין: אי-אפשר, לא.

חיים ילין: עכשיו אני רוצה להגיד משהו.

יואל חסון: זמנך תם.

חיים ילין: רגע, כל הזמן הפריעו לי.

חיים ילין: זה פשוט לא ייאמן.

יואל חסון: אלו החיים פה.

חיים ילין: תראו, אני אגיד לכם משהו, שכולם נופלים בו, בכל הממשלות, כל הממשלות, גם הממשלה הזאת.

חיים ילין: שימו לב לתמצית של התקציב שחולק היום: הבלו, סעיף 015, הבלו ב-2015 – 700 מיליון; ב-2016 – 700 מיליון – מיליארד, סליחה.

חיים ילין: אין שינוי.

חיים ילין: עכשיו בואו תראו את מס הדלק: גם אם מחר בבוקר יימצא נפט במדינת ישראל, והנפט יינתן חינם אין כסף, בחינם לגמרי לתושבים, שימו לב, מס הדלק ב-2015 – 17 מיליארד, לא גרושים, 17 מיליארד; ב-2016 עוד עולה.

חיים ילין: אז תקשיבו טוב, אם זה לא מסים ולא העלאת מסים, אז איך קוראים לזה?

יואל חסון: תודה.

חיים ילין: בסופו של דבר, אני מציע הצעה, כבוד היושב-ראש.

חיים ילין: המקצוע שלי הוא לבנות תקציבים.

חיים ילין: אפשר את כל התקציב שנותנים פה ב-500,000 דפים לתמצת ל-30–40 עמודים.

חיים ילין: להביא מה היה התקציב ב-2014, ואם הממשלה כל כך חברתית, להראות מה השינויים שבוצעו בשנת 2015, ב-2016; להראות את הצדק בשקיפות מלאה, לא בהסתרה, ותאמינו לי, כולם ימחאו כפיים.

חיים ילין: אף אחד לא יצטרך לקרוא את זה, אף אחד לא ייכנס למחשכים ויבדוק כל מספר.

חיים ילין: אפשר לבנות תקציב ולתת חוברת לכל חבר כנסת, היא גם חוסכת ביערות של כל העולם.

חיים ילין: אם רוצים גם כנסת ירוקה צריך לתת דוגמה, אי-אפשר לעבוד בצורה כזו.

חיים ילין: לבסוף, יש פה סתירה לוגית בכל נושא הדיונים בוועדות.

חיים ילין: אי-אפשר לקחת – והערתי את זה היום – אי-אפשר לקחת את כל נושא התכנון ממשרד הפנים לאוצר ולדון בכל נושא התכנון והבנייה במדינת ישראל בוועדת הפנים.

חיים ילין: אין לזה היגיון, אין לזה היגיון.

חיים ילין: צריך פעם אחת להכניס את הפוליטיקה – לשים אותה בצד ולהתחיל לנהל את המדינה בצורה ניהולית לא מפלגתית.

חיים ילין: בסוף מה אנחנו עושים פה?

חיים ילין: בשביל מה מקבלים משכורת?

חיים ילין: לשרת את העם – –

יואל חסון: וגם לעמוד בזמנים.

חיים ילין: – – לא לשמור על הכיסא.

חיים ילין: תודה רבה.

יואל חסון: וגם לעמוד בזמנים.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פחות מ-48 שעות מרגע שהונח התקציב, הערמות האלה – קודם הייתי צריך לסחוב את זה לחדר, מזל שהתאמנתי הבוקר.

דניאל עטר: צריך לקנות את המזוודות עם הגלגלים.

עמר בר-לב: אף אחד לא יכול באמת בתוך 48 שעות לעבור על מאות-אלפי הסעיפים בתקציב הזה.

עמר בר-לב: אני חושב שבמידה רבה זה מביע את הזלזול של הממשלה בכנסת ובתפקידה של הכנסת להיות גורם המבקר את המערכת המבצעת.

עמר בר-לב: אז אנחנו מתפלאים שאזרחי מדינת ישראל, כששואלים אותם על ההערכה לבעלי מקצוע שונים, הפוליטיקאים וחברי הכנסת הם בתחתית הרשימה.

עמר בר-לב: למה הם בתחתית הרשימה?

עמר בר-לב: כי הם רואים – אם הממשלה לא סופרת את הכנסת, אז למה אזרחי מדינת ישראל יספרו את חברי הכנסת וגם את חברי הממשלה?

עמר בר-לב: זה באמת מאוד מאוד מביש ומביך.

עמר בר-לב: אתם יודעים, אפילו בתוכניות ריאליטי שאנחנו רואים בטלוויזיה, הדיונים לפני ההצבעות בתוכניות הריאליטי יותר עמוקים מאשר הזמן שכאן נותנים לנו לעסוק בתקציב המדינה.

עמר בר-לב: אני רוצה לומר כמה דברים על משהו שהוא סדר גודל של בין 15% ל-20% מתקציב המדינה – תקציב הביטחון.

עמר בר-לב: כולנו רוצים ביטחון, אין על זה, אני חושב, שום ויכוח.

עמר בר-לב: קואליציה, אופוזיציה, כולנו רוצים ביטחון.

עמר בר-לב: אתם יודעים מה?

עמר בר-לב: כולנו גם מומחים לביטחון.

עמר בר-לב: כל אזרח במדינת ישראל הוא מומחה לביטחון ויודע מה צריך.

עמר בר-לב: אבל מה, כולנו מדברים על משהו, אבל אנחנו לא באמת יודעים על מה אנחנו מדברים ואין לנו באמת יכולת לדעת על מה אנחנו מדברים בכל מה שקשור בתקציב הביטחון.

עמר בר-לב: כשאני מסתכל על הצעות התקציב השונות ששמו כאן

עמר בר-לב: בפני החדר הזה ב-18 החודשים האחרונים, מהממשלה הקודמת דרך הממשלה הזו, אני נזכר באותו תקציב של 51 מיליארד שקל שהיה ב-2014.

עמר בר-לב: אחרי זה, אם מוסיפים לזה את ההצמדות של 2015 ואת התוספות, כאשר אני מנכה, מזיז הצדה את 8 מיליארד השקל של "צוק איתן", אנחנו מגיעים בערך ל-55 מיליארד שקל.

עמר בר-לב: כאן, בתקציב הזה, מדובר על, נדמה לי, 56.8 מיליארד שקל; ועדת לוקר דיברה על 59 מיליארד שקל; שר הביטחון דורש 64 מיליארד שקל.

עמר בר-לב: בקיצור, במילים אחרות, יש כאן איזה 10 מיליארד שקל שלא ברור מה הסיפור שלהם.

עמר בר-לב: לא ברור מה הסיפור שלהם, לא ברור האם צריך אותם, לא צריך אותם.

עמר בר-לב: אני שואל את עצמי, כשאני מסתכל אחורה על 18 החודשים האחרונים, מה השתנה?

עמר בר-לב: מה השתנה שפתאום יש לנו מנעד של תקציבים, של 10 מיליארד שקל?

עמר בר-לב: 10 מיליארד השקל האלה זה כמעט כל תקציב המדינה שאינו מה שנקרא הטייס האוטומטי.

עמר בר-לב: ברור שהם מאוד מאוד משמעותיים לכל מה שיקרה כאן במדינת ישראל.

עמר בר-לב: אז הייתה ועדת לוקר.

עמר בר-לב: ראש הממשלה מינה את ועדת לוקר לדון בדיוק בנושאים האלה, בנושאים של תקציב הביטחון, והוועדה הציגה את מסקנותיה.

עמר בר-לב: מי שהסתכל במסקנות ועדת לוקר, שתי התובנות – זה נקרא התובנות המרכזיות – שתי התובנות הראשונות שמופיעות בדוח לוקר: הראשונה היא היעדר תפיסת ביטחון מעודכנת; מדינת ישראל פעלה במשך כמה עשורים ללא תפיסת ביטחון כתובה ומעודכנת.

עמר בר-לב: התובנה השנייה היא תובנה בעניין תפיסת הפעלת הכוח, וכתוב שם: השינויים החריפים שהתחוללו בשנים האחרונות בסביבה שלנו מתחילים להיות מתורגמים לשינויים בבניין הכוח.

עמר בר-לב: מתחילים להיות מיושמים.

עמר בר-לב: זאת אומרת, ההערות המרכזיות של ועדת לוקר לא קשורות לתקציב, הן קשורות לנושאים ערכיים, לתפיסת הביטחון, הם קשורים לתורת ההפעלה של צה"ל, ואין בהם שום הסבר לאותו מנעד של 10 מיליארד שקל.

עמר בר-לב: אני יכול לומר בשמחה, בסיפוק, שהרמטכ"ל איזנקוט – בהחלט אני מתרשם גם מההצהרות הפומביות שלו, גם מתר"ש "גדעון" שהוצגה בוועדת חוץ וביטחון – שהוא בהחלט מסכים שאלה התובנות המרכזיות שצה"ל צריך ליישם, ואני מתרשם שהוא גם מיישם.

עמר בר-לב: אבל שוב, בין זה לבין הסבר לגידול בתקציב – אין.

עמר בר-לב: אז אם אתם שואלים אותי: אוקיי, בתור אחד שישב בוועדת חוץ וביטחון בכנסת הנוכחית, מה אני חושב שצריך להיות תקציב הביטחון?

עמר בר-לב: התשובה שלי שאני לא יודע.

עמר בר-לב: אני באמת לא יודע.

עמר בר-לב: למה אני לא יודע?

עמר בר-לב: אני לא יודע, בין היתר, בשל הערות נכונות, לדעתי, של ועדת לוקר, שמתייחסות לנקודה הזאת, שאומרות – גם לא לקבינט המדיני-ביטחוני, אבל בוודאי לא לוועדת חוץ וביטחון – שבאים עם אותו תקציב שהוא כמעט 20% מתקציב המדינה, לא מוצגות אלטרנטיבות, לא מוצגות התלבטויות.

עמר בר-לב: חברי הוועדה, היכולת שלהם באמת לקבוע עמדה ולומר: זה יותר חשוב מזה, זה פחות חשוב, סדר העדיפויות צריך להיות כך או אחרת – היכולת שלנו היא קרוב לאפסית.

עמר בר-לב: זו הערה נוספת של ועדת לוקר.

איתן כבל: אל תחמיא לעצמכם.

עמר בר-לב: איתן, ישבת לידי.

עמר בר-לב: ישבת לידי – אני ישבתי לידך בוועדת חוץ וביטחון.

איתן כבל: כן, נכון, אמרתי.

עמר בר-לב: והערה נוספת שלהם, שהיא הערה מאוד מאוד כבדה, אומרת:

עמר בר-לב: הצורה שבה מערכת הביטחון מציגה את התקציב היא מאוד מאוד קשיחה וקשוחה, ובאמת היכולת שלנו להביע דעה היא מאוד מאוד מוגבלת.

עמר בר-לב: לכן אני אומר בצורה ברורה כאן מעל בימת הכנסת: אני בתור חבר כנסת, בתור חבר ועדת חוץ וביטחון, אני לא יודע מה צריך להיות תקציב הביטחון.

עמר בר-לב: אני לא יודע אם הוא צריך להיות 54 מיליארד או 64 או 74.

עמר בר-לב: עוד בכלל לפני שמדברים על סדר עדיפויות אחר.

עמר בר-לב: כאשר מדובר בתקציב שהוא 20% מתקציב המדינה, אני חושב שהגיע הזמן – ובנקודות האלה, בנושאים האלה, בהחלט ועדת לוקר שמה את האצבע על הנקודות הנכונות – הגיע הזמן, איך אני אקרא לזה, שתרבות המשילות שלנו והתרבות של היכולת של הכנסת לבקר את המערכת המבצעת, ובפרט מערכת הביטחון וצה"ל, תשתנה.

עמר בר-לב: הגיע הזמן.

עמר בר-לב: ולכן, מכיוון שזה עוד לא קרה, אני לא אוכל להצביע בעד תקציב המדינה הנוכחי שמוצג בפנינו.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בר-לב.

יואל חסון: הדובר הבא – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, תקציב המדינה הוא מדיניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא רק מספרים, הוא לא רק סכומים, אלא מה הכוונות ומה ה"אני מאמין" של הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי התקציב שהונח בפנינו, אף שאנחנו עוד לא למדנו אותו לעומק, אנחנו רואים שאין מדיניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרבה דפים ריקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרבה דפים שאתה לא יודע מה מתכוונים ולמה; הרבה סכומים שאתה לא יודע מה היעד שלהם ואתה לא יכול להבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני, סתם, מסתכל על משרד הפנים – כשמדברים על השנה ועל השנה הבאה, עשרות-מיליוני שקלים לבחירות לרשויות המקומיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכמה רשויות מקומיות יש בחירות בשנה הזו, בשנה הבאה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף אחד לא יודע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקציב של השנה, מדובר על 383 מיליארד שקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרשויות המקומיות הערביות הגישו תוכנית חומש על 32 מיליארד שקל לחמש שנים, זאת אומרת 6.4 מיליון שקל לשנה.

קריאה: מיליארד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מיליארד, סליחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מיליארד שקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא התרגלנו למיליארדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מיליארד שקל, שזה פחות מ-2% מהתקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו 20% מהאוכלוסייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עדיין צריך לאיים בשביתה ולא לפתוח את שנת הלימודים כדי שיחליטו שמקימים צוות למשא-ומתן כדי לבדוק אם לאשר או לאשר, וכמה לקזז מהסכומים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה תקציב עם בשורות שאנחנו רואים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקציב של השנה יאושר בנובמבר, אבל עד היום ההוצאות בפועל היו 1 חלקי 12 מתקציב שנה קודמת, שזה אומר שיש הרבה עודפים ורזרבות שנשארים לקראת סוף השנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עושים אתם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם לא היה מקום לסגור פערים למגזר הערבי על-ידי העברת סכומים רציניים לשיפוץ והכנת בתי-ספר במגזר הערבי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם לא היה מקום להגדיל את מענקי האזור לרשויות המקומיות, כדי שיוכלו לתת את השירותים המינימליים לאזרחים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי רוב הרשויות הן על סף קריסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא הגיעו לשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: או תקציבי פיתוח, כדי לתקן בורות בכבישים, אם יש כאלה כבישים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הרבה כבישים הם דרכי עפר ואפילו לא פרצו אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם לא היה מקום לממן תב"ע, תוכניות מפורטות בתוך הרשויות המקומיות, או, או, או?

עבד אל חכים חאג' יחיא: במיוחד כששר האוצר אומר במפורש מעל הבמה פה שאפילו ההכנסות ממסים הן מעבר לציפיות ומעבר למה שחשבו בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בחינוך במגזר הערבי – אני אתרכז קצת בחינוך – האם לא היה מקום להחלטת ממשלה שעד סוף 2016 לא יהיו במגזר הערבי כיתות בשכירות, וזאת לפני שמדברים על הצפיפות בתוך הכיתות או על "הסרדינים"?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתוך התקציב הזה של החינוך לא רואים שורה שמדברת על הוצאת מורים שחוקים לפנסיה כדי להכניס אלפי בוגרים ומורים מבתי-ספר להכשרת מורים שמחכים שנים כדי להיכנס למערכת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואנשים מתחננים: תוציאו אותנו, כי אנחנו שחוקים, אנחנו לא יכולים לעזור ואנחנו לא יכולים לקדם את החינוך במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין תקציב, אין שורת תקציב לזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה שלא תהיה החלטת ממשלה להקים צוות לחינוך, בדומה ל"צוות 120 הימים" שדיבר על מצוקת השיכון במגזר הערבי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה שלא יבדקו את המצב של מבני החינוך במגזר הערבי, דבר שאני עשיתי כראש עיר בטייבה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכנתי תוכנית; קראתי לזה תוכנית-אב למבני חינוך של שנת הלימודים 2007-2006, בלי להיכנס אפילו לגידול הטבעי, והתברר שבטייבה היו חסרים אז ארבעה בתי-ספר יסודיים, בית-ספר תיכון אחד ובית-ספר לחטיבת ביניים, וזה נוסף על מספר גדול של גני-ילדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאז בנו בית-ספר לחטיבת ביניים וחצי בית-ספר יסודי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חצי, כי זו חטיבה צומחת, זה כמה כיתות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה היה לפני החלת החוק של הגנים לגילאי שלוש-ארבע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, אנחנו רואים את שירותי הדת במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם שייכים למשרד הפנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איזה פלא: יש משרד דתות, אבל הדתות של המוסלמים עדיין במשרד הפנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרבה מסגדים, אין להם לא אימאם ולא מואזין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה – המואזין, כשיש, גם צריך לעסוק בניקיון של המסגד, בניקיון של השירותים, שזה גם מוריד מהכבוד שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה שלא יהיו בכל המסגדים שלושה עובדים בשכר הוגן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בכל זאת יש נקודת אור שנותנת קצת תקווה: בחוק ההסדרים רואים כמה סעיפים בכיוון הנכון בעניין מצוקת הדיור, שהם תוצאה של עבודת צוות מקצועי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צעדים אלה מבורכים, אף שהם לוקים בחסר, כי הם לא נותנים פתרונות לבתים הקיימים ללא היתר עם היתכנות תכנונית ולא ליישובים הלא-מוכרים במרכז, כמו דהמש, או בנגב, שם יש עשרות כאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואנחנו לא רואים בשום מקום בעולם שיש יישוב שקיים עשרות שנים והוא עדיין לא מוכר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל המסקנה מ"צוות 120 הימים" היא: כשמקשיבים יכולים להגיע גם למסקנות נכונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמה: בישיבה שלנו עם "צוות 120 הימים" היום עלתה בעיה של משכנתאות במגזר הערבי, והתברר שהסיבה העיקרית לאי-קבלת משכנתאות היא הרישום בטאבו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז הצעתי לצוות הקלות ברישום בטאבו, לפטור את שרשרת העסקאות מאגרות ולאמץ את העסקה האחרונה ולרשום את הקרקע בטאבו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדבר מבורך, הצוות קיבל את ההמלצה וגם ועדת השרים אישרה אותה, ואנחנו רואים אותה פה בחוק ההסדרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל יש הרבה דברים שהם גם בחוק ההסדרים – אני לא יכול להבין למה מעסיק לא יכול להעביר את הכסף, כמו שהוא מעביר אותו היום, דרך סוכן הביטוח, ומבקשים שאנחנו נעביר אותו כמעסיקים דרך עוד יד שנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום לבוא ולטפל בעניין של הפרמיות שמקבלות חברות הביטוח ולהקטין אותן, ולהשאיר את זה שם כי הסוכן מקבל מאותו סכום שאנחנו משלמים – שהעובדים משלמים – היום הם רוצים שזה יעבור דרך רואה-חשבון או משרד, לא יודע איזה משרד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שם צריך לשלם לו, וזה תשלום נוסף על מה שמשלמים בביטוחי הפנסיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור שהמעסיקים יגלגלו את זה על העובד, והעובד המסכן הזה לא יודע מה לעשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדינה, ממשלה שמתעסקת עם אשליות של מה אנחנו נעשה עם הגז, ופתאום הגז הפך לעניין שהוא פוליטי – ויש לנו השר שיושב פה – וכולם הופתעו שיש הגז המצרי, כי רצו מהר מאוד לאשר את מתווה הגז כי הם רוצים להציל את השלטון של סיסי – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – שלטון דיקטטורי שכולם יודעים מהו ולמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואנחנו מדברים על הדמוקרטיה, ואנחנו יודעים כמה דמוקרטי השלטון הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ופתאום יש להם גז, וכל התוכנית וכל המתווה הולכים לטמיון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העיקר הוא רק לקדם את האינטרסים של הטייקונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שש דקות שלך, בבקשה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאתייחס לתקציב הייתי רוצה בדקה מזמני להתייחס לבית הזה, לחברי הכנסת.

יואל חסון: אני כמובן לא שופט אף אחד מחברי הכנסת שמחליט לפרוש מהבית הזה, כל אחד וסיבותיו, כל אחד ורצונו, וכמובן, יש זכות מלאה לכל אחד.

יואל חסון: אבל קצת מפריע לי לאחרונה שנראה שיש קצת פחיתות כבוד בתפקיד של חבר כנסת, כאילו יש אנשים שחושבים שחבר כנסת זה לא מספיק.

יעל גרמן: זאת לא הסיבה שהוא פרש.

יואל חסון: רגע, אני לא מתייחס לשי פירון.

יואל חסון: אני מתחייב ומבטיח, בסדר?

יעל גרמן: אז למי כן?

יואל חסון: אני מתייחס להרבה אחרים.

יואל חסון: ואני מתייחס לאנשים – חברת הכנסת גרמן.

יעל גרמן: עם שרון גל זאת לא פחיתות כבוד.

יעל גרמן: פחיתות כבוד לכנסת שהוא היה חבר כנסת.

יואל חסון: אני מתייחס לאנשים שחלקם גם לא יושבים פה כי הם חושבים שתפקיד חבר כנסת הוא לא מספיק טוב, אוקיי?

יואל חסון: ואני מתייחס לאנשים שישבו כאן בעבר ולאנשים שאולי יושבים כאן.

יואל חסון: אני באמת לא מתייחס לשי פירון בשום הקשר.

יואל חסון: אני לא שמעתי אותו אומר – חברת הכנסת גרמן, את שאלת שאלה.

יואל חסון: אני לא שמעתי את שי פירון אומר שתפקיד חבר כנסת קטן עליו, ואני בטוח שהוא לא חושב כך.

יואל חסון: בסדר?

יואל חסון: אבל אני אומר לך, כמי שנמצא בבית הזה כבר מעל שבע שנים ומאמין בבית הזה, ומאמין בתפקיד של חבר הכנסת וחושב שחבר כנסת זה לא רק תפקיד שהוא מקפצה לתפקיד בממשלה – – –

דניאל עטר: אז אתה מתחייב לא להתפטר?

יואל חסון: – – – והוא לא רק תפקיד של מקפצה לממשלה, אלא הוא שליחות אמיתית ונחוצה – זה בית-הנבחרים של מדינת ישראל.

יואל חסון: יושבים פה אנשים – רוב האנשים – שעבדו קשה מאוד כדי להגיע לכאן, והרבה מאוד היו רוצים להגיע לכאן ולא מצליחים להגיע לכאן.

יואל חסון: ומאוד כואב לי, כאדם צעיר ואדם ותיק בבית הזה, כואב לי שאנשים נותנים תחושה כלפי חוץ כאילו להיות חבר כנסת זה לא מספיק, זה לא באמת משפיע, אין בזה עשייה, רק מדברים.

יואל חסון: אז זה לא נכון.

יואל חסון: אני מכיר כל כך הרבה חברי כנסת שיושבים כאן, וגם שישבו כאן, ששינו את החיים של המדינה הזאת; שינו מציאות, יצרו אג'נדה והובילו אג'נדות, נלחמו את המלחמות הגדולות ביותר.

יואל חסון: חברים, המנהיגים הכי גדולים שלנו ישבו שנים על-גבי שנים בכנסת, אם בקואליציה או באופוזיציה: מנחם בגין, יצחק רבין, יצחק שמיר – יצחק שמיר, לדוגמה, כשהפסיד ב-1992, התעקש להישאר כחבר כנסת בכל קדנציית ארבע השנים, כחבר כנסת מהשורה – ראש ממשלה לשעבר – וישב והיה בישיבות והיה נוכח.

יואל חסון: הכנסת היא שליחות, הפרלמנט הוא חשוב, אנחנו צריכים לחזק אותו.

יואל חסון: המעמד של הכנסת הוא מעמד חשוב; חברי הכנסת צריכים להיות כאן כי הם מאמינים שהם משנים ומשפיעים, ולא כי הם רואים בזה מקפצה להיות שרים בממשלה; כי הם חושבים שהתפקיד בכנסת הוא חשוב.

יואל חסון: אני רואה את זה ככה, אני יודע שהרבה מחברי הכנסת רואים את זה ככה, ואני מקווה שכך גם הציבור יבין את זה.

יואל חסון: אז באמת, אני כבר לפחות שבע פעמים – אולי צריך להגיד שש פעמים, כי היה פעם תקציב דו-שנתי – הייתי במעמד הזה של דיון על תקציב המדינה.

יואל חסון: ואני חייב לומר שאני מצטער – זה לא מעודף ציניות, כי אני לא כזה – הפסקתי להתרגש ממסמכים של תקציב המדינה, או מהספר או הספרים עבי-הכרס שנמצאים על שולחננו, מכיוון שכולנו יודעים, חברי הכנסת, שהספר הזה הוא במקרה הטוב המלצה.

יואל חסון: הרי כמה פעמים ראינו כאן את הממשלה, אחרי הגשת התקציב, מגישה תיקונים ומגישה שינויים ומקצצת בסעיף הזה ומקצצת בסעיף ההוא, ומבצעת למעשה שינוי מהותי בתקציב?

יואל חסון: אני לא מדבר אתכם על רוב הנושאים שהם סוג של טייס אוטומטי, מה שנקרא "התקציבים הקשים", שמממנים פה עובדי מדינה ומשכורות ומורים ומערכות חינוך וצבא וכל הדברים האלה, אלא על הנקודות החשובות באמת שמשנות; על תקציבים לגופים חשובים, אם – סתם דוגמה, ויש עוד המון כאלה: מעונות-יום ופנימיות-יום ומתנ"סים ותחומים אחרים ופרויקטים של רווחה, שפה הם נראים יפה מאוד, אבל פתאום – חס ושלום – בא עלינו איזה מבצע צבאי, או חס ושלום איזו מהפכה או איזה אתגר תקציבי כזה או אחר, ואז מקצצים פה ומקצצים שם.

יואל חסון: אין באמת קשר בין התקציב הזה לבין מה שיהיה התקציב שלנו.

יואל חסון: ולפעמים כשאתה יושב בוועדות הכנסת ואתה רואה שסוגרים פרויקטים על 6-5 מיליון שקל, על 3 מיליון שקל שלא מוצאים – חברי חברי הכנסת, זה עפר של כסף במושגים של מדינה.

יואל חסון: אבל אז אתה שומע שהממשלה הזאת עוסקת בשינוי שמות משרדי ממשלה.

יואל חסון: סתם שתדעי, גברתי היושבת-ראש, ואני מקווה שתיתני לי עוד איזה דקה בגלל הפתיחה שלי על מעמדה של הכנסת – – –

טלי פלוסקוב: שמתי לב, שמתי לב.

יואל חסון: אז אני מודה לך, אבל אני רוצה שתשימי לב – – –

רחל עזריה: אם היינו צועקים יכולת לבקש.

טלי פלוסקוב: לא, לא, לא.

טלי פלוסקוב: זה על חשבון.

טלי פלוסקוב: הוא יודע טוב מאוד.

טלי פלוסקוב: הוא גם יושב בשולחן הזה, אז הוא יודע איך זה עובד.

יואל חסון: אני ממש מאוכזב שאתם כאלה שקטים, אבל אולי עוד מעט תהיו פחות.

מיכאל אורן: – – –

יואל חסון: מה שאני רוצה לומר, גברתי היושבת-ראש, לדוגמה – הנה, אולי עכשיו קצת תתעוררו – תראו, רק השינוי הזה, ההחלטה הזאת לשנות את שם המשרד, ששינו אותו למשרד הבינוי לפני שנתיים, ועכשיו השר החדש ביקש לשנות אותו למשרד הבינוי והשיכון – אתם יודעים כמה עלו לנו השינויים האלה?

יואל חסון: 142,000 שקל.

יואל חסון: 142,000 שקל.

יואל חסון: תראו, נכון, חבר הכנסת אורן, עפר של כסף במושגי מדינה.

יואל חסון: מסכים אתך לחלוטין.

יואל חסון: אבל זה לא עפר של כסף כשזה מצטבר לעוד ועוד ועוד, כל מיני גחמות ושינויים כאלו שמגיעים לעשרות ומאות מיליונים.

יואל חסון: זה כבר לא עפר של כסף.

טלי פלוסקוב: צריך לתת למשרד הזה לפחות ארבע שנים להישאר ללא שינוי שם.

יואל חסון: היה עדיף לא לשנות.

אלי אלאלוף: – – –

יואל חסון: סליחה, חבר הכנסת אלאלוף?

אלי אלאלוף: – – – עד הסוף לפני שידפיסו מחדש.

יואל חסון: כן, אבל הדפסות עולות כסף, אדוני.

יואל חסון: אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, לכן אני, כמובן, שמח על הדיון הזה.

יואל חסון: זהו תפקידה של הכנסת, לקבל החלטה על התקציב.

יואל חסון: אגב, אני לא מאלה שחושבים שכל התקציב הזה הוא תקציב רע.

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: יש בו נקודות אור חשובות.

יואל חסון: כמו שחברת הכנסת מירב בן ארי ציטטה את הסעיפים שמקבילים לסעיפים של מצע המחנה הציוני, יש דברים שאנחנו האמנו בהם והם נמצאים בתקציב הזה, חברי חברי הכנסת.

יואל חסון: בסופו של דבר, אני מבקש להקדיש שיר ישן לשר האוצר מר כחלון, שאני מכבד אותו, והוא שר טוב ויש לו רצונות.

טלי פלוסקוב: עוד דקה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: ולכן אני אומר לך, גברתי היושבת-ראש, השר הזה יש לו כוונות טובות, אבל הוא כבול.

יואל חסון: הוא כבול בדרישות הסקטוריאליות של הקואליציה הבעייתית הזאת.

יפעת שאשא ביטון: – – – את שכר החיילים – – –

יואל חסון: בואי נחכה לביצוע.

יואל חסון: אני לא תוקף ולא מתרגש.

יואל חסון: אני מחכה לביצוע.

יואל חסון: אני לא תוקף ולא מתרגש.

יואל חסון: אני מחכה לביצוע.

יואל חסון: אבל אני רוצה לומר לכם, חברי, את השיר שאני אקדיש לשר האוצר: יש חור בתקציב, תביט נא משה / הכספים נוזלים, יש חור בדלי.

יואל חסון: / תסתום אותו משה, הו משה, הו משה.

יואל חסון: / תסתום אותו משה, הו משה, תסתום.

יואל חסון: / במה לסתום, תגיד לי, ביבי?

יואל חסון: / במה לסתום?

יואל חסון: תגיד במה?

יואל חסון: חברים, למלא את הדלי בכסף ולהשאיר את החור שמגיע לסקטורים זו לא חוכמה.

יואל חסון: צריך לסתום את החור.

יואל חסון: המשמעות של לסתום את החור זה להגיד לא לסקטורים ולא לכספים קואליציוניים, וזה מה שנדרש משר אוצר.

יואל חסון: זה אומץ, זו בשורה וזו מנהיגות.

יואל חסון: אם החור נשאר, אין בשורה ואין מנהיגות.

יואל חסון: תודה רבה.

רחל עזריה: איזה מזל שיש – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: אין ספק שכישרונות לא חסרים בכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב פרי, ואחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ.

יעקב פרי: גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אופוזיציה מלאה ופעלתנית וקואליציה ריקה – כרגע, לפי דעתי, רק חברת כנסת אחת כאן.

טלי פלוסקוב: שתיים.

יעקב פרי: שתיים.

יעקב פרי: סליחה, גברתי היושבת-ראש.

יעקב פרי: מה שנקרא: יום חגיגי.

יעקב פרי: וזלזול הקואליציה, והייתי אפילו אומר זלזולו של שר האוצר בדיון כל כך חשוב, כל כך ערכי, נקודת ציון – –

קריאה: אין שר.

קריאה: אין שר.

קריאה: יש שר.

יעקב פרי: – – בדרכה של הממשלה, מדבר בעד עצמו.

יעקב פרי: וצר לי, באמת צר לי על כך, כי מטרתנו כנציגי ציבור היא אחת: להיטיב עם הציבור – להיטיב עם הציבור באמצעות קבלת החלטות ביטחוניות, כלכליות ומדיניות אמיצות שאמורות לשמור על ביטחוננו ולהבטיח את עתידנו; להיטיב עם הציבור באמצעות שימוש במשאבים כלכליים של המדינה כדי לשפר את המצב ולספק תקווה לעתיד; ואפשר לומר גם: להיטיב או לנסות להיטיב עם הציבור על-ידי יצירת אחדות בעם כמה שאפשר.

יעקב פרי: במיוחד במהלך הפגרה הארוכה – לטעמי הארוכה מדי – על כולנו לקיים חשבון נפש עמוק וביקורתי: האם הגשמנו או ניסינו להגשים את המטרות שלשמן נבחרנו?

יעקב פרי: האם פעלנו כראוי, בהתאם למנדט הערכי שקיבלנו מהציבור?

יעקב פרי: התשובות, לצערי, הן שליליות.

יעקב פרי: יש כסף בקופה, אך הוא הולך לתשלומים פוליטיים.

יעקב פרי: שר האוצר, שמילא את הציבור בכל כך הרבה הבטחות, מגיש לנו תקציב שיש בו ללא ספק גם סעיפים חיוביים, אבל זהו בעיקרו תקציב שדואג להישרדות של ראש הממשלה ושל ממשלתו.

יעקב פרי: זהו אותו שר אוצר שבורח משתי החלטות מקרו-כלכליות, אולי הגדולות ביותר בכלכלה הישראלית בעשור או בעשורים האחרונים: מתווה הגז ודוח לוקר, שכבר הפסקנו כמעט לדבר עליו.

יעקב פרי: יש עודפי גבייה ממסים של כ-9 מיליארדי שקלים בשנים 2014–2015.

יעקב פרי: עם כל הביקורת, אנחנו, הממשלה הקודמת, השארנו כלכלה חזקה ויציבה ומשק במצב טוב.

יעקב פרי: כשנכנסנו למשרד האוצר היה לנו גירעון של 4.5% ואבטלה של 6.5%; כשיצאנו ממשרד האוצר, הגירעון עמד על 2.6% והאבטלה עמדה על 5.6%.

יעקב פרי: עלות ההסכמים הקואליציוניים של הממשלה החדשה היא כ-10 מיליארד שקלים, שהולכים לטובת אתנן פוליטי ולטובת הישרדותה של הממשלה הזאת.

יעקב פרי: אריסטו, החכם היווני, אמר שהאושר לא מושג בעצם ההוויה האנושית אלא בעצם העשייה שמגשימה את התכלית האישית של כל אדם, ואני מביא ציטוט שאני בקי בו והוא מקובל עלי: "מוזיקאים אינם מוזיקאים משום שיש להם כלי נגינה, אלא משום שהם מנגנים בהם".

יעקב פרי: בהמשך לחשבון הנפש האישי שלי, קראתי את הצעות התקציב, את חוק ההסדרים ואת החלטות הממשלה, ואני קורא היום לכולכם, חברי הקואליציה – –

ג'מאל זחאלקה: – – – סקסופון, נכון?

יעקב פרי: חצוצרה, כן.

יעקב פרי: וכשיהיה לי זמן, חבר הכנסת זחאלקה, אני אשמח לנגן לך.

קריאה: – – –

יעקב פרי: – – אל תיתנו יד לתקציב הזה.

יעקב פרי: ממש כפי שאריסטו קבע את הטלוס של המוזיקאים בעצם הניגון ולא בעצם החזקת כלי הנגינה, אני קורא היום לכם: עצם זה שהשלטון נמצא בידיכם, עצם העובדה שאתם בשלטון, לא עושה אתכם מנהיגים.

יעקב פרי: רק אם תנהיגו ורק אם תשלטו תוכלו לממש את מטרות השלטון ולהיטיב עם הציבור.

יעקב פרי: התקציב שמוצע כאן היום הוא תקציב של הישרדות פוליטית וכניעה ללחצים סקטוריאליים צרים; הוא תקציב של מחטף פוליטי שנועד לדלג על תכלית הכנסת באמצעות העברת חוקים ורפורמות בעלות פוטנציאל הרסני כלפי המשק וכלפי חלק נכבד מהציבור – –

רחל עזריה: כמו מה?

רחל עזריה: איפה אתה רואה את זה?

יעקב פרי: – – בלי דיון עמוק ובלי דיון יסודי.

רחל עזריה: – – – של אריסטו.

יעקב פרי: מטרתנו כנבחרי ציבור היא לפעול כל העת על מנת לאחד את העם, להיטיב עמו ולאפשר לו עתיד טוב ובהיר יותר.

יעקב פרי: חברותי וחברי מהקואליציה, התקציב המוגש פה היום מעביר מסר מסוכן לעם כולו, מסר שאומר שהשלטון – –

רחל עזריה: במה?

רחל עזריה: במה?

יעקב פרי: אני מסביר לך.

יעקב פרי: – – הוא המטרה.

רחל עזריה: אבל הבעיה – – –

יעקב פרי: אם תקשיבי, אם תואילי להקשיב, אני אסביר לך.

יעקב פרי: זה מסר שאומר שהשלטון הוא המטרה ושהעם הוא האמצעי, ואסור, לכן, לתת לו לעבור.

רחל עזריה: איפה אתה רואה את זה?

מיכאל אורן: – – –

יעקב פרי: על מנת להסיר כל צל של ספק – יש בתקציב היבטים חיוביים.

יעקב פרי: חלקם הגדול, דרך אגב – וגם פה צריך להיות מספיק נדיבים על מנת להודות באמת, ומזה אתם נמנעים – הוא המשך ישיר של הפעילות שהממשלה הקודמת החלה.

יעקב פרי: אבל החלקים הרעים בתקציב מאפילים אפלה חשוכה על נקודות – אני שמח שאני משעשע אותךְ – מאפילים אפלה חשוכה – זה רק מראה באיזה מקום על ההתייחסות הרצינית של הקואליציה שבה את חברה.

יעקב פרי: לכן אנחנו צריכים באמת לבצע חשבון נפש עמוק, ללמוד את התקציב, לבחון אותו, כאשר הציבור עומד כנר לרגלינו, כאשר הערכים שנבחרנו לייצג בכנסת מהווים את עמוד התווך של נקודת המבט שלנו ושל אופן קבלת ההחלטות שלנו.

יעקב פרי: לכן אני קורא היום לכל חברותי וחברי להצביע נגד התקציב ובעד הציבור.

יעקב פרי: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חסר לי שר פה.

עמיר פרץ: מה, אני לא – – – לממשלה?

יואל חסון: אז אתה יכול לדבר כמה שאתה רוצה.

עמיר פרץ: לא.

עמיר פרץ: הנה, בעצם, השר פה.

עמיר פרץ: שר האוצר לשעבר נמצא כאן.

עמיר פרץ: אבל הדבר הכי חשוב שכרגע אני רואה במליאה זה ששלי יחימוביץ ודני עטר מסתודדים שם.

דניאל עטר: זה באמת הדבר הכי חשוב עכשיו במליאה.

עמיר פרץ: כרגע.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כפי שאתה יודע, אני נמצא הרבה שנים בכנסת, והאמת היא שדיון כל כך רגוע על התקציב לא היה מעולם.

עמיר פרץ: יש שתי אפשרויות – – –

רחל עזריה: אנחנו מנסים.

רחל עזריה: אנחנו מנסים.

רחל עזריה: אנחנו מנסים יותר – – –

עמיר פרץ: נכון, נכון.

רחל עזריה: אין – – –

מיכאל אורן: אתם לא – – –

עמיר פרץ: לכן, יש שתי אפשרויות: או שהתקציב מדהים – –

קריאה: מדהים.

יואל חסון: – – או שאדישים אליו.

יפעת שאשא ביטון: – – –

רחל עזריה: לא.

רחל עזריה: כי קצת – – –

מירב בן ארי: הוא מדהים – – –

יואל חסון: בואו כולנו נהיה בשקט.

עמיר פרץ: היה בסדר דווקא.

עמיר פרץ: מה?

עמיר פרץ: סוף-סוף קצת חיים במליאה.

יואל חסון: אתה רוצה קצת?

יואל חסון: אז בבקשה.

עמיר פרץ: תן להם, מה קרה?

מירב בן ארי: – – –

דניאל עטר: יואל, זה היה מבריק.

דניאל עטר: ה"כולנו נהיה בשקט" היה מבריק.

יואל חסון: אבל זה לא עוזר לי.

קריאה: זה – – – הכי שחוקה אצלנו.

דניאל עטר: אבל אנחנו לא – – –

עמיר פרץ: אבל או שבאמת התקציב מדהים או שבאמת מדובר בהחלט במצב שבו חברי הכנסת פשוט מבינים שהטיעונים הכי טובים שלהם כנראה לא ישנו הרבה.

עמיר פרץ: ואתם יודעים מה, אני דווקא מאוד אוהב את שר האוצר, ואתם יודעים, זה כל כך קשה לבוא ולבקר שר אוצר שהוא בסך הכול איש כלבבנו.

עמיר פרץ: אבל אני רוצה לומר דבר אחד – ואני שמח שיש כאן הרבה מאוד חברים מכולנו שאולי יעבירו לו את המסר.

עמיר פרץ: שר האוצר שלנו הגיע עם הרבה רוח טובה ועם רצון טוב ויכולות ביצוע מוכחות.

עמיר פרץ: יש רק דבר אחד ששר האוצר לא מבין: שהפעם, כשהוא בא עם התקציב שלו, זה לא כללי המשחק שהיו קודם.

עמיר פרץ: כבר ראש הממשלה והרבה מאוד שרים בממשלה הבינו, מכל מה שקרה עם השינויים ברפורמת הפלאפונים, שכנראה, איך לומר, שר האוצר, ידידנו משה כחלון, הוא לא בדיוק איזה פראייר שיוותר על הקרדיט שלו.

עמיר פרץ: פתאום ראש הממשלה מתעורר ואומר: רגע, מה פתאום מי שהיה שר התקשורת אצלי חושב שהוא בעל-הבית של הרפורמה?

עמיר פרץ: איך הוא מעז?

עמיר פרץ: זה אני ראש הממשלה שמנחה, מתכלל, אומר, אני זה שעושה את הכול – ברשותי יהיה, ברשותי לא יהיה.

עמיר פרץ: ולכן, אנחנו מטפלים פה בנושאים באמת מהמורכבים ביותר.

עמיר פרץ: ואתם יודעים מה, אני אגע רק בכמה משפטים בנושא השיכון.

עמיר פרץ: הרי אחת הבעיות בנושא השיכון בסופו של דבר היא בצורך לשנות את האיזון בין ההיצע לביקוש במדינת ישראל; זאת השאלה המרכזית.

עמיר פרץ: זה בכלל לא משנה מה יהיו התוכניות, והיו פה הרבה מאוד תוכניות טובות, חבל על הזמן.

עמיר פרץ: אני אמנה לכם רק כמה מהן: תוכנית מע"מ אפס, תוכנית מחיר מטרה, ומחיר למשתכן, ותמ"א 38, ותמ"א 38/1, ותמ"א 38/2.

עמיר פרץ: מה עוד יש לנו עכשיו חדש?

עמיר פרץ: אה, יש בהחלט חברה חדשה, חברה של "דירה להשכיר".

עמיר פרץ: התוכניות מדהימות, ואני אומר לכם, אני גם משבח את שר האוצר הקודם, שאין לי ספק שהוא בא מתוך כוונות טובות, וגם שר האוצר הזה, אבל, חברי מכולנו, תעבירו למשה כחלון ידידנו – לא מוכרחים ללמוד הכול על ניסיונך.

עמיר פרץ: הרי אומרים: אין חכם כבעל ניסיון, אבל חכם יותר לומד מניסיונם של אחרים.

עמיר פרץ: שילמד מניסיונו של לפיד.

עמיר פרץ: מה, משה כחלון חושב שבאמת בנימין נתניהו ייתן לו לצמוח עם המגדלים שייבנו במדינת ישראל?

עמיר פרץ: הרי משה כחלון מגיע למצב שחרף העובדה שנראה שיש לנו שקט כלכלי, השקט הוא מדומה לחלוטין, כי יש לנו שנה אבודה.

עמיר פרץ: שנת 2015 היא שנה אבודה מבחינה תקציבית, לכן רוב משרדי הממשלה כמעט שלא ביצעו את מה שהיו צריכים לבצע, כי הכול היה דרך ועדות חריגים, ונוצרו עודפים עצומים שנותנים תחושה שהכול בסדר, שאפשר לעשות כל דבר שנדרש.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר לשר האוצר, שלצערי הרב, אתה נכנס לים סוער, סערה שלא הייתה כמותה.

עמיר פרץ: המים נראים שקטים – למטה יש לך כרישים רבים שנעים להם וממתינים לשעת כושר.

עמיר פרץ: זה לא רק כרישי הנדל"ן, זה לא רק כרישי הגז, זה בעיקר כרישים פוליטיים.

עמיר פרץ: ואתה, שר האוצר, מגיע להתמודד עם הסערה הזאת לא עם הספינה המתאימה.

עמיר פרץ: אתה במקרה הטוב מביא איזה דוגית קטנה, ואִתה אתה רוצה להתמודד.

עמיר פרץ: אתה תתנפץ אל תוך המים הסוערים האלה בדיוק, לצערי הרב, כמו אחרים שניסו לצמוח ליד ראש הממשלה בנימין נתניהו.

עמיר פרץ: כי בסוף, וראינו זאת פעם אחר פעם, מה שמנחה את ראש הממשלה בנימין נתניהו זה שני דברים: 1.

עמיר פרץ: ההישרדות הפוליטית שלו; 2.

עמיר פרץ: לדאוג ששום דבר לא יצמח לידו, לא בתוך מפלגתו, לא במפלגות קואליציוניות – ואת הדברים האלה הוא עושה מצוין.

עמיר פרץ: ולכן, לצערי הרב, מה שאנחנו רואים היום זה אותו דבר, בניסיון אולי להאיץ קצת את הדברים, אבל זה לא יעזור.

עמיר פרץ: רק נתון אחד – לתת לכם: הרי יש ויכוח כמה דירות חסרות באמת, מה הפער שנוצר לנו כל שנה בין הגידול הטבעי מהתוספת של הזוגות הצעירים לבין הדירות שנבנות בפועל, התחלות הבנייה?

עמיר פרץ: יש כאלה שאומרים: אוקיי, הגידול הטבעי דורש מאתנו בין 50,000 ל-55,000 דירות בשנה, יש כאלה שטוענים שאולי נגיע ל-70,000.

עמיר פרץ: נניח שאנחנו הולכים על 50,000 – ואנחנו יודעים שהתחלות הבנייה נעות כל שנה בין 40,000 ל-50,000, בשנים טובות היו 60,000 – אבל הפער של הדירות שחסרות במדינת ישראל, עם אלה שמצמצמים, זה מינימום 90,000 דירות.

עמיר פרץ: לפי הבדיקות שלי, חסרות לפחות 200,000 דירות כדי להגיע ולצמצם, להגיע לנקודת האפס הראשונה.

עמיר פרץ: כלומר, מחיר המטרה אולי יכול להוריד את המחיר בדירות מסוימות, בשכונה מסוימת, בעיר מסוימת; הוא לא משנה מהותית את הפער הגדול שקיים בין ההיצע לביקוש.

עמיר פרץ: ואני מצטער לומר שבעניין הזה אין לי ברירה אלא לומר לכם: יכול להיות שמישהו יגיד: מה, הוא רוצה להחזיר אותנו 50 שנה אחורה?

עמיר פרץ: אני לא מתבייש לומר זאת, אני בהחלט בעד בנייה תקציבית.

עמיר פרץ: אני בעד שמדינת ישראל תחזור לבנייה תקציבית, שממשלת ישראל תהיה הקבלן הראשי.

עמיר פרץ: כי מי שמשלה את עצמו שקבלנים פרטיים היום יעשו מאמצים להוזיל את הדירות, פשוט טועה.

עמיר פרץ: אם מישהו מכם היה קבלן והיה אומר לעצמו: אני בונה 100 דירות בשנה, מרוויח x; אם אני אבנה 200 דירות בשנה, רוצים שאני ארוויח את אותו x, שאני ארוויח רק חצי על כל דירה – למה?

עמיר פרץ: אז אני מנציח – – –

רחל עזריה: אבל יש מסלול – – –

עמיר פרץ: המסלול הזה בטל בשישים, ואת תראי מה תהיה בשנה הבאה התגובה אם לא תשנו את ההיצע ואת הביקוש ויבנו 100,000 דירות ביוזמה ממשלתית, בניהול ממשלתי.

עמיר פרץ: כי זו שעת חירום, כי הדיור משפיע על הכול – על יוקר המחיה; משפיע על היכולת של הזוגות הצעירים להתקיים, על כל דבר הוא משפיע.

עמיר פרץ: הוא משפיע על השינוי הדמוגרפי בישראל, על התנועה של אוכלוסיות מאזור לאזור, הכול מושפע מהדיור.

עמיר פרץ: ולכן, אדוני שר האוצר – –

יואל חסון: נא לסיים.

עמיר פרץ: – – תבחר לך נחתת.

עמיר פרץ: הדוגיות שאתה בוחר היום כדי לנוע במים סוערים, כשיש כרישים כל כך מסוכנים כמו בנימין נתניהו וחבריו שממתינים לך בפינה – הם לא ייתנו לך חבל הצלה.

עמיר פרץ: ביום שאתה תתחיל לשקוע, לא רק שהם לא ייתנו לך חבל הצלה, הם ייתנו לך לטבוע, ויחייכו ויחייכו ויחייכו.

עמיר פרץ: תודה.

רחל עזריה: – – –

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת פרץ.

יואל חסון: הם יוסיפו לו משקולות.

עמיר פרץ: כן.

יואל חסון: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

יואל חסון: שש דקות עומדות לרשותך.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, מדינת ישראל צועדת בכיוונים רעים.

איל בן ראובן: כדי להבין עד כמה רע, צריך להסתכל על האסטרטגיה שמובילים ראש הממשלה וממשלתו ולראות שהתקציב הנוכחי הוא אוסף של מספרים ונושאים שהרצף שלהם בסופו של דבר איננו משנה כיוון מהותי, גם אם יש בו כמה דברים נכונים וחשובים.

איל בן ראובן: במהות, זה עוד תקציב פופוליסטי שלא משנה את היותנו מדינת סטטוס קוו, מדינה המתנהלת וצועדת לאחור בנושאים רבים ומהותיים; ממשלה ללא כיוון של יוזמות מדיניות, ללא כיוון להסדרים אפשריים, ויוזמות כאלה נדרשות לאור המציאות האזורית המשתנה.

איל בן ראובן: במצב שכזה ברור שתקציב הביטחון צריך לעלות, ובצדק, מ"צוק איתן 1" ל"צוק איתן 2", ל"צוק איתן 3", וכך הלאה.

איל בן ראובן: ואז בעצם למספרים אין משמעות, כי תקציב הביטחון עולה ללא שליטה אמיתית, כי הרי היוזמה היא לא בידינו, היא בידי אויבינו.

איל בן ראובן: ואז צריך לקחת משאבים ממקומות אחרים, ואז הפתרון – כמו שאנחנו רואים גם בתקציב הנוכחי – הוא קיצוץ רוחבי.

איל בן ראובן: וקיצוץ רוחבי מהו אם לא בריחה מהכרעות קשות, מיצירת סדרי עדיפויות ברורים.

איל בן ראובן: חברי וחברות הכנסת, כלכלת ישראל בנסיגה מדאיגה.

איל בן ראובן: האבטלה יורדת, וזה חשוב מאוד, זה מצוין, אבל מאלה שעובדים, 50% לא מצליחים לפרנס את משפחותיהם כי הם מרוויחים פחות מ-6,000 שקלים לחודש, מול יוקר מחיה שהולך וגדל.

איל בן ראובן: איזה בשורות מביא התקציב?

איל בן ראובן: שר הבינוי והשיכון כבר מכריז כי מחירי הדיור לא ירדו.

איל בן ראובן: אומרים פריפריה.

איל בן ראובן: פריפריה.

איל בן ראובן: אני גר בפריפריה.

איל בן ראובן: תקציבים לצפון, בעליות לגליל, עוצרים ומידרדרים אחורה.

איל בן ראובן: הזרימה לעבר מדינת תל-אביב וסביבתה הולכת וגוברת.

איל בן ראובן: הבנים הולכים לתל-אביב, וחמור מכך – לברלין.

איל בן ראובן: אילו מקומות עבודה מייצרים בעבורם בפריפריה?

איל בן ראובן: ומי מהם שחוזר לא מקבל קרקע לבנייה, כי היישובים הכפריים מוגבלים ל-300 משפחות.

יפעת שאשא ביטון: – – –

איל בן ראובן: והאבסורד חוגג.

איל בן ראובן: מיליארד ש"ח שהובטחו בעבר לפיתוח תשתיות של יישובים כפריים ותיקים עצרו בדרך, לא הגיעו; פרויקט העברת בסיסי צה"ל לנגב תקוע.

איל בן ראובן: אז אני יודע שיש שורה בעניין הזה, אבל מה מבטיח שזה יקרה?

איל בן ראובן: שורות כאלה כבר היו בעבר, וצה"ל לנגב – הפרויקט תקוע.

איל בן ראובן: למה?

איל בן ראובן: כי הפריפריה, הגליל והנגב, והחקלאים, אלה שעושים את הציונות העכשווית, כנראה חשובים פחות מנושאים אחרים – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

איל בן ראובן: – – לדוגמה, ההתנחלויות, כאלו שאליהם המשאבים מגיעים.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, עוד ועוד דוגמאות שתוצאתן אחת: הפריפריה, החקלאות, ההתיישבות בגליל ובנגב – כל אלו נשארים מאחור.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, המשקיעים לא מגיעים לישראל.

איל בן ראובן: ההפך הוא הנכון.

איל בן ראובן: כמה מפעלים חדשים הוקמו בישראל בשנת 2014?

איל בן ראובן: עשרה מפעלים, לעומת 56 ב-2006, וזאת לעומת סגירת מפעלים מסיבית ויציאה החוצה.

איל בן ראובן: והתעשייה הישראלית, אין צורך להגזים בחשיבותה כמנוע צמיחה.

איל בן ראובן: הכאב הוא כפול כאשר אנחנו יודעים בדיוק אילו איכויות יש לנו מבחינת ההון האנושי בארץ הזאת.

איל בן ראובן: אנשים שמסיימים תואר ראשון ושני, הילדים שלנו, שבסופו של דבר משמשים מלצרים במסעדות ויוצאים לחפש עבודה בחוץ.

איל בן ראובן: צעירי החברה הערבית – חברים, זו טרגדיה אמיתית.

איל בן ראובן: אנשים שמסיימים תארים בהצטיינות – שכנים שלי בכפר-מנדא, בכאוכב, בעראבה, בסח'נין – מחפשים, מבקשים, מחפשים עבודה, ולא מוצאים את מקומם.

איל בן ראובן: ובסופו של דבר, במדד העוני בין מדינות ה-OECD אנחנו במקום הכל-כך לא מכובד, בראש הטבלה.

איל בן ראובן: רבותי חברי ממשלת ישראל, תתעוררו.

איל בן ראובן: יש לנו כאן מדינה וציבור יוצאים דופן באיכותם.

איל בן ראובן: התוצאה שאתם מביאים היא צעידה לאחור, צמיחה כמעט אפס.

איל בן ראובן: אין לכם תשובות לנוער הישראלי, לצעירי ישראל, ועל כך אני מקווה שהציבור הישראלי ימצא את הדרך להגיד את דברו, ובהקדם, כדי לקדם פתרונות מערכתיים אמיתיים.

איל בן ראובן: אני קורא לחברי הכנסת לדחות את התקציב.

איל בן ראובן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בן ראובן.

יואל חסון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

מירב בן ארי: וואו, תעלי, יש לי אתך חשבון – – –

איילת נחמיאס ורבין: חשבון גדול או קטן?

מירב בן ארי: כן, חשבון גדול.

יואל חסון: אז מה, אני צריך להיות פה ערני יותר עכשיו?

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: רגע, מירבי, זה איום?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מבינה.

מירב בן ארי: – – –

איילת נחמיאס ורבין: דיון ראשון בנושא התקציב.

איילת נחמיאס ורבין: פעם ראשונה שאני קוראת את התקציב וגם צריכה לדבר עליו – – –

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש – – – בקואליציה יהיו רק נשים?

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך משהו: כמו בכל מקום, הנשים הן הכי רציניות בקואליציה.

יואל חסון: חבר הכנסת עטר, בחרו אותן – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, דני, אתה רוצה שאני אתכתש אתן או שאתה רוצה שאני אתנחמד אתן?

יואל חסון: בחרו את הלביאות הגדולות ביותר.

איילת נחמיאס ורבין: אין.

איילת נחמיאס ורבין: הלביאות, באמת.

איילת נחמיאס ורבין: יש לשר האוצר צוות, בהיבט הזה אני מוכרחה – מסירה בפניכן את הכובע.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומר לכם דבר אחד: אתם ממזרים.

איילת נחמיאס ורבין: אתם ממזרים וממזריות.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו, הבאתם תקציב – – –

יואל חסון: מותר להגיד את זה?

איילת נחמיאס ורבין: מה, אני חושבת שזו מילה שמותר להגיד.

איילת נחמיאס ורבין: אתה בודק?

יואל חסון: זה ביטוי פרלמנטרי, חברי חברי הכנסת?

יואל חסון: מה אתם אומרים?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת, אני החלטתי שהוא פרלמנטרי מאוד.

יואל חסון: אני בפעם האחרונה הורדתי חברת כנסת מהדוכן בגלל ביטוי לא פרלמנטרי.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה ביטוי מאוד פרלמנטרי.

יואל חסון: הקואליציה, אתן מקבלות שזה ביטוי פרלמנטרי?

איילת נחמיאס ורבין: אני טוענת שחברת הכנסת יחימוביץ יכולה להכריע.

איילת נחמיאס ורבין: בעיני זה ביטוי לגמרי פרלמנטרי.

יואל חסון: יושבת-ראש ועדת האתיקה לשעבר.

יואל חסון: אמרו פה עכשיו – היא אמרה שהם ממזרים, וממזריות, כאילו במובן של כנראה תרגיל או משהו כזה.

איילת נחמיאס ורבין: מה, אני לא מבינה.

שלי יחימוביץ': לגיטימי לחלוטין.

יואל חסון: לגיטימי, את אומרת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יואל חסון: יש לנו אישור של יושבת-ראש ועדת האתיקה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה לומר לכם, ואני חוזרת ואומרת, אני חוזרת להתחלה: אתם ממזרים.

איילת נחמיאס ורבין: שתלתם לפנינו ארגז עם תקציב, עם המון המון המון מילים, הרבה מספרים, יפעת ואני יודעות בדיוק כמה, 5,000 סעיפים ותתי-סעיפים, 60 סעיפים מרכזיים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה לומר לכם דבר אחד: עם תקציב חלל בסך 25 מיליון שקלים – אני מקווה שאת עדיין זוכרת את זה, יפעת, פשוט היינו הבוקר בחידון על התקציב – ואני רוצה לומר לכם שאני באמת אומרת לעצמי, אני מסתכלת על התקציב ואומרת: באמת, יש פה, ככה – אני מעיינת בחוק ההסדרים, מסתכלת בספרי התקציב ואומרת: באמת, המון מילים יפות, טובות, אפילו יש רפורמות – הנה, רחל, את בונה עלי – חברת הכנסת עזריה, יש רפורמות שאני שמחה עליהן, שאני מברכת עליהן, שאני מעריכה אותן.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומר לכם דבר אחד: התקציב הזה לא פותר ולו במאומה את ההאטה הדרמטית בתוצר של המדינה, בצמיחה של המשק, סגירת המפעלים, והגרוע מכך – אי-פתיחת מפעלים, צמצום הסכומים שמוקדשים לפיתוח עסקים קטנים ובינוניים, ואתם לא יכולים להתעלם מזה.

איילת נחמיאס ורבין: גם אם אתן מאוד רוצות, אתן לא יכולות להתעלם מהדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: מירב בן ארי ואני היינו במכללה הטכנולוגית באר-שבע לפני בערך חודש וחצי.

איילת נחמיאס ורבין: ישבנו והקשבנו להרבה מאוד אנשים שלא רוצים להיות דווקא אקדמאים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, הם רוצים לעסוק במקצועות הטכנולוגיים, ממכונות ועד – תאמינו או לא – הנדסאי גז.

איילת נחמיאס ורבין: כי אני שמעתי פעם מאי-שם, מאזורי הקואליציה, שבעצם אפשר לא לדרוש מהחברות האלה, מחברות הגז, אפשר לא לדרוש מהן רכש גומלין והעסקת עובדים.

איילת נחמיאס ורבין: אז יש לי חדשות בשבילכם, ואני כבר אמרתי את זה פה במליאה: יהיו פה הרבה הנדסאים בתחום הגז.

איילת נחמיאס ורבין: אז יש ממי לדרוש את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני קוראת ככה, הולכת, באמת, בעיקר לתקציב שעוסק במשרד הכלכלה – תקציב, אגב, צריך להגיד, באופן כללי, משרד הכלכלה הוא משרד מאוד מאוד מרכזי, ואנחנו יודעים את זה, גם בתחום הטכנולוגי וגם בתחום שרחל ואני עוסקות בו הרבה וזה הנושא של חינוך הילדים, מעונות-יום וגני-ילדים בכלל, שלא לדבר על תעסוקה, ותכף גם נגיע לנושא התעסוקה.

איילת נחמיאס ורבין: כשאתה מסתכל על מה נעשה במסגרת החינוך הטכנולוגי אתה מבין שלא נעשה שם כלום.

איילת נחמיאס ורבין: מירב, תקראי טוב-טוב את הסעיף הזה.

מירב בן ארי: – – –

איילת נחמיאס ורבין: הם מדברים בדיוק על הנושא של התפוקות, שאנחנו הבנו שלא עובד.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים מה התקצוב של מי שלומד במכללות הטכנולוגיות?

איילת נחמיאס ורבין: 8,000 שקל.

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, אני מבקש.

איילת נחמיאס ורבין: מי שלומד הנדסה באקדמיה מתוקצב ב-30,000 שקל, ומי שלומד י"ג–י"ד, לא הנדסאי במכללה, מתוקצב ב-14,000 שקלים – אבל לא; מוסדות אקדמיים פטורים מארנונה, אבל לא מכללות טכנולוגיות.

איילת נחמיאס ורבין: ומי שחושב שאנחנו יכולים להצעיד את המדינה הזאת קדימה מבלי להחזיר לתעשייה הישראלית את מקומה החיוני גם על-ידי הכשרות טכנולוגיות, טועה, וחמור מכך: מטעה, מטעה את הציבור.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסתכלת גם על הסעיפים שעוסקים בהכשרה מקצועית, ותסלחו לי שאני אומרת, מבלי לפגוע באף אחד ובאף אחת – הכשרות מקצועיות שעוסקות בבניית ציפורניים אינן מספקות במשק הישראלי.

איילת נחמיאס ורבין: מה לעשות, צריך הכשרות מקצועיות בתחומים הרבה יותר מגוונים, ולאו דווקא כדי שמישהו, יחתמו לו על הצ'ק.

איילת נחמיאס ורבין: אלה דברים מאוד מאוד חמורים בעיני.

איילת נחמיאס ורבין: כן, צריך להגיד, יש, במסגרת – הנה, רחל ביקשה שאני אומר גם דברים טובים, אני אומר גם דברים טובים – עידוד חיבור מפעלי תעשייה לגז הטבעי.

איילת נחמיאס ורבין: כן, תודה רבה שהממשלה באמת התעוררה, כי אנחנו רוצים להבין איך באמת מעודדים את הפריון במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסתכלת על איזו תוכנית שאני התוודעתי אליה לאחרונה, של פרופסור צביקה אקשטיין – איך אנחנו באמת מחזירים עטרה ליושנה, מחזירים את ישראל לישראל שאנחנו מכירים.

איילת נחמיאס ורבין: הבוקר התקיים כנס חירום של השדולה החקלאית.

איילת נחמיאס ורבין: חברים וחברות, מי שישב סביב השולחן שמע אנשים במצוקה אדירה.

איילת נחמיאס ורבין: אז החקלאות והתעשייה, אלה אותם עוגנים שהפכו את המדינה הזאת למה שהיא.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו הורסים אותם ושוחקים אותם אט-אט ובביטחון.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם: תעשייה מסורתית – גם היא היי-טק; חקלאות – גם היא היי-טק.

איילת נחמיאס ורבין: וצריך להבין במה.

איילת נחמיאס ורבין: אומר, למשל, פרופסור צביקה אקשטיין שצריך להתמקד בעובדים שלא בחרו בלימודים אקדמיים; לייצר הכשרות מקצועיות רלוונטיות; להפסיק להנפיק אישורים לעובדי בניין וחקלאות, ובאמת להחזיר לאנשים את התחושה שלעבוד בתעשייה ובחקלאות זה דבר גדול, שלא לומר, דבר ענק.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו פשוט לא מבינים מה קורה כאן, לאט-לאט, בישראל שנשחקת – אגב, אני חיפשתי, כל הזמן אני מחפשת, את המשפטים הרלוונטיים שבאמת נוגעים בציבור, שככה, מי שאני רואה לנגד עיני, למשל: אנשים בני 45, מכל מיני תחומים, שלא מצליחים לחזור למעגל העבודה, איפה הם מוזכרים.

איילת נחמיאס ורבין: אז אתה מוצא איזה רבע משפט בנושא ההכשרות המקצועיות, וזה גם – – –

יואל חסון: נא לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: מייד.

איילת נחמיאס ורבין: – – – וגם זה רק במי שעוסק במקצועות השוחקים.

איילת נחמיאס ורבין: בחור שפוטר מעבודתו בתחום ההיי-טק בגיל 45 ולא מצליח לחזור למעגל העבודה, זה לא בן-אדם שצריך להדאיג את 120 היושבים כאן סביב השולחן?

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אדם שצריך להדאיג כאן

איילת נחמיאס ורבין: את שר האוצר – שלצערי – ואני באמת מצטערת, כי אני הקשבתי לו רוב קשב – אני חושבת שהלב שלו נמצא במקום הנכון, אבל הוא היה צריך להיות כאן בדיון ולשמוע את הדברים שנאמרים כאן, לא רק לחכות לחוקים שיגיעו לוועדות השונות ושם נראה איזה צורה וצבע הם מקבלים, ואחר כך בקריאה שנייה ושלישית.

איילת נחמיאס ורבין: אמר את זה פה חברי חבר הכנסת עמיר פרץ, זקן חברי הכנסת, הוא אמר את זה מאוד יפה: מקשיבים לשר כחלון, באמת נעים להקשיב לו.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להקשיב לו.

איילת נחמיאס ורבין: אני גם מאמינה שהלב שלו נמצא במקום הנכון.

איילת נחמיאס ורבין: רק, ידידותי, שישבו כאן כל הדיון ואני מודה לכן על כך: אתם פשוט נמצאים בממשלה הלא-נכונה.

יואל חסון: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יואל חסון: הודעת מזכירת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה – –

איילת נחמיאס ורבין: תעשי לי טובה – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: – – הנני מתכבדת להודיעכם – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: – – כי הונח היום על שולחן הכנסת – –

קריאות: – – –

יואל חסון: לא מפריעים למזכירת הכנסת.

יואל חסון: אני מבקש.

ירדנה מלר-הורוביץ: – – לוח תיקונים – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: – – להסתייגויות ובקשות רשות דיבור להצעת חוק השידור הציבורי (תיקון מס' 2), התשע"ה–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015;

יואל חסון: הצעת חוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2015 ואילך וסכום ההוצאה הממשלתית בשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015

יואל חסון: חבר הכנסת חמד עמאר.

יואל חסון: אני יכול לומר לכם, חברי חברי הכנסת מכולנו, שבדבר אחד אתן יכולות להתנחם, יכולים ויכולות להתנחם: שיש לכם פה את שר האוצר האהוב ביותר שהיה אי-פעם בהיסטוריה של מדינת ישראל.

יואל חסון: אם מסכמים פה את ממוצע הנואמים, לא שמעתי שהיו כל כך, בתקציבים אחרים, כל כך הרבה סופרלטיבים על שר אוצר.

יואל חסון: אז לפחות את זה הרווחתם.

יואל חסון: אז תיהנו מזה ותתענגו על העניין.

קריאה: – – –

יואל חסון: לא יודע אם זה יחזיק בתקציב השני, אבל.

יואל חסון: בבקשה, חבר הכנסת חמד עמאר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עברתי על התקציב של 2015–2016, או 2013–2014 – המגזר הדרוזי, בבסיס התקציב, לא נמצא.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מתפלא, חבר הכנסת עמאר?

חמד עמאר: אני לא מתפלא.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יואל חסון: – – –

חמד עמאר: אני לא מתפלא.

חמד עמאר: אני אומר ונותן עובדות.

חמד עמאר: אני נותן עובדות.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, מאה אחוז.

חמד עמאר: המגזר הדרוזי לא נמצא בבסיס התקציב.

חמד עמאר: לא היה ב-2013–2014 ולא יהיה ב-2015–2016.

חמד עמאר: הוא הסתמך על תוכניות חומש.

חמד עמאר: כל ארבע-חמש שנים הביאו תוכנית חומש ואמרו: המגזר הדרוזי, נטפח את המגזר הדרוזי.

חמד עמאר: הם לא זכרו – בשביל לצמצם פערים צריך להביא את המגזר הדרוזי בבסיס התקציב ולהוסיף לו את תוכנית החומש.

חמד עמאר: בשביל לצמצם את הפערים.

חמד עמאר: לא להשאיר אותם פערים.

חמד עמאר: אבל מה נעשה?

חמד עמאר: תוכנית החומש הסתיימה בשנת 2014.

חמד עמאר: בסוף שנת 2014 הסתיימה תוכנית החומש.

חמד עמאר: אנחנו עכשיו לקראת סוף שנת 2015, המגזר הדרוזי לא נמצא בבסיס התקציב, לכן אין תקציב: אין תקציב פיתוח, אין תקציב למשרד השיכון, אין למשרד הפנים תקציב להעביר לתוכניות מתאר ולתוכניות מפורטות.

חמד עמאר: אין תקציב לרווחה.

חמד עמאר: אין תקציב לחינוך בלתי פורמלי.

מירב בן ארי: – – –

חמד עמאר: כל התוכניות – הקפיאו אותן.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי – – –

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: כל התוכניות – הקפיאו אותן.

יואל חסון: אני – – –

מירב בן ארי: – – – מה אמרתי?

חמד עמאר: ומה קרה לפני שלושה חודשים?

חמד עמאר: לפני שלושה חודשים המגזר הדרוזי החליט, ראשי הרשויות החליטו: יוצאים להפגנה גדולה ומכריזים על יום הזעם.

דניאל עטר: אבל איוב קרא לא טיפל בזה?

חמד עמאר: לפני ההפגנות ולפני יום הזעם אני שמעתי את שר האוצר ושמעתי את ראש הממשלה, וגם אתם שמעתם אותם ושמעתם את התשובה של ראש הממשלה.

חמד עמאר: הגיעו להסכם עם ראשי הרשויות וחתמו על ההסכם, ואני עברתי על ההסכם: בתוך שבועיים יעבירו 200 מיליון שקל.

חמד עמאר: עד סוף 2015 עוד 187 מיליון שקל, ותוכנית חומש של 1.8 מיליארד שקל לשנים 2016–2020.

חמד עמאר: שבועיים – הכסף עובר.

חמד עמאר: שר האוצר דיבר בטלפון עם יושב-ראש פורום ראשי הרשויות הדרוזיות.

חמד עמאר: אתם חושבים – זה היה ביוני – כמה כסף עבר עד עכשיו מ-200 המיליון שהיו צריכים לעבור בתוך שבועיים?

חמד עמאר: אפס.

איתן ברושי: אבל למה אתם מופתעים?

חמד עמאר: אפס.

איתן ברושי: זה קורה כל פעם.

חמד עמאר: אפס כסף עבר עד עכשיו.

איתן ברושי: אתם תמיד נופלים – – –

חמד עמאר: ואתם שומעים, כל – אני יכול להגיד למגזר הדרוזי: שנת 2015, תשכחו ממנה, לא הייתה.

חמד עמאר: בואו נרדים את שנת 2015.

חמד עמאר: אנחנו לא היינו בתוך מדינת ישראל.

חמד עמאר: אנחנו לא היינו חלק ממדינת ישראל.

חמד עמאר: אנחנו היינו – ריחפנו באוויר כל שנת 2015.

חמד עמאר: סוף שנת 2015 – נחזור.

חמד עמאר: אנחנו יכולים להתנהל בלי תקציב.

חמד עמאר: זה – להגיד לכם שזה הפתיע אותי?

חמד עמאר: זה לא הפתיע אותי.

חמד עמאר: כשאני נאמתי כאן, כשראשי רשויות הכריזו על שביתה, שר האוצר אמר לי: הנאום שלך חלול.

חמד עמאר: אז אחרי שהוא חתם הסכם, יותר מחודשיים וחצי אחרי שהוא הבטיח בתוך שבועיים, אני רוצה לדעת מי החלול: הנאום שלי או ההבטחה שלו ושל ראש הממשלה?

חמד עמאר: אני חושב שההבטחה שלו וההבטחה של ראש הממשלה חלולות.

חמד עמאר: אם חודשיים וחצי אחרי חתימת ההסכם לא מעבירים שקל?

חמד עמאר: שקל אחד לא העבירו עד עכשיו.

חמד עמאר: דיברתי עם כל ראשי הרשויות.

חמד עמאר: רציתי לשמוע מראש רשות אחד שמתוך 200 מיליון שקל העבירו שקל אחד.

חמד עמאר: לא העבירו.

חמד עמאר: אז בואו, תגידו לו עכשיו, בסוף השנה יעבירו להם את 200 מיליון השקלים.

חמד עמאר: מה יספיקו לעשות ב-2015?

חמד עמאר: הרי מובטחים להם 387 מיליון שקל.

חמד עמאר: אז הכסף הזה יעבור אתם לשנת 2016.

חמד עמאר: כמו שנעשה עם ראשי הרשויות הערביות.

חמד עמאר: אני אומר לכם, אני בעצמי קיימתי דיון בוועדת הכספים על תוכנית של ברוורמן, והתברר לי שם שהביצוע היה פחות מ-20%, 800 מיליון שקל.

חמד עמאר: ועשיתי את זה רק בשנה שעברה.

חמד עמאר: זה יהיה אותו דבר.

חמד עמאר: הובטח, יצאו בכותרות – גם הרשימה הערבית, גם משרד ראש הממשלה.

חמד עמאר: אבל אני אומר לכם, אני גם אומר למגזר הערבי: כמו שהיה בתוכנית ברוורמן של 800 מיליון שקל, יהיה אותו דבר גם עכשיו.

חמד עמאר: רק היום קראתי בעיתון, בדרך לכאן, שחבר'ה צעירים דרוזים, לוחמים, רצו להחזיר את האות, את האות שלהם, אות הלחימה שקיבלו במבצע "צוק איתן".

חמד עמאר: אני מאוד הצטערתי לשמוע את זה, כי הם קיבלו את זה בזכות.

חמד עמאר: והם נלחמו שם.

חמד עמאר: אבל מה נעשה, כשאתה מסכם עם שר הפנים בממשלה הקודמת, השר גדעון סער, שכל מי שמפקיד תוכנית מפורטת יחובר לרשת החשמל; בכל רשות מקומית במגזר הדרוזי שתפקיד את התוכנית המפורטת יתחילו בחיבורי חשמל.

חמד עמאר: אני שומע וקורא, רק בשבוע שעבר, שכל הסיכומים שנעשו, ונעשו אתי בוועדת הפנים, מבוטלים.

חמד עמאר: לא יהיו חיבורי חשמל ברגע שמפקידים את התוכניות המפורטות.

חמד עמאר: הסכם של 90% הנחה על חלקות לחיילים משוחררים אושר בממשלה הקודמת – עד עכשיו חלקה אחת לא חולקה.

יואל חסון: תודה.

חמד עמאר: חלקה אחת לא חולקה.

חמד עמאר: תרשה לי רק להגיד לכולם: לעדה הדרוזית נמאס מההתייחסות המבזה של הממשלה הנוכחית.

חמד עמאר: לעדה הדרוזית נמאס ממשחקים פוליטיים על גבם; נמאס מספינים פוליטיים – –

יואל חסון: תודה.

חמד עמאר: – – ומססמאות ריקות מתוכן.

חמד עמאר: הצעירים הדרוזים לא מחפשים שתחבקו אותם – ואני רואה הרבה ביקורי פוליטיקאים אצל העדה הדרוזית – –

יואל חסון: תודה.

חמד עמאר: – – ותגידו להם שיהיה בסדר.

חמד עמאר: הם רוצים שתבצעו, הם רוצים שתעשו, הם רוצים שתקיימו.

חמד עמאר: הצעירים של היום רוצים שוויון, רוצים זכויות, לא רק חובות; רוצים להתנהל בכבוד ובביטחון אישי, כלכלי, תעסוקתי.

חמד עמאר: וזו אינה בקשה, זוהי דרישה: אדוני ראש הממשלה, תעביר את הכסף כפי שהבטחת.

חמד עמאר: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת עמאר.

יואל חסון: חברת הכנסת חנין זועבי.

יואל חסון: איפה שרון גל?

יואל חסון: יש לו עוד יומיים.

יואל חסון: אולי הוא יתחרט.

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: את רוצה שהוא יתחרט?

יואל חסון: חברת הכנסת זועבי, בבקשה.

יואל חסון: את רוצה שהוא יתחרט או לא?

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: אני רוצה שגם אחרים יחליטו כמוהו.

יואל חסון: מי?

יואל חסון: תני לנו רשימה, מי את רוצה?

יואל חסון: יש כמה שרוצים שגם את, את יודעת.

חנין זועבי: יש הרבה, לא כמה.

יואל חסון: אז מעניין כמה כמה – – –

חנין זועבי: יש הרבה.

קריאה: – – –

יואל חסון: אולי עדיף לא להתחיל לספור.

יואל חסון: בואי נעצור את זה כאן.

חנין זועבי: האמת שזה לא משנה לי.

חנין זועבי: אתם יודעים שזה לא משפיע עלי, הרצון שלכם, של חלק גדול מכם.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, כבר נאמר אבל צריכים לחזור על זה שאין בשורות, אין שינוי מגמה, אין רפורמה אמיתית.

חנין זועבי: מה זאת אומרת רפורמה אמיתית?

חנין זועבי: זאת אומרת שוויון.

חנין זועבי: ולפני שאנחנו נענה על השאלה אם יש שוויון או אין שוויון בין חזקים לבין חלשים, כלומר גם בין יהודים לבין ערבים, איך אפשר למדוד את הפער בין תקציב שהולך ליישובים הערביים, לחינוך הערבי, לתעסוקת נשים ערביות, להלוואות לתעסוקת נשים – איך אפשר למדוד את הפער כאשר התקציב עצמו אינו שקוף?

חנין זועבי: לא רק שהוא לא שוויוני – איך אפשר להילחם בתקציב ערמומי?

חנין זועבי: אנחנו מתחילים לנתח את סעיפי התקציב של החינוך בשביל לאמוד את הפער ולא יכולים: חינוך פורמלי – כמה הולך לחינוך הערבי, כמה לבתי-הספר היהודיים; תשתיות – כמה ליישובים הערביים, כמה ליישובים היהודיים – אי-אפשר.

חנין זועבי: אז קודם כול, ולפני שנדבר על שוויון, ובשביל למדוד את האי-שוויון, צריכים לדבר על תקציב שקוף, שקיפות בתקציב – גם זה אין.

חנין זועבי: אני מתעניינת בעניין של תעסוקת נשים, ועיינתי בשביל לענות על שאלה פשוטה: כמה הלוואות לעסקים קטנים ובינוניים, שזה עפר של כסף, של תקציב, כמו שנאמר פה – כמה הולך לנשים ערביות?

חנין זועבי: אין תשובה.

חנין זועבי: אין תשובה בספר התקציב על הרבה שאלות כמו תעסוקה לנערים, תעסוקה לנשים – – –

מירב בן ארי: – – –

חנין זועבי: מירב, יש לי כאב ראש.

חנין זועבי: אני איבדתי את המשקפיים שלי ויש לי כאב ראש, אני לא יכולה לשמוע צעקות, אז תחסכי את הצעקות שלך לחברי כנסת אחרים.

מירב בן ארי: – – –

חנין זועבי: – – – זה מה שאני אומרת, אי-אפשר גם למדוד את הכסף שעובר ליישובים הערביים, לחברה הערבית, מול הכסף שעובר ליישובים היהודיים.

חנין זועבי: ויש עוד בעיה, לפני התוכן של התקציב, התקציב המנוצל – אז קודם כול, יש בעיה של שקיפות התקציב ושל ניצול התקציב.

חנין זועבי: התקציב, הסעיפים שיש בידינו עכשיו, אינם מנוצלים כולם ליעדים שהם רשומים תחתם.

חנין זועבי: כלומר, יש גם בעיה של ניצול כספים.

חנין זועבי: ביטוח לאומי – אומרים שיש אי-ניצול של כספים בכמה סעיפים מתקציב הביטוח הלאומי, ובמיוחד בסניף של נצרת.

חנין זועבי: אז כמה לא מנוצל?

חנין זועבי: כמה חוזר לתקציב המדינה?

חנין זועבי: האם הוא חוזר לתקציב המדינה או שהוא נשמר לסניף של ביטוח לאומי?

חנין זועבי: מה עושים עם התקציבים האלה?

חנין זועבי: גם על השאלות האלה אין תשובה.

מירב בן ארי: – – –

חנין זועבי: אז התקציב הוא לא דיפרנציאלי – –

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: נא לשבת, חברת הכנסת בן ארי, אין קריאות ביניים בעמידה ואין גם נאומים בעמידה.

יואל חסון: נא לשבת.

חנין זועבי: – – כל המחקרים מעידים שהפער בין הערבים לבין היהודים – – –

יואל חסון: אין קריאות ביניים בעמידה.

יואל חסון: זה כמעט כמו קריאה למרד, חבר הכנסת מרגלית.

קריאה: – – –

חנין זועבי: – – – אז אם התקציב אינו דיפרנציאלי והקריטריונים הסוציו-אקונומיים הם לא הקריטריונים הכי מרכזיים, גם בתקציב החינוך וגם בתקציב הרווחה וגם בתשתיות, אז אין תקציב שוויוני.

חנין זועבי: עכשיו, פחות משוויון – יעדים מאוד חשובים, כמעט מהפכניים, כמו תעסוקת נשים, נשארים כסעיפים צנועים בתקציב תחת כותרות של סדנאות, של מרכזי תעסוקה, ולא מדובר על לב הבעיה.

חנין זועבי: מדברים יותר על היצע ופחות מדי על ביקוש של עבודה; יותר מדי על הון אנושי, פחות מדי על חלוקה, על הגינות בשוק העבודה עצמו; יותר מדי על הקישור האנושי, ההון האנושי של הנשים הערביות, פחות מדי על מקומות עבודה.

חנין זועבי: הבעיה של תעסוקת נשים ערביות אינה ההכשרה ומידת הכושר וההון האנושי של הנשים הערביות; הבעיה היא מקומות תעסוקה, ועל זה לא מדברים.

חנין זועבי: אין שום סעיף בתקציב משרד הכלכלה שמדבר על יצירת מקומות עבודה.

אראל מרגלית: יש במרכז ההשקעות 25 מיליון שקל לתעסוקת ערבים, נותן סטיפנדיות – – –

חנין זועבי: לא, אני אמרתי, זה רק למען סדנאות – – –

מירב בן ארי: – – –

חנין זועבי: חבר הכנסת, זה רק למען סדנאות ומרכזי תעסוקה.

חנין זועבי: אני אומרת – חוץ מהסעיפים של סדנאות ומרכזי תעסוקה, אין טיפול במחסור בכיתות, אין טיפול בנשירה.

חנין זועבי: אחוז הזכאים לתעודת בגרות הוא 38%, ורק לרבע מהם יש ציונים שמזכים אותם להיכנס לאוניברסיטה.

חנין זועבי: רבע משליש הסטודנטים הערבים.

חנין זועבי: אין תוכניות לטפל בכל זה.

חנין זועבי: עכשיו, הובטחו 600 מיליון שקל לרשויות הערביות, הבטחה שעוד צריכים לקיים.

חנין זועבי: אבל אנחנו לא רוצים את ההבטחות האלה כל שנה.

חנין זועבי: אנחנו לא רוצים להתנהג כמו נתינים שבאים כל שנה לפתחו של המלך בשביל לסגור פערים.

חנין זועבי: אנחנו רוצים הצעה של 20% בצורה אינטגרלית בתוך כל סעיפי התקציב.

חנין זועבי: ואם לפי צורך, אז לא מספיק 20% – – –

מירב בן ארי: ואז – – –

חנין זועבי: מירב, אל תסכימי אתי.

חנין זועבי: אל תסכימי אתי בכלום, אבל – – –

יואל חסון: זמנה הסתיים, אז בואו ניתן לה לסכם.

חנין זועבי: אנחנו רוצים הצעה – זה שוויון.

חנין זועבי: תן לי עוד דקה.

חנין זועבי: 20% בתוך כל סעיפי התקציב, ויש צורך בסעיפים מסוימים, לא בשביל לסגור פערים, לסגור עשירית מהפער או רבע מהפער, 30% הקצאה לפעמים, ואנחנו צריכים תקציב שקוף בשביל לאמוד את זה, בשביל לעקוב אחרי התקציבים האלה.

חנין זועבי: עכשיו אני אדלג, ורק, ברשותך, אדוני היושב-ראש, מילה על בתי-הספר – – –

יואל חסון: אחרונה.

חנין זועבי: בתי-הספר – אני לא יודעת אם הם בתי-ספר נוצריים, חצי מהתלמידים שלהם הם מוסלמים.

חנין זועבי: הם בתי-ספר שהם חלק אינטגרלי של מערכת החינוך הערבית, והם בתי-ספר שאחראים ל-90% מהתלמידים המצטיינים ולחלק גדול מהסטודנטים שנכנסים לאוניברסיטה.

חנין זועבי: אני למדתי בבתי-הספר האלה.

חנין זועבי: כמעט חצי – יותר מחצי, שלושה-רבעים מחברי הכנסת שנמצאים פה למדו בבתי-הספר האלה.

חנין זועבי: עכשיו, מה הם רוצים?

חנין זועבי: אומרים "חוק חינוך חינם" ואומרים "הקצאה שוויונית" – הם רוצים את ההשקעה שהמדינה נותנת, הממוצע של ההשקעה שהמדינה נותנת לכל תלמיד במדינה הזאת.

חנין זועבי: אבל מה אמרו?

חנין זועבי: משרד החינוך אמר שתי תשובות: התשובה הראשונה היא לא, אין תקציב; והתשובה השנייה היא כן, יש תקציב, אם אתם עוברים לחינוך המוכר הרשמי.

חנין זועבי: כלומר, הבעיה אינה תקציבית.

חנין זועבי: כלומר, התשובה שאין תקציב – קודם כול, יש תקציב, בטח, יש ויש תקציב במשרד החינוך.

מירב בן ארי: יש תקציב גם – – –

חנין זועבי: אבל כאשר אומרים: הבעיה והתנאי, זה בתנאי שאתם תעברו לחינוך ממלכתי רשמי מוכר – זאת אומרת שיש שיקול זר מאחורי התשובה הזאת; זאת אומרת שצריכים לשלוט במוסדות שהוקמו לפני קום המדינה, 400 שנה קודם, חלק מהם – "טרה סנטה" בעכו.

חנין זועבי: 400 שנה לפני קום המדינה הזאת, ורובם – כולם לפני קום המדינה הזאת – –

יואל חסון: משפט סיום.

חנין זועבי: – – והם לא צריכים הכרה.

יואל חסון: נא לסיים.

חנין זועבי: הם צריכים הכרה – – –

יואל חסון: תודה.

חנין זועבי: הם צריכים הכרה באחריות שלהם לקלוט וללמד בצורה האיכותית ביותר 30% מהתלמידים.

חנין זועבי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: יש לנו יום ארוך.

יואל חסון: חברת הכנסת חנין, תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל נמצאת בהאטה כלכלית חמורה וממשלת ישראל בתרדמת.

אראל מרגלית: אנחנו הגענו למצב של האטה גדולה יותר מההאטה של יוון, וזאת כאשר השווקים בעולם מגיעים למצב קשה – זה לא אשמת הממשלה שסין מאטה, המזרח מאט, ובעצם ההאטה שאנחנו נתקלים בה לגבי השנה הקודמת היא האטה שהעולם צמח בה.

אראל מרגלית: כלומר, רק לשם השוואה, כשפה הצמיחה היא אפס, בארצות-הברית הצמיחה ברבעון האחרון הייתה 3%, רק כדי לסבר את האוזן.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש – – –

אראל מרגלית: יש פה איזה שר?

אראל מרגלית: משהו?

יואל חסון: כן, יש פה שר, כן.

אראל מרגלית: בסדר גמור.

אראל מרגלית: ועכשיו, הממשלה הזאת, שמדברת – אפילו במה ששר האוצר עצמו אומר, הנושא של צמיחה, של התעוררות הכלכלה הישראלית, של הנעה של הגלגל של הכלכלה הישראלית בכלל, לא נמצא על סדר-היום של המדינה הזאת והממשלה הזאת.

אראל מרגלית: עכשיו, זה לא שזה התחיל אתמול.

אראל מרגלית: בממשלה הקודמת, תזכרו שהיו לנו נתניהו ושטייניץ שנתנו לנו את הגירעון הכי גדול שהיה פה; אחרי זה נתניהו המשיך; ועכשיו נתניהו וכחלון מביאים למשק הישראלי דיכאון.

אראל מרגלית: מה זה אומר שמשק מדוכא?

אראל מרגלית: זה כמו בן-אדם שמדוכא – לא קמים בבוקר, לא רוצים לפגוש אנשים, לא מתחילים עסקים חדשים, כלום.

אראל מרגלית: מה זה בעצם אומר?

אראל מרגלית: זה אומר שעשרות-אלפי הסטודנטים והתלמידים במכללות, שנכנסים למכללות בעוד כמה שבועות ומשלמים עשרות-אלפי שקלים מהכיס שלהם – – –

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: עשרות-אלפי – – –

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: כשהם יגמרו את המכללה – – –

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: מירב, כדאי שתקשיבי ותרשמי.

אראל מרגלית: תאמיני לי, כל מה שאני אגיד – – –

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: כל מה שאני אגיד על כל סקטור, אני מוכן להתדיין אתך.

אראל מרגלית: תרשמי.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: כל סטודנט שגומר היום, בצפון, בדרום – אני שואל אתכם, הסטודנטים שהשקיעו עשרות-אלפים, לפעמים אפילו יותר מ-100,000 שקל, בהשכלה שלהם, חסכו מהמשפחה שלהם, איזה מקום עבודה מתגמל המשק הישראלי מציע להם?

אראל מרגלית: איזה מקום עבודה מתגמל?

אראל מרגלית: גמר תואר שני, גמרה תואר שני, והרבה מאוד פעמים מקבלים אולי מנהל משמרת בבית-קפה, זאת האמת.

אראל מרגלית: המשק הישראלי תחת נתניהו ותחת כחלון לא יודע לייצר מקומות עבודה ברמה.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: ואם החבר'ה הם בני 45 פלוס, בני 45 פלוס, נשים, גברים, חוזרים מחופשת לידה, חוזרים מנסיעה, חוזרים מדברים אחרים, אין מקומות עבודה איכותיים.

אראל מרגלית: תשימו לב, בואו נתמודד עם זה.

מירב בן ארי: מה אחוז האבטלה במדינת ישראל?

אראל מרגלית: תקשיבי, מירב, בואי אני אגיד לך, אני שואל אותך את הדבר הבא: האם – תסתכלי סביבך, איתן כבל ואני מנהלים את השדולה הזאת וכל כמה חודשים אנחנו רואים קבוצה אחרת, בכל הסקטורים של האוכלוסייה, אנשים משכילים.

אראל מרגלית: תאמיני לי, תסתכלי, אני לא מדבר על עבודות שהחציון שלהן – חציון המשכורת במשק היום – –

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: – – זה 6,000 שקל.

אראל מרגלית: אוקיי, חצי מהאנשים מקבלים עד 6,000 שקל.

אראל מרגלית: אז אני לא אומר שאין עבודות מזדמנות ואין עבודות דחק ואין עבודות כאלה ואחרות.

אראל מרגלית: אני מדבר על זה – אתם הבאתם פה תקציב של בית-תמחוי.

אראל מרגלית: אני מדבר על זה שמדינת ישראל, אנשים פה הם מצטיינים, אנשים רוצים לעבוד ברמה, אנשים רוצים להתפרנס, הם מוכשרים כפי שהם לא היו מוכשרים שנים.

אראל מרגלית: ואני רוצה להגיד לכם, דווקא חבל שחברת הכנסת שאשא ביטון לא נמצאת פה, רציתי לתת לה את הדוגמה של מעונות-יום בקריית-שמונה, ודווקא האימהות שם.

אראל מרגלית: העלו, לקחו את הסובסידיה למעונות, במקום 660 שקל לילד זה הפך להיות 2,400 שקל לילד עד גיל שלוש.

אראל מרגלית: עכשיו תקשיבו, מי שרוצה – – –

מירב בן ארי: איפה הבעיה?

אראל מרגלית: מי שרוצה להתייחס לקריית-שמונה כמו לאיזה "מסכונים", אני יודע מה, שיהיה בריא.

אראל מרגלית: קריית-שמונה, האימהות הצעירות האלה, המשפחות הצעירות האלה הם אנשים שהם כל כך מוכשרים, הם כל כך רוצים הזדמנות לעבוד, הם כל כך רוצים לצאת.

אראל מרגלית: מורה למדעים, עובדת במפעל היי-טק, עובדת במפעל כזה – איך אפשר, עם שני ילדים, כשאתה צריך 4,800 שקל לשלם למעון-היום?

אראל מרגלית: זה אתם שלקחתם את הסובסידיה, כי הפסיקו לירות עליהם.

אראל מרגלית: הפסיקו לירות עליהם טילים אז לקחתם להם את הסובסידיה.

אראל מרגלית: בושה.

אראל מרגלית: אתם יודעים כמה היה צריך, מכל ההסכמים הקואליציוניים האלה שלכם, של 4 מיליארד שקל – נגיד שהיינו אומרים: מדינת ישראל מסבסדת אפס עד שלוש, כמה זה היה עולה למדינת ישראל?

אראל מרגלית: 1.5 מיליארד.

אראל מרגלית: 1.5, ותחשבו כמה אלפי שקלים – – –

מירב בן ארי: – – – מפלגות שקיבלו – – – אני לא קיבלתי – – –

אראל מרגלית: – – – כמה אלפי שקלים היינו חוסכים לכל משפחה במרכז הארץ ובטח בגליל ובנגב ובמקומות אחרים.

מירב בן ארי: אם לי היה – – –

אראל מרגלית: ההיי-טק הישראלי – וכולנו גאים בהיי-טק הישראלי, תאמינו לי – ההיי-טק הישראלי בשנה האחרונה, עם חוסר התקצוב של הממשלה הזאת, איבד אלפי עובדים, אלפי עובדים.

אראל מרגלית: כלומר, במקום שההיי-טק הישראלי יגדל, מ-185,000 עובדים הוא ירד ל-180,000, בשנה שנחשבה לשנה טובה, כי אין מכניזם להביא אותו למקומות אחרים בארץ.

אראל מרגלית: התעשייה הישראלית – בשנת 2012 הקימו ארבעה מפעלים בישראל, כששנתיים, שלוש שנים קודם הקימו 56 מפעלים בישראל.

אראל מרגלית: התעשייה הישראלית היום בקריסה, בלי שום תוכנית.

אראל מרגלית: עסקים קטנים ובינוניים, שזה בעצם 66% מהעובדים במגזר העסקי במדינת ישראל, רבותי, תקשיבו טוב – לא היה מספר כזה בתולדות מדינת ישראל, זה תחת המשמרת שלכם: 60,000 – – –

מירב בן ארי: בשלושת החודשים האחרונים – – –

רחל עזריה: – – –

אראל מרגלית: שנה, שנה, אני אומר שנה.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: אני אומר שנה, אני מדבר על שנה.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: תקשיבי, אחרי זה תתווכחי אתי.

מירב בן ארי: אני לא מתווכחת.

אראל מרגלית: 60,000 עסקים קטנים ובינוניים במדינה הזאת נסגרו בשנה האחרונה, לא היה כדבר הזה.

מירב בן ארי: – – –

רחל עזריה: דמי אבטלה – – –

אראל מרגלית: לא היה כדבר הזה.

יואל חסון: נא לסיים, נא לסיים.

אראל מרגלית: רגע, מה לסיים?

אראל מרגלית: רק התחלתי.

יואל חסון: אה, לסיים.

מירב בן ארי: – – –

רחל עזריה: – – –

אראל מרגלית: רק שנייה, אם נצטרך אני – גם תן לי, תן לי רגע.

יואל חסון: יש לך עוד דקה.

אראל מרגלית: בכל זאת, מרכז האופוזיציה – – –

יואל חסון: עוד דקה, בבקשה.

מירב בן ארי: – – –

רחל עזריה: – – –

אראל מרגלית: ועכשיו אני רוצה להגיד את הדבר הבא – – –

יואל חסון: נא לא להפריע.

יואל חסון: אני אפסיק להיות סובלני להפרעות האלה, באמת.

אראל מרגלית: אתם יודעים – – –

רחל עזריה: – – –

יואל חסון: אוי, נו באמת.

אראל מרגלית: דיברנו על קריית-שמונה.

אראל מרגלית: אתם יודעים, היום בבוקר היו אצלי מבית-ספר תיכון "דנציגר" מקריית-שמונה, הם נוסעים לתחרות בין-לאומית ב-MIT בנושא של מזון מרפא, Medical Food, לא משנה.

מירב בן ארי: בעניין של הצליאק.

יואל חסון: שנייה, לא להפריע, נו.

אראל מרגלית: נכון, בדיוק.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: נכון, זה מכשיר לגילוי צליאק תוך כדי הארוחה.

אראל מרגלית: עכשיו אני רוצה להגיד לכם משהו – חבל ששאשא ביטון לא נמצאת פה, כי אנחנו עוזרים להם ביחד.

אראל מרגלית: תקשיבו, החבר'ה האלה מוכשרים – – –

אלי אלאלוף: אבל אני פה.

אראל מרגלית: נכון.

מירב בן ארי: אני פגשתי אותם.

אראל מרגלית: החבר'ה האלה מוכשרים כמו החבר'ה בהרצליה.

רחל עזריה: נכון.

אראל מרגלית: לא פחות.

רחל עזריה: אולי יותר.

אראל מרגלית: הם הולכים ללמוד בקריית-שמונה, נניח שילכו למכללת תל-חי, נניח שילכו למקום אחר, יחזרו.

אראל מרגלית: אני שואל אתכם: המשק הישראלי היום יודע לייצר מקומות עבודה לצעירים יהודים או ערבים או דרוזים בצפון?

אראל מרגלית: את האמת.

אראל מרגלית: את האמת.

מירב בן ארי: אז איפה – – –

אראל מרגלית: את האמת.

מירב בן ארי: אז מה אתה אומר?

אראל מרגלית: עכשיו תקשיבו – מה שצריך לעשות.

מירב בן ארי: לתושבים בצפון, אין להם מפעלים?

מירב בן ארי: אין להם עבודה?

יואל חסון: תקשיבי, אנחנו לא נמצאים בוועדת הכספים.

יואל חסון: זה לא ועדה פה, זה מליאה, אי-אפשר להתווכח עם הדוברים כל הזמן.

יואל חסון: אי-אפשר.

אראל מרגלית: את האמת, את האמת, אתם לא יודעים, נתניהו הוא כמו אחד שלא יודע לנהוג על הרכב הכלכלי של המדינה.

אראל מרגלית: כששרון היה ראש ממשלה, הוא ידע להיות מנהל החשבונות של המדינה, אבל עכשיו צריך מנהל חשבונות?

אראל מרגלית: צריך פה יזם, צריך פה מישהו שיודע להזיז את הכלכלה הזאת קדימה.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: וירושלים, את מדברת, אני אגיד לך משהו: אתם יושבים פה, ראיתם את הדוח על העוני של ירושלים?

אראל מרגלית: ראיתם איזה כמות מטורפת – – –

רחל עזריה: – – –

אראל מרגלית: את עובדת בשכונות האלה, זה תחת המשמרת שלך היום.

אראל מרגלית: אתה, חבר הכנסת הנכבד, עשית אולי יותר מכמעט כל אחד אחר למען חינוך שוויוני, יש בתוכנית הזאת איזו בשורה לילד או לילדה מקטמון ח'-ט', שנגיד שיש להם פחות?

אראל מרגלית: לא.

אלי אלאלוף: – – –

רחל עזריה: ודאי שכן.

אראל מרגלית: לא.

אראל מרגלית: הרבה פחות.

אראל מרגלית: הרבה פחות.

אלי אלאלוף: ראש העיר שלך מאיים.

אראל מרגלית: ראש העיר שלי?

אראל מרגלית: ראש העיר שלך.

אלי אלאלוף: כן, זה מראשון-לציון.

אראל מרגלית: תגיד: ראש העיר של רחל עזריה.

אלי אלאלוף: שמאיים – – –

יואל חסון: ראש העיר של ירושלים?

אראל מרגלית: ראש העיר של ירושלים.

אלי אלאלוף: – – –

אראל מרגלית: אני אומר לכם את הדבר הבא.

אלי אלאלוף: – – –

אראל מרגלית: רבותי, אני אומר לכם את הדבר הבא – –

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: זה בגללך, חברת הכנסת זועבי, את עשית פה תקדים, ביקשת דקה, הוא ביקש גם.

אראל מרגלית: – – הדבר האחרון – יוקר המחיה.

מירב בן ארי: – – –

אראל מרגלית: יוקר המחיה, אתם מנסים להתמודד עם החקלאים, אבל אתם צריכים לזכור שצריכה בסוף להישאר חקלאות.

אראל מרגלית: החקלאים מוכנים להתדיין אתכם.

רחל עזריה: – – –

אראל מרגלית: אתם מוכנים להתדיין בכל מיני דברים, אבל עם אחד אתם לא מוכנים להתדיין, וזה המונופולים במדינת ישראל.

יואל חסון: משפט אחרון, תודה.

רחל עזריה: אנחנו – – –

אראל מרגלית: תקשיבו, חוץ ממונופול הגז, שאדון כחלון – – –

רחל עזריה: אנחנו לא – – –

יואל חסון: אני אוסיף עוד דקה על כל הפרעה.

אראל מרגלית: – – – אדון כחלון לקח את הנושא המרכזי, שבו הוא היה צריך להתעמת, ואמר שהוא לא משחק במשחק על הגז – –

מירב בן ארי: – – –

רחל עזריה: – – –

אראל מרגלית: – – אבל חוץ מהנושא של הגז, במוצרי הצריכה, במוצרי הצריכה – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

אראל מרגלית: – – מוצר אחרי מוצר הוא פי-שניים, פי-שלושה ופי-ארבעה מבאירופה ובארצות-הברית – –

יואל חסון: חבר הכנסת מרגלית – – –

אראל מרגלית: – – כי אתם את המונופולים השארתם בשקט.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

אראל מרגלית: אבל מה, אכלתם קורנפלקס.

יואל חסון: תודה רבה לך, אני מודה לך.

יואל חסון: באמת חרגנו פה בזמן מעל ומעבר, באמת.

יואל חסון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

יואל חסון: כולנו, מה יהיה?

מירב בן ארי: – – –

רחל עזריה: – – –

מסעוד גנאים: אני לא אפריע להן.

יואל חסון: אני שמח שאת נהנית, חברת הכנסת עזריה, אנחנו פה כדי שתיהני.

רחל עזריה: – – –

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: גבירותי, אני לא אפריע לכן – בבקשה.

מסעוד גנאים: לפני שאתחיל, תספיקו להגיד ולצעוק את הכול, בסדר?

מסעוד גנאים: תודה רבה.

יואל חסון: כי לפעמים מתבלבלים פה, חושבים שזה דיון בוועדה, וזאת מליאה, ואי-אפשר לנהל דו-שיח עם הנואם.

מסעוד גנאים: נכון, זה כמו הפרסומות והסרט.

מסעוד גנאים: אומרים, למה קוטעים את הפרסומות עם הסרט?

מסעוד גנאים: הפרסומות הן הדבר הבסיסי.

מסעוד גנאים: אז, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת שהיום שמענו דברים טובים משר האוצר: תקציב זה קודם כול ערכים, תקציב זה השקפת עולם, זה לא רק מספרים; אין חברתי מהתקציב שמגישים היום שר האוצר והממשלה.

מסעוד גנאים: דברים באמת טובים, באמת יפים, אבל, 1.

מסעוד גנאים: שוואיה שוואיה, בואו נחכה ונראה מה יישאר מכל הדברים האלה עד הסוף, בסדר?

מסעוד גנאים: 2.

מסעוד גנאים: כל הדברים היפים האלה לא יכולים להסתיר את המציאות, את העוני, את האבטלה, את יוקר המחיה, את האפליה.

מסעוד גנאים: לכן כאשר שמעתי את שר האוצר נזכרתי בפתגם מצרי.

מסעוד גנאים: הפתגם המצרי, מה אומר?

מסעוד גנאים: (אומר בערבית ומתרגם:) שומע דבריך – מוצאים חן בעיני, אבל רואה את המצב שלך – אני מתפלא.

מסעוד גנאים: הכוונה – הניגוד בין הדיבורים לבין המציאות והמעשים.

מסעוד גנאים: נכון, תקציב, אכן, זה ערכים, זה השקפת עולם, אלה לא רק סכומים שמחולקים לתחום הזה או לתחום ההוא.

מסעוד גנאים: לכן, שוויון זה ערך; צדק חברתי זה ערך; תמיכה בשכבות חלשות זה ערך גם.

מסעוד גנאים: בואו נראה מה יתממש ומה יישם שר האוצר מהערכים האלה כלפי שכבה אחת חלשה ומוזנחת ששמה החברה הערבית.

מסעוד גנאים: היה משבר, ונשאר, ברשויות הערביות.

מסעוד גנאים: לפי הרבה מחקרים, אפילו אם הרשות, רשות ערבית, גובה 100% ארנונה, ראש הרשות לא יכול לספק את כל השירותים הבסיסיים הדרושים, וזה למה?

מסעוד גנאים: משום שאין משאבים אחרים, אין תמיכה.

מסעוד גנאים: ביישובים הערביים אין שטחים ואין אזורי תעשייה.

מסעוד גנאים: לפי דוח מבקר המדינה מלפני שנה או שנתיים, רק 2% משטחי אזורי התעשייה בישראל הם ביישובים ערביים, ואנחנו יודעים כמה ארנונה גובים וכמה כסף גובים מאזורי תעשייה.

מסעוד גנאים: איפה המשאבים?

מסעוד גנאים: איפה מוסדות המדינה שיש ברשויות ערביות?

מסעוד גנאים: להפך, אני אומר לכם, כאשר, למשל, המוסד לביטוח לאומי או לשכת תעסוקה – אני אגיד לך את האמת: לדוגמה, בעיר שלי, סח'נין, הייתה לשכת תעסוקה, והעבירו אותה למועצה האזורית משגב, וגם את סניף הביטוח הלאומי – לאזור התעשייה של המועצה האזורית משגב.

מסעוד גנאים: כאילו סח'נין, עיר של 30,000, זאת פריפריה.

מסעוד גנאים: זאת פריפריה והמרכז הוא כרמיאל, הוא המועצה האזורית משגב.

מסעוד גנאים: כדי לממש את הדברים ואת הססמאות שאמר פה שר האוצר, צריך מדיניות אמיצה, צריך לשנות את הדיסק 180 מעלות, צריך להגיד: הרשויות הערביות הן חלשות, הן צריכות תמיכה, לכן אנחנו מבטלים את המצ'ינג; לכן אנחנו מנהיגים שם תקצוב דיפרנציאלי, למשל; לכן אנחנו נותנים יותר העדפה לאזורים האלה ולא להפך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מערכת החינוך היא דוגמה.

מסעוד גנאים: כל המחקרים – יש מחקר שהתפרסם ב"הארץ" רק אתמול שמראה את הפערים הגדולים מאוד במערכת החינוך, אם בתוצאות – אם אתם רואים את התוצאות מכל המבחנים, מבחני המיצ"ב ביסודי, הבגרות בתיכון ואחר כך הפסיכומטרי, כל הפערים הם לטובת המגזר היהודי על חשבון החברה והתלמידים הערבים – אם ב-100 דרגות, ב-100 ציונים וכו'.

מסעוד גנאים: מאיפה באו הפערים האלה?

מסעוד גנאים: הפערים האלה באו משום שיש תקציב לא שוויוני ומפלה.

מסעוד גנאים: משם.

מסעוד גנאים: אם החינוך הוא מנוף לשינוי, משם צריך לתקן את העניין וצריך לעשות את הצדק כלפי החברה הערבית.

מסעוד גנאים: לפני שנים – יש פרופסור גרמני בשם אנדריאס שלייכר, המנהל את מבחני פיז"ה העולמיים; הוא קרוי שר החינוך העולמי.

מסעוד גנאים: הוא אמר על מערכת החינוך בישראל, שהיא היותר-משוסעת, היותר-סובלת מאי-שוויון ומפערים.

מסעוד גנאים: צריך לתקן את כל זה, אם בתקציב, אם בשעות לימוד לתלמיד, משום שיש אפליה גם שם.

מסעוד גנאים: נכון, משרד החינוך יודע איך להתחמק, יודע איך להתחכם בתקציבים, אבל בסוף יש אפליה שם.

מסעוד גנאים: עדיין חסרות כיתות לימוד, אלפים.

מסעוד גנאים: נכון, יש הבדל ויש שינוי בין מה שאומר משרד החינוך לבין מה שאנחנו אומרים, אבל כולם מודים שיש שם מחסור באלפי כיתות לימוד.

מסעוד גנאים: מערכת החינוך היא דוגמה.

מסעוד גנאים: אם מתחילים לתקן שם, אכן הכול יהיה מתוקן.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: השארת 45 שניות; למי אתה רוצה לתת אותן?

מסעוד גנאים: לטלב אבו עראר זה בסדר?

יואל חסון: לטלב אבו עראר.

איתן כבל: שום טלב אבו עראר.

מסעוד גנאים: לאיתן, בסדר.

יואל חסון: בסדר גמור, חשבתי דווקא תיתן לאיתן כבל, שהוא הבא בתור.

קריאה: נתן, נתן.

יואל חסון: אז קיבלת, אדוני.

יואל חסון: הנה אני מוסיף, יש לך.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, שר לא חייב שיהיה – – –

יואל חסון: יש, יש.

איתן כבל: איפה?

יואל חסון: שר צנוע בספסלים האחוריים.

איתן כבל: למה במדרון אחורי, אדוני השר?

איתן כבל: ההפך, כאילו, אתה צריך להיות – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: – – – תקציב חברתי, אתה צריך לשבת – רשמות פרלמנטריות יקרות, אדוני השר, האמת היא שאני לא יודע איך להתייחס לתקציב הזה.

איתן כבל: אני אומר את זה בכנות, והביטוי, אולי, הפרלמנטרי החזק ביותר, חבר הכנסת אלי אלאלוף, הוא העובדה ששנים אני כאן ולא הייתה קריאה ראשונה כמו שהייתה הפעם.

איתן כבל: כאילו לא היה.

איתן כבל: זאת אומרת, מעין בשר, חלב, כאילו בסך הכול אולי צודק גפני: אין גזירות, אין איזה משהו שמוציא אנשים לרחובות, אבל לא בשביל זה הרי רצתם, הקמתם רשימה.

איתן כבל: השר, שר האוצר כחלון, באמת נתפס כמישהו הזה, כאיש אולי החברתי, כך לפחות בדימוי – והפופולריות, ובדין, על מעשיו.

איתן כבל: אבל מה עם התקווה?

איתן כבל: מה, למען השם, עם התקווה?

איתן כבל: בשביל זה מקימים מפלגה?

איתן כבל: בשביל לעשות דברים בסדר, כשכולם איכשהו מרוצים?

איתן כבל: העניין הוא לא לרצות את אלה שיושבים כאן.

איתן כבל: הרי מה אנחנו נסביר לציבור, חברת הכנסת מירב בן ארי?

איתן כבל: נספר להם על ה-flat?

איתן כבל: הרי עד שנסיים לספר מה זה flat ומה המשמעות שלו, שהוא יותר גרוע לעתים מקיצוץ ישיר – חבר הכנסת השר לשעבר מאיר כהן, אתה מבין על מה אני מדבר – על מה?

איתן כבל: שציפיתי ממנו ועדיין אני מצפה בדין שייתן תקווה בדיור, שייתן תקווה במה שחבר הכנסת אראל מרגלית דיבר עליו.

איתן כבל: בסוף, החיים שלנו הם – אנחנו עושים את השינוי, אנחנו מובילים שינוי, כדי להחזיר לאנשים את התקווה, ואבד להם הזיק בעיניים.

מירב בן ארי: יש תקווה.

מירב בן ארי: יש תקווה.

רחל עזריה: יש.

איתן כבל: אני שמח שלך יש תקווה.

איתן כבל: אני שמח שאת מסתובבת גם בשכונת-התקווה, אבל התקווה היחידה היא שאת מסתובבת שם.

אראל מרגלית: היא הייתה בשקט, הערת אותה.

איתן כבל: אני עושה טובה.

איתן כבל: היא מנמנמת.

מירב בן ארי: איזה מנמנמת?

מירב בן ארי: – – –

איתן כבל: אתם, גם רחל עזריה – זה נהיה דיון של נמנום – –

מירב בן ארי: איזה נמנום?

איתן כבל: – – במקום – היינו מצפים שהיו עומדים כאן ומתארים מצב איך עשרות-אלפי יחידות דיור בונים, כן בנייה תקציבית, לא בנייה תקציבית – – –

רחל עזריה: אבל יש בנייה של מאות-אלפי יחידות.

איתן כבל: אולי בשכונה שלך.

איתן כבל: אני אגיד לך: אם יש בנייה, היא סודית.

מירב בן ארי: בראש-העין יש – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: חברת הכנסת מירב בן ארי, אני עם מכשיר שמיעה פול-ווליום, את לא צריכה לצעוק – קודם כול.

איתן כבל: דבר שני, אם יש בנייה, אז מה, יואב גלנט, שר הבינוי והשיכון, לא עדכנו אותו?

אלי אלאלוף: אולי לא עדכנו את – – –

יואל חסון: כי רק עכשיו הוסיפו לו את – – –

איתן כבל: סליחה, אולי לא עדכנו אותו?

יואל חסון: רק עכשיו הוסיפו לו את "השיכון", אתה יודע.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת כבל, אולי לא התכוננת טוב ולא למדת טוב את התקציב?

איתן כבל: מה?

אלי אלאלוף: אולי אתה לא יודע – – –

איתן כבל: חבר הכנסת ידידי וחברי המוערך, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה אלי אלאלוף, אולי אני אגיד שאתה קראת את התקציב ולא הבנת מה כתוב?

אלי אלאלוף: אולי.

אלי אלאלוף: אולי גם.

אלי אלאלוף: אבל אני לא – – –

איתן כבל: למה צריך להאשים אותי אם קראתי או לא?

קריאה: – – –

איתן כבל: למה?

איתן כבל: למה?

אלי אלאלוף: כי בתקציב שלך – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: בשורה התחתונה, חברות וחברים, בסוף, בסוף, בסוף, הוא לא תקציב אם הוא נותן לכם תקווה או לא בישיבות סיעה.

רחל עזריה: רגע, אתה רוצה יותר – – –

איתן כבל: התקווה הגדולה צריכה להיות – ואני באמת, אלוהים בשמים עדי, שרק עצם העובדה שמשה באמת אדם שאני אוהב ומעריך, אני חוסך את שבטי.

רחל עזריה: לא, אל תחסוך.

מירב בן ארי: אל תחסוך.

רחל עזריה: תגיד הכול.

קריאות: – – –

איתן כבל: כבר אתם מחפשים סיבות להדיח אותו?

איתן כבל: מה אתם, מה "תגיד הכול", שאני אוציא לכם את הערמונים מן האש, על הגב שלי?

איתן כבל: בואו נחזור לעניינים שלנו.

איתן כבל: בשורה התחתונה, בסוף, בסוף, השאלות העומדות לפתחנו הן שאלות כלכליות חברתיות אמיתיות, חבר הכנסת אראל מרגלית, ובזה אתה צודק.

איתן כבל: אנחנו באמת, כאופוזיציה, אנחנו מבינים: 59–61 עושה את זה הרבה יותר קשה מאשר אם הקואליציה היא 75 מול מספר אחר.

רחל עזריה: אז תצטרפו לממשלה.

איתן כבל: הנקודה היא כזאת שבסופו של עניין זה לא מדד הצעקות או המדד של מי שרושם בסיעה כמה הערות הערת כשאמרנו מילים על כחלון, הסיפור הוא אמיתי במובן הזה – יש בנייה, אין בנייה.

מירב בן ארי: יש בנייה.

איתן כבל: אוקיי, בסדר.

איתן כבל: היזמת.

איתן כבל: באמת.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר לכם, שנקודת המבט שלכם – והקמתם סיעה לתפארת, אנשים חברתיים אחד-אחד, מי יותר, מי פחות – האם באמת אתן מאמינות, אתם מאמינים – – –

מירב בן ארי: גם אתה מאמין.

איתן כבל: נשמה שלי, מה, את אחראית לאמונה שלי?

רחל עזריה: קודם כול – – –

איתן כבל: אני בסך הכול מנסה להגיד לך – – –

רחל עזריה: לא, שנייה – – –

איתן כבל: אני בסך הכול מנסה להגיד – חברת הכנסת רחל עזריה, כל אשר אני – – –

קריאה: – – –

יואל חסון: את ירדת אליה כדי לעשות את זה יותר זועק?

איתן כבל: כל אשר אני אומר לכן – –

יואל חסון: חבר הכנסת כבל, זמנך – – –

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: – – שלצערי הציפיות ממשה – אמרנו "ממשה ועד משה לא קם כמשה" – רצינו באמת להרגיש שזה לא רק דיבור אלא מעשה.

יואל חסון: תודה.

איתן כבל: אכזבה.

איתן כבל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת כבל.

יואל חסון: חבר הכנסת ישראל – – –

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, על הנאום הזה, שהוא עורר כך את המליאה, מגיעות לו עוד שתי דקות.

יואל חסון: הוא לא ביקש.

רחל עזריה: הוא לא הצליח.

יואל חסון: – – – ישראל אייכלר.

יואל חסון: אם הוא היה מבקש הוא היה מקבל; אתה יודע, דני.

קריאה: לא נוכח.

יואל חסון: ישראל אייכלר – לא נוכח.

יואל חסון: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – בבקשה, גברתי.

אלי אלאלוף: חייבים לא להפריע לה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש – –

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

יואל חסון: שש דקות.

עאידה תומא סלימאן: – – חברי כנסת נכבדים, אני – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: את לא צועקת מפה.

איתן כבל: משתמשים בה בפורים לרעשן.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, במרכז הבין-תחומי היית יותר שקטה ורגועה.

מירב בן ארי: כן, אבל – – –

יואל חסון: אני מכיר אותך מהכיתה.

יואל חסון: בכיתה לא היית כזאת רועשת.

יואל חסון: להפך, היית שקדנית.

יואל חסון: כן, גברתי, זה פשוט חוויות מהמרכז הבין-תחומי.

עאידה תומא סלימאן: אני מחכה.

עאידה תומא סלימאן: אני מחכה.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים – – –

יואל חסון: מגיעה לך עוד דקה.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים ניצלתם דקה מהזמן שלי.

עאידה תומא סלימאן: יופי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: הוספת, תודה.

יואל חסון: יש פה ניהול הוגן.

עאידה תומא סלימאן: שמתי לב, תודה.

עאידה תומא סלימאן: בעצם לפני שהגעתי לכנסת שמעתי כל הזמן על הקופסאות הגדולות שמקבלים עם כל חוק הסדרים, על כל הפרטים שלו ועל כל ההסברים שניתנים בקופסה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: והיום הצטרכתי לסחוב את הקופסה הזאת עד למטה, לחדר שלי, והרגשתי כמה העול הוא כבד, תרתי משמע.

עאידה תומא סלימאן: כי בעצם ניסיתי להתחיל לקרוא את החומר שהונח – מתי?

עאידה תומא סלימאן: אתמול או שלשום – והאמת, לא מצאתי את הזמן המספיק רק כדי לקרוא, בלי להבין; אפילו לעבור, לקרוא את זה.

עאידה תומא סלימאן: כמעט לא ניתנה לנו ההזדמנות האמיתית לקרוא את התקציב הזה, לעיין בו, על פרטי פרטיו, ולנסות להבין את התמונה הכללית שמביא התקציב הזה.

עאידה תומא סלימאן: ואני מבינה שהדיון היום בעצם אמור להתנהל – אי-אפשר להיכנס לפרטים, אבל הוא אמור להתנהל על המדיניות הכללית שמביא התקציב הזה ומה הוא משקף באמת.

עאידה תומא סלימאן: והאמת, התמונה שנראית, ממה שהצלחתי לקרוא עד עכשיו – כאשר ההנחיה הבסיסית היא: תסתכלו באותיות הקטנות, כי בעצם עושים לנו בתקציב הזה מה שרוב הבנקים וחברות הביטוח עושים: נותנים לנו חוזה כל כך גדול, שאי-אפשר להיכנס ולקרוא את האותיות הקטנות, ואז נופלים בפח.

עאידה תומא סלימאן: האם התקציב הזה מביא לנו בשורה אמיתית של שינוי מהותי, אמיתי, איך תתנהל המדינה בשנתיים הבאות?

עאידה תומא סלימאן: על עצם הערעור על זה שמאשרים תקציב לקראת סוף שנה ועל זה שעושים את זה לשנתיים, הממשלה עושה את זה לשנתיים, אני כבר לא אדבר, כי בעצם ערערנו על זה, אמרנו מה שיש לנו, ובכל זאת הרכבת דוהרת ואין דרך לעצור אותה.

עאידה תומא סלימאן: אבל לפחות, האם התקציב הזה מביא בשורה טובה?

עאידה תומא סלימאן: האם הוא באמת יפתור את הבעיות הכלכליות והחברתיות של החברה הישראלית באופן כללי והחברה הערבית וקבוצות מנושלות אחרות, קבוצות מודרות אחרות?

עאידה תומא סלימאן: האם הוא מוצא את הפתרונות – או לפחות חלק שנותן תקווה שהנה, התחלנו לעלות על דרך המלך ואנחנו רוצים לפתור את הבעיות?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, לצערי הרב, לא ראיתי את זה.

עאידה תומא סלימאן: לא ראיתי את זה בבירור ולא ראיתי את זה במעומעם ולא הצלחתי באמת להבין איך זה יתנהל.

עאידה תומא סלימאן: מדברים, שמעתי את שר האוצר מדבר על תוכנית – "צוות 120 הימים", וכשמסתכלים יותר לפרטים, מה אומץ, אילו חלקים אומצו ושובצו כבר בתקציב, עולה שבאמת רוב ההמלצות שהתקבלו לא יעלו סכומים אמיתיים או שבאמת יוקצו להן משאבים שיפתרו את הבעיה, אלא להפך, אומצו דווקא הסעיפים וההמלצות שלא יעלו הרבה ולא יצטרכו הקצאת משאבים אמיתיים לפתור את הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה להיכנס לכל הנושא של קיצוץ רוחבי בכלל המשרדים, כי בעצם מה אנחנו אומרים?

עאידה תומא סלימאן: כאשר אומרים שזה קיצוץ רוחבי זה לא להסתכל על הצרכים האמיתיים של כל משרד ועל הפיתוח שהוא אמור לעבור כדי לענות על הצרכים, שהולכים ומתפתחים לאורך השנים באוכלוסיות השונות, אלא זה לבוא ולהגיד: הנה, עושים קיצוץ רוחבי בתקציב, ואף אחד לא ידע כמה מהרזרבות השמורות בצד, שתמיד תמיד הממשלות ידעו להוציא אותן ברגע של פלא ולהשתמש בהן, ברזרבות האלה.

עאידה תומא סלימאן: איך ישתמשו בהן, ברזרבות, כאשר יהיה גם כן הקיצוץ הזה?

עאידה תומא סלימאן: אחד הסעיפים הברורים בחוק הזה הוא שלא ייקלטו עובדים חדשים עד סוף 2016 במשרדי הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת, כאשר מחליטים החלטה מראש שלא יקלטו עובדים כאלה?

עאידה תומא סלימאן: האם זה יתבטא בצמצום השירותים הניתנים על-ידי עובדי המשרדים לכלל האוכלוסיות?

עאידה תומא סלימאן: כי בעצם יש גידול של האוכלוסייה ויש צרכים חדשים שצריך לענות עליהם, ואם מורידים את מספר נותני השירותים, האם זה יפגע – ואני בטוחה שכן יפגע – בשירותים?

עאידה תומא סלימאן: או שיעשו קניית שירותים מגורמים חיצוניים, דבר שיוביל ויעלה את ההעסקה הלא-ישירה שאנחנו מתנגדים לה.

עאידה תומא סלימאן: היא גם מביאה בדרך כלל לפגיעה קשה בטיב השירות הניתן.

עאידה תומא סלימאן: אפשר גם להתייחס לכל מיני נושאים אחרים.

עאידה תומא סלימאן: אני מעדיפה להתייחס לשני נושאים, ואני רוצה להקריא לכם מאוד מהר עדות: "אני דנה, שם בדוי, בת 28, חוויתי בעברי תקיפות מיניות.

עאידה תומא סלימאן: הפעם הראשונה הייתה כשהייתי בת שש.

עאידה תומא סלימאן: כשהתבגרתי התחלתי לעבוד בזנות.

עאידה תומא סלימאן: רק כשהתחלתי טיפול בתחנה לבריאות הנפש הבנתי מה קורה אתי, מה הביא אותי לבחור בזנות כמקצוע.

עאידה תומא סלימאן: היום אני בוחרת להפסיק עבודה שמשחזרת את הטראומות שלי מהילדות.

עאידה תומא סלימאן: אני קצת יותר רגועה, הטיפול עזר לי.

עאידה תומא סלימאן: אבל הפסקתי אותו מאז תחילת הרפורמה".

עאידה תומא סלימאן: הרפורמה בבריאות הנפש, שמכניסים אותה לתוך חוק ההסדרים בלי להתייחס לזה בכובד ראש ובלי לתת לזה – אנחנו אמורים לעבור על זה בהצבעה אחת, או בעד או נגד, כל החוק, בלי להיכנס לפרטים.

עאידה תומא סלימאן: הבחורה הזו, שהקראתי את העדות שלה, הפסיקה את הטיפול שלה, כי בכל מצב נתון, כשהיא תיכנס לרופאת המשפחה כדי לבקש או הארכה של הטיפול או מתן טיפול, היא תצטרך לדעת שכולם כבר יודעים על העבר שלה.

עאידה תומא סלימאן: עדויות כאלה יש בטונות.

עאידה תומא סלימאן: היום בבוקר אירחנו את בתי-הספר הפרטיים – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: – – שנותנים שירותים ל-33,000 תלמידים ערבים – בתי-ספר שהבוגרים שלהם מהווים 87% מהערבים המשולבים בתעשיית ההיי-טק.

עאידה תומא סלימאן: האם בתי-הספר האלה אמורים להתמוטט בגלל 200 מיליון שקל בשנה שהממשלה לא רואה לנכון לכסות?

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שאולי יתחילו לחפש בתקציב המדינה של 2015–2016 איך יבנו בתי-ספר שיקלטו את 33,000 התלמידים הערבים, כאשר ייתנו לבתי-הספר להתמוטט.

עאידה תומא סלימאן: אם לא יהיה הסכם עכשיו – –

יצחק וקנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – בתקציב, להקצות את התקציבים האלה ולהשוות אותם לשאר בתי-הספר, זה מה שיקרה, והממשלה הזו תצטרך לתת תשובה בעניין הזה בתקציב של 2015–2016.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו – חברת הכנסת ציפי לבני, אם תהיה.

יצחק וקנין: אני רואה שהיא לא נוכחת, ראיתי אותה פה היום.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אין לי שום ספק בכוונות הטובות, אלי, של שר האוצר; באמת שאין לי שום ספק, אני אומר את זה מעומק הלב.

מאיר כהן: אני חושב שהוא איש ראוי והוא איש טוב ואיש חברתי לגמרי.

מאיר כהן: אני גם מאמין להצהרות שלו שהוא בא מהמקום הטוב ביותר כדי לשנות, לצמצם פערים ולעשות כמיטב יכולתו לחברה הישראלית; כך הוא מצהיר ואני מאמין לו.

מאיר כהן: אבל הדרך, אליהו, הדרך – איך עושים את זה.

מאיר כהן: אני ציפיתי שבספר התקציב, וכמוך ישבתי וקראתי, ציפיתי שבספר התקציב יהיה חלק מחזון לארבע, חמש, שש שנים.

מאיר כהן: מה שמצאתי, אלי ידידי, זה תקציב של מה שנקרא לירות מהמותן; לדאוג שכל אחד יהיה מרוצה קצת, לרשום "וי" על כל דבר ולעמוד פה ולהגיד: רבותי, הנה נתתי קצת לחיילים ונתתי קצת לקשישים ונתתי קצת לצעירים – ועל דיור אנחנו לא מדברים, כי, מירב, גלנט אמר את מה שהוא אמר; אמר את דברו, וזה מספיק.

מאיר כהן: אבל דבר אחד צריך לזעזע אותנו, ואלי, אני אוהב אותך אהבה אמיתית ואני כל כך מאמין בך ואפילו היית הרבה שנים מורי ורבי: איך אתם יושבים בשקט כש-420 מיליון שקלים – ותגידו לי שזה מעט, אבל זו בדיוק הדרך הקלוקלת – 420 מיליון שקלים מחולקים ככספים קואליציוניים, כקופה פרטית לחברי כנסת מסיעות מסוימות.

מאיר כהן: איך אתם ישנים בשקט כשמקצצים בהשכלה הגבוהה 120 מיליון ומחלקים 420 מיליון שקלים?

מאיר כהן: על זה אף אחד לא מדבר.

מאיר כהן: כאילו זה דבר, אתנן שאתם חייבים לשלם.

מירב בן ארי: מקצצים 120 ומעלים – – –

מאיר כהן: אני שואל את שר האוצר, למה אין לך אומץ, כמו שאתה מגלה במצבים מסוימים, לבוא ולהגיד: זה לא יהיה אצלי בתקציב?

מאיר כהן: כי זה בדיוק התפוח הרקוב שמקלקל את כל הארגז.

מאיר כהן: לא משנה מה תעשה, ברגע שאתה מתכופף וברגע שאתה מסכים וברגע שאתה מנסה לטשטש, תפוח רקוב כזה נמצא אצלך בתקציב, וזה הופך את כל התקציב ללא טוב, לרע.

מאיר כהן: יושבים עכשיו ראשי הרשויות של ערד, בית-שאן, חצור, ערבה תיכונה, חבל-אילות, עם שר האוצר.

טלי פלוסקוב: סיימנו את הפגישה.

מאיר כהן: ומה שהם אמרו לי – שהפגישה הייתה לא טובה, לצערי הגדול.

מאיר כהן: את, טלי, גרה שם בערד.

מאיר כהן: יעידו כאן חברי, כשאני ישבתי בממשלה והיה איום על הטבות המס של הנגב, הודעתי לכל חברי: אני לא אצביע על התקציב, גם אם אצטרך לעזוב את הכנסת.

מאיר כהן: מה קרה?

מאיר כהן: איך אפשר להפקיר חמישה יישובים?

מאיר כהן: ערד, שיד אחת – אני שומע את שר האוצר, שרוצה לחזק את העיר הזאת, אבל באותה נשימה לא מכניס לתקציב את החלטת הבג"ץ, שאני – – –

טלי פלוסקוב: – – –

מאיר כהן: אל תפריעי לי.

מאיר כהן: טלי, אני אף פעם לא אפריע לך, אל תפריעי לי.

טלי פלוסקוב: – – –

מאיר כהן: אל תפריעי לי.

מאיר כהן: אם אני אומר דברים לא נכונים, תעלי לכאן, תתקני אותי.

מאיר כהן: אני אשמח.

טלי פלוסקוב: אני אעשה את זה.

מאיר כהן: אני יודע שאת במבוכה גדולה, כי את היית ראשת עיריית ערד.

מאיר כהן: אבל התושבים מצפים ממך, ואם יש לך פתרון אחר, תעשי אותו.

מאיר כהן: אני אשמח מאוד.

מאיר כהן: אני אהיה הראשון שיברך אותך, טלי.

טלי פלוסקוב: תודה.

מאיר כהן: אני מכיר את העשייה שלך.

מאיר כהן: אבל טוב לעכשיו, מפקירים חמישה יישובים.

מאיר כהן: ידענו לעשות את זה בתקציב הקודם.

מאיר כהן: הגיעו אותם ראשי יישובים, ישבו אתי, ישבו עם יאיר, שר האוצר.

מאיר כהן: זה לקח בדיוק דקה אחת לפתור את זה.

מאיר כהן: כן, זה עולה כסף, נכון.

מאיר כהן: אבל כדי לתחזק את ערד, ושתהיה שם הגירה חיובית, ואת בית-שאן ואת חצור ואת המועצות בדרך לאילת, שהחיים שם קשים, שהחקלאים שם סובלים – אז הבין שר האוצר הקודם, והוא אמר לאנשי האוצר: רבותי, כאן לא תהיה אפליה.

מאיר כהן: ואם יש בגליל ובנגב, גם הם יקבלו.

מאיר כהן: ועל זה אתם צריכים להתעקש.

מאיר כהן: כמו שאלי אמר אתמול באחד מהמפגשים הנדירים שהיו כשישבנו חברי כנסת מהקואליציה והאופוזיציה; אלי אמר את אחד הדברים החשובים: יש דברים שהם מעבר לפלגנות ומעבר לפוליטיקה.

מאיר כהן: ועוד דבר אחד, אדוני, לפני שאני מסיים – –

יצחק וקנין: תודה.

מאיר כהן: – – דבר אחד.

מאיר כהן: אליהו, אתה ישבת בראש הוועדה למלחמה בעוני.

מאיר כהן: עשית עבודה מצוינת, ואתה האיש הראוי.

מאיר כהן: אני כל כך שמח שאתה עשית את זה.

מאיר כהן: אני מבקש ממך, בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית, שנשב ונתמקד ונראה איך אנחנו ממקדים מאמץ.

מאיר כהן: טוב שיש תוספת לקשישים, אבל זה לא מספיק.

מאיר כהן: זו טיפה בים בתוכנית הגדולה שאתה הגית, ואנחנו חייבים לא לחכות לפעם הבאה.

מאיר כהן: אנחנו חייבים, אלי, לעשות את זה עכשיו.

מאיר כהן: ונשב ונדאג שזה יקרה, וכשזה יקרה אנחנו נדע לברך את כחלון ונדע לברך אותך ונדע לברך את הקואליציה – –

יצחק וקנין: תודה.

מאיר כהן: – – כי מעבר לפוליטיקה, אנחנו ואתם משרתים את מדינת ישראל.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – עבדאללה אבו מערוף.

זוהיר בהלול: איזו הגייה.

יצחק וקנין: מה אתה רוצה, אני בכל זאת מזרחי, לא?

יצחק וקנין: חבר הכנסת זוהיר, אני מזרחי.

יצחק וקנין: קשה לי לצאת עם הברה אחרת.

יצחק וקנין: שש דקות.

עליזה לביא: אנחנו היהודים המזרחים, אדוני היושב-ראש.

זוהיר בהלול: אבל איזו הגייה מרנינה.

זוהיר בהלול: הגייה מרנינה.

עליזה לביא: יהודים שהתחילו לומר סליחות בראש חודש אלול, נכון?

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: זה הספרדים.

יצחק וקנין: האשכנזים, יש להם עוד זמן.

עליזה לביא: יש להם עוד זמן.

עליזה לביא: פחות חטאים.

יצחק וקנין: בשביל זה הם אוכלים תפוח-אדמה בפסח, ואנחנו אוכלים אורז.

עליזה לביא: זה המזל שלנו.

עליזה לביא: אני לא מבינה איך אפשר לחיות בלי אורז.

עליזה לביא: אבל – – –

אלי אלאלוף: אנשי פס זה בלי אורז.

עליזה לביא: בלי אורז?

עליזה לביא: אבל "במבה" כן או לא? "במבה" מותר או "במבה" אסור?

אלי אלאלוף: אסור, אסור.

עליזה לביא: בלי "במבה"?

עליזה לביא: אוה, בכלל יש לנו בעיה.

עליזה לביא: פסח בלי "במבה".

עליזה לביא: איזה מזל שאנחנו בני עדות המזרח, אה?

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, באווירה נעימה ובבדיחות הדעת – זה לא מה שמביא אותי לדבר על תקציב המדינה שהוגש לכנסת ישראל.

עליזה לביא: חברותי, חברי חברי הכנסת, התקציב שקיבלנו הוא פוגעני, הוא מביש; תקציב שמתעלם מהצרכים של אזרחי מדינת ישראל בני כל העדות.

עליזה לביא: תקציב שלא מקדם אותנו לשום מקום ולוקח אותנו, לצערי הרב, אחורה.

עליזה לביא: גיבוב של הטבות לכאורה, אבל הטבות שלמעשה לא מתבוננות על העתיד.

עליזה לביא: על העתיד של כולנו.

עליזה לביא: אם נציב הדורות הבאים היה מתבונן על התקציב שנוגס בעתיד, בכסף העתידי, שמביא אותנו לגירעון כל כך גדול, היה באמת נותן את דעתו על התקציב האומלל.

עליזה לביא: כשהיינו לא מזמן – מפלגת יש עתיד החזיקה בתיק האוצר – התנהגנו בצורה אחראית.

עליזה לביא: אחריות היא לא נושא של ימין ושמאל.

עליזה לביא: אחריות צריכה להיות משותפת לכולנו, ולא משנה מי נמצא היום על המדוכה ומי מגיש את התקציב.

עליזה לביא: אי-אפשר שתהיה אווירה של באנו, הבאנו ואחרינו המבול.

עליזה לביא: וזאת האווירה שסביב התקציב הזה.

עליזה לביא: תקציב חסר אחריות.

עליזה לביא: אנחנו השארנו אחרינו כלכלה חזקה ויציבה במשק במצב טוב, ואת זה יגידו גם חוקרים באקדמיה וגם פרשנים כלכליים וגם אזרחי מדינת ישראל.

עליזה לביא: כשנכנסנו למשרד האוצר היה לנו גירעון של 4.5% ואבטלה של 6.5%.

עליזה לביא: כשיצאנו ממשרד האוצר הגירעון עמד על 2.6% והאבטלה על 5.6%.

עליזה לביא: אבל כל העבודה החשובה הזאת, כל העבודה הקשה הזאת הייתה לשווא.

עליזה לביא: התקציב שאותו ניהלנו, עודפי הגבייה שהיו בידינו, כולם הולכים עכשיו למימון ההסכמים הקואליציוניים.

עליזה לביא: כן, קונים מפלגות.

עליזה לביא: כן, קונים חברי כנסת.

עליזה לביא: העלות – תקשיבו, חברים, בואו רגע נחשוב על זה: העלות של ההסכמים הקואליציוניים היא 4 מיליארד שקלים; 4 מיליארד שמקוצצים מהמשרדים השונים, במקום שהכסף הזה ילך לטובת כל אזרחי המדינה.

עליזה לביא: כן, בקמפיינים היה קל לבוא ולדבר על כל אזרחי המדינה, על "בלי הבדלים", על "למען כולנו".

עליזה לביא: אבל – אתנן פוליטי, לטובת ההישרדות, הדבק שמדביק את הממשלה הזאת, דבק שמרופד בכל כך הרבה כסף.

עליזה לביא: במקום לממן את ההסכמים הקואליציוניים היה אפשר לבטל את הקיצוץ של 120 מיליון שקלים במערכת ההשכלה הגבוהה; היה אפשר לצמצם באופן ניכר – והזכיר חברי חבר הכנסת כהן – את ממדי העוני; היה אפשר להשקיע, כן, במדיניות החוץ של מדינת ישראל.

עליזה לביא: מדיניות חוץ מבולבלת, שלא לדבר עכשיו על כל המסגרות שמוקמות כדי להסביר.

עליזה לביא: אבל היא לא מוסברת, ולא רק שהיא לא מוסברת, גם התקציב קוצץ ב-100 מיליון שקלים, כדי שיהיה אפשר לחזק את הדבק הזה שמדביק את הקואליציה.

עליזה לביא: חברים, יש כסף בקופה.

עליזה לביא: אבל במקום שהכסף יגיע לציבור, הוא הולך לתשלום פוליטי, למפלגות סקטוריאליות, ומאות מיליונים מחולקים כשוחד פוליטי לחברי כנסת מהקואליציה.

עליזה לביא: זה תקציב שמצד אחד קובע קיצוצים שיפגעו בכל אחת ואחד מאתנו – בחינוך, בבריאות, ברווחה, בביטחון האישי – אבל מהצד השני, הממשלה שהגישה את התקציב הזה שופכת מאות מיליונים לשרידות שלה ולהישרדות שלה.

עליזה לביא: ואחד הנושאים שהכי מפריעים לי – כשאנחנו רוצים לבוא ולתקן חברה ולאפשר למגר את הפערים, יש שני נושאים מרכזיים שאתם צריך לבוא ולהתמודד.

עליזה לביא: אין לי זמן לדבר על החינוך – על החינוך דיברו קודמי.

עליזה לביא: אני רוצה לדבר על התחבורה.

עליזה לביא: כדי להנגיש, כדי לאפשר השכלה, תעסוקה, אותם דברים שאנחנו מדברים עליהם כל הזמן, צריך להביא תחבורה.

עליזה לביא: ואחד הנושאים החשובים שקוצצו כאן זה הנושא של התחבורה הציבורית; קיצוץ שהמשמעות שלו היא דחיית תכנון וביצוע של פרויקטים בתחבורה הציבורית.

עליזה לביא: ב-2014 תקציב פיתוח התחבורה עמד על 12 מיליארדי שקלים, והתקציב הנוכחי עומד על 9.8 מיליארד, ורק שליש מהסכום ילך לפיתוח של התחבורה הציבורית.

עליזה לביא: גם ככה התחבורה הציבורית בישראל מפגרת משמעותית אחרי העולם, וגם ככה התשתיות שלנו רעועות ולא מתקדמות, וההשקעה לנפש, אם ניקח ונשווה למדדים – ויש על זה בממ"מ הרבה מחקרים – היא מהנמוכות בעולם ועומדת על 86% פחות מהממוצע.

עליזה לביא: 86%.

עליזה לביא: הנסיעה בתחבורה הציבורית אטית במיוחד לעומת מה שקורה במדינות אחרות.

עליזה לביא: הכשלים הללו פוגעים בכולנו, בכל מי שצריך את התחבורה הציבורית, וגם באלה שנאלצים לבחור בכלי רכב פרטיים.

עליזה לביא: גם משבר הדיור הוא תולדה של המשבר שלנו בתחבורה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דני עטר וחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: חסר לכם עוד אחד שתהיו חמישייה.

יצחק וקנין: אתם מפריעים לדוברת.

עליזה לביא: חברים, זה נושאים שאני בטוחה שאתם – לא על חשבון זמני.

עליזה לביא: יש פקקים איומים.

עליזה לביא: כל מי שמגיע לכאן כל בוקר יודע – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

עליזה לביא: – – על הפקקים.

עליזה לביא: אבל, אדוני, אתה יודע, אני יכולה לבוא ולדבר, אבל אני חייבת לדבר על נקודת אור אחת.

יצחק וקנין: אני רואה שהכנת נאום ארוך.

יצחק וקנין: זה לא לשש דקות.

עליזה לביא: כן, אתה יודע.

עליזה לביא: הנושא שאני רוצה לדבר עליו, וזו נקודת אור בתקציב – התקציב הזה מוגש בפעם הראשונה – בשנה שעברה הגשנו את זה, אבל הפעם זה לעומק – זה הנושא של התקציב המגדרי.

עליזה לביא: פעם ראשונה שתקציב מדינת ישראל מוגש בהיבט המגדרי.

עליזה לביא: כל משרד ממשלתי, כל שר חייב להגיש את ההיבט המגדרי של תקציב משרדו, יוזמה שהובלתי בכנסת הקודמת ועברה בהחלטת ממשלה.

עליזה לביא: ישבנו ביום עיון מיוחד עם נציגי המשרדים, ובאמת הוכנה פה עבודה של בחינת תקציב המדינה בהיבט המגדרי.

עליזה לביא: ובכך הצטרפנו למדינות מערביות.

עליזה לביא: המקום הזה, של התיקון מההתחלה, הוא זה שיביא לסגירה של הפערים, ובתקווה, באמת, לחברה שוויונית.

עליזה לביא: אז יש גם נקודת אור, ובטח, אדוני, בימים שלפני ראש השנה – אז נקודת אור תמיד צריך למצוא, ואני שמחה שהתקציב מוגש גם בהיבט המגדרי.

עליזה לביא: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: אדוני, אני מציע שתשאיר את זה למטה, אחרת אני לא אתן לך לנאום.

עבדאללה אבו מערוף: אתה הבנת, כנראה.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: אני רציתי למנוע את הדבר הזה, כי אני חושב שמן הראוי – אני אכבד אותך, תכבד גם את הכללים שיש.

יצחק וקנין: שש דקות לרשותך, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: מקובל.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד שר האוצר משה כחלון, שאני מעריך אישית, ולא סוד שיש לי הערכה כלפיו אישית, וגם לאלי אלאלוף ולכל כוונותיו הטובות, אבל בחוק התקציב, בתקציב המוצע, אני חולק עליו מאוד מאוד מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: ציפיתי משר האוצר משה כחלון שיביא תקציב עם ראייה אחרת.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן, לא ציפיתי ממנו שיהפוך לסוציאליסט ויכריז על הלאמות ויקבל את הדעות שלי.

עבדאללה אבו מערוף: לא ציפיתי ממנו שילאים את הגז, לא את הבנקים, לא את החשמל, לא את המים.

עבדאללה אבו מערוף: אבל ציפיתי שלפחות יוריד את מחירי המים מעט, יבטל את המע"מ בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: ציפיתי שיציל את קרנות הפנסיה, שהן בסכנה של טריפה על-ידי הטייקונים, ויחזיר אותן לחסות המדינה והממשלה, ושהממשלה תבטיח פנסיה עם חיים בכבוד לכל אזרח בגיל הפנסיה.

עבדאללה אבו מערוף: ציפיתי שיעלה את קצבת הזיקנה ל-60%, אפילו יותר, משכר המינימום.

עבדאללה אבו מערוף: באמת ציפיתי משר האוצר ליותר, ולכן, למרות כוונותיו הטובות, ואני בטוח שהוא אכן עם כוונות טובות ורוצה להתחיל בעשייה טובה, הוא לא מצליח להביא את הבשורה שהוא רוצה.

עבדאללה אבו מערוף: התקציב המוצע הזה הוא מצב של חצי היריון ואפילו פחות מזה, והוא יסתיים בהפלה קשה מאוד עם דימומים ממושכים וכאבים חזקים ביותר ואחריו לא נראה עוד לא הריונות ולא עוברים.

עבדאללה אבו מערוף: הרי התקציב הוא ראייה כוללת פוליטית-אידיאולוגית של הממשלה והוא האחריות של הממשלה כלפי אזרחיה, כלפי העתיד שהממשלה מצפה לו.

עבדאללה אבו מערוף: ואיזה עתיד מצפה לנו בתקציב הזה המוצע?

עבדאללה אבו מערוף: אין בו תוכנית, לא לטווח קצר, לא לטווח ארוך ולא לטווח ארוך ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: כמה שקלים מהתקציב הזה מיועדים לשלום?

עבדאללה אבו מערוף: להפך, חלק ניכר מיועד להמשך הכיבוש, להתנחלויות, להצלחת הכיבוש ואיבוד תקווה לשלום.

עבדאללה אבו מערוף: כמה מהתקציב מיועד ומוצע ל-22% מאזרחי ישראל כאפליה מתקנת?

עבדאללה אבו מערוף: מחויב שזה יהיה בתקציב, כהתחלה לכוונה טובה של הממשלה כלפי האוכלוסייה הערבית, והתחלת דרך והתחלת, אולי, אור בקצה המנהרה וכוונות טובות – התחלה של שוויון ונגד האפליה הממושכת הנתעבת כלפי האזרחים הערבים בכלל במדינה.

עבדאללה אבו מערוף: ולא אפרט מה שהלך לפני שבוע, האיומים בשביתות, והיום ציפינו לאורחים שלנו מבתי-הספר הלא-רשמיים הקהילתיים, שהם ממש באמת במצוקה.

עבדאללה אבו מערוף: בסך הכול, כמה מיליוני שקלים שם יצילו אותם, זה גם אומר דורשני.

עבדאללה אבו מערוף: אין כתובות ברורות בכלל בתקציב.

עבדאללה אבו מערוף: אין יעדים.

עבדאללה אבו מערוף: לאן עוברים כל הכספים, לא ברור.

עבדאללה אבו מערוף: אין פירוט, אין תוכניות צמיחה.

עבדאללה אבו מערוף: למשל, כמה תעלה דירה בסוף שנת 2016?

עבדאללה אבו מערוף: הם מבטיחים דיור, האם יש הערכה כמה תעלה דירה?

עבדאללה אבו מערוף: מה היעד?

עבדאללה אבו מערוף: אם יבטיח שר האוצר, למשל, שדירה בת 70 מ"ר תעלה עד 400,000 שקל, אז אולי יש מקום לדבר, כי אולי יש תקווה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל אין בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: כל המספרים בחוק הגדול הזה, הכול מספרים דמיוניים והזויים, לא ברור לאן.

עבדאללה אבו מערוף: מה עם הדיור, לא רק במגזר, בכלל, גם במגזר הערבי?

עבדאללה אבו מערוף: זו בעיה קשה מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: אין בשבילו תוכנית בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: אין תוכנית לבניית מפעלים חדשים ויצירת מקומות עבודה.

עבדאללה אבו מערוף: אין תוכנית לבניית בתי-חולים חדשים והצלת מערכת הבריאות מקריסה.

עבדאללה אבו מערוף: אין תוכנית למשרות חדשות של אחיות, רופאים, צמצום תורים, ניתוחים, ובכלל העלאת רמת השירות הרפואי, שהוא באמת ברמה מאוד נמוכה.

עבדאללה אבו מערוף: אין בתקציב יעד ותוכנית להורדת שכר הלימוד בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: בכלל, אין בתקציב יעדים לאף אחד מהמ"מים המפורסמים ההיסטוריים הידועים: לא יעד של מלבוש, לא יעד של מרפא, לא יעד של מאכל, לא יעד של מחסה ולא של מורה – פרט למתמטיקה.

עבדאללה אבו מערוף: חוק התקציב, באמת אני מציע לדחות אותו על הסף.

עבדאללה אבו מערוף: ואתו בא חוק ההסדרים, שאני מתנגד לו בכלל, גם בצורה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם יש בו כמה דברים שיכולים להיות מקובלים בכלל ומקובלים אפילו עלי.

עבדאללה אבו מערוף: אבל להביא אותם בצורה הזאת, הצורה הלא-טובה, הלא-חוקית, הלא-דמוקרטית – גם לא מקובל.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן אני מציע לדחות את התקציב.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר לדון על חוק ההסדרים לבדו.

עבדאללה אבו מערוף: כל חוק וכל סעיף בנפרד, לדון על זה ולהצביע על מה שאפשר להצביע, ואני מציע לכנסת לדחות את חוק התקציב בכלל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפר שלח, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, קצת לא נעים – תודו, אלה המעטים המועטים שנמצאים פה – לשאת נאומים חוצבי להבות על התקציב בנוכחות – – –

מירב בן ארי: – – –

עפר שלח: נדמה לי, חברת הכנסת מירב בן ארי, שאת כרגע מחזיקה את הקואליציה.

עפר שלח: את והיושב-ראש.

דניאל עטר: חבר הכנסת שמולי – – – חיזוק באגף ההוא.

עפר שלח: זה מאוד לא נעים.

עפר שלח: חברי היותר ותיקים ממני אומרים לי שזה חסר תקדים, אבל בעיני זה גם לא מפתיע.

עפר שלח: מפני שכשאני הסתכלתי בתקציב הזה, וכמובן, מכיוון שהוא הונח שלשום כולנו כבר קראנו אותו ולמדנו אותו בעל-פה, כשאני הסתכלתי בו דבר אחד חסר לי בו, וזה שר.

עפר שלח: זה, אני חושב, חידוש עולמי בתולדות התקציבים במדינת ישראל ובתולדות המדינות.

עפר שלח: תקציב ללא שר אוצר.

עפר שלח: שר אוצר שכהונתו, החודשים הראשונים שלה בעיקר מאופיינים בבריחה משמעותית מכל נושא משמעותי שמונח על השולחן.

עפר שלח: שני הנושאים התקציביים הכבדים ביותר שבאו אל שולחנה של הממשלה, מאז קמה הממשלה הזאת, הם מתווה הגז ודוח לוקר.

עפר שלח: האחד עוסק בהחלטה כלכלית שהיא בערך של טריליון שקל, אולי, ב-20 או 30 השנים הבאות.

עפר שלח: השני עוסק בסעיף התקציבי הגדול ביותר בתקציב המדינה – 60–70 מיליארד שקל בשנה, תלוי.

עפר שלח: אנחנו, בתקציב הביטחון יודעים איך הוא מתחיל, לא יודעים איך הוא נגמר.

עפר שלח: יש דוח של ועדה שעבדה עליו יותר משנה, דוח שהתעכב במשך חודשים כי ניסו לשנות אותו, דוח שבסופו של דבר מניח לפתחו של שר האוצר, כל שר אוצר, הזדמנות – לא חד-פעמית – אבל הזדמנות שלא קורית הרבה להיכנס לנבכיו של התקציב הזה ולעשות רפורמה, לא רק כדי שיהיה לנו תקציב יותר טוב אלא כדי שיהיה לנו ביטחון יותר טוב.

עפר שלח: אנחנו בתוך הוויכוח הזה – – –

מירב בן ארי: – – –

עפר שלח: מירב, שר אוצר איננו מצביע.

עפר שלח: שר אוצר קובע מדיניות.

עפר שלח: שר אוצר ניגש אל הדוח הזה כנקודת התחלה למשא-ומתן בינו לבין משרד הביטחון, שבסופו של דבר, בסופו, יביא לנו גם תקציב מדינה יותר טוב וגם ביטחון יותר טוב.

עפר שלח: שר אוצר שרוצה להיות שר אוצר איננו אומר: אני בדבר הזה אינני נוגע.

מירב בן ארי: מי שהיה שר האוצר מהמפלגה שלך היה ביכולתו להגיד: אני הורדתי שקל אחד מתקציב הביטחון?

עפר שלח: א.

עפר שלח: הורדנו.

קריאה: מירב – – –

עפר שלח: מירב, תעשי שיעורי-בית.

עפר שלח: הורדנו הרבה יותר משקל.

עפר שלח: הורדנו הרבה יותר משקל מתקציב הביטחון, והיה עיסוק.

מירב בן ארי: – – –

עפר שלח: אבל אני אפילו לא מתעסק במספרים הסופיים.

עפר שלח: אני אפילו לא מתעסק במספרים הסופיים של התקציב.

יצחק וקנין: מירב, אני מציע לך, תשמרי על הגרון.

עפר שלח: נכנס לאולם שר הביטחון.

עפר שלח: שר הביטחון הביע את עמדתו ביחס לדוח לוקר, ואפשר להסכים אתה או לא להסכים אתה.

עפר שלח: אבל שר הביטחון עומד לבד בסיפור הזה, מפני שאין בצד השני, לצד התקציבי, שאמור להבטיח לנו תקציב יותר טוב וביטחון יותר טוב – –

מירב בן ארי: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירב בן ארי.

עפר שלח: – – אין בו שר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירב בן ארי, אני יודע שהדברים אולי לא כל כך נעימים, אבל אין מה לעשות.

מירב בן ארי: לא – – –

יצחק וקנין: זה תפקידה של האופוזיציה.

עפר שלח: חברת הכנסת בן ארי, תבדקי עם חברי הבית הזה, היותר-ותיקים, והם יגידו לך שלא הרבה חברי כנסת עוסקים בתקציב הביטחון כמוני, וכשאני אומר את זה אני יודע – – –

יצחק וקנין: אני יכול להעיד.

עפר שלח: – – – אני יודע על מה אני מדבר.

מירב בן ארי: – – –

יצחק וקנין: הנה, עדות ראשונה.

עפר שלח: ואני אומר לך שסיטואציה שבה שר האוצר – אני עכשיו בכלל לא נכנס לשאלה מה צריך לעשות עם הדוח הזה, אם צריך ליישם אותו או לא צריך ליישם אותו.

עפר שלח: זה ויכוח מאוד גדול.

עפר שלח: אנחנו גם נעסוק בו פה, בכנסת.

עפר שלח: אני אומר לך שכשבסוגיות התקציביות הגדולות ביותר, כמו מתווה הגז ודוח לוקר – שנתתי אותו דוגמה לא בגלל תוכנו אלא בגלל גודלו, בגלל חשיבותו היחסית – שר האוצר איננו עוסק, אז אין שר אוצר במדינת ישראל.

עפר שלח: ועכשיו אנחנו מסתכלים על התקציב הזה, ובואו ונחיל את זה על הערמה הגדולה הזאת של החוברות הכחולות שקיבלנו.

עפר שלח: בערמה הזאת, ואמר את זה חברי מאיר כהן פה, יש קצת לפה וקצת לפה ו-420 מיליון של כספים קואליציוניים ואיזה כסף שמוסיפים פה וכסף שמורידים שם.

עפר שלח: אין בו שום חזון, אין בו שום ראייה של מה מדינת ישראל רוצה להיות כשהיא לוקחת את התקציב הזה – שמה הוא, בסופו של דבר?

עפר שלח: הוא פרי עמלם של האנשים העובדים במדינת ישראל – ושמה אותו במקומות שהמדיניות הציבורית רוצה להוביל לשם את מדינת ישראל.

עפר שלח: היום בבוקר היה כנס – – –

מירב בן ארי: – – –

עפר שלח: אני אתן לכם נושא שאני בספק אם דיברו עליו עד עכשיו; היום בבוקר היה פה כנס של השדולה החקלאית.

מירב בן ארי: כולם דיברו על זה.

עפר שלח: כולם מדברים על החקלאות בצד הערכי שלה – וזה בוודאי נכון; בצד ההתיישבותי שלה – וזה בוודאי נכון.

עפר שלח: אני רוצה לדבר על החקלאות כמנוע צמיחה במדינת ישראל.

עפר שלח: היצוא החקלאי של ישראל בשנת 2012 היה 2.5 מיליארד דולר, וזה בסדרי גודל לא רחוק – בוודאי יחסית לכמות האנשים וכמות ההשקעה שם – אפילו מהתעשיות הביטחוניות שמרבים כל כך לדבר עליהן.

עפר שלח: אין בתקציב הזה דבר שמסתכל על החקלאות במדינת ישראל ואומר: איך אנחנו, בסופו של התקציב הזה, או במורד הדרך בעוד שנתיים או שלוש שנים, עושים את זה, לא 2.5 מיליארד דולר אלא 5 מיליארד דולר.

עפר שלח: אותו דבר נכון בתיירות, ואותו דבר נכון בכל מקום שיכולה להיות בו צמיחה.

עפר שלח: אגב, לא אני אמרתי שאין בתקציב הזה מקדמי צמיחה; אומר את זה ראש אגף התקציבים באוצר.

עפר שלח: אז מה יש לנו?

עפר שלח: יש לנו שלוקחים את הכסף הזה עם העודפים העצומים – שכבר היום אנחנו מקבלים עליהם רמזים, ואנחנו נקבל את המספרים; עודפי הגבייה העצומים שנותרו בתקציב, בין השאר מפני ששנה שלמה המדינה הזאת עובדת על 1 חלקי 12, ואנחנו הולכים ב-19 בנובמבר 2015 לאשר את תקציב 2015 – ומחלקים: לזה נתן, לזה נתן; אפשר להתווכח על החלוקה, עשו את זה קודם יותר טוב ממני.

עפר שלח: אין פה חזון.

עפר שלח: אין פה ראייה קדימה.

עפר שלח: אין פה דרך שבה מדינה משתמשת בתקציב כדי שהחיים פה יהיו יותר טובים.

עפר שלח: ובעיקר אין פה שר אוצר.

עפר שלח: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל בירן, ואחריה – חבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: שש דקות לרשותך.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה ואדוני שר האוצר, אולי זה יפתיע אתכם, אבל באמת הגעתי היום במטרה לשבח אתכם.

מיכל בירן: לראשונה, כמעט עשיתם משהו בשביל השכבות החלשות.

מיכל בירן: אתם הרי יודעים שמדינת ישראל מחולקת לשתיים – לישראל השבעה ולישראל הרעבה.

מיכל בירן: הפערים בחברה הישראלית הם עצומים, כמעט בלתי נתפסים, ברמה של השירותים החברתיים, החינוך, שירותי הבריאות והרווחה, בין המרכז לפריפריה החברתית והגיאוגרפית.

מיכל בירן: רק כדי לסבר את האוזן, ההשקעה לילד בתל-אביב מסתכמת בכ-16,000 שקלים, בראשון-לציון – בכ-13,000 שקלים, אבל באופקים – בכ-3,000 שקלים בלבד.

מיכל בירן: ועדיף שלא ניכנס בכלל להשקעה בילדים במגזר הערבי או שנתחיל בהשוואה למדינות המפותחות האחרות.

מיכל בירן: הפערים ניכרים אפילו בנגישות של חדרי מיון, כמות מכשירי ה-MRI, המזגנים בכיתות, מספר העובדים הסוציאליים, מספר חוקרי הנוער שיכולים לטפל בנפגעי תקיפה מינית.

מיכל בירן: לדבר הזה יש מחיר ברור.

מיכל בירן: המחיר הוא שמדינת ישראל היא אחת המדינות המערביות עם הכי מעט ניידות חברתית.

מיכל בירן: אם נולדת עני, צר לי לבשר, גורלך כמעט ידוע מראש.

מיכל בירן: ואל תספרו לי על אותו טייקון שעלה לגדולה מחיי דלות – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל בירן: – – הוא בגדר היוצא מן הכלל שאינו מעיד על הכלל.

מירב בן ארי: תשאלי את שר האוצר שלך – – –

מיכל בירן: היוצא מן הכלל, חברת הכנסת מירב בן ארי, שאינו מעיד על הכלל.

מירב בן ארי: תספר – – –

יצחק וקנין: מירב בן ארי, את לא חייבת להגיב על דברי כל דובר שעולה פה ואומר דברים בניגוד לדעתך.

מירב בן ארי: כן, אבל יש – – –

מיכל בירן: זו לא סתם דעתי אלא עובדות; אפילו המחקר שהתפרסם אתמול בעיתון "הארץ" על ההישגים הלימודיים במערכת החינוך ועל הפערים הגדולים בין רשויות חזקות ועשירות יותר לבין רשויות יותר חלשות, שאין להן התקציבים להשקיע בתלמידים שלהן באותה מידה.

מיכל בירן: לכן שמחתי מאוד כשמצאתי בחוק ההסדרים בשורה בדמות הצעה לתקצוב דיפרנציאלי של השתתפות המדינה בשירותים החברתיים ברשויות המקומיות השונות.

מיכל בירן: מה זה אומר?

מיכל בירן: להוסיף יותר כסף לחלשים כדי לצמצם את הפער.

מיכל בירן: אם רוצים לצמצם את הפער, זו השיטה היחידה.

מיכל בירן: ראש הממשלה ושר האוצר, כמו שאמרתי, התכוונתי לבוא לכאן ולהחמיא לכם – להחמיא לכם על הניסיון לעשות פה קצת יותר טוב, קצת יותר צדק, לקרב בין ישראל השבעה לבין ישראל שלא גומרת את החודש.

מיכל בירן: אבל הממשלה הזאת מומחית בלעשות הכול הפוך, ודווקא את הדברים הטובים הוצאתם מחוק ההסדרים, ואיך לא – גם את ההחלטה החשובה הזאת.

מיכל בירן: האזרח התמים יכול לחשוב ששיניתם את דעתכם, שההצעה כבר לא נחוצה או לא חשובה, אבל לא כך הדבר.

מיכל בירן: תנו לי לספר לכם מה קורה מאחורי הקלעים, מה מפחיד כל כך את שר האוצר וראש הממשלה עד שהחליטו להוציא את הרפורמה החשובה הזאת מחוק ההסדרים.

מיכל בירן: הסיפור האמיתי הוא לובי של ראשי הערים החזקות והמבוססות, שעומד כולו על רגליו האחוריות ומפעיל לחץ ואיומים על נבחרי ציבור כדי לשנות ולעכב החלטות שחורצות גורלות, שחורצות את עתידם של ילדי ישראל.

מיכל בירן: אני גם לא אסתיר את זה: אני מבינה את ראשי הערים.

מיכל בירן: הם מצוינים, הם עבדו קשה בשביל להביא את העיריות שלהם למצב שבו הן נמצאות היום, והם מרגישים שהם חייבים לעשות כל שביכולתם כדי לדאוג לתושבים שבחרו בהם.

מיכל בירן: אבל זו לא רק העבודה הקשה שלהם שהביאה את הערים שלהם לנקודה שבה הן נמצאות – זו גם נקודת הפתיחה.

מיכל בירן: לא דין ירוחם כדין תל-אביב.

מיכל בירן: האפשרויות שפרוסות בפני כל אחת מהן שונות בתכלית.

מיכל בירן: אני עומדת כאן כדי לספר לכם שבעקבות החתימה שלי על הצעת חוק פרטית שמוביל חברי חבר הכנסת יוסי יונה, וחבר הכנסת מיקי זוהר, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, גם אני הייתי נתונה לאיומים בוטים בבקשה להסיר את חתימתי – בעקבות סירובי לבחור בפוליטיקה על פני צמצום פערים בחינוך.

מיכל בירן: אני ויתר חברי סיעתי קיבלנו מכתב חריף מכמה ראשי ערים, ונדהמתי לגלות שאחד מראשי הערים החתומים עליו הוא ראש עיריית תל-אביב רון חולדאי.

מיכל בירן: לא סתם.

מיכל בירן: אומנם רון חולדאי חבר במפלגתי, יש לו אפילו יומרה להנהיג את מפלגתי והצהרתו היא להיות מועמד מטעמנו לראשות הממשלה.

מיכל בירן: במכתב, שנשלח לחברי סיעת המחנה הציוני השבוע, וכל החתומים על הצעת החוק קיבלו אותו, הוזכר שלא עברו ימים רבים מאז שבאנו לבקש תמיכה בפריימריז, והנה, כך אנחנו תומכים בהצעת החוק הזאת, והתבקשנו להסיר את חתימתנו.

מיכל בירן: אין לי קשיים בהבנת הנקרא – –

קריאה: – – –

מיכל בירן: – – אני מבינה היטב את האיום המרומז: אם לא אסיר את חתימתי יחסלו אותי בפריימריז.

מיכל בירן: אני לא מתבלבלת.

מיכל בירן: מדובר בכוחות אדירים, זה בהחלט יכול לקרות.

מיכל בירן: מבחינתי, להיות חברת כנסת זה אמצעי לטובת קידום תפיסת עולמי, ולא מטרה בפני עצמה.

מיכל בירן: יש רגעים שנבחר ציבור לא יכול להמשיך לשבת על הגדר.

מיכל בירן: והבחירה כאן היא ברורה.

מיכל בירן: היא בחירה בין שינוי המציאות וחלוקה מחדש של ההון לטובת הרשויות החלשות לבין קפיאה על השמרים והשלמה עם כך שיש כאן אזרחים ששווים פחות.

מיכל בירן: ראש הממשלה ושר האוצר בחרו את הבחירה הקלה.

מיכל בירן: הם בחרו בפוליטיקה הקטנה על פני צמצום הפערים, על פני אזרחי המדינה, על פני מה שצודק ונכון.

מיכל בירן: למרות הרצון הטוב של ראשי הערים להיטיב עם התושבים שלהם, מפלגת העבודה היא לא מפלגה סקטוריאלית ואנחנו לא יכולים לתפקד כלוביסטים של קבוצות לחץ.

יצחק וקנין: תודה.

מיכל בירן: אני ממש קרובה לסיום.

מיכל בירן: אודה לך אם תיתן לי עוד דקה.

יצחק וקנין: דקה לא, אבל משפט לסיום.

מיכל בירן: ההתנהלות הפוליטית שלנו חייבת להיגזר מתפיסת עולם שלמה וברורה, כזו ששואפת לצמצום הפערים בחברה; כן, גם על חשבון הרשויות והערים החזקות.

מיכל בירן: אני מסיימת.

מיכל בירן: יושב-ראש מפלגת העבודה, בעיני, הוא ראש החץ.

מיכל בירן: הוא מי שנלחם לצמצום הפערים בחברה הישראלית, הוא שדואג לכל חלקי החברה הישראלית – לאלה שבחרו בו וגם לאלה שלא.

מיכל בירן: מר חולדאי, אתה אדם מוכשר, אין פה ספק.

מיכל בירן: כנראה אתה מוכשר בהמון תחומים, אבל אולי הגעת לתקרת הזכוכית.

מיכל בירן: יש תפקיד אחד שאתה פשוט לא יכול למלא – יושב-ראש מפלגת העבודה.

מיכל בירן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איציק שמולי – –

איתן כבל: תשמעי, ואללה.

יצחק וקנין: – – ואחריו תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי, שש דקות לרשותך.

איציק שמולי: אני אצטרך דקה אחת בשביל ההלם מהנאום של מיכל.

קריאה: – – –

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, תקציב זה רגע מכונן בחיים של מדינה, מכיוון שתקציב משקף בסופו של דבר את סך כל ההתחייבויות והמימוש של הערכים בין הממשלה לבין האזרחים.

איציק שמולי: וכשאתה מגיע, ומאז מערכת הבחירות האחרונה שומע את כל ההבטחות מצד כולם, ובסוף יש פה ממשלה שנבחרה, ואתה בא ובודק מה יש בתקציב הזה, אז האמת היא שאני לא חושב שהוא – הדבר המעציב בתקציב הזה הוא שאתה אומר לעצמך: ואללה, סתם.

איציק שמולי: בשביל זה?

איציק שמולי: סתם.

איציק שמולי: הרי בתחום החברתי-כלכלי שלושת האתגרים הגדולים ביותר הם: 1.

איציק שמולי: שוק התעסוקה הקניבליסטי שיש לנו, שבא לידי ביטוי במשכורות זעומות, בהעסקה קבלנית, בפערי שכר מטורפים, בזה ששליש מהשכירים במשק כל שנה מחליפים את מקום העבודה שלהם, שהשכר נלחץ יותר ויותר למטה, ואולי בצורה המובהקת ביותר בשכר.

איציק שמולי: דיברו פה היום הרבה פעמים על הצמיחה.

איציק שמולי: אתם יודעים שבשנים האחרונות המשק צמח, לא בהיסטריה, אבל גם בשנים רעות, כשדיברו בבית הזה על יוון ועל ספרד, אפילו בשנים האלה המשק הישראלי צמח.

איציק שמולי: אבל מה, זה מעולם, או כמעט אף פעם בעשור האחרון, בטח ובטח לא במצטבר, זה לא בא לידי ביטוי בשכר של העובדים.

איציק שמולי: הנקודה השנייה זה כמובן הפערים החברתיים והעוני.

איציק שמולי: אי-שוויון הוא לא תופעה ייחודית למדינת ישראל, אבל במדינת ישראל התופעה הזאת יצאה מכל פרופורציה.

איציק שמולי: במדינת ישראל יש באופן יחסי הכי הרבה עניים מבין כל המדינות בעולם המערבי.

איציק שמולי: במדינת ישראל יש אי-שוויון, פערים חברתיים בממדים מפלצתיים, עד כדי כך – היום אנחנו ב-2 בספטמבר, איך זה יכול להיות שבמדינה שאתה יכול לעבור אותה בשש שעות מהצפון לדרום, הנתון שהכי מכריע לגבי מי תהיה ולאן תגיע וכמה מתוך החלומות שלך תוכל לממש זה איפה נולדת?

איציק שמולי: זה אומר שמערכת החינוך שלנו נכשלת בדבר הכי בסיסי שלה, וזה לספק לכל ילד את הסיכוי השווה להצלחה.

איציק שמולי: והמרכיב השלישי זה כמובן הצמיחה.

איציק שמולי: כשאתה בא ובוחן אם בתקציב הזה יש איזשהם מנועי צמיחה, משהו שיוציא אותנו מתוך הבוץ הזה שנקלענו אליו – הרי הנתון הרשמי כבר מדבר על זה שמדינת ישראל לא צומחת, בנק ישראל כבר מזהיר מפני צמיחה שלילית – אז ברגעים כאלה באה הממשלה, צריכה לבוא ממשלה ולשאול את עצמה: לנוכח האתגרים האלה, של השכר שעומד במקום, של הפערים החברתיים והעוני, של אי-צמיחה, שלא לדבר על יוקר המחיה והדיור, שזה בעצם הצד השני של המשוואה של השכר התקוע – אבל ברגע כזה שכותבים תקציב, ממשלה צריכה לבוא ולשאול את עצמה: מה אני עושה לנוכח האתגרים האלה?

איציק שמולי: זה נכון, עמד פה שר האוצר.

איציק שמולי: להגיד לכם שאין דברים חיוביים בתקציב?

איציק שמולי: יש דברים חיוביים בתקציב.

איציק שמולי: כשמדברים על תוספת של כמות ניכרת בדיור הציבורי, זה משהו שלא היה שנים, צריך להגיד את האמת; כשמדברים על החזרה של קצבאות הילדים, וקצבאות ילדים זה דבר חשוב, כי במצב שבו כל כך הרבה ילדים, 30% מהילדים בישראל מתחת לקו העוני, אז זה דבר חשוב, והממשלה עושה את זה, וצריך לברך אותה.

איציק שמולי: אבל גם כשאתה מקבל ואתה מחבר את כל הקווים האלה לכדי תמונה אחת כוללת, ואתה אומר לעצמך: מה עשתה הממשלה הזאת מול האתגרים הללו – של האי-צמיחה, של הפערים החברתיים והעוני ושל השכר שעומד במקום – אז התשובה היא מאוד מאוד דלה והיא מאוד מאוד לא מספקת.

איציק שמולי: אני חושב שאצל כחלון מהסלולר, התקציב הזה לא היה עובר בחיים.

איציק שמולי: אם היו מביאים את התקציב הזה לכחלון מהסלולר, הוא היה הופך שולחן.

איציק שמולי: הוא היה אומר, אני רוצה לראות מחדש את האזרח מול העיניים, אל תספרו לי על אילוצים ועל מגבלות ועל זה שאי-אפשר, ועל יועצים משפטיים ועל חברות הביטוח.

איציק שמולי: אז זרקתי היום בהערת אגב לשר האוצר את ההערה על הקשישים הסיעודיים.

איציק שמולי: אתם רוצים לדבר על עוני ועל טיפול בעוני – אין אנשים יותר מסכנים במדינה הזאת, אין, יותר מהקשישים הסיעודיים.

איציק שמולי: 200,000 קשישים, שבמשך 20–30 שנה שילמו כל חודש לחברות הביטוח, כל חודש, ומה הם מבקשים עכשיו?

איציק שמולי: – –

יצחק וקנין: תודה.

איציק שמולי: – – שבסך הכול ייתנו להם את הכיסוי הביטוחי שהבטיחו להם.

איציק שמולי: ובמשפט סיכום, אדוני היושב-ראש, מה החליט משרד האוצר לעשות, בגיבויו של שר האוצר?

איציק שמולי: להסביר לנו שחברות הביטוח לא יוכלו לשאת בעול הזה של פשוט לעמוד בהתחייבויות כלפי האוכלוסייה המסכנה הזאת.

איציק שמולי: אז לוקחים 200,000 קשישים וזורקים אותם מתחת לגלגלים של האוטובוס.

איציק שמולי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: שש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אנחנו – אני חייבת לומר שהתסכול הוא לא תסכול שלנו כחברי כנסת מהאופוזיציה, על מה שקורה פה באולם; התסכול הוא תסכול כלפי הציבור, ששוב אנחנו מתכנסים לאיזושהי הצגה שבה כולנו מתבקשים להציג מצג שווא של דמוקרטיה לעם.

מיכל רוזין: מממשלה לממשלה נתניהו מצליח לשחוק את כוחה של הכנסת עד כדי כך שכנראה הוא מייאש את חברי הכנסת.

מיכל רוזין: כי תראו את התמונה שקורית פה:

מיכל רוזין: אומנם כינוס מיוחד ביום פגרה לתקציב, קריאה ראשונה לתקציב, ואין לי ספק שחברי הכנסת נכונים לקרב, אבל הייאוש באמת הוא ייאוש גדול, כי התחושה שהיא ששוב ושוב הופכים אותנו לחותמת גומי כדי לאשר החלטות שנרקמות במקומות אחרים ולא מביאים אותן לדיון אמיתי, רציני, מעמיק.

מיכל רוזין: מבקשים מאתנו להצביע על תקציב שהונח אתמול בכנסת.

מיכל רוזין: כמו שאתם רואים, הקופסאות הגדולות האלה עם החוברות של כל משרד ומשרד, היכולת באמת ללמוד את התקציב הזה לעומק מאתמול להיום היא אפסית, ולא רק לחברי האופוזיציה, בעיקר לחברי הקואליציה שתומכים בתקציב הזה.

מיכל רוזין: ולצערי הרב, בסופו של דבר מטרת הכינוס הזה היא באמת שכולנו נצביע בעד, נגד, בלי לקיים באמת דיון מעמיק ורציני.

מיכל רוזין: נתניהו מתנהל כמו איזה מנכ"ל חברה שיש לו דירקטוריון שמגיע לאכול בורקס וקרואסון, ורק מצביעים בעד ונגד, לצערי הרב.

מיכל רוזין: אנחנו משתדלים שזה לא ייראה ככה, אבל, לצערי הרב, הזילות במעמד הכנסת הולכת וגוברת, ובעיני זילות הכנסת זה זילות מעמד הציבור כולו.

מיכל רוזין: אני רוצה לדבר על כמה נקודות מאוד כואבות במדיניות הכלכלית-חברתית שבכל זאת הצלחנו להבין מהתקציב, שהונח פה רק אתמול.

מיכל רוזין: קודם כול, נושא החינוך.

מיכל רוזין: התחלנו עכשיו את שנת הלימודים, בקרוב מתחילה שנת הלימודים באוניברסיטה.

מיכל רוזין: התקציב הקרוב, יש בו פגיעה בסגל האקדמי הזוטר.

מיכל רוזין: הקיצוץ בתקציב ההשכלה הגבוהה, שפוגע בכל הסטודנטים, הולך לפגוע – –

מירב בן ארי: איזה קיצוץ?

מיכל רוזין: – – אנושות גם בעובדי הסגל האקדמי בכלל ובסגל הזוטר בפרט.

מירב בן ארי: איזה קיצוץ?

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: גם אם תמשיכו להגיד שזה לא נכון, תראו לי את הסעיף שזה לא נכון.

מירב בן ארי: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מיכל רוזין: עובדי הסגל הזוטר במוסדות המחקר נושאים בנטל ההוראה העיקרי במערכת ההשכלה הגבוהה, ולמרות זאת הם נתפסים במשך שנים ארוכות, לא בצדק, כעובדים זמניים שמפוטרים חדשות לבקרים.

מיכל רוזין: יחידות שלמות שבהן הם מועסקים במשך שנים נסגרות בהינף יד, דבר שמוביל לפיטורים, מיידיים, חרף העובדה שרבים מהם מלמדים שנים רבות באקדמיה ומהווים את עמוד התווך של ההוראה האקדמית.

מיכל רוזין: הקיצוץ הצפוי יפגע בביטחונם התעסוקתי של כל אותם עובדים.

מיכל רוזין: התקציב גם לא מבטיח לממן, להקים, לפתח ולפתוח עוד מעונות יום לילדי משפחות עובדות, מעונות יום שמן הראוי היה להעביר אותם, ואולי זו ההזדמנות – הייתה – בתקציב הזה, ממשרד הכלכלה – שזו איזושהי החלטה פרה-היסטורית, מקום המדינה, שמכיוון שמעונות יום הוקמו למען נשים עובדות אז זה היה תחת משרד הכלכלה.

מיכל רוזין: מזמן כבר היה צריך להיות תהליך נכון, להעביר אותם למשרד החינוך, ואני בהחלט חושבת שזה היה הדבר הנכון לעשות, לפיקוח של משרד החינוך.

מיכל רוזין: כשאנחנו מדברים על חינוך, החינוך הוא מהגיל הרך, מהרגע שילדים נולדים.

מיכל רוזין: פעם פחות חשבו על זה, לא דיברו עם ילדים כשהם היו קטנים; היום אנחנו מדברים אתם מהרגע שהם נולדים ומחנכים אותם מההתחלה.

מיכל רוזין: נכון והגיוני יותר שזה יהיה תחת משרד החינוך.

מיכל רוזין: זה יסייע גם, כמובן, לעניין הנטל שעל מעמד הביניים והמשפחות הצעירות, אבל ודאי גם ישפר גם את החינוך בהמשך החיים.

מיכל רוזין: חוק יום לימודים ארוך, שמוקפא כבר 20 שנה – נכון, זה לא רק שר האוצר הזה, אבל אתם יודעים, יש לנו כל פעם ציפייה.

מיכל רוזין: עולה לפה שר חינוך שזה הקמפיין שלו, קמפיין חברתי, ואומר: התקציב הכי חברתי.

מיכל רוזין: אז שמענו את זה מיאיר לפיד, וכמובן לא האמנו, אבל כנראה מהשר כחלון הייתה לנו איזושהי ציפייה, ומשותפיו – כן, כן – שותפיו גם לממשלה הזו, שדיברו על השקופים, ונראה את השקופים.

מיכל רוזין: יום לימודים ארוך מוקפא כבר 20 שנה.

מיכל רוזין: זה הדבר שהיה מצמצם את הפערים בחינוך.

מיכל רוזין: בעצם אין שום מהפך אמיתי בחינוך, אין החלטה לעשות תקצוב דיפרנציאלי אמיתי – – –

מירב בן ארי: – – – יש – – –

מיכל רוזין: אמיתי.

מיכל רוזין: בואי, מירב.

מיכל רוזין: אין החלטה על תקצוב דיפרנציאלי אמיתי.

מיכל רוזין: אז ישקיעו פה וישקיעו שם – – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – – ושר החינוך בנט יחליט שהדבר החשוב ביותר והאינטרס הלאומי של מדינת ישראל זה ללמוד מתמטיקה חמש יחידות, אבל הוא שוכח שלצד זה שאנחנו צריכים מדענים ורופאים ומהנדסים, חשוב שבחברה יהיו גם סוציולוגים, והיסטוריונים, ולומדי תנ"ך, וספרות, וספורטאים, ועוד ועוד ועוד, ובוודאי מנהיגים, ומנהיגים חברתיים – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: תודה.

מיכל רוזין: לא, פשוט צריך לטפח – תן לי בבקשה רק לסיים את הנקודה הזאת – צריך לטפח כל ילד, כמו שאת יודעת, והיית מורה, צריך לטפח מה שטוב אצל הילד.

מיכל רוזין: להגיד לכל הילדים: אם תרצה אתה יכול לעשות חמש יחידות במתמטיקה, זה טעות וזה עיוות, וזה מסיט את החברה שלנו, כשאנחנו מכינים את הילדים מבית-הספר שמה שחשוב זה איך הם יהיו מוכנים לשוק העבודה, ולא איך הם יהיו בני-אדם.

מיכל רוזין: ואז מגיע סקר, כמו שהיא ציינה, חברתי חברת הכנסת זהבה גלאון, של מורים שלא יודעים לצטט את מילות "התקווה", לא יודעים מהם חמשת חומשי תורה – שמעת דבר כזה, חבר הכנסת וקנין?

מיכל רוזין: חמשת חומשי תורה.

מיכל רוזין: ועוד אמרו להם: תגידו, אפילו לא לפי סדר.

מיכל רוזין: הם לא ידעו להגיד את זה.

מיכל רוזין: הם לא ידעו מה זה כ"ט בנובמבר, הם לא ידעו מתי יצחק רבין ז"ל נרצח, הם לא ידעו דברים מאוד בסיסיים, ואלה המורים שאנחנו שולחים לבית-ספר, כי אנחנו אומרים להם שמה שחשוב זה חמש יחידות במתמטיקה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ולאחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: שש דקות, אדוני חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי, חברי הכנסת, כבכל דיון על התקציב אנחנו חוזרים ואומרים שהתקציב הוא הצהרה אידיאולוגית של ממשלה, הצהרת כוונות ומעשים ותוכנית מדינית, חברתית, כלכלית, ביטחונית, רווחה, תשתיות, תחבורה, בריאות – כל אספקט ואספקט של החיים.

אחמד טיבי: ואנחנו שבים ואומרים כי אין שינוי קיצוני, ברור, מובהק במדיניות הממשלה, באידיאולוגיה העומדת מאחורי התקציב.

אחמד טיבי: ולכן אנחנו אומרים שזה המשך המדיניות, שבה עדיין יש רבדים רחבים של החברה בישראל ומגזרים שלמים שלא מקבלים את חלקם, לא הפרופורציוני ולא הצודק, ולא הדרוש, כדי לקדם אותם, כדי לצמצם פערים, פריפריה, חברה ערבית, נזקקים – גם בתקציב הזה אין בשורה לאנשים האלה.

אחמד טיבי: עסקתי במשך שנים רבות בנושא קליטת ערבים בשירות הציבורי, כאשר הייתה לפני כמה שנים החלטה של ממשלת ישראל להגיע ל-10% מועסקים ערבים בשירות הציבורי.

אחמד טיבי: אנחנו מהווים 20% מהאוכלוסייה, כשהוועדה שעמדתי בראשה התחילה לפעול היו 5%, היום – קצת יותר מ-8%.

אחמד טיבי: לא הגענו ליעד שהממשלה הציבה לעצמה לפני כמה שנים – 10% מועסקים.

אחמד טיבי: רק 8.5%.

אחמד טיבי: זה אומר הרבה.

אחמד טיבי: אפשר היה בתקציב הזה לייחד סכום מיוחד, חבר הכנסת טלב אבו עראר, כדי להגדיל את שיעור הערבים בשירות הציבורי, לרבות תעסוקת נשים ערביות.

אחמד טיבי: והדבר הזה לא נמצא בתקציב הזה, כך שלא רק שאין בשורה, המצב ימשיך לדשדש במקום.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר שאנחנו נפגשים לאחרונה, חברי באסל גטאס, חבר ועדת הכספים, ואנוכי, עם אנשי אגף התקציבים, כדי להתוות מדיניות או תוכניות לעתיד.

אחמד טיבי: נפגשנו עם אגף התקציבים כדי להתוות מדיניות או תוכניות לעתיד.

אחמד טיבי: נפגשנו עם אגף התקציבים, ואני רוצה לומר – אנחנו חשים שיש כיוון חדש.

אחמד טיבי: יש רצון להקשיב יותר מאשר בעבר.

אחמד טיבי: הגישה של אגף התקציבים אומרת כי – אנחנו, אומרים באגף התקציבים, למען, לטובת המשק במדינת ישראל, חייבים לפתוח את השערים ולהעסיק את הערבים, לנצל את כוח העבודה של הערבים, כי כל שנה שהפוטנציאל של כוח העבודה הערבי לא מנוצל זה הפסד של עשרות מיליארדי שקלים; יש כאלה שאומרים 40, יש כאלה שאומרים 30.

אחמד טיבי: יש כיוון חדש.

אחמד טיבי: זה לא מה שאנחנו רוצים, לא כל מה שאנחנו רוצים, אבל הכיוון קיים.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים שהכוונות האלה יתממשו ומישהו ייצוק תוכן, על-ידי תקציב אמיתי, לא מאות מיליונים פה ושם, אלא מיליארדים.

אחמד טיבי: הצורך שהגישו ראשי הרשויות הערביות – אני מבין שזה לא כל כך חשוב לאנשי סיעת העבודה, אבל אני אמשיך.

קריאות: – – –

קריאה: לנו זה חשוב כי – – –

קריאה: למחנה הציוני זה כן חשוב.

אחמד טיבי: למחנה הציוני לא חשוב, כי הציונות לא בדיוק – – –

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אנחנו מקשיבים.

אחמד טיבי: אה, עכשיו אתם מקשיבים, אוקיי, אוקיי.

אחמד טיבי: הצלת את הציונות בזה הרגע מהמשפט שרציתי להגיד.

אחמד טיבי: הרי אנחנו קורבן של הציונות, אבל לפחות שהמחנה הציוני יקשיב לטענות שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, חבר הכנסת טיבי – – – היה גזעני כלפי.

אחמד טיבי: אוקיי.

איילת נחמיאס ורבין: לא הייתה – – –

אחמד טיבי: ולכן יותר מ-30 מיליארד שקל, זה הדרישות שהגשנו לאוצר, לחמש שנים; לא לשנה, לחמש שנים.

אחמד טיבי: זה לא התקבל.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים היענות לדרישות האלה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, עמיתי וחברי, ואוסאמה סעדי, היינו בדיון בוועדת העבודה – אם להגיד מילה טובה; אני יכול להגיד מילים טובות כאשר צריך – בנושא קדחת מלטה שמתפשטת בדרום.

טלי פלוסקוב: נכון.

אחמד טיבי: גם באזור ואדי עארה.

טלי פלוסקוב: כמה כסף קיבלת?

מירב בן ארי: אני חושבת – – – התקציב.

אחמד טיבי: מייד, מייד, מייד אני – – –

טלי פלוסקוב: רגע.

אחמד טיבי: מייד אני אדבר.

אחמד טיבי: אני רוצה לגלות לכם מה התרחש.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: נכון.

רועי פולקמן: – – – איזה מתח – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: עד שאני אומר מילה טובה – תקשיבו.

אחמד טיבי: קדחת מלטה גרמה, למשל, למותו של ילד – –

קריאה: נכון.

אחמד טיבי: – – בן 12 בדרום.

אחמד טיבי: זה מתפשט.

אחמד טיבי: לא מטפלים בזה בצורה הנכונה.

אחמד טיבי: לא מטפלים, לא מקצים לזה משאבים.

אחמד טיבי: יזמתי דיון, יחד עם חברי אוסאמה סעדי, והשתתף בו חברי טלב אבו עראר, בוועדת העבודה, בראשות חבר הכנסת אלאלוף, שגילה מעורבות ישירה ונכונה ואקטיבית, ודרשנו להעלות, לייחד תקציב מיוחד.

אחמד טיבי: מחוץ לתקציב.

מירב בן ארי: ויש תקציב, נכון?

מירב בן ארי: בבקשה.

אחמד טיבי: מחוץ לתקציב.

אחמד טיבי: והתבשרנו, לפני עשרה ימים, ששר האוצר הקציב לזה 50 מיליון שקל נוספים.

קריאה: – – – שר אוצר – – –

טלי פלוסקוב: במקום מיליון שהיה מתוקצב.

מירב בן ארי: – – –

אחמד טיבי: אתם מסיעת כולנו, נכון?

מירב בן ארי: – – –

רועי פולקמן: לא, לא, אנחנו – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

רועי פולקמן: – – –

מירב בן ארי: – – –

אחמד טיבי: ולכן זו החלטה טובה.

אחמד טיבי: היא טובה לבריאות של כולם.

אחמד טיבי: בשלב מסוים היא יכולה להציל חיים.

אחמד טיבי: נכון, דרשנו 100, קיבלנו 50.

אחמד טיבי: זו החלטה נכונה.

אחמד טיבי: אגב, זה אומר – הוציא הודעה, חבר הכנסת אלאלוף, ואמר: כשיש שיתוף פעולה בין חבר כנסת מהקואליציה וחבר כנסת מהאופוזיציה בצורה עניינית, מקצועית – ולבדוק מול כל פקיד, מול כל נושא משרה – אפשר להשיג תוצאות.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טיבי, אני מבקשת לסיים.

אחמד טיבי: לפני חמש דקות פניתי בעוד נושא, ואני חושב שאני אקבל עוד 50 מיליון שקל.

אחמד טיבי: עכשיו – – –

קריאה: רגע, כל פעם אתה – – –

מירב בן ארי: מה?

מירב בן ארי: מה הנושא?

אחמד טיבי: עכשיו – לא, אני לא אגיד מה.

אחמד טיבי: לא אגיד במה.

רועי פולקמן: – – – תספר לכולם.

אחמד טיבי: לא אגיד.

אחמד טיבי: לא, אני לא אספר לכולם.

אחמד טיבי: אוקיי.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: כשזה יתקבל תהיה הודעה.

אחמד טיבי: אבל זה לא מספיק.

אחמד טיבי: זה פירורים.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת לסיים.

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: יכול להיות שאני אזכיר עוד 100 מיליון שקל.

אחמד טיבי: חכי.

טלי פלוסקוב: אני במתח.

טלי פלוסקוב: יש לך עוד דקה לסיים.

אחמד טיבי: ולכן אני אומר:

אחמד טיבי: הדרישות שלנו הן מעל 30 מיליארד שקל, כדי להקפיץ את הסטטוס החברתי, תשתיתי, חינוכי, לימודי, אקדמי, בריאותי, של הציבור הערבי, ובתקציב הזה זה לא קיים.

אחמד טיבי: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחריה – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, שש דקות, גברתי.

סופה לנדבר: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מובן שהיום, כאשר אנחנו מאשרים את התקציב, הבית הזה מחולק.

סופה לנדבר: וזה מאוד טבעי.

סופה לנדבר: בגלל שחלק של הקואליציה, או הקואליציה בכלל, בעת התקציב – מנסים לשווק אותו בצורה טובה.

סופה לנדבר: אבל זה קשה.

סופה לנדבר: לא פשוט.

סופה לנדבר: ומובן שאנחנו כאופוזיציה נגד התקציב.

סופה לנדבר: ואני, כאופוזיציה אחראית, החלטתי שאני אפנה לאנשי ציבור, לציבור במדינת ישראל, כדי לחזק את הדעה, מה אנחנו צריכים לעשות: להצביע בעד או נגד.

סופה לנדבר: החלטתי לפנות לציבור, לאנשים פשוטים, לאנשים באשדוד, בפריפריה, לאנשים בתל-אביב, בירושלים, בדרום, בצפון של החברה הישראלית, עם שאלה: מה אתה מצפה מהתקציב הזה?

סופה לנדבר: אנחנו כבר בסיום שנת 2015 ומאשרים תקציב, שזה בדיחה בפרט; מה אתה מצפה מהתקציב הזה?

סופה לנדבר: התשובות שקיבלתי, רבותי, כדאי להקשיב, הנה התשובות: הציבור רוצה קידום בהטרוגניות של החברה הישראלית; לפתוח שערי תקווה לכל אזרח; סולידריות חברתית; כלים – קסניה, שומעים אותך גם כאן.

אחמד טיבי: קסניה, יש הרבה – – – תלונות עלייך ועל – – –

סופה לנדבר: סולידריות חברתית; כלים לחיים ולא לסבל; יחס ראוי לכל אזרח; מלחמה בעוני; מתי מתחילים ומתי מסיימים; לא לסגור את השגרירות ברוסיה הלבנה.

סופה לנדבר: את יודעת, גברתי, מתכוונים לסגור את השגרירות ברוסיה הלבנה.

סופה לנדבר: בתקציב של מדינת ישראל, שגדל, אין שם כסף ליחסי ציבור בין המדינות.

סופה לנדבר: גרוע ביותר, רבותי.

סופה לנדבר: במקום סקטור אחד, האזרחים רוצים דאגה לכל האזרחים במדינת ישראל, וזה מאוד טבעי.

סופה לנדבר: לדאוג לניצולי שואה, וממש לדאוג, לא בדיבורים.

סופה לנדבר: ואת יודעת, אני פניתי לא פעם אחת לשר האוצר.

סופה לנדבר: צריכים להגיד שהשאירו לו נדוניה.

סופה לנדבר: מיהרו לאשר את התקציבים לניצולי שואה, ואישרו מיליארד ש"ח, וחלק מניצולי השואה שהיו צריכים לקבל תוספת, לקחו מהם כסף, והם איבדו 1,000, 1,300 ש"ח בחודש.

סופה לנדבר: ופתאום במדינת ישראל – תקשיבו, רבותי – פיצויים מגרמניה נחשבים כהכנסה.

סופה לנדבר: ממתי זה?

סופה לנדבר: אז ניצולי שואה ממתינים לטיפול, אבל ממש לטיפול.

סופה לנדבר: דאגה לסיעוד.

סופה לנדבר: אתם יודעים מה זה היום לקבל שעות למטפלת?

סופה לנדבר: בושה למדינת ישראל.

סופה לנדבר: אנחנו מקצצים על אנשים, אנשים זקנים, מבוגרים, חולים, שהם חייבים לקבל את השעות האלו.

סופה לנדבר: אני חושבת שכולנו קראנו לפני כמה ימים באחד העיתונים: בן-אדם בגיל 80 פלוס, בודד במדינת ישראל, ניצול שואה, שדורש מטפלת ולא מקבל שעות – זה, צריכים לבכות על תקציב כזה.

סופה לנדבר: השעות שחוסכים, הגרושים שחוסכים על האנשים האלו, שמדינת ישראל חייבת לשרת אותם – הציבור הזה ממתין למטפלת, ובמקום צמצום הם רוצים פטנט איך להגדיל את מספר שעות המטפל או המטפלת.

סופה לנדבר: הציבור ממתין שהתקציב הזה ייתן תוספת לבתי-חולים.

סופה לנדבר: אתם זוכרים, לפני כמה חודשים אנשים שכבו בחורף בפרוזדור כמה ימים.

סופה לנדבר: וחלק מהאנשים המתינו, המתינו שיעלו אותם מחדר המיון למחלקה.

סופה לנדבר: כמה ימים המתינו, בחדר מיון.

סופה לנדבר: אז האנשים האלה רוצים תקציב, ואני חושבת שבצדק.

סופה לנדבר: הם רוצים וחייבים תקציב למערכת הבריאות, והם חשבו שלבתי-החולים מגיע התקציב הזה, לרופאים מומחים, למשרות, לקיצוץ ולקיצור התור להמתנה לניתוחים, למשרות של רופאים, לתקנים של אחיות.

סופה לנדבר: זה כל כך מובן.

סופה לנדבר: לחינוך: רוצים אנשים יותר כסף לחינוך, לחוגים איכותיים.

סופה לנדבר: אתם יודעים כמה משקיע הורה צעיר בחינוך בחוגים?

סופה לנדבר: 1,000, 1,300 ש"ח בחודש לחוג איכותי.

סופה לנדבר: האם מדינת ישראל לא צריכה לסבסד את החוגים האלו, כדי שיקדמו את הילדים, הנמצאים במסגרת בתי-הספר אבל חייבים לקבל את החוגים האיכותיים?

סופה לנדבר: וזה צריך להיות בתקציב הזה במימון המדינה.

סופה לנדבר: ואנשים ממתינים לסדר בביטוח לאומי ולתקציבים לילדים נכים, למפוטרים, להמון דברים.

סופה לנדבר: יש בלגן בביטוח לאומי, וזה דורש תקציבים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

סופה לנדבר: אני מסיימת.

סופה לנדבר: מגיע למובטלים, מגיע לקשישים, רבותי.

סופה לנדבר: זה צחוק.

סופה לנדבר: מה זה?

סופה לנדבר: ועדה שבמשך כמה חודשים נלחמה בעוני במילים, אבל כאשר סיימו את העבודה בוועדה למלחמה בעוני, החליטו שמוסיפים כסף לקשישים – צחוק עשו מהקשישים.

סופה לנדבר: פגעו בקשישים.

סופה לנדבר: היו צריכים להוסיף עד 500 ש"ח.

סופה לנדבר: כמה הוסיפו?

סופה לנדבר: 150 ש"ח.

סופה לנדבר: עם הכסף הזה קשיש הולך למכולת?

סופה לנדבר: את יודעת, עידוד עלייה: העלייה לא נפלה על מדינת ישראל.

סופה לנדבר: עשינו הכול כדי להרחיב פעילות במשרד העלייה והקליטה, נכנסנו לעידוד עלייה.

סופה לנדבר: והיום, כאשר השמים נפתחו, אין בשורה בתקציב.

סופה לנדבר: אין תוספת לאנשים שמגיעים למדינת ישראל, להורדת חסמים, לוואוצ'רים ללימוד השפה העברית, כסף נוסף להמון דברים.

סופה לנדבר: אין כסף במדינת ישראל?

סופה לנדבר: איפה בתקציב יש ביטוי לזה?

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

סופה לנדבר: אני מסיימת.

סופה לנדבר: את יודעת, צריך לתת כבוד לאזרח.

סופה לנדבר: אנחנו ממתינים לשינוי.

סופה לנדבר: אמרו אנשים: קצבה לזיקנה בכבוד, גיור, הורדת חסמים, סיוע בשכר דירה, דיור, בנייה, בנייה ציבורית – רבותי, הבטיחו שיקיימו – תעסוקה, פנסיות – בעיה עם פנסיות במדינת ישראל.

סופה לנדבר: הציבור רוצה לקבל את התשובות על הדברים שאמרתי עכשיו.

סופה לנדבר: ובגלל שאני רוצה לסיים אני אומרת כך: יש עודפים בתקציב, יש עודפים, כסף שאספו ממסים, תחלקו את זה לאותו ציבור שזקוק לכסף הזה.

טלי פלוסקוב: תודה.

סופה לנדבר: תנו לאנשים לחיות בכבוד, ואז כל המדינה תהיה מרוצה.

סופה לנדבר: עד שאנשים לא יקבלו תשובה על כל השאלות ועל כל הדרישות, אנחנו נצביע נגד התקציב.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת לעמוד בזמנים.

קסניה סבטלובה: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים, אני רוצה לשאול אתכם היום שאלה חשובה: האם לדעתכם מדינת ישראל מוכנה להפקיר את חיילי צה"ל בשדה הקרב או בשדה הקרב הדיפלומטי?

קסניה סבטלובה: האם אנחנו מוכנים להפסיד בקרב מול איראן – קרב אמיתי, צבאי, או קרב דיפלומטי?

קסניה סבטלובה: האם הרמנו את ידינו בקרב על דעת הקהל באירופה, בארצות-הברית ובמקומות נוספים בעולם, בין אם זה אמריקה הלטינית, בין אם זה חבר המדינות לשעבר?

קסניה סבטלובה: האם זה אפשרי שאנחנו התקפלנו אל מול איומי ה-BDS, מול הסנקציות האירופיות שהולכות ומתחזקות נגדנו ומול איומים נוספים?

קסניה סבטלובה: אם התשובה היא לא, אז אני מציעה לכל חברי הבית המכובד הזה לא לתמוך בתקציב, שיש בו קיצוץ נרחב מאוד בתקציב של משרד החוץ הישראלי.

קסניה סבטלובה: הקיצוץ הזה, רבותי, יעלה לנו ביוקר.

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: כי כל קיצוץ של כל שגרירות, של כל איש בשגרירות – כרגע אנחנו נמצאים במצב שבכל שגרירות יש לא יותר משני עובדים מקצועיים.

קסניה סבטלובה: ומי זה עובד מקצועי?

קסניה סבטלובה: זה בחור צעיר או בחורה צעירה שרק סיימו את קורס הצוערים ונשלחים החוצה לייצג אותנו, את מדינת ישראל, ולהילחם את הקרבות של מדינת ישראל – אחרי ארבעה חודשים של הכנה בלבד, קורס ועוד ארבעה חודשי הכנה במשרד החוץ.

קסניה סבטלובה: האם זה מספיק?

קסניה סבטלובה: האם זה מספיק כשאנחנו ניצבים מול אשפי התעמולה, ההסברה, מהצד השני?

קסניה סבטלובה: מה נעשה כאשר יבואו באמת מומחי ה-BDS למיניהם ויתחילו לדבר עכשיו אל מול הפרלמנטים באירופה על סנקציות, על החרפת הסנקציות מול מדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: האם ידוע לכם שאנחנו כרגע מפגרים אחרי איראן בכמות הנציגויות בחו"ל?

קסניה סבטלובה: וזה לא מקרה שאיראן דווקא, כשהיא רצתה לשנות את התדמית הדיפלומטית שלה הרי היא הגבירה והיא הגדילה את התקציב שלה למשרד החוץ.

קסניה סבטלובה: וכתוצאה מכך לנו, למדינת ישראל, יש היום נציגויות רק ב-100 מדינות בעולם מתוך 194 מדינות, מה שקורה זה שלאיראן יש 167 נציגויות.

קסניה סבטלובה: אנחנו מפגרים ב-67 נציגויות אחרי הרפובליקה האסלאמית, שעושה כל מאמץ, והיא עושה – ואני מכירה את הדיפלומטים האיראנים: הם אנשים מקצועיים, ובדרך כלל הצוותים שלהם גדולים, הרבה יותר גדולים מאשר הצוותים שלנו בחו"ל.

קסניה סבטלובה: כאשר אנחנו שולחים את האנשים שלנו, אנשים מצוינים באמת, שעובדים בשירות החוץ, להילחם מול איומי ה-BDS, מול האיומים בקמפוסים, מול האנטישמיות הגואה באירופה – כשלמרות גלי הפליטים, למרות האביב הערבי, בעצם שום דבר לא השתנה ושום דבר לא ישתנה לעולם.

קסניה סבטלובה: בגלל זה אנחנו צריכים להתרכז בפעילות של משרד החוץ שלנו, חס וחלילה לא לקצץ את תקציבו.

קסניה סבטלובה: דיברה פה לפני חברת הכנסת סופה לנדבר על סגירה אפשרית של השגרירות בבלרוס.

קסניה סבטלובה: ואני רוצה לספר לכם על עוד מדינה שהשגרירות שם יכולה להיסגר, וזו לטביה.

קסניה סבטלובה: זו מדינה קטנה, מדינה בלטית קטנה מאוד, אבל היא חברה באיחוד האירופי.

קסניה סבטלובה: וכאשר אנחנו באים להצבעות חשובות במועצת אירופה, אז ללטביה יש קול כמו לכל אחד אחר, כמו גם לאסטוניה וכמו גם לליטא.

קסניה סבטלובה: אז איזו סיבה באמת יש למדינה ישראל דווקא עכשיו לקצץ במקומות החשובים האלה, שבסך הכול עובדים שם שניים וחצי אנשים שעושים את העבודה, וגם שגרירים שככה מדלגים בין מדינה למדינה?

קסניה סבטלובה: האם אנחנו יכולים ככה להפקיר את יחסי החוץ השלנו?

קסניה סבטלובה: בשביל מה בדיוק?

קסניה סבטלובה: כאשר משרד החוץ מעולם לא היה מקום שמן.

קסניה סבטלובה: לא חותכים שם שומנים, חותכים שם מהמקום שאין, ממקום של חוסר.

קסניה סבטלובה: וכאשר בא ראש הממשלה ואומר לנו שאנחנו חייבים לנצח בקרב התודעתי על איראן, למה הוא מתכוון בדיוק?

קסניה סבטלובה: האם הוא מתכוון לזה שהוא יציג עוד פעם פצצה שלו באו"ם, הפצצה הדמיונית כמובן, הוא יעמוד עם הציור הזה ויגיד: אוקיי – זה הנשק שלו?

קסניה סבטלובה: אז כנראה זה לא עבד.

קסניה סבטלובה: זה לא עבד בקונגרס, שעכשיו רק אשרר את ההסכם הזה שאנחנו מכנים אותו "הסכם רע" ו"הסכם מסוכן".

קסניה סבטלובה: מי יילחם את המלחמה הזאת, חוץ מראש הממשלה באספה הכללית של האו"ם?

קסניה סבטלובה: מי יילחם את המלחמה הזאת למעננו, למען האזרחים של מדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: והאם זה מקרי שאנחנו היום ניצבים, בשנת 2015, מול איומי האביב הערבי, או החורף האסלאמי, איך שאתם רוצים לקרוא לזה, אבל בכל מקרה אין לנו מדיניות ברורה של מה אנחנו עומדים לעשות מול האתגרים, שאנחנו סופגים אותם עכשיו?

קסניה סבטלובה: אין לנו מדיניות ברורה בנוגע לסוגיה חשובה, כמו למשל המיעוטים האתניים האחרים במזרח התיכון – הפריפריה שכל כך חשובה לנו, הפריפריה המזרח-תיכונית, בין אם זה הכורדים, בין אם זה מקומות אחרים, כמו סודאן.

קסניה סבטלובה: אז כשאנחנו מדברים עכשיו, למשל, על מצב השגרירות שלנו בדרום-סודאן, בג'ובה, אז עוד פעם, אנחנו פתאום מגלים: הופה, עומדים לקצץ גם שם.

קסניה סבטלובה: מדינה חדשה, ומדינה חשובה מאוד, כי הרי סודאן היא בפריפריה של העולם הערבי, אבל היא לא מדינה שהיא בלתי חשובה.

קסניה סבטלובה: ויש לנו עכשיו נציגות שעובדת שם, אז מדוע בכלל להטיל ספק בקיומה?

קסניה סבטלובה: כאשר אנחנו מדברים על מלחמה אמיתית מאוד שמתרחשת היום כמעט בכל מקום שיש שם יהודים, ואנחנו לא מעבירים כספים שהם חיוניים מאוד לעניין של הסברה – אני לא אוהבת את המילה הזאת, אבל אנחנו חייבים להשתמש גם בה לפעמים – ולפעילות דיפלומטית ממדרגה ראשונה, העניין הזה יעלה לנו ביוקר.

קסניה סבטלובה: התקציב שמוצע לפנינו, התקציב שאנחנו מסתכלים עליו היום, לא עונה על אף אחת מהדרישות האלה.

קסניה סבטלובה: אנחנו חייבים להתאים את עצמנו למציאות של שנת 2015, שהיא שנה לא פשוטה, ו-2016 תהיה – זאת התחזית שלי, אתם יכולים לצטט אותי – תהיה שנה עוד יותר קשה מבחינת התסבוכת הבין-לאומית שאליה אנחנו נכנסים.

קסניה סבטלובה: יהיה עכשיו עוד פעם הנאום של אבו מאזן, או אולי של מי שייקח את מקומו, באספה הכללית של האו"ם.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

קסניה סבטלובה: ושוב פעם אנחנו ניצבים בחידלון, ואנחנו מסתכלים על האומות שמסתכלות עלינו ואומרות: היכן ההתקדמות במישור המדיני מול הפלסטינים?

קסניה סבטלובה: ואנחנו נצטרך לענות על השאלות האלה.

קסניה סבטלובה: לא כל דבר משרד החוץ יכול לפתור, אבל בהחלט, במקומות שאנחנו כן יכולים להסביר את עמדתנו, שבהם אנחנו כן יכולים להסביר את ניהול המדיניות שלנו מול המדינות הערביות או מול מדינות אחרות – –

טלי פלוסקוב: תודה.

קסניה סבטלובה: – – שם חייבים להשקיע.

קסניה סבטלובה: אני מקווה שכל מי שאכפת לו מיחסי החוץ של מדינת ישראל לא יתמוך בתקציב בצורתו הנוכחית.

טלי פלוסקוב: תודה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מרדכי יוגב.

איתן כבל: מוטי, כבר כתוב:

איתן כבל: אל תעשה דרכך קפנדריה.

מרדכי יוגב: ברשות היושבת-ראש, שר הביטחון, חברי חברי הכנסת, שמעתי הבוקר במליאה נציגים מהאופוזיציה שמדברים בהרבה פסימיות על עתיד המדינה, על חוסר צמיחה, על עוני ופגיעה באוכלוסייה.

מרדכי יוגב: ואני באמת שואל את עצמי ומתפלא: אם כך, מדוע לא זכו מפלגות אופוזיציה בבחירות?

מרדכי יוגב: ואני חושב שגם אם הייתה נערכת מערכת בחירות היום, עדיין הקואליציה הזו, של המחנה הלאומי, עם התקציב הזה או בתיקונים קלים, הייתה זוכה, גם בנתח גדול יותר.

מרדכי יוגב: אכן, יש מצוקות ואסור להתעלם מהן, וגם לי יש כמה הערות לתקציב ואציין אותן ואשתדל לפעול בעניינן, אך אי-אפשר להתעלם מכך שמשרדי החינוך והרווחה, וכך גם משרדים ומשימות חברתיות נוספות, זכו בתקציבים מוגדלים, שכבר פוגשים את האזרח.

מרדכי יוגב: שיעור האבטלה קטן, קצבאות הילדים יגדלו.

מרדכי יוגב: הצפיפות בכיתות תקטן, לילדים בגנים יש סייעת נוספת, ואין לי ספק שגם מחירי הדירות בסוף ירדו, ותשתיות הכבישים – – –

איילת נחמיאס ורבין: מתי זה בסוף?

רועי פולקמן: תוך חודשים ספורים.

רועי פולקמן: זוגות צעירים רואים כבר עכשיו, החודש.

איילת נחמיאס ורבין: גם משרד האוצר אומר שלא – – –

רועי פולקמן: ממש לא נכון.

רועי פולקמן: זוגות צעירים – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא נכון?

איילת נחמיאס ורבין: לא נכון?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מאמינה.

איילת נחמיאס ורבין: רועי, אתה יודע מה – – –

טלי פלוסקוב: זה הזמן של חבר הכנסת יוגב.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לא להפריע.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

רועי פולקמן: – – – וירדו כבר.

רועי פולקמן: איילת, ירדו וירדו.

רועי פולקמן: עכשיו, תוך חודש.

איילת נחמיאס ורבין: – – – די – – – משרד האוצר אומר את זה.

רועי פולקמן: לא.

רועי פולקמן: תוך חודש הם ירדו.

איילת נחמיאס ורבין: שר השיכון – – – שר השיכון ממפלגתך.

רועי פולקמן: הוא דיבר על תל-אביב.

רועי פולקמן: לזוגות צעירים המחיר ירד.

רועי פולקמן: כבר עכשיו הוא – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו ממשיכים בנאום של חבר הכנסת יוגב.

איילת נחמיאס ורבין: די.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא ירד בשקל והוא לא ירד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פולקמן, תזמין את חברת הכנסת נחמיאס לכוס קפה ותסביר על הורדת הדיור.

איילת נחמיאס ורבין: – – – עם כל הכבוד, חברתי, אני יודעת להסביר טוב מאוד על מחיר למשתכן – – –

רועי פולקמן: – – –

טלי פלוסקוב: זה הזמן של הנאום של חבר הכנסת יוגב.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לא להפריע.

מרדכי יוגב: אני לא אדבר שש דקות, רק עוד שתיים.

מרדכי יוגב: שר הבריאות כבר הספיק להטביע את חותמו על שיפור שירותי הבריאות והרפואה בישראל, ותודה ליש עתיד בעניין.

מרדכי יוגב: עברתי ב-48 השעות האחרונות על רוב סעיפי התקציב, וכך גם על חוק ההסדרים.

מרדכי יוגב: אין לי ספק שהתקציב בעיקרו הוא טוב.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת, אני מבקש להצביע על כמה דברים, מהם חברתיים, מהם ביטחוניים, שיש צורך לבחון אותם שוב בין ההצבעה היום לקריאה השנייה והשלישית.

מרדכי יוגב: אציין ארבע עד חמש נקודות ואסיים.

מרדכי יוגב: נושא הטבות המס בפריפריה מחייב בחינה ושינוי.

מרדכי יוגב: לא יעלה על הדעת שמקומות כמו חצור-הגלילית או בית-שאן או ערד שבדרום יקבלו אפס הטבת מס.

מרדכי יוגב: הנושא מחייב בחינה מחודשת.

מרדכי יוגב: חיזוק מנועי צמיחה דמוגרפיים ותשתיתיים בצפון, ומימוש החלטות ממשלה בנושא: גם זה לדעתי מחייב בחינה נוספת במקביל לנגב.

מרדכי יוגב: החקלאות כעוגן ציוני ולאומי: צריך לבחון שם מספר דברים, כמו בתחום העובדים הזרים – אפשרויות של הקלה או ביטול מס המעסיקים; כך גם בענפים נוספים כמו המדגה או הצאן והפטם.

מרדכי יוגב: להיות חקלאי זה להתמודד יום יום, לילה לילה, וחקלאות זה לא רק סעיף תקציבי, כבר אמרו רבים, אלא ערך חשוב שחשוב לחזק ולשמר.

מרדכי יוגב: בנוגע לתקציב הביטחון, אני מאלה שסבורים שיש צורך להגדיל אותו ולהעמידו לפחות, כמינימום, על הסכום שקבעה ועדת לוקר, ולא ב"הכול כלול" אלא מתוך הערכת מצב, ואולי אף מעבר לכך.

מרדכי יוגב: זו לא הבמה לפרט אבל זו הבמה לומר את זה ולהיכנס לדיונים עד הקריאה השנייה והשלישית.

מרדכי יוגב: ביטחונה של ירושלים וכך גם חיזוק ביטחון הפנים מחייבים, ושמחתי לשמוע היום על דיונים על תוספת של "מענק הבירה" לשוטרים שמתמודדים בקו ראשון עם הטרור, ובכך לעודד את המתאימים לכך גם להתגייס למשטרת ישראל ולחזק את ביטחון הפנים בכלל ואת ביטחונה של ירושלים בפרט.

מרדכי יוגב: יש עוד סעיפים שאמצא את המסגרות לדבר עליהם, כולל דרכים להורדת מחירי הדירות ועד למשימות העלייה והקליטה ומלחמת ההסברה של ישראל בעולם.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת, אין לי ספק שהתקציב בכללותו הוא טוב, ואני קורא גם לחברי מהשמאל הישראלי והציוני להיות יותר אחראיים ולהצביע בעד התקציב בקריאה הראשונה.

מרדכי יוגב: תודה ושנה טובה ומבורכת.

חיים ילין: מוטי, אני מוכן.

חיים ילין: אם כל מה שאתה אמרת יהיה בתקציב, אני מצביע אתך.

חיים ילין: איך זה?

חיים ילין: אבל אם כל מה שאמרת לא ייכנס, אתה מצביע אתנו.

חיים ילין: איך זה?

מרדכי יוגב: אני מוכן להשתדל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – אוסאמה סעדי.

קריאה: לעזור לך עם החבילה?

באסל גטאס: כן, מישהו היה צריך לעזור לי, מהסדרנים.

טלי פלוסקוב: עכשיו אני מאפסת.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, מידת הזלזול שבהצגת התקציב בטיפול בנו כחברי כנסת – וזה, אני חייב להגיד, זה לא מנת חלקה של הממשלה הזאת בלבד; יצא לי גם לראות את התקציב שהוצע בסוף הקדנציה שעברה, שכמובן לא הגיע לטיפול, וגם זה שלפניו.

באסל גטאס: אבל הגיע הזמן שאנחנו גם נזלזל בממשלה ובצורת העבודה הזאת, ונראה לציבור שלפני 48 שעות בלבד הונח על שולחננו התקציב הזה.

באסל גטאס: שפעם אחת ולתמיד ידעו, יראו: אלה ספרי התקציב.

באסל גטאס: מישהו אמר היום שזה מגיע ל-6 קילו, ואני תהיתי, כשהוא אמר 6 קילו, אמרתי: כמה קילו מזה מגיע לציבור הערבי?

באסל גטאס: מישהו חושב שבאמת, ברצינות, אפשר לקיים דיון רציני, קריאה ראשונה, על חוק כה חשוב, ושנמלא את תפקידנו כנבחרי ציבור כשנותנים לנו את הערמה הזאת 48 שעות לפני הדיון – מישהו רציני כאן יכול לעמוד כאן ולהגיד: קראתי אותם?

באסל גטאס: גם אם אתה נגד, כאופוזיציה, אתה יכול להצביע באמת על החוליים ועל החסרונות והמגרעות של התקציב הזה?

באסל גטאס: אני, התלונה שלי היא לא נגד הממשלה.

באסל גטאס: באמת, אני חושב שההאשמה צריכה להיות מופנית כלפי יושב-ראש הכנסת, שמתיר לממשלה להתייחס אלינו ככה ולהפוך את הכנסת לסמרטוט, ולמנוע, ליטול מאתנו את היכולת לתפקד כנבחרי ציבור בעניין כל כך חשוב כמו תקציב המדינה.

באסל גטאס: עכשיו, אמרתי את זה, ואם הדבר הזה היה באמת תקציב המדינה – מילא.

באסל גטאס: היית באמת כועס שזה מכיל את הדברים החשובים באמת ונמנע ממך לשבת וללמוד אותם.

באסל גטאס: אבל אני עשיתי את זה לפני שנתיים, ישבתי כמו ילד קטן ועברתי על כל החוברות, רק כדי לגלות שיום אחרי אישור התקציב מתחיל התקציב האמיתי של ועדת הכספים, שזה נקרא: השינויים בתקציב המדינה.

באסל גטאס: אני פה חותם על כל מה שאמרה סתיו שפיר, על צורת ההתנהלות, אבל זו השיטה, רבותי, וצריכים להיות הוגנים ולומר שהשיטה יותר חשובה ויותר חזקה מהממשלה, וגם אם אתם הייתם יושבים בממשלה זו הייתה השיטה.

באסל גטאס: צריך לשנות את השיטה, לא רק את הממשלה; השיטה של תקציב ערמומי, לא ברור, לא שקוף.

באסל גטאס: אני לקחתי – יש אפיזודות ממש מצחיקות; אפילו בספר הזה, שמסכם.

באסל גטאס: אם אתה פותח עמוד מסוים בתקציב שנת 2015, שנקרא נמל חדרה – אני לא יודע מה זה נמל חדרה – יש שם הכנסות והוצאות בסך כמה מיליוני שקלים, 44,441,000 שקלים – –

איתן כבל: יכול להיות שזה של הפחם שם.

באסל גטאס: כן, יכול להיות.

באסל גטאס: – – אבל תפתח אותו ב-2016, יעני עוד שנה – אותם מספרים.

באסל גטאס: העתק.

יעקב פרי: זה כמו תקציב הביטחון.

באסל גטאס: יעני, עושים מאתנו לא רק סמרטוט, לא רק – אהבלים.

באסל גטאס: אבל אני לא אהבל, אני קורא מספרים.

באסל גטאס: ההתמחות שלי היא קריאת דוחות כספיים, ניתוח דוחות כספיים, זו הייתה ההתמחות שלי.

באסל גטאס: איזה דוח כספי יש כאן?

באסל גטאס: תלכו לפרק של בתי-החולים.

באסל גטאס: תלכו לפרק – הכי טוב, הכי מצחיק הפרק של המינהל.

באסל גטאס: מינהל מקרקעי ישראל, הכנסות: 10 מיליארד פסיק זה וזה וזה שקל, הוצאות: 10 מיליארד – אותו סכום.

באסל גטאס: כאילו, מה זה אומר לך?

באסל גטאס: כאילו זה – –

יעקב פרי: מאזן.

באסל גטאס: – – מאזן של מינהל מקרקעי ישראל.

באסל גטאס: לך תדוש שם בתוך המספרים האלה – מה זה הכנסות הון 6 מיליארד שקל, מה זה עסקאות, וכו' וכו' וכו'.

באסל גטאס: זה צחוק בעיניים, רבותי.

באסל גטאס: אני רוצה לדבר, אם תיתני לי עוד דקה, על פערים.

באסל גטאס: אני אומר לכם, הרבה דברים רציתי להגיד, באמת, ואני יכול להגיד על התקציב ועל צורת החלוקה – –

טלי פלוסקוב: אבל יש לך עוד חצי דקה.

באסל גטאס: – – אבל אגיד רק על הפערים.

באסל גטאס: פרסם אחד העיתונים הכלכליים על הנושא – והוא תוהה, ממש כתבה על פערים בחינוך שעם הזמן הולכים וגדלים.

באסל גטאס: הוא הראה מה היו הפערים ב-2008 בזכאות לבגרות ומה ב-2012.

באסל גטאס: ואני אומר לכם, רבותי, פערים בחברה קפיטליסטית דינם רק ללכת ולגדול.

באסל גטאס: גם אם יש שיפור במעמד הצד החלש, הפער בינו לבין החזק רק הולך וגדל.

באסל גטאס: תסתכלו מה קורה בין הציבור הערבי לציבור היהודי, אפילו, אפילו בתמותת תינוקות.

באסל גטאס: בתמותת תינוקות, שהיא אחת מהנמוכות אצל הערבים בישראל, אבל הפער בתמותת תינוקות בין יהודים לערבים ב-30 שנים האחרונות הלך וגדל.

באסל גטאס: למה?

באסל גטאס: כי לא מספיק שהתל"ג יגדל ולא מספיק שתהיה צמיחה כלכלית, ולא מספיק להשקיע בכלל המשק והתשתיות כדי שהצד החלש ילך ויתחזק ויסגור פערים; צריך השקעה מיוחדת – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

באסל גטאס: – – מה שנקרא affirmative action, צריך אפליה מתקנת.

באסל גטאס: ולצערי, התקציב הזה לא הולך בכיוון של אפליה מתקנת, לא לציבור הערבי ולא לשכבות החלשות.

באסל גטאס: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת גטאס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: אולי הסדרנים יעזרו.

באסל גטאס: במיוחד שזה לא שלי.

אוסאמה סעדי: תשאיר, תשאיר לי.

טלי פלוסקוב: הוא רוצה להמשיך?

טלי פלוסקוב: שש דקות, אדוני, שלך.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ישבתי במליאה כאשר שר האוצר הציג את התקציב, ונשארתי בדיוק על מנת לשמוע את המצגת.

אוסאמה סעדי: הוא אמר: יש לי 18 עמודים, ואני רוצה להציג את התקציב, ואמר שהתקציב הוא לא מספרים.

אוסאמה סעדי: נכון, אנחנו לא מדברים על מספרים, לא מדברים אך ורק על ספרות, אלא מדברים, כמו שהוא אמר בצדק, על אנשים.

אוסאמה סעדי: וכל מספר כזה, כל אפס בתקציב יכול להשפיע, חבר הכנסת בהלול, על עשרות אלפי אנשים, ויכול לשנות חיי הרבה אנשים.

אוסאמה סעדי: והוא אמר והדגיש שמדובר – שהוא מביא היום חזון לתושבים ולאזרחים במדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: ואני קטעתי אותו פעמיים, ואני, גברתי היושבת-ראש, לא רגיל לקטוע, אלא לדבר בזמן שלי.

באסל גטאס: – – –

אוסאמה סעדי: אבל שאלתי אותו פעמיים, וגם חברי חבר הכנסת באסל גטאס, גם הוא עמד ושאל את אותה שאלה, כאשר ישבו ביציע אנשים מכובדים, בראשם הארכיבישוף של א-נסרה, מנהלים, מורים בבתי-הספר הכנסייתיים הפרטיים, שמלמדים שם יותר מ-33,000 תלמידים, והיום הם ביום השני לשביתה והם לא לומדים.

אוסאמה סעדי: אני שאלתי אותו: אדוני השר, מה יש לך להגיד לאנשים האלה, שעכשיו יושבים ביציע ושומעים אותך?

אוסאמה סעדי: ולא רק עכשיו אנחנו מעלים את הסוגיה הזאת, חברי רועי.

אוסאמה סעדי: אנחנו דשים בנושא הכאוב הזה כבר יותר מחודשיים ימים.

אוסאמה סעדי: נפגשנו כבר כמה פעמים עם כל המשרדים, היינו בהפגנות מול משרד החינוך בירושלים, והנושא הזה כבר נלעס ונלעס, וכל הגורמים יודעים על מה מדברים ומה התקציב שדורשים, ולא דורשים הרבה.

רועי פולקמן: לא, אוסאמה, ל-2016 זה סודר, למיטב ידיעתי.

אוסאמה סעדי: ל-2016?

רועי פולקמן: כן.

אוסאמה סעדי: לא.

רועי פולקמן: בתקציב 2016 – – –

אוסאמה סעדי: גם לא.

אוסאמה סעדי: גם לא.

אוסאמה סעדי: יש ויכוח.

אוסאמה סעדי: אנחנו נפגשנו אתם היום; הם אומרים: אנחנו עוד לא קיבלנו את הנוסחה ויש ויכוח על הפרשנות של הנוסחה.

אוסאמה סעדי: וגם, לפי הנוסחה הזאת מגיעים להם 50 מיליון תוספת ב-2015, וגם את זה לא נותנים להם.

אוסאמה סעדי: אומרים להם – יש להם כמה, חבר הכנסת גטאס?

אוסאמה סעדי: 20 מיליון.

אוסאמה סעדי: והם רוצים 150 מיליון לשנה, לעשרות בתי-ספר, שמלמדים יותר מ-33,000 תלמידים.

אוסאמה סעדי: צריך לזכור שבתי-הספר האלה – – –

באסל גטאס: זה 20 מיליון כשהם מרוויחים מעל 100.

אוסאמה סעדי: מעל ה-100.

באסל גטאס: ההבדל הוא בין 120 ל-150, זה רף תחתון שמוכנים לחשוב עליו.

אוסאמה סעדי: צריך לזכור שבבתי-הספר האלה כל התשתיות, כל הקרקע, כל המבנים, כל הציוד הם על חשבון בתי-הספר האלה של הכנסיות, והמדינה לא משתתפת במימון – לא בבנייה ולא במבנים ולא בקרקע ולא בציוד.

אוסאמה סעדי: ולכן, הדרישה שלהם צודקת מאוד.

אוסאמה סעדי: אני, כאחד מהבוגרים של אחד מבתי-הספר האלה, המכללה הנוצרית כוליית אלג'ליל אלמסיחיה בכפר עילבון, ואני גאה להיות אחד מהבוגרים של בית-ספר כזה, אני רואה חובה לעצמי לבוא היום ולטעון ולסנגר על בתי-הספר האלה, ומבקש משר האוצר, מראש הממשלה, משר החינוך כן להיזקק ולהידרש לנושא הזה ולהכריע כמה שיותר מהר ולתת להם את התקציב.

אוסאמה סעדי: כאשר אנחנו מדברים על תקציב המדינה לשנתיים, 2015–2016 – אין שום חזון לא לאזרחים באופן כללי במדינת ישראל, וכמובן ובמיוחד אין שום חזון, אין שום בשורות למגזר הערבי, למיעוט הערבי בישראל, שסובל מאפליה מתמדת סיסטמטית במשך עשרות שנים.

אוסאמה סעדי: אנחנו, חבר הכנסת עטר, שבענו כבר מכל התוכניות הגרנזיוניזיות – אני יודע איך אומרים את זה, חבר הכנסת בהלול?

אוסאמה סעדי: – גרנדיוזיות, ו-4 מיליארד, 5 מיליארד, 10 מיליארד, כל כמה שנים – – –

רועי פולקמן: עשו ועדות מקומיות חדשות, תוכניות מתאר – – –

אוסאמה סעדי: אז תכף אני אגיע לזה.

רועי פולקמן: – – –

אוסאמה סעדי: רועי, תכף אני אגיע לזה.

אוסאמה סעדי: תכף אני אגיע לזה.

רועי פולקמן: לא היה כזה דבר אף פעם.

אוסאמה סעדי: אבל כאשר אנחנו שבענו – פעם הייתה תוכנית של 4 מיליארד, אבל בפועל לא התקיים ולא התממש שום דבר.

אוסאמה סעדי: אנחנו, רועי – – –

רועי פולקמן: – – –

אוסאמה סעדי: רועי, אנחנו הגשנו לשר האוצר, לראש הממשלה, תוכנית – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: – – לשנים 2015–2016, ביקשנו תוספת 5.5 מיליארד שקל, כאשר אנחנו – – –

רועי פולקמן: 10, 10.

אוסאמה סעדי: לא.

רועי פולקמן: 10 מיליארד תוספת – – –

אוסאמה סעדי: לא, 5.5 לשנים 2015–2016, והגשנו תוכנית חומש לשנים 2016–2020, ביקשנו 32 מיליארד לחמש שנים, בממוצע – 6 מיליארד.

אוסאמה סעדי: אם אנחנו מדברים על תקציב מדינה בסדר גודל של 328 מיליארד, לפי האחוז של האוכלוסייה הערבית, 20% מהתקציב זה 65 מיליארד ש"ח.

טלי פלוסקוב: תודה.

אוסאמה סעדי: תבדקו כמה אנחנו מקבלים בכל הסעיפים ותת-הסעיפים והסעיפים הקטנים, לא תמצאו אפילו 3%, 4%.

אוסאמה סעדי: רועי, כאשר אנחנו מדברים על 32 מיליארד, שזה 6.4 לשנה, אנחנו מדברים בקושי על תוספת של 2%, זה ותו לא.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, חבר הכנסת סעדי.

אוסאמה סעדי: אתה מדבר על תוכנית – גברתי היושבת-ראש, דקה תוספת, אני אענה לרועי על התוכנית וההמלצות של "צוות 120 הימים".

באסל גטאס: 380 מיליארד.

אוסאמה סעדי: 328, וב-2016 – 348, נדמה לי.

אוסאמה סעדי: לגבי התוכנית של "צוות 120 הימים", אתה צודק, יש המלצות חיוביות, ועדות מקומיות, רישום מקרקעין, הרחבת גבולות, כל הדברים האלה, אבל אני לא ראיתי בתקציב 2015–2016 תקצוב של ההמלצות האלה.

אוסאמה סעדי: ואתה יודע שצריך תקצוב של ההמלצות האלה, אחרת ההמלצות האלה תישארנה על הנייר.

אוסאמה סעדי: אומרים שזה יהיה במסגרת תוכנית החומש.

אוסאמה סעדי: אז אנחנו ואתה – ואני מזמין את כל חברי הכנסת – יש לנו חודש ימים; אנחנו הקפאנו את כל הפעילות המחאתית, לרבות בפתיחת שנת הלימודים ושביתה של הרשויות המקומיות – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אוסאמה סעדי: – – הקפאנו את זה ל-30 יום, גברתי היושבת-ראש – –

טלי פלוסקוב: חייבים לסיים.

אוסאמה סעדי: – – על מנת לדון בתוכנית חומש.

אוסאמה סעדי: אם תוכנית החומש הזאת לא תענה על הצרכים של הציבור הערבי, אנחנו נפתח במאבק קשה מאוד על מנת להשיג את הזכויות שלנו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שש דקות.

זוהיר בהלול: אתם המצאתם את האמרה האלמותית: לא חשוב הקנקן אלא מה שיש בו, או בעצם: אל תסתכל על הקנקן אלא במה שיש בו – נכון, גברתי היושבת-ראש?

זוהיר בהלול: אז אם זה הקנקן, תכולתו בעייתית.

דניאל עטר: עדיף להסתכל על הקנקן ולא על מה שיש בתוכו.

זוהיר בהלול: גבירותי ורבותי, יש בתוך הקנקן הזה, בתוך המארז הזה, 330 מיליארד שקלים.

זוהיר בהלול: ועוד מעט קט, בתום שש הדקות, תבינו מדוע הרמתי את המארז הזה.

זוהיר בהלול: ד"ר באסל גטאס ואני שקלנו את המארז הזה – זה יותר מ-6 קילו.

זוהיר בהלול: הלכנו לאחד המחסנים הנסתרים בבניין, בבניין הדמוקרטיה הישראלית, הבניין הנשגב הזה, ובדקנו, ומדובר ב-6 קילוגרם ו-682 גרם.

זוהיר בהלול: גבירותי ורבותי, יש בתקציב זה 504 סעיפים, ויש, אדוני שר הביטחון, למעלה מ-5,000 תת-סעיפים; אי-אפשר לומר "תתי-סעיפים", כי "תת" זה אחד; "בר" זה אחד, הרבים זה "בני", אז אין "תתים" – תת-סעיפים.

זוהיר בהלול: אני מחובר בכל נימי נפשי למה שאמר קודמי ד"ר באסל גטאס, שאם הייתי האינטלקטואל מספר אחת ביקום הזה, לא הייתי יכול לפענח את שפת הסתרים של התקציב הזה.

זוהיר בהלול: לא ניחנתי, לצערי הרב, במנת משכל של 180 או 190, ולכן נשגב מבינתי לפרש את תעתועי האשליות בתוך הפטה-מורגנה של המארז הזה.

זוהיר בהלול: אני צפיתי בשקיקה והקשבתי קשב רב לדבריו של שר האוצר משה כחלון.

זוהיר בהלול: אני מצטרף לדעתם של רבים וטובים ממני: מדובר בשר אוצר חברתי, שכל נימיו מחוברים אל טבורו של האזרח, כלומר זה שר אוצר חברתי מאין כמותו, קשוב, רגיש, וגם מקצוען.

זוהיר בהלול: אבל גם הוא התפתל כאן על הדוכן.

זוהיר בהלול: גבירותי ורבותי, ראיתי את השר משה כחלון מתפתל כפי שלא ראיתיו מעולם, כי אין בתקציב שלו – בשל מגבלותיו בתוך קואליציה סבוכה ומסובכת – אין לא חזון, ואין זה תקציב מעורר השראה, אין בו תקווה ואין בו בשורה.

זוהיר בהלול: אני מצטער, אני מקדים מכה לתרופה ואומר לאגף השמאלי, שהוא האגף הימני של המפה הפוליטית הישראלית: צר לי, על זה אמרו – רועי, ידידי ורבי בכלכלה – על זה אמרו, על ויכוח הסרק שהתנהל בינך לבין אוסאמה סעדי, העורך-דין המשפטן, לפני כמה דקות: אל תבלבלו אותי בעובדות, כי כבר העובדות לא כל כך חשובות.

זוהיר בהלול: התקציב הזה לא רק שאיננו מעורר השראה אלא שהוא מעמיק את הפערים בין האזרחים במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: תאמרו לי, לעזאזל, חברי וחברותי, האם התקציב הזה יכול לצמצם את הפער בתוחלת החיים בין הפריפריה במדינת ישראל לבין מדינת תל-אביב?

רועי פולקמן: כן, קיצור תורים, MRI, ברור שכן.

זוהיר בהלול: אני אבדוק את העניין הזה בעוד כמה שנים.

זוהיר בהלול: אני רוצה לבדוק, האם אתם בתקציב הזה מחברים את האוכלוסייה הפריפריאלית בישראל אל הציוויליזציה באמצעות תחבורה ציבורית אפקטיבית ואולטימטיבית?

זוהיר בהלול: האם אתם בתקציב הזה יכולים לומר לי משהו על מדיניותה הקשוחה של שרת המשפטים במדינת ישראל, בממשלת ישראל, הגברת איילת שקד, שרוצה להילחם מלחמת גוג ומגוג בפוליגמיה בקרב האוכלוסייה הבדואית שלך בנגב, אדוני וחברי ורעי אבו עראר?

מירב בן ארי: אתה בעד הפוליגמיה במדינת ישראל?

זוהיר בהלול: איך נלחמים בפוליגמיה, לעזאזל, מבלי להעצים את יכולתה הכלכלית וחוסנה החברתי של האישה הבדואית, שתחליט לומר לגבר שייקח אותה תחת חסותו: לא, אני לא מתחתנת אתך כאישה שנייה, שלישית או רביעית?

זוהיר בהלול: אם את לא מחסנת, מהמילה חוסן, את תעצומות נפשה, והחוסן הכלכלי והחברתי של האישה הבדואית, את לא יכולה לטפל בסוגיה הפתולוגית הזו מהקודקוד.

זוהיר בהלול: העצימי את יכולותיה ההישרדותיות ואת עוצמתה וחוסנה הכלכלי והחברתי של האישה הבדואית, כדי שהיא תאמר לא לגבר הבדואי.

זוהיר בהלול: היא מתחתנת כמפלטו האחרון של הנבל, כדי לשרוד כלכלית וכדי לייצר את שרידות חייה במדינה דמוקרטית.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

זוהיר בהלול: ולכן אני אומר לכם, חברי וחברותי, במקום 420 מיליוני שקלים להסכמים הקואליציוניים, הקציבו 150 מיליון שקלים לבתי-הספר הכנסייתיים.

זוהיר בהלול: לא רק המשפטן אוסאמה סעדי הוא יציר הכפיים של בתי-הספר האלה אלא גם אנוכי, ובצניעותי כי רבה היא, כולנו למדנו בבתי-הספר האלה.

זוהיר בהלול: איך אמות הספים של מדינת ישראל לא הזדעזעו לנוכח העובדה שיומיים תמימים 33,000 תלמידים ותלמידות עדיין לא נכנסו לכיתות שלהם, איך?

זוהיר בהלול: זו מדינה של איפה ואיפה, והתקציב רק מנציח את האיפה והאיפה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

זוהיר בהלול: איך אמרתי בהתחלה?

זוהיר בהלול: אמרתי בהתחלה: אל תסתכלו בקנקן אלא במה שיש בו.

זוהיר בהלול: צריך לזרוק, לשפוך את התינוק עם המים שלו, לעזאזל 330 מיליארדי השקלים.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

חיים ילין: – – – בקנקן.

טלי פלוסקוב: זה היה מיותר, ועכשיו הסדרנים פה יצטרכו לעשות פה סדר.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להמתין דקה, עד שאנחנו נסדר את המקום.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני מתנצלת בשם חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: כן, גברתי.

טלי פלוסקוב: שש דקות שלך, בבקשה.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, כשאני מסתכלת פה על האולם, אני מסתכלת על האגף הימני ואני מסתכלת על האגף השמאלי, ואני רואה שחברי באגף הימני לקחו את החוק – לקחו את חוק התקציב, ההסדרים.

רויטל סויד: לקחו את הערמה הזאת כדי לנסות לקרוא אותה ולהבין אותה ב-48 השעות.

רויטל סויד: וכשאני מסתכלת פה על האגף השמאלי, על הקואליציה, אני רואה שזה עדיין מסודר כמו שזה היה היום בבוקר – – –

מירב בן ארי: הם קוראים הכול – – –

רויטל סויד: חברתי חברת הכנסת מירב בן ארי, חברתי הטובה, חבל ששמו רק אותך פה להגן על חוק התקציב.

רויטל סויד: אין מה לעשות, זה קשה.

רויטל סויד: קשה לך.

רויטל סויד: וכשאני יושבת ואני מסתכלת אני אומרת: לא בכדי.

רויטל סויד: נדמה שרק בצד הימני פה אכפת לאנשים ממה שקורה.

רויטל סויד: לקחתי את החוברות האלה, וחברי עשו כאן קודם את ההצגה של איך שזה נראה, ואמרתי: בואו נדבר על מה יש.

רויטל סויד: הרי אנחנו היום עומדים ואנחנו רוצים לדון פה על חוק התקציב, ובואו נדון על מה שיש.

רויטל סויד: אבל, לצערי הרב, אין מה לדבר על מה שיש.

רויטל סויד: מה שיש לי לומר היום זה על מה שאין – על מה שאין בחוק התקציב וההסדרים, על מה שלא קיים.

רויטל סויד: לא קיים חזון, אין תוכנית אב, אין כאן מסלול שאפשר לומר לתושבי מדינת ישראל: הנה, אתם עולים עליו, ואנחנו, הממשלה, הולכים להוביל אתכם לצמיחה, לפריחה כלכלית, להתמודדות עם יוקר המחיה.

רויטל סויד: אין שום דבר שמאפשר לבוא ולומר: תושבי מדינת ישראל, תראו, תוך חודש-חודשיים, שנה-שנתיים מדינת ישראל נמצאת במקום אחר.

רויטל סויד: אין.

רויטל סויד: וחברי עומדים פה ואומרים את זה פה היום, ואני מצטרפת.

רויטל סויד: וזה לא בכדי.

רויטל סויד: במה מתהדרים?

רויטל סויד: בלבוא ולומר שאין גזירות כלכליות, שאין מסים?

רויטל סויד: אז מה אם אין מסים.

רויטל סויד: אתם יודעים שהדלת האחורית של "אין מסים" זה קיצוץ רוחבי בכל המשרדים?

רויטל סויד: ואז יבוא מישהו ויאמר: איזה יופי, קיצוץ רוחבי, שווה בשווה, כולם תורמים את חלקם.

רויטל סויד: לא, לא כל המשרדים צריכים לתרום באותה מידה.

רויטל סויד: קיצוץ רוחבי מראה שלא הייתה פה אף יד אחראית, מנהיגה, שעמדה ואמרה: יש לנו אסטרטגיה, והאסטרטגיה אומרת שאנחנו מקצצים ממשרד זה ולא ממשרד אחר כי אנחנו בונים את זה ובונים במשרד אחר.

רויטל סויד: לא בכדי עמד פה שר הבינוי והשיכון לפני ימים ספורים בלבד ואמר: לא נפתור את בעיית הדיור, לא בשנה ולא בשנתיים הקרובות.

רויטל סויד: הדבר שמתהדרת בו הקואליציה ומתהדר בו משרד האוצר, שהם הולכים לפתור – לא פותרים כלום.

רויטל סויד: ובואו נסתכל, ככה באופן אקראי, על החוברות.

רויטל סויד: משרד העלייה והקליטה – הרי ראש הממשלה נפגש עם יוצאי העדה האתיופית ואמר שתיבנה תוכנית, יהיה מתווה ותהיה פה באיזושהי דרך השקעה בעדה האתיופית.

רויטל סויד: מה בתקציב מיועד פה, באיזושהי דרך, לסיוע – שיקום באיזשהו אופן – לעדה האתיופית?

רויטל סויד: כלום, מילה לא, שקל, אגורה.

רויטל סויד: כל דבר שהובטח, לא קיים.

רויטל סויד: משרד החקלאות ופיתוח הכפר – תקשיבו טוב למשפט הזה, משרד החקלאות ופיתוח הכפר: עוד מעט, ולא רחוק היום, ולא נצטרך שיהיה בכלל משרד החקלאות, כי החקלאות, ההתיישבות העובדת, החקלאות במדינת ישראל בהידרדרות.

רויטל סויד: כשאני הגעתי לכנסת הייתי בטוחה שהחקלאות תופסת פה את עיקר התושבים בארץ.

רויטל סויד: אנחנו מדברים פה על כמה מאות משפחות ומושבים וקיבוצים, ולא יותר.

רויטל סויד: אנחנו מדברים פה על ענף שהולך ונגדע; אנחנו מדברים פה על ניסיון להכניס את החקלאים דרך חוק ההסדרים ולבוא ולגדוע את הענף היחיד שהם עוד יושבים עליו.

רויטל סויד: מה משווקים לנו במשרד החקלאות?

רויטל סויד: משווקים לנו: נוריד את מחיר הפטם, העוף, יהיה לכם עוף בשקל, כמו בסלולר.

רויטל סויד: הכול יהיה מצוין.

רויטל סויד: אבל תשימו לב שהדבר הזה יוביל לכך שלא ירחק היום ואנחנו בסופו של דבר נבוא ונצטרך לייבא את כל התוצרים האלה, כי החקלאות היא ענף שהולך ונגדע.

רויטל סויד: ותשימו לב – החקלאות היא הציונות האמיתית: היא הציונות שתופסת שטחים, היא הציונות ששומרת את הגבולות.

רויטל סויד: לא ירחק היום ובחוק התקציב בכלל לא נצטרך את משרד החקלאות.

רויטל סויד: משרד הבינוי והשיכון – דיברנו.

רויטל סויד: משרד הרווחה והשירותים החברתיים – מי?

רויטל סויד: הקשישים?

רויטל סויד: אנשים שלא מסוגלים לגמור את החודש?

רויטל סויד: אנשים שלא נותנים להם להזדקן בכבוד?

רויטל סויד: אנשים שבקושי מתמודדים עם חיי היום-יום?

רויטל סויד: רק התרופות שהם צריכים לרכוש זה יותר מקצבת הזיקנה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

רויטל סויד: משרד המשפטים – אתם יודעים מה הגזירות שעומדים להטיל?

רויטל סויד: להטיל אגרות.

רויטל סויד: אז תבואו ותאמרו: מצוין, אגרות, שלא תהיה יותר מדי התדיינות.

רויטל סויד: לא, האגרות הולכות להיות מוטלות על האזרח הקטן, שכל בקשה שהוא ירצה להגיש לבית-המשפט תהיה כרוכה באגרות.

רויטל סויד: לא ישלמו אותה התביעות הייצוגיות, המתדיינים הגדולים.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

רויטל סויד: משרד התחבורה, תחבורה ציבורית – תחבורה ציבורית בפריפריה תהיה לנו?

רויטל סויד: לא, הבשורה הזו איננה בחוק התקציב.

רויטל סויד: משרד החוץ – קיצוץ – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סויד, אני מבקשת לסיים.

רויטל סויד: אני מסיימת.

רויטל סויד: ואני עוד לא עברתי על הכול.

רויטל סויד: אני רק רוצה לומר: זהו יום עצוב; יום עצוב למדינת ישראל, יום עצוב לממשלה, יום עצוב פה לכנסת, שיש לנו פה חוק תקציב שאין בו בשורה, אין בו חזון, והוא רק מדרדר את מדינת ישראל למקומות כלכליים שלא היינו בהם.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: כן, גברתי.

טלי פלוסקוב: שש דקות.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה שעות הודיע שר הנפט המצרי שריף אסמאעיל שהמגעים בין החברות הפרטיות במצרים לבין מדינות באגן המזרחי של הים התיכון יימשכו – בעניין הגז הטבעי, כמובן.

שלי יחימוביץ': בסביבת לשכתו של ראש הממשלה ממש נפתחו בקבוקי שמפניה; הגיעה ההודעה הגואלת, המצרים כן ימשיכו באיזשהו משא-ומתן והם כן, אולי, רוצים את הגז שלנו.

שלי יחימוביץ': איך בשנייה אחת נשמט מגדל קלפים שקרי שלם מתחת רגליו של ראש הממשלה, שבנה לנו את המתווה הנואל והמופרך הזה, שכל כולו, כל מתווה הגז, הוא בעצם העסקה עם מצרים.

שלי יחימוביץ': כל ההנמקה להפעלת סעיף 52 חסר התקדים, שקובע שמנימוקים מדיניים וביטחוניים מיוחדים אפשר שיהיה מונופול פרטי שישלוט במשאב החשוב ביותר לגורלה של המדינה, כל ההנמקות המדיניות והביטחוניות נשענו על היחסים עם מצרים, על היחסים האסטרטגיים עם מצרים, עד כמה חשוב לנו לייצא עבורם גז טבעי.

שלי יחימוביץ': זה היה בתדרוכים, זה היה בגלוי, בהמלצות של המועצה לביטחון לאומי, במסמך הבלתי-מסווג וגם בתדרוכים מסווגים – מצרים, מצרים, מצרים.

שלי יחימוביץ': והנה בא המאגר הגדול לחופי מצרים והתברר שמצרים לא צריכה אותנו.

שלי יחימוביץ': נפלו פניהם.

שלי יחימוביץ': כל מגדל הקלפים התמוטט.

שלי יחימוביץ': אבל ראש הממשלה, הוא בשלו.

שלי יחימוביץ': אני באמת מנסה לכבד את ראש הממשלה נתניהו; מדובר בראש הממשלה של כולנו.

שלי יחימוביץ': אבל ההודעה הבוקר שהוא יביא לכנסת בכל מקרה את מתווה הגז, הבלתי-רלוונטי לחלוטין, מבלי להצביע עליו, היא ילדותית ומטופשת.

שלי יחימוביץ': ילדותית ומטופשת.

שלי יחימוביץ': כאילו אמר "נה-נה-נה, לא שומע, לא רואה, מכסה את העיניים", והוא יביא את המתווה לכנסת.

שלי יחימוביץ': כמו ילד שכועס שגילו אותו במערומיו: "לא מקשיב לכם, מביא את המתווה, לא מתכתב עם המציאות".

שלי יחימוביץ': אני קוראת לראש הממשלה נתניהו להתעשת – כי הדבר הזה, ככה, מתחלף: פעם זה פארסה ופעם זה טרגדיה.

שלי יחימוביץ': היום זה פארסה, מחר זה כבר יהיה טרגדיה – ולא להסתפק בדחייה של מתווה הגז אלא פשוט להשליך אותו למקום שהוא צריך להיות מושלך אליו, והוא פח האשפה של ההיסטוריה הכלכלית של מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': אני מודה שאחרי שראיתי את תגובות הצהלה על ההודעה של שר הנפט המצרי הבנתי כמה גיחוך טמון במסכת הטיעונים הזאת ואיך נתלו, כמוצאים שלל רב, בהודעה הזאת, ואגב, מן הסתם גם הופעל לחץ על מצרים כדי שהיא תוציא את ההודעה הזאת, שתגאל את כבודה של ישראל ותאפשר ל"נובל" ולתשובה להמשיך אולי לסחוט אותנו עוד קצת.

שלי יחימוביץ': אם כי, תראו, יש לנו מה ללמוד מהמצרים.

שלי יחימוביץ': באותה הודעה מודיע שר הנפט המצרי שריף אסמאעיל שהגז שלהם לא ייוצא; לא, הוא ילך לצורכי המשק המצרי.

שלי יחימוביץ': הם לא ייצאו אפילו יחידת חום אחת.

שלי יחימוביץ': יש לנו מה ללמוד מהם; לנו, שמפקירים בקלות כזאת את משאבי הטבע שלנו.

שלי יחימוביץ': ולדבר הזה יש – גברתי היושבת-ראש, אני רואה שמתנהל שם דיון סוער ביותר בשורות הליכוד.

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שהוא יותר חשוב מהתקציב.

טלי פלוסקוב: השר אקוניס.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

שלי יחימוביץ': לא, אקוניס לא אשם, הוא הגיע לשם במקרה, באמת.

טלי פלוסקוב: אני ראיתי רק אותו שם.

אופיר אקוניס: הגה לא הוצאתי.

טלי פלוסקוב: העיקר שהכול נרגע.

טלי פלוסקוב: שמת לב?

טלי פלוסקוב: רק אמרתי את שמך, הכול נרגע.

אופיר אקוניס: זה טוב.

אופיר אקוניס: אבל לא הוצאתי הגה.

שלי יחימוביץ': ולמה הדבר הזה קשור קשר ישיר לתקציב המדינה?

שלי יחימוביץ': בואו נודה, בתקציב הזה אין גזירות איומות ונוראות; כבר ראינו תקציבים שבהם פשוט שחטו את הציבור בברוטליות ובלי מסכות.

שלי יחימוביץ': אבל איזה בשורה יש בתקציב הזה?

שלי יחימוביץ': איזה רפורמות?

שלי יחימוביץ': ספרו לי.

שלי יחימוביץ': איך נתמודד עם יוקר המחיה?

שלי יחימוביץ': איך תיפתר סוגיית הדיור?

שלי יחימוביץ': איך תיפתר העובדה השולית שחצי מאזרחי מדינת ישראל – השכר החציוני הוא פחות מ-6,000 שקלים?

שלי יחימוביץ': באיזה אופן ייפתרו כאן הלחץ הבלתי-פוסק על מעמד הביניים והשחיקה המתמשכת של העניים?

שלי יחימוביץ': איך?

שלי יחימוביץ': הנה, כאן, כאן, בסוגיית הגז הטבעי יכולתם להביא את הבשורה.

שלי יחימוביץ': הרי לו הדברים היו מתנהלים בצורה נורמלית וישרה ולטובת הציבור, כבר היה צינור שני ב"תמר" וכבר היה גז מוזרם למפעלים, ולא הייתם מפנטזים על "לווייתן" ונותנים לחברות הפרטיות לסחוט אתכם, ולא הייתם מוכרים בקלות כזאת את משאבי המדינה, ומפעלי התעשייה כבר היו מייצרים בזיל הזול ומוכרים מוצרים בזול, וחשבון החשמל שלנו היה יורד.

שלי יחימוביץ': אבל זה לא.

שלי יחימוביץ': רפורמות גדולות?

שלי יחימוביץ': את זה דוחקים הצדה.

שלי יחימוביץ': פכים קטנים?

שלי יחימוביץ': זה כן, בזה אפשר להתהדר.

שלי יחימוביץ': גם לבוא פתאום, ביום של הנחת התקציב, עם הרעיון של להוריד את המע"מ ב-1% בלי שיש לזה זכר בתקציב, כי יש עודפי הכנסות מדינה – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

שלי יחימוביץ': הרי כל הכנסות המדינה, כל הצפי על הכנסות המדינה, לא שווה פרוטה שחוקה אם אנחנו כבר בעיצומו של תהליך של האטה במשק.

שלי יחימוביץ': זה משנה לחלוטין את תחזית ההכנסות.

שלי יחימוביץ': לו היה גז זורם מ"תמר", כפי שהיה צריך, לו הייתם נוקטים יד קשה בחברות שהפרו את ההסכמים, לולא הייתם משתחווים בפניהם או פורצים בצהלות עכשיו לשמע איזו הודעה שולית של שר הנפט המצרי – כי אז היו לנו גם מנועי צמיחה וגם חיסון מפני ההאטה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אתמול בשעה טובה נפתחה שנת הלימודים בכל הארץ, מלבד כמה מוקדים, בעיקר במגזר הערבי, מפאת מחאה על המצב הקיים במוסדות החינוך הן מבחינת הצפיפות והן מבחינת המצב הפיזי של המוסדות.

טלב אבו עראר: שר החינוך במדינת ישראל מדבר על צמצום הפערים במערכת החינוך.

טלב אבו עראר: הוא מדבר על תוכנית "חמש לחמש" להגדלת מספר זכאי בגרות בחמש יחידות במתמטיקה.

טלב אבו עראר: ואני כאן שואל את עצמי מה קודם למה.

טלב אבו עראר: הוא מדבר על חמש יחידות, או חמישה תלמידים בכיתה בהתמחות במיוחד במתמטיקה.

טלב אבו עראר: האם, מכובדי השר, שר החינוך, ביקר בבתי-הספר אצלנו וראה את רמת הצפיפות הקיימת בשטח?

טלב אבו עראר: איך הוא מתכוון ליישם תוכנית זו ביישוב לא מוכר, יישוב ללא חשמל וללא מים, גברתי היושבת-ראש – למרות שיש החלטת בג"ץ מלפני עשר שנים לחבר את בתי-הספר הקיימים ביישוב יישוב ואדי-אלנעם לחשמל ולמים?

טלב אבו עראר: החלטת בג"ץ במדינת ישראל תכובד אם היא בהתאם למדיניות – גברתי היושבת-ראש, רק אם היא בהתאם למדיניות הממשלה.

טלב אבו עראר: אבל כשהיא בניגוד למדיניות, היא לא תיושם ולא תכובד.

טלב אבו עראר: ומאז, מלפני עשר שנים, תושבי ואדי-אלנעם מחכים ליישום ההחלטה לחיבור בתי-הספר למים ולחשמל; ואז, לפני כמה חודשים ידענו, התבשרנו, שהממשלה מתנה את יישום ההחלטה, ביצוע ההחלטה הזו, בהסכמת התושבים שם להעברה או לגירוש למקום אחר.

טלב אבו עראר: ואני באמת שואל, גם את שר החינוך, איך הוא רוצה ליישם כאשר הכיתות במערכת החינוך הערבית הן מהצפופות במדינה.

טלב אבו עראר: חוששני כי מכובדי השר מתכוון ליישמה במקומות שבהם זה ניתן ליישום, ולשכוח את מערכת החינוך הערבית, ובמיוחד הערבית-בדואית בנגב.

טלב אבו עראר: לצערי ההדרה תמשיך להתקיים, כי כשמשרד החינוך חושב על תוכנית אסטרטגית, כל הדברים לא יורדים לעומק השטח, נתקעים, כי אין יכולת יישום הלכה למעשה והדברים נשארים כדיו על נייר ותו לא.

טלב אבו עראר: על כן, מכובדי היושב-ראש, הצעתי לתקציב הנה תגבור והקצאה של עוד משאבים, הן לצמצום הצפיפות במערכת החינוך הערבית והן לתגבור פיתוח היישובים הערביים מבחינת תשתיות ובניית עתיד טוב לצעירים שלנו, שתהיה להם תקווה.

טלב אבו עראר: התקציב הזה לא מצמצם פערים אלא דווקא מעמיק פערים.

טלב אבו עראר: ואני שואל כאן, מכובדי היושב-ראש: אנחנו, החברה הערבית במדינה הזו, כאזרחים במדינה הזו – למה כל הזמן מדברים על פערים?

טלב אבו עראר: למה יש פערים בין אזרח לאזרח?

טלב אבו עראר: למה מדינת ישראל – חברת הכנסת זהבה גלאון, איך המדינה הזו, שהיא מתייחסת ואומרת, ומשדרת בתקשורת העולמית אפילו, שערבים גם הם אזרחי המדינה, איך באה המדינה ועוקרת יישוב ערבי ועל חורבנו מקימה יישוב יהודי?

טלב אבו עראר: הרי זה אזרח שלה וזה אזרח שלה.

חיים כץ: בארץ?

טלב אבו עראר: איפה?

חיים כץ: בארץ?

טלב אבו עראר: זה באום-אלחיראן, בארץ.

טלב אבו עראר: מכובדי השר, אתה חי בארץ, לא?

חיים כץ: בסוריה יכול להיות.

טלב אבו עראר: זה באום-אלחיראן, יישוב בדואי צפונה לחורה.

חיים כץ: בארץ?

טלב אבו עראר: בארץ.

טלב אבו עראר: עוקר את היישוב הערבי, ובמקומו הוא מקים יישוב יהודי.

טלב אבו עראר: והיושב-ראש שותף ומעורב במדיניות זו, כי הוא בבית היהודי, כן.

חיים כץ: – – –

טלב אבו עראר: נכון.

טלב אבו עראר: זה יושב-ראש עמותת "רגבים", שהיא נישלה אותנו – את כל הקרקעות.

בצלאל סמוטריץ': בשביל הפרוטוקול – אין דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': תהיה בריא.

טלב אבו עראר: מכובדי, מכובדי השר, זה לא רק צחוק.

טלב אבו עראר: אתה מוזמן לבקר שם ולראות שלמרות שלתושבים שם אין התנגדות שיוקם שם יישוב יהודי, ליד – אין להם בעיה – הממשלה נחושה בדעתה לעקור את היישוב הערבי הבדואי, למרות שהתושבים שם הועברו בשנת 1956 מיישוב ממערב לרהט למקום הזה.

טלב אבו עראר: אם הם אזרחי המדינה, תדאגו – מכובדי השר, ממשלת ישראל – שהיישוב הזה יישאר שם.

טלב אבו עראר: למרות שהוא זכה להכרה בזמן ממשלת שרון, בא נתניהו, וכדי להוכיח לבוחרים שלו, לציבור בישראל, שהוא אדם שבאמת מייצג אותם טוב, אז הוא הסיר את ההכרה וציווה על הריסה ועקירה של היישוב הזה לטובת היישוב חירן.

טלב אבו עראר: לכן, התקציב הזה לא מצמצם פערים.

טלב אבו עראר: התקציב הזה מיועד להריסת הבתים.

טלב אבו עראר: להריסה ולא לבנייה, לעקירה ולא להכרה.

טלב אבו עראר: הייתכן, מכובדי שר הבריאות – ובזה אני מסיים, מכובדי היושב-ראש – שביישוב ואדי-אלנעם, שמונה כ-15,000 נפשות, ביישוב הזה יש רק מרפאה אחת עם רופא אחד, ללא חשמל?

טלב אבו עראר: אתה, ד"ר עבדאללה, רופא.

טלב אבו עראר: איך זה ייתכן במדינה דמוקרטית נאורה?

טלב אבו עראר: יישוב עם 15,000 נפשות.

טלב אבו עראר: הייתכן שיש יישוב יהודי כזה, שיש בו 15,000 נפשות, עם מרפאה אחת ורופא אחד, ואין חשמל אלא המרפאה מופעלת על-ידי גנרטור?

טלב אבו עראר: זה במדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: זה בממשלה שטוענת שהיא מייצגת את כל מרכיבי האוכלוסייה בישראל.

טלב אבו עראר: לצערי – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אבו עראר, זמנך תם כבר מזמן.

טלב אבו עראר: – – התשובה היא שהתקציב הזה הוא תקציב שנבנה בצורה גזענית ומפלה לרעה את הערבים בארץ.

טלב אבו עראר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: הוחלט אם זה שלוש דקות או שש דקות?

בצלאל סמוטריץ': שש דקות לרשות אדוני.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, כבוד השרים, השרה, כנסת נכבדה, אדוני ראש הממשלה, אני פונה אליך כי כלו כל הקצים.

אורן אסף חזן: אני פונה אליך במכתב אישי כנציג ההתיישבות, כחבר כנסת מטעם תנועת הליכוד.

אורן אסף חזן: אני פונה אליך כחבר ועדת החוץ והביטחון, כמי שנאבק יומם וליל למען ביטחון המתיישבים, עם ישראל.

אורן אסף חזן: אדוני ראש הממשלה, אינני יכול להתאפק עוד, אינני יכול לשתוק.

אורן אסף חזן: אני אפילו מתקשה להוציא את המילים.

אורן אסף חזן: אני עומד כאן יותר נסער מנרגש, וזה מגיע לאחר אין-ספור עימותים עם שר הביטחון, משה בוגי יעלון, שמפקיר את ביטחון מתיישבי ואזרחי מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: היום, לאחר תקופה ארוכה מאוד שבה אני שומר על אותו איפוק, הגיעו הדברים לרמה האישית.

אורן אסף חזן: שר הביטחון איבד את העשתונות, ובמקום להתמודד עניינית עם בעיות הביטחון שאתן מתמודדת מדינת ישראל, בעיות קשות שאני מציג ומציף בפניו רגע-רגע, שעה-שעה, בעיות שהוא נכשל בפתרונן, במקום לחסל את הטרור בחר שר הביטחון לחסל את השליח, לחסל אותי.

אורן אסף חזן: אדוני ראש הממשלה, שרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, איבדתי אמון בשר הביטחון של מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: איבדתי אמון מהסיבות הבאות: שר הביטחון הבטיח למצוא פתרון לבעיה הקשה, הביטחונית, המתחוללת יום-יום, שעה-שעה, ומהווה סכנה קיומית, ביטחונית ואישית לחיי המתיישבים בתחבורה הציבורית.

אורן אסף חזן: הבטיח, וכשל בלקיים; שר הביטחון, שבאישון לילה שולח דחפורים על בתי-דריינוף כדי להרוס את אותם מבנים בבית-אל, שמסרב לחתום על תב"עות לפתח את ההתיישבות, מתבייש להגיד: זו הארץ שלנו ונבנה בה; שר הביטחון שהרס את לשכתי במקום – הוא אינו מייצג את עמדת תנועת הליכוד ואת עמדת ממשלת הימין שנבחרה ברוב קולות.

אורן אסף חזן: אותו שר ביטחון שנותן יד להכפשת ציבור שלם ולהשחרתו בשעה שהוא מתעכב קלות בניסיון להביא תוצאות למה שקורה בכפר דומא, להצתות המרובות, ולא לוחץ לסיים את החקירה ולשפוך אור על המקרה, שר הביטחון החליט בימים האחרונים לשלוח את הזרוע הארוכה שלו, המינהל, כדי להרוס את שמורת עוז וגאו"ן, אותה שמורה שהוקמה לזכרם של איל, גיל-עד ונפתלי, השם ייקום דמם, אותה שמורה שמהווה אתר הנצחה, אתר של אחדות, אתר של אהבת חינם.

אורן אסף חזן: רק לאחר התערבותי ופניותי הרבות החליט לחזור בו מההחלטה השגויה.

אורן אסף חזן: חברים, במדינת ישראל מתבצעים בממוצע שלושה פיגועים ביום.

אורן אסף חזן: בשלושת החודשים האחרונים – מעל 600 פיגועים בירושלים.

אורן אסף חזן: אני מודיע לכם: בוגי יעלון, שר הביטחון של מדינת ישראל, מתעסק יום-יום בשמירה על הכיסא שלו, בהישרדות אישית, במקום להתעסק בטיפול במצב הביטחוני, תוך כדי הפקרת אזרחי מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אדוני ראש הממשלה, אני חוזר ואומר, איבדתי את האמון שלי בשר הביטחון של מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: הוא איננו מייצג, בדרכו הרופסת, המתחננת, החתולית, לא את מדיניות הביטחון של מדינת ישראל, לא את תנועת הליכוד, ואדוני ראש הממשלה, גם לא את דרכך.

אורן אסף חזן: דברי מוכיחים עובדה פשוטה: המלך הוא עירום ודמנו אינו הפקר.

אורן אסף חזן: חברים וחברות, כחבר בוועדת החוץ והביטחון אני מנוע מלספר פרטים נוספים.

אורן אסף חזן: אני מתחייב ומחויב לנהוג באיפוק ובאחריות, וכך פעלתי.

אורן אסף חזן: ולכן אני פונה אליך, ראש הממשלה, להעביר את שר הביטחון, משה בוגי יעלון, מתפקידו.

אורן אסף חזן: אני, כפי שהצהרתי בעבר, משרתם של אזרחי ישראל ושליחם של המתיישבים, ואני פועל מתוך אחריות לביטחונם, ומכאן פנייתי אליך.

אורן אסף חזן: חברים, לא רבות הפעמים שבהן אני עומד ובאמת מתקשה לדבר.

אורן אסף חזן: הדבר קשה לי מאוד לא רק בגלל ההפקרה, לא רק בגלל המצב הביטחוני.

אורן אסף חזן: רק היום – רק היום – ירי מעזה, אבנים, פיגועים בכל מקום, אלימות באוטובוסים, הטרדות.

אורן אסף חזן: רק היום.

אורן אסף חזן: ושר הביטחון עוצם את עיניו.

אורן אסף חזן: אבל אני לא שוכח ששר הביטחון הוא חבר שלי.

אורן אסף חזן: אני לא שוכח שרצתי אתו, לצדו ובשבילו במערכת הבחירות האחרונה, תוך אמונה שלמה שהוא האיש הנכון במקום הנכון לקיים את דרכנו ולשמור על ביטחון מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: בערב הזה, ערב התקציב, הדבר קשה שבעתיים.

אורן אסף חזן: חברים, כחבר ועדת החוץ והביטחון, חבר ועדת הכספים וחבר בוועדה לתקציב הביטחון, אני מודיע לכם, שר הביטחון יצטרך להראות איך הוא מנהל את המערכת הזאת, לאן הולך הכסף, ולמה צריך עוד.

אורן אסף חזן: כל דבר שייעשה, ייעשה באחריות.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אורן אסף חזן: אני לא כאן כדי להיות מונהג.

אורן אסף חזן: האצבע שלי היא לא כפתור enter על מחשב, שמעביר מסך, והדברים האלה יוצאים עמוק מהלב.

אורן אסף חזן: אין לי ספק שיהיו כאלה שיחשבו שזה מגיע מתוך – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, רק זמנך תם, אז משפט אחרון.

אורן אסף חזן: ברשותך, מילה אחרונה.

אורן אסף חזן: – – – מתוך מניע אישי, אך שר הביטחון היום, בדרכו שלו, שחרר אותי מכל הכבלים ונתן לי את הבמה להגיד את מה שאני חושב, את מה שהמתיישבים חושבים ומה שרוב אזרחי מדינת ישראל חושבים.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אני קורא לך, שר הביטחון: תתפקח.

אורן אסף חזן: אני קורא לך, אדוני ראש הממשלה: תעביר אותו מתפקידו, ויפה שעה אחת קודם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כמו כל דבר, תקציב נבחן באמצעות או על-ידי מה שיש בו ועל-ידי מה שאין בו.

ג'מאל זחאלקה: היש ישנו, והאין ישנו.

ג'מאל זחאלקה: ובתקציב הזה אין צעדים אמיצים למלחמה בעוני, אין צעדים אמיצים לסגירת פערים, אין צעדים אמיתיים שעומדים בקריטריונים המינימליים של צדק חברתי; ואני לא שמעתי אחד שעלה לבמה ואמר:

ג'מאל זחאלקה: אני נגד צדק חברתי, אלא תמיד-תמיד כשפוגעים באנשים ובאים עם תוכניות, מטרת-העל היא צדק חברתי.

ג'מאל זחאלקה: והנה, למשל, עמד כאן שר האוצר ואמר שיש תקציב שאין בו גזירות, שהוא תקציב, איך אומרים, חסר תקדים.

ג'מאל זחאלקה: ואני קורא מה עושים למובטלים המסכנים, ובמיוחד לצעירים שבהם, ומקשיחים עוד ועוד את התנאים.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא את סעיף 18 בחוק ההסדרים ואני רואה שם: צמצום הזכאות לדמי אבטלה לצעירים עד גיל 35.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, במקום לעזור לצעירים האלה פשוט מקשים עליהם.

ג'מאל זחאלקה: הרי כל מי שמקבל דמי אבטלה חייב להתייצב ומציעים לו עבודה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, זה שמקשים עליו, זה לא עוזר לו למצוא עבודה.

ג'מאל זחאלקה: פשוט פוגעים בזכויות שלו.

ג'מאל זחאלקה: ודורשים כאן שהוא יעבוד, אם הוא עד גיל 30 – 24 חודשים מ-30 החודשים האחרונים.

ג'מאל זחאלקה: פעם היה שישה חודשים בשנה האחרונה.

ג'מאל זחאלקה: כל פעם מקשים ומקשים ומקשים ומצמצמים ומצמצמים ומצמצמים.

ג'מאל זחאלקה: ואיזה היגיון כלכלי יש בעניין הזה?

ג'מאל זחאלקה: הרי אותה ממשלה אומרת שהיא צמצמה את האבטלה, כלומר, לא משלמים כל כך הרבה, ומצמצמים עוד ועוד.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן פגיעה קשה באנשים קשי יום שאיתרע מזלם והם מבקשים או צריכים או מגיע להם לקבל דמי אבטלה.

ג'מאל זחאלקה: דמי אבטלה, דרך אגב, הם מהביטוח הלאומי, ועובד משלם כסף, ממיטב כספו, כדי שאם ביום מן הימים הוא יפוטר מעבודתו תהיה לו אפשרות לקבל דמי אבטלה לגישור, עד שהוא ימצא עבודה חדשה, והנה כאן באים ופוגעים.

ג'מאל זחאלקה: בתקציב הנוכחי עדיין ממשיכים לדחות את יישומו של אותו חוק ישן-נושן מ-1997 של יום חינוך ארוך.

ג'מאל זחאלקה: בתקציב הזה אין את הצעד האמיץ הנדרש, הצודק, הכמעט מובן מאליו, שעושים כאשר באים ורוצים לתת זריקת עידוד לכלכלה של השכבות החלשות – עושים אזורי עדיפות על-פי מפתח סוציו-אקונומי.

ג'מאל זחאלקה: הרי מדובר בכלכלה, מדובר בקבוצות או ביישובים שיש להם בעיה כלכלית.

ג'מאל זחאלקה: תארו לעצמכם שבאה הממשלה ואומרת שכל היישובים, ללא הבדל דת, גזע ומין, מאשכולות 1 ו-2, יהיו אזורי עדיפות – שיקבלו הטבות במס, שיהיה עידוד של פתיחת מקומות עבודה, ייצור מקומות עבודה באזורים האלה, עידוד התעשייה, הקלות במס וכל מיני דברים שהממשלה יודעת לעשות.

ג'מאל זחאלקה: אבל למה לא עושים את זה?

ג'מאל זחאלקה: כי הרוב המכריע של היישובים באשכולות 1 ו-2 הם יישובים ערביים, ועדיין לא קמה ממשלה בישראל שתגיד: אנחנו עיוורי צבעים, לא מבדילים בין יהודים לערבים, אין ממשלה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: הם דיברו על צדק חברתי – אז זה לא צדק לכולם.

ג'מאל זחאלקה: זה לא צדק עיוור צבעים, זה צדק שרואה את הלאום ואת ההשתייכות הלאומית, ועדיין הגזענות והתפיסה הגזענית והעיוורון הגזעני שולטים בכיפה; שלא ידברו אתנו על צדק חברתי.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ג'מאל זחאלקה: הם דיברו על צדק חברתי – אז לא צדק חברתי לכולם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: גם בתקציב הזה אין אותם סעיפים שמדברים על חלוקה צודקת של העוגה, על כך שהארנונה הממשלתית תחולק בצורה צודקת – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, אמרת את הדברים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – ושהחינוך והרווחה גם יחולקו בצורה צודקת, והשוויון צריך להיות על-פי המצב הסוציו-האקונומי של השכבות – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – ולא על-פי שום שיקול אחר.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אביגדור ליברמן, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שש דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, התקציב שהונח היום פה בכנסת הוא עוד דוגמה קלאסית של ישראבלוף, ישראבלוף קלאסי.

אביגדור ליברמן: מה זאת אומרת שהניחו תקציב בלי שאנחנו יודעים מהו תקציב הביטחון?

אביגדור ליברמן: המשרד הגדול ביותר עם התקציב הגדול ביותר – שום דבר לא סגור.

אביגדור ליברמן: יעד הגירעון, פתאום מקפיצים אותו.

אביגדור ליברמן: מדברים על קיצוץ רוחבי של 4%.

אביגדור ליברמן: כל אחד שהיה שר יודע שבקיצוץ רוחב של 4% אין שום פעילות, הכול יהיה משכורות ודמי שכירות בלבד; קיצוץ רוחבי של 4% בפעילות המשרדים זה להרוג כל פעילות שאפשר לחשוב עליה.

אביגדור ליברמן: אנחנו מדברים על הכלכלה.

אביגדור ליברמן: כמה פעמים ראש הממשלה השתמש בדוגמה של יוון?

אביגדור ליברמן: הצמיחה של מדינת ישראל בחודש יולי יותר נמוכה משל יוון.

אביגדור ליברמן: אנחנו מדברים פה באמת על הנתונים הכי אובייקטיביים.

אביגדור ליברמן: ראיתי מסמך שפרסם הכלכלן הראשי של משרד האוצר – לא מהאופוזיציה – יואל נוה.

אביגדור ליברמן: תסתכלו על המסמך שלו – המצב הכלכלי של מדינת ישראל הוא עגום, הוא עגום לפי קביעה של משרד האוצר.

אביגדור ליברמן: מה מספרים לנו פה סיפורים על התקציב החברתי, על הצמיחה, על יוקר המחיה?

אביגדור ליברמן: אבל הבעיה היא לא שר האוצר, הבעיה פה היא ראש ממשלה שלא יודע לקבל החלטות, ראש ממשלה שלא יודע לעשות שום דבר, הוא יודע רק דבר אחד – לקשקש ולדבר.

אביגדור ליברמן: אתם זוכרים את ועדת לוקר?

אביגדור ליברמן: דוח לוקר.

אביגדור ליברמן: מי מינה את ועדת לוקר?

אביגדור ליברמן: האופוזיציה מינתה אותו?

אביגדור ליברמן: לוקר היה האיש הכי קרוב לראש הממשלה.

אביגדור ליברמן: יותר משנה חבורה של האנשים הכי מקצועיים, כלכלנים בכירים, אלופים במילואים, עבדו בהתנדבות, הכינו מסמך הנוגע לתקציב הביטחון, מסמך שאמור לשנות את כל סדרי בראשית.

אביגדור ליברמן: מה קורה עם המסמך הזה?

אביגדור ליברמן: ראש הממשלה בורח מאחריות, בורח מלקבל החלטות.

אביגדור ליברמן: דוח לוקר, שהכינו אותו כל כך הרבה זמן, אפילו לא הובא לדיון בממשלה, לא הובא לדיון בקבינט.

אביגדור ליברמן: זה ראש ממשלה?

אביגדור ליברמן: זו קבלת החלטות?

אביגדור ליברמן: ואומרים לנו יש תקציב.

אביגדור ליברמן: על מה דיבר ראש הממשלה פה, במליאה, מעל הדוכן הזה?

אביגדור ליברמן: שפרויקט הגז, מתווה הגז, זה הקרב הפוליטי הכי חשוב בחייו.

אביגדור ליברמן: זה הקרב הכי חשוב שלו, הפוליטי, ככה הוא הגדיר.

אביגדור ליברמן: נו, מה קורה עם מתווה הגז?

אביגדור ליברמן: אנחנו רואים שיש תנופה בפיתוח מקורות האנרגיה, ורק במדינת ישראל לא מסוגלים לקבל החלטה.

אביגדור ליברמן: זה ראש ממשלה?

אביגדור ליברמן: אתה לא יודע לכפות על השרים החלטה שאתה מוביל – תתפטר.

אביגדור ליברמן: אתה לא מסוגל להוביל מהלך – תתפטר.

אביגדור ליברמן: הפרויקט הכלכלי הכי גדול, שאמור להביא תנופה לכל המשק הישראלי.

אביגדור ליברמן: אם אין לך יכולת לקבל החלטות, להגיע להכרעות, תגיע למסקנות.

אביגדור ליברמן: אנחנו בהחלט מצפים מראש ממשלה לקחת אחריות, לקחת מנהיגות; ככה הייתי נוהג לו הייתי במקומו.

אביגדור ליברמן: שר שלא רוצה לבצע את מדיניות הממשלה, או שילך הביתה או שתפטר אותו, או שתתפטר אתה.

אביגדור ליברמן: אבל, את דוח לוקר אתה לא מסוגל ליישם, מתווה גז אתה לא מסוגל ליישם, אז מה אתה מסוגל?

אביגדור ליברמן: אני מסתכל על הדברים האחרים.

אביגדור ליברמן: כל משרד הביטחון הגדול, איפה הקיצוץ?

אביגדור ליברמן: מה קיצצו בתקציב משרד הביטחון?

אביגדור ליברמן: קיצצו בתקציב לגיור לחיילי צה"ל.

אביגדור ליברמן: אותו פרויקט "נתיב", אותם חבר'ה צעירים שמוכנים למות עבור מדינת ישראל – כל התקציב פחות ממיליון שקל.

אביגדור ליברמן: לזה לא נמצא כסף במשרד הביטחון.

אביגדור ליברמן: לכל דבר מצאו.

אביגדור ליברמן: זה היה פרויקט דגל, פרויקט לדוגמה, איך עושים גיור באופן ידידותי, באופן ליברלי, מקרבים אנשים ליהדות, אנשים שכבר עשו הכרעה, אנשים שמשרתים ביחידות הכי קרביות.

אביגדור ליברמן: שם החליטו לקצץ, להקפיא.

אביגדור ליברמן: אין תקציב "נתיב", אין תקציב גיור.

אביגדור ליברמן: אני מסתכל גם בדברים קטנים.

אביגדור ליברמן: משבר שעוד מעט מתפתח – ליגת הכדורגל.

אביגדור ליברמן: פתאום אי-אפשר לשחק כדורגל בשבת.

אביגדור ליברמן: איפה ראש הממשלה?

אביגדור ליברמן: מחכים פה להכרעות, מחכים פה למה?

אביגדור ליברמן: שליגת הכדורגל תושבת, שיהיה פה תוהו ובוהו?

אביגדור ליברמן: גם בזה אתה לא מסוגל לקבל הכרעות ולהיכנס לגופו של עניין.

אביגדור ליברמן: אני מדבר על דברים אולי יותר קטנים בנושאים אחרים.

אביגדור ליברמן: הרי אנחנו בהחלט רוצים מדינה יותר מתוקנת, יותר שוויונית.

אביגדור ליברמן: אתה ראש ממשלה; בזמן הבחירות, חודש, יום אחרי יום הופעת בכלי תקשורת ברוסית, דיברת בפני עולים.

אביגדור ליברמן: מה הבטחת להם?

אביגדור ליברמן: אני יכול להביא לך את כל תדפיסי "יפעת" – כמה דיברת אתם על הפנסיה לעולים; הבטחת, התחייבת.

אביגדור ליברמן: איפה הנושא של הפנסיות?

אביגדור ליברמן: הרי לא מופיע פה כלום, מילה אחת.

אביגדור ליברמן: להזכיר לך?

אביגדור ליברמן: לשלוח לך בדואר את כל ההופעות שלך, כל ההקלטות, כל ההדפסות?

אביגדור ליברמן: הרי זה ראש ממשלה שלא מסוגל להכריע בשום דבר.

אביגדור ליברמן: הדבר היחידי שמעניין אותו זה רק הישרדות.

אביגדור ליברמן: לא דוח לוקר, לא גיור, לא מתווה הגז, לא נושא הכדורגל, לא נושא הפנסיות לעולים.

אביגדור ליברמן: אז בשביל מה צריך אותך?

אביגדור ליברמן: שרק תשב בלשכה ורק תזגזג, כל הזמן תזגזג?

אביגדור ליברמן: מה התגובה של ממשלת ישראל – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת ליברמן.

אביגדור ליברמן: היום כמעט הרגו כמה ילדים שם בעוטף-עזה.

אביגדור ליברמן: איפה מדינת ישראל?

אביגדור ליברמן: ככה אתה מטפל ב"חמאס"?

אביגדור ליברמן: ככה אתה מבטיח ביטחון לתושבי הדרום?

אביגדור ליברמן: ככה הבטחת אפס סובלנות לטרור?

אביגדור ליברמן: זה ראש ממשלה?

אביגדור ליברמן: תסיק מסקנות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אביגדור ליברמן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

חיים כץ: לפני שעה אמרו שיש עוד שני דוברים.

בצלאל סמוטריץ': הפעם היא האחרונה באמת.

חיים כץ: – – –

בצלאל סמוטריץ': אחרונה באמת.

בצלאל סמוטריץ': השר כץ, תנוח דעתך.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אבקסיס היא האחרונה ומן הסתם היא גם תקצר.

בצלאל סמוטריץ': שש דקות לרשותך, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב בראש, תודה רבה לך, אדוני השר, השרים כץ, חברי חברי הכנסת, אני יודעת, אנחנו נמצאים בפתח של תקציב שהוא מאוד חשוב, תקציב גם ל-2015 וגם ל-2016, וכולנו מצפים שהתקציב יהיה תקציב חברתי.

אורלי לוי אבקסיס: אותו שר אוצר שנשא את הדגל החברתי בבחירות האחרונות התמנה באמת לתפקיד המשפיע ביותר במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: הבטחנו לסייע איפה שצריך והבטחנו גם לבקר איפה שצריך.

אורלי לוי אבקסיס: היום אני רוצה, לצערי הרב, לבקר; לא בגלל שאני רוצה, בגלל שאני חייבת.

אורלי לוי אבקסיס: בואו אני אספר לכם קצת על מה שמתחבא בתקציב 2015–2016.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, די מוזר, זו הפעם הראשונה, אולי, בעשור האחרון שכמעט אין פיצולים.

אורלי לוי אבקסיס: איפה יושבי-ראש הוועדות?

אורלי לוי אבקסיס: איפה – אדוני שר הרווחה חיים כץ, האם יכול היה להיות מצב שבו בחוק ההסדרים תהיה החמרה והארכת תקופת האכשרה לכל אותם נפגעי אבטלה במדינת ישראל והדבר היה עובר מתחת לאפו של יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת?

אורלי לוי אבקסיס: אדוני שר הרווחה חיים כץ, חברי, יקירי, האם היית נותן לדבר כזה לעבור?

אורלי לוי אבקסיס: האם היית נותן לוועדה אחרת לדון בנושאים של אבטלה, בנושאים של פנסיה?

אורלי לוי אבקסיס: האם היית נותן להם להיות מוחבאים בתוך חוק ההסדרים?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מכירה מציאות כזו, אלא אם כן שינית את עורך.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני יכולה להאמין ולשער ולא אטעה בכך שדבר כזה לא היה עובר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו, שדיברנו על עובדי קבלן, על כך שחייבים לקלוט אותם בחזרה, האם ייתכן מצב שאותם עובדי קבלן – דווקא עובדי קבלן, המוחלשים ביותר – אותם עובדי קבלן מחזוריים, שכבר היום אין להם מספיק זמן כדי ליצור את תקופת האכשרה שתזכה אותם בדמי אבטלה, האם ייתכן שהדבר הזה יקרה והם ייפגעו הכי הרבה?

אורלי לוי אבקסיס: גם ככה לחלקם חודשיים בשנה אין הכנסה והם לא יכולים לדרוש דמי אבטלה.

אורלי לוי אבקסיס: האם נקשה עליהם את זה?

אורלי לוי אבקסיס: זו הבשורה החברתית?

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא נגמר רק בכך.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני סגן שר הבינוי והשיכון – חבל ששר הבינוי והשיכון לא נמצא כאן, חבל ששר האוצר לא נמצא כאן.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לספר לכם משהו.

אורלי לוי אבקסיס: בשנת 2015 מתוקצב פרויקט שיקום שכונות חברתי ב-11.7 מיליון.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים כמה כסף יש לפרויקט שיקום שכונות חברתי לשנת 2016?

אורלי לוי אבקסיס: אפס.

אורלי לוי אבקסיס: אפס.

אורלי לוי אבקסיס: נגמרו הבעיות.

אורלי לוי אבקסיס: אין צורך בפרויקט שיקום שכונות חברתי.

אורלי לוי אבקסיס: אז שיתכבד שר האוצר לבוא הנה ולהגיד: אני לא מאמין בפרויקט ואני רוצה לחסל ולסגור את הפרויקט.

אורלי לוי אבקסיס: מתקופתו, ועל שמו, ייזכר לדיראון עולם איך פרויקט, שפעם היה פרויקט הדגל החברתי ביותר במדינת ישראל – חוגים לילדים, שיפוץ המבנים, הסדרה של המקום הפיזי של אותם תושבים.

אורלי לוי אבקסיס: יספר לכם מאיר כהן איך זה שינה את פני עיירות הפיתוח, איך אותם אנשים פתאום הפכו להיות גאים במקום שבו הם נמצאים.

אורלי לוי אבקסיס: אותה אוכלוסייה שלא הייתה יכולה להרשות לעצמה שילדים שלה יגיעו לחוגים כאלה ואחרים, בעבר יכלה לקבל סבסוד מלא מהמדינה.

אורלי לוי אבקסיס: היום שר האוצר מגיש לנו תקציב, שר האוצר כחלון מגיש לנו תקציב מדינה ל-2016 עם אפס לפרויקט שיקום שכונות חברתי.

אורלי לוי אבקסיס: איך זה מסתדר?

אורלי לוי אבקסיס: מי שר האוצר?

אורלי לוי אבקסיס: מה הזהות שלו?

אורלי לוי אבקסיס: לא יודעת.

אורלי לוי אבקסיס: אני נמצאת היום בדיסוננס אמיתי, וכשאני מנסה לחפור, וזימנתי אנשי מקצוע כדי שיסבירו לי מה קורה בתקציב, אמרו לי: את צודקת, סוגרים את הפרויקט.

אורלי לוי אבקסיס: אפס שקלים לפרויקט כזה בשנת 2016 זה פשוט לסגור אותו.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא נגמר רק בזה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים את מה שר האוצר רוצה לתקצב דרך משרד הבינוי והשיכון?

אורלי לוי אבקסיס: שמירה במזרח-ירושלים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אפס שקלים לפרויקט שיקום שכונות חברתי, ו-53 מיליון שקלים לשמירה במזרח-ירושלים.

אורלי לוי אבקסיס: מה משרד הבינוי והשיכון, מה תפקידו?

אורלי לוי אבקסיס: האם רוצה שר האוצר כחלון לבטל את שר הבינוי והשיכון שלו?

אורלי לוי אבקסיס: האם הוא רוצה לעשות מהלכים מסוימים שבעצם מכתיבים מציאות מסוימת?

אורלי לוי אבקסיס: אם הוא לא מסתדר, אם יש פה שיקולים פוליטיים ואחרים, אל תענישו את האוכלוסייה החלשה ביותר במדינת ישראל.

מירב בן ארי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: זו חרפה.

אורלי לוי אבקסיס: מי שחושבת שעניים צריכים להישאר ולהיראות עניים, אין לה זכות דיבור.

אורלי לוי אבקסיס: אין לה זכות דיבור.

אורלי לוי אבקסיס: מי שמדברת כמו טומי לפיד, שלא תדבר אתי חברתית.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מירב בן ארי: מה קשור לטומי לפיד?

מירב בן ארי: שאלת על תחרות – – –

אורלי לוי אבקסיס: נמנעתי מלדבר ולהגיב.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת ממך, טלי קורה מבין עינייך ותהיי נאמנה לעצמך.

ז'קי לוי: בפרויקט שיקום שכונות היא צודקת – – – עדיף, בואי נשאיר את זה כאן.

מירב בן ארי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חברי – – –

ז'קי לוי: אם נושא שיקום שכונות לא יתוקצב, גם אני אצביע נגד.

אורלי לוי אבקסיס: סגן שר הבינוי והשיכון אומר שנכון הדבר.

אורלי לוי אבקסיס: לאוצר יש אינטרס לסגור את פרויקט שיקום השכונות החברתי.

אורלי לוי אבקסיס: זו בושה וחרפה.

אורלי לוי אבקסיס: יותר מכך, זה נסגר, ומה מתוקצב ב-53 מיליון שקלים, מתוך תקציב משרד הבנוי והשיכון, לא מתוך תקציב המשרד לביטחון פנים, חברים – שמירה במזרח-ירושלים.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב שתהיה שם שמירה, אבל האם הכסף של פרויקט שיקום שכונות חברתי צריך לממן את זה?

אורלי לוי אבקסיס: בושה וחרפה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא סיימתי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת, אבל זמנך תם.

אורלי לוי אבקסיס: עוד שני משפטים.

אורלי לוי אבקסיס: הפריעו לי, אני מבקשת.

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל נתתי לך אחרי – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתם רוצים לשמוע אבסורד נוסף?

אורלי לוי אבקסיס: עמלות הניהול בסיוע בשכר דירה.

בצלאל סמוטריץ': השר כץ נהנה מאוד מהדברים, אז אני נותן לך עוד.

אורלי לוי אבקסיס: בכל שנה, לפי תקציב 2015 ו-2016, 200 מיליון שקלים מתוך תקציב מענקי בינוי ושיכון הולכים לאן?

אורלי לוי אבקסיס: לעמלות ניהול הסיוע בשכר דירה.

אורלי לוי אבקסיס: יש חברות משכנות, יש מנגנון, מדוע אתם צריכים לעשות outsourcing אחר?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אבקסיס, בבקשה לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: יש לנו 200 מיליון שקלים שאנחנו צריכים לדאוג בהם לכיס של מישהו?

אורלי לוי אבקסיס: לכיס של מי?

אורלי לוי אבקסיס: זו שאלה אחת.

אורלי לוי אבקסיס: נושא אחרון.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אבקסיס, לא, יש לנו לילה ארוך.

אורלי לוי אבקסיס: אני ניהלתי – משפט אחרון, הוא כל כך חשוב.

בצלאל סמוטריץ': משפט.

אורלי לוי אבקסיס: משפט.

בצלאל סמוטריץ': משפט.

אורלי לוי אבקסיס: משפט.

אורלי לוי אבקסיס: אתם כולכם יודעים ומכירים את המאבק שאני ניהלתי בעבור אותם צעירים על משכנתה בערבות מדינה, 10% מימון.

אורלי לוי אבקסיס: ישבתי על כך עם גדולים ממשרד האוצר, מאגף החשבות, עם שר האוצר בכבודו ובעצמו, שהבטיח לי שהוא כל כך אוהב את הרעיון, רק יש לו בעיה, כי השוק כל כך בוער, ולכן במחיר למשתכן, בפרויקטים אחרים, נעשה שיתוף פעולה.

אורלי לוי אבקסיס: יתרה מכך, אמר לי השר – –

בצלאל סמוטריץ': משפט ארוך, חברת הכנסת אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: – – בואי נצא לפגרה, תסירי את הצעת החוק שלך מוועדת שרים לחקיקה – משכנתה בערבות מדינה – אנחנו נעשה את הפרויקט ביחד, גם נוציא הודעה משותפת, ביחד, באיזה פרויקטים זה יינתן.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אני מתעוררת ומגלה, באים אלי עיתונאים כלכליים ואומרים לי: גנבו לך את החוק.

אורלי לוי אבקסיס: אז לא קוראים לזה "משכנתה בערבות מדינה", שאתה צריך להביא רק 10% מההון העצמי, קוראים לזה "ליסינג".

אורלי לוי אבקסיס: מישהו המציא פה משהו חדש – –

בצלאל סמוטריץ': תודה, חברת הכנסת אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: – – תביא 10% מהבית – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, רגע, שנייה.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא רגע.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אבקסיס, תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תביא 10% מהבית, תשלם 18 שנה, והבית יהפוך להיות שלך.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': יסכם את הדיון סגן שר האוצר יצחק כהן, בכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני לא חזירה על קרדיטים.

אורלי לוי אבקסיס: שר האוצר יכול לקחת את הקרדיט, רק שהוא באמת יביא את הדבר הזה, כי הוא יכול להיות מזור.

אורלי לוי אבקסיס: זה רק ככה על קצה המזלג – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – אנחנו עדיין לא נחשפנו לכל העיוותים, אבל זה בהחלט צריך להדיר שינה מעינינו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': סגן שר האוצר, בבקשה, יסכם את הדיון.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, בבקשה.

עיסאווי פריג': למה אתה עולה עם הספרים?

יצחק כהן: אני יודע שאתה לא תקרא אותם, אז אני אקריא לך אותם.

עיסאווי פריג': לא הכנת את התקציב?

עיסאווי פריג': הכול בראש, לא?

יצחק כהן: זה הרבה.

יצחק כהן: הרבה לזכור.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אזרחי ישראל עקבו אחרי הדיון המרתק הזה, שמעו את התובנות של הקואליציה ושל האופוזיציה.

איציק שמולי: איציק, איפה אתה היית?

איציק שמולי: חיכינו לך.

יצחק כהן: על כל פנים, לגבי כמה שאלות שעלו כאן, הכנתי כמה תשובות, ולאחר מכן, אם זה לא יספיק, הלילה ארוך, אנחנו נקריא את כל הספר, את כל דברי ההסבר, שורה-שורה, מילה-מילה.

יצחק כהן: יהיה זמן גם לשאלות.

יצחק כהן: כבוד השר ליצמן, מכיוון שזה יהיה ארוך אני מציע לך לשבת.

יעקב ליצמן: אני כבר בא.

יצחק כהן: בכל אופן, זה תקציב שמאזן את הצורך בשמירה על מדיניות פיסקלית אחראית והצורך בהגדלת השירותים החברתיים.

יצחק כהן: ואכן זה נעשה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: זה התקציב הראשון שיש בו גידול עצום בכל המשרדים החברתיים – בחינוך, ברווחה, בבריאות – ענק, ענק.

יצחק כהן: מאות מיליונים, כבוד השרה.

יעל גרמן: אתה לא היית כאן כשנית

יעל גרמן: חתי – – –

יצחק כהן: תכף אני אגיע לפרק של הבריאות, אני אקריא לך.

יצחק כהן: סיכמנו עם עפר שאם ייגמר הוא יביא לי את הקופסה.

עפר שלח: אתה לקחת את החומר – – –

יעל גרמן: היה גידול.

יעקב פרי: צריך להצביע כבר.

יצחק כהן: אתה רוצה להצביע?

יעקב פרי: כן.

יצחק כהן: תצביע.

יצחק כהן: אתה יכול להשאיר פתק.

זהבה גלאון: רגע, נגמרה הישיבה של ש"ס?

יצחק כהן: בבקשה?

זהבה גלאון: נגמרה הישיבה של ש"ס?

יצחק כהן: פה, פוליטיקה בבית הזה?

יצחק כהן: בבניין הזה פוליטיקה?

יצחק כהן: באמת, כולם פה ענייניים.

יצחק הרצוג: מה קורה עם ש"ס?

יצחק הרצוג: מה קורה עם ש"ס?

יצחק כהן: יושב-ראש האופוזיציה, חברי בוז'י הרצוג, בתקציב יש תוספות תקציביות משמעותיות שהוכנו למשפחות עם ילדים, לקשישים, לחיילים משוחררים.

יצחק כהן: יש כאן בשורה אמיתית לאוכלוסייה שבאמת צריכה את התקציב הזה.

יצחק כהן: התקציב כולל גידולים משמעותיים, כפי שאמרתי, של תקציבי החינוך, התרבות, הרווחה, קצבאות הביטוח הלאומי, כל הקצבאות.

יצחק כהן: התקציב הוא תוכנית כלכלית שמטרותיה העיקריות הן הגדלת הפריון והורדת יוקר המחיה באמצעות הגדלת התחרות.

יצחק כהן: הצעדים בתחום יוקר המחיה נוגעים לכלל ההוצאות המרכזיות של המשק – הדיור, שירותי בנקאות ומזון.

יצחק כהן: שמעתי פה את אורלי לוי.

יצחק כהן: התוכנית של זכות רוכשת לא קשורה למה שאת אמרת פה בכלל.

יצחק כהן: הצעדים בתחום הגדלת הפריון כוללים, בין היתר, הקלה ברגולציה הקשורה בחיבור מפעלים – – –

זהבה גלאון: אדוני השר, אם התקציב כל כך טוב, למה השר דרעי מתבצר בחדרו ולא בא?

יצחק כהן: יש תפילת ערבית, אחרי זה תיקון חצות ואחרי זה סליחות.

זהבה גלאון: אה.

יצחק כהן: אוקיי?

יצחק כהן: אז זה הזמן.

יצחק כהן: כפי שאמרתי, הצעדים בתחום הגדלת הפריון כוללים, בין היתר, זהבה, הקלה ברגולציה הקשורה בחיבור מפעלים לגז הטבעי והקמת רשות חשמל חדשה.

יצחק כהן: כלכלת ישראל זקוקה בתקופה זו לוודאות ולאחריות כלכלית, וזה הזמן להתעלם – זה אלייך.

זהבה גלאון: אני מקשיבה, אדוני, אבל מה קורה במשרד הכלכלה?

יצחק כהן: זה אלייך, תקשיבי טוב.

יצחק כהן: זה חרוט בעט ברזל.

יצחק כהן: אני אומר לך, זה הזמן להתעלם משיקולים פוליטיים ולתמוך בתוכנית הכלכלית האחראית, שמביאה בשורה אמיתית לאזרחי המדינה, לאזרחי ישראל.

זהבה גלאון: ברור.

זהבה גלאון: איפה השר דרעי?

זהבה גלאון: מה קרה?

יצחק הרצוג: אז למה ש"ס התכנסה?

זהבה גלאון: אדוני השר, זה נכון שהשר דרעי מתבצר?

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כדי להקל על חברי הכנסת נתחיל להקריא את חוק ההסדרים ואת כל דברי ההסבר.

בצלאל סמוטריץ': זה עם ניקוד אבל?

בצלאל סמוטריץ': אני אסתדר עם זה?

זהבה גלאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, פעם אחת הקואליציה יכולה לעשות פיליבסטר לאופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ניהנה מזה עד תום.

זהבה גלאון: מה זה אומר אבל על שר הכלכלה?

יצחק כהן: זה בעמוד 300, התשובה.

יצחק הרצוג: מה קורה בסיעת ש"ס?

יצחק כהן: התשובה בעמוד 300, אנחנו נגיע אליה.

יצחק הרצוג: 20 מיליון שקל כל ח"כ – – –

יצחק כהן: התאריך הוא ט"ז אלול התשע"ה, 31 באוגוסט – הונח – 2015.

יצחק כהן: הצעת חוק התוכנית הכלכלית ותיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016, התשע"ה–2015.

יצחק כהן: סך הכול 1,352 עמודים.

יצחק כהן: אנחנו נקרא אותם, השר פרץ, לאט-לאט.

יצחק כהן: אני מקל על חברים שלא קראו את זה.

יצחק כהן: אני אקריא להם את זה.

עמיר פרץ: אבל אני הבנתי.

עמיר פרץ: אם אתה רוצה תקרא לאחרים, אני גמרתי לקרוא עכשיו.

יעל גרמן: איציק, אפשר לעשות שירה בציבור.

יצחק כהן: אפשר, אפשר.

חיים ילין: – – –

יצחק כהן: אתה עכשיו מתחרה בזהבה, זה לא הוגן.

חיים ילין: תביא להם עוד צ'ק, אולי זה.

יצחק כהן: הצעת חוק התוכנית הכלכלית לשנים 2015 ו-2016, הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית לשנים 2015 ו-2016 (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב), והצעת חוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2015 וסכום ההוצאה הממשלתית בשנות התקציב 2015 ו-2016), למי ששכח.

יצחק כהן: נתחיל, רבותי, בפרק א'.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אולי אפשר לבקש מהיועצת המשפטית של ועדת הכספים, אם ההקראה פה תחסוך – – –

דניאל עטר: אולי תסביר לנו למה לא הוצאת את הנושא של העובדים הזרים מהחקלאות וכל המשחקים האלה.

דניאל עטר: למה?

יצחק כהן: אתה יודע שמטפלים בזה.

יצחק כהן: אתה יודע שמטפלים בזה.

יצחק כהן: מטפלים בזה.

יצחק כהן: שליש מהבעיה כבר נפתר.

יצחק כהן: אתה יודע.

דניאל עטר: אנשים כוססים ציפורניים.

דניאל עטר: סמכנו עליך, בנינו עליך.

יצחק כהן: זה באמצע הטיפול.

יצחק כהן: זה באמצע הטיפול.

יצחק כהן: זה יטופל, אל תדאג.

יצחק כהן: חלק כבר נפתר, אגב.

יצחק כהן: ההוצאות על לינה כבר נפתרו.

איתן ברושי: לא נפתרו.

איתן ברושי: פשרה לא טובה.

יצחק כהן: אתם, האיגודים החקלאיים, תעשו סדר.

יצחק כהן: תעשו קואליציה בין כל הארגונים.

יצחק כהן: זה לא עסק.

איתן ברושי: הבטחה אחת לא קיימת.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, אנחנו במתח.

בצלאל סמוטריץ': אדוני הבטיח שהוא יקרא ואנחנו במתח.

חיים ילין: איציק, אנחנו אוהבים אותך.

חיים ילין: תמשיך.

יצחק כהן: אוקיי.

יצחק כהן: חיים, חוק זה בא לתקן חוקים שונים במטרה לחזק את הצמיחה במשק, להגדיל את הפריון ואת רמת התחרות ולהוריד את יוקר המחיה, ובכלל זה להוזיל את מחירי מוצרי המזון, מחירי הדיור ומחירי השירותים הפיננסיים, והכול בהתאם ליעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנים 2015–2016.

יצחק כהן: בנושא הדיור – פרק ב'.

יצחק כהן: בחוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014 – (1) בסעיף 2, בהגדרה "תוכנית מועדפת לדיור", במקום "500" יבוא "200"; (2) בסעיף 3(ב), במקום "500" יבוא "200"; (3) בסעיף 4(א), במקום "500" יבוא "200".

יצחק כהן: אני חייב משקפיים.

איילת נחמיאס ורבין: אתה חייב משקפיים?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נשמח לעזור לך, אדוני סגן השר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק תוהה לעצמי היכן שר האוצר.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה שגם אתה תוהה היכן שר האוצר.

איילת נחמיאס ורבין: אני אביא לך את המשקפיים שלי, אולי זה יעזור לך.

עמיר פרץ: הנה, הנה, הנה.

איילת נחמיאס ורבין: אה, הנה, הנה.

איילת נחמיאס ורבין: עמיר נותן לך.

איילת נחמיאס ורבין: זה נראה לי יותר טוב מאשר שלי.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: זה סיוע מהותי.

איילת נחמיאס ורבין: רציתי לעזור.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה שהוא יטעה במספרים.

איילת נחמיאס ורבין: עזר לך?

יצחק כהן: יותר טוב.

איילת נחמיאס ורבין: אז עכשיו קל לך יותר לענות לי על השאלה איפה שר האוצר.

יצחק כהן: סיוע מסיבי מהאופוזיציה.

מיקי רוזנטל: אל תדברו – – – אל תשאלו שאלות.

יצחק כהן: מיקי, יש פה ספר שלם להקריא.

מיקי רוזנטל: אם אתם עוברים אלינו אתם מקבלים מע"מ אפס.

מיקי רוזנטל: עכשיו תחליטו.

מיקי רוזנטל: עכשיו.

זהבה גלאון: אדוני השר – – – מע"מ אפס תמורת מתווה הגז?

יצחק כהן: וואו, לא חשבתי על זה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, אנחנו משתדלים לדבר בישיבה.

בצלאל סמוטריץ': זה הכלל פה.

זהבה גלאון: אפשר לשאול את השר?

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל רק בישיבה.

זהבה גלאון: אבל יש לי שאלת הבהרה.

בצלאל סמוטריץ': אבל בישיבה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – – –

יצחק כהן: תעני "אמן".

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

איילת נחמיאס ורבין: אמן.

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה, את יכולה לפתוח את המיקרופון שם מהצד?

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': כן, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: אדוני יושב-ראש הישיבה, תודה שאפשרת לי לשאול את השר.

יצחק כהן: סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': סגן השר.

זהבה גלאון: בשבילי הוא שר, אדוני.

מיקי רוזנטל: כל סגן שר הוא שר עכשיו.

זהבה גלאון: האם ייתכן, אדוני, שסגן השר קורא לכנסת עכשיו את חוק ההסדרים כי השר דרעי מתבצר על מע"מ אפס תמורת מתווה הגז?

זהבה גלאון: תודה.

יצחק כהן: איך את יכולה להגיד דבר כזה?

יצחק כהן: חלילה.

יצחק כהן: איך את אומרת דבר כזה?

יצחק כהן: איך את מעלה על דעתך דבר כזה?

זהבה גלאון: לא יעלה על הדעת, אדוני.

יצחק כהן: לא יעלה על הדעת.

יצחק כהן: באמת, נו.

זהבה גלאון: כל מה שלא יעלה על הדעת עולה על הדעת.

יצחק כהן: נו, באמת.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חברת הכנסת גלאון.

יצחק כהן: התשובה היא לא.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, גם לי יש שאלה.

איילת נחמיאס ורבין: גם לי יש שאלה, שאלת הבהרה.

בצלאל סמוטריץ': יש לך גם שאלה?

בצלאל סמוטריץ': אז לשם, למיקרופון.

יצחק כהן: התשובה היא לא, זהבה.

בצלאל סמוטריץ': רגע.

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה, אפשר לפתוח את המיקרופון מימין?

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עיסאווי פריג': איפה הקואליציה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', אנחנו ניתן פה להתבטא לכל מי שרוצה, אבל בצורה מסודרת.

בצלאל סמוטריץ': כן, חברת הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, אני מבקשת לדעת היכן נמצא שר האוצר – מעבר להקראה של חוק ההסדרים.

איילת נחמיאס ורבין: שר האוצר, בניגוד למקובל, לא ישב כאן במשך כל הדיון ולא שמע אף אחת מההסתייגויות של חברי הקואליציה.

יצחק כהן: הוא ישב, הוא ישב.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא היה בדיון.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו עקבנו היטב היטב מי מהשרים נמצא במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

עיסאווי פריג': איפה חברי הקואליציה?

עיסאווי פריג': תגיד לי.

יצחק כהן: אני אגיד לך.

יצחק כהן: כבר, כבר.

עיסאווי פריג': – – – הכיסאות ריקים.

יצחק כהן: טוב, פריג'.

זהבה גלאון: אדוני השר – – –

יצחק כהן: אי-אפשר, אנחנו לא נגמור ככה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, שאלת שאלה.

יצחק כהן: אי-אפשר, באמת.

יצחק כהן: אתם מעכבים אותי ואני לא יכול.

חיים ילין: הרי אתה לא תסיים עד שלא יבואו כולם.

יצחק כהן: לא, הם יחכו.

יצחק כהן: ישמעו את זה עד הסוף.

אילן גילאון: – – –

זהבה גלאון: – – –

עיסאווי פריג': תבקש הפסקה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', גם אתה רוצה לשאול מהמיקרופון?

בצלאל סמוטריץ': יש לנו איזה פרץ נדיבות, ככה, מאוד גדול.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מוכנים לתת לאופוזיציה להתבטא מעבר לשש הדקות שהיא קיבלה קודם.

עיסאווי פריג': יש – – – שאנחנו לא יודעים עליו.

יצחק כהן: פריג', פריג', תקשיב טוב.

יצחק כהן: "הוועדה למתחמים מועדפים לדיור שהוקמה לפי החוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014 (להלן: חוק הוותמ"ל)".

יצחק כהן: אתה שאלת אותי פעם מה זה ותמ"ל, אני מסביר לך, תקשיב: "הוא כלי משמעותי להגדלת היצע הדיור המתוכנן.

יצחק כהן: כיום ניתן לדון בוועדה המיוחדת שהוקמה בחוק הוותמ"ל בתוכניות החלות ברשויות מקומיות במגזר המיעוטים" – אותך זה צריך לעניין – "ככל שהן מאפשרות להקים 500 יחידות דיור לפחות, בעוד שביישובים אחרים נדרשות התוכניות לאפשר הקמה של 750 יחידות".

זהבה גלאון: זה לא בהטעמה הנכונה.

יצחק כהן: מה?

זהבה גלאון: זה לא בהטעמה הנכונה.

יצחק כהן: לא שומע, זהבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, לא בעמידה.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש.

יצחק כהן: קחי, קחי מיקרופון.

יצחק כהן: קחי מיקרופון.

יצחק כהן: כן.

איציק שמולי: – – –

עיסאווי פריג': אדוני סגן השר – – –

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה, אפשר לפתוח לחבר הכנסת איציק שמולי – בבקשה – את המיקרופון?

יצחק כהן: יישובי המיעוטים לא מעניין אותך?

יצחק כהן: לא מעניין אותך יישובי המיעוטים?

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, ברשותך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רוזנטל.

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שמולי, רגע.

מיקי רוזנטל: איציק, איציק, יותר טוב תאלתר.

מיקי רוזנטל: זה יותר נחמד.

איציק שמולי: אדוני סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רוזנטל, חבר מפלגתך קיבל רשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נהיה מנומסים.

מיקי רוזנטל: הוא לא מפריע לו.

מיקי רוזנטל: בבקשה.

יצחק כהן: כן, איציק.

איציק שמולי: דווקא כאדם מאמין אני רוצה לשאול אותך אם אתה מאמין למה שאתה קורא, לאור התבטאותו – –

יצחק כהן: אני קורא מהחוק.

יצחק כהן: דחילק.

יצחק כהן: איציק, אני קורא מהספר.

יצחק כהן: מילה-מילה.

איציק שמולי: – – של שר הבינוי והשיכון שמחירי הדיור לא הולכים לרדת.

יצחק כהן: איציק, אני מתפלא על השאלה שלך.

יצחק כהן: מה מקור השאלה?

מיקי רוזנטל: מסכת אבות, פרק ג'.

יצחק כהן: אני ממש מתפלא על השאלה.

יצחק כהן: כן, זהבה.

יצחק כהן: חבר'ה, להצביע.

יצחק כהן: כולם יקבלו מיקרופון.

נחמן שי: זה לא לכבודו של הבית הזה.

יצחק כהן: הופה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אולי תעשה הפסקה?

יצחק כהן: אם בכבוד עסקינן.

יצחק כהן: כן.

זהבה גלאון: אדוני סגן השר, מכיוון שאני מכבדת אותך ואני מקשיבה בקשב רב לאופן שבו אתה קורא את החוק, קורא בפנינו – – –

יצחק כהן: אגב, ביקשתי משגית שתחסוך את ההקראה בוועדת הכספים.

זהבה גלאון: אה, הבנתי.

יצחק כהן: אבל היא דחתה את הבקשה.

זהבה גלאון: אדוני, אבל זו לא ההטעמה הנכונה בקריאה.

יצחק כהן: אה, אוקיי.

זהבה גלאון: אתה קורא במלעיל ולא במלרע.

יצחק כהן: אוקיי.

זהבה גלאון: אני מבקשת, אם אתה יכול, באמת להשיב על השאלה הרצינית.

זהבה גלאון: תראה, עושים קצת קרקס מהכנסת.

זהבה גלאון: אדוני, האם אתה עלית לדבר – אני שואלת ברצינות.

זהבה גלאון: שר האוצר הציג היום את החוק, לא ישב כאן דקה לאורך הדיון.

יצחק כהן: זה לא נכון.

זהבה גלאון: דקה.

יצחק כהן: הוא כן ישב.

יצחק כהן: הוא ישב ושמע.

זהבה גלאון: לא, לא דקה.

זהבה גלאון: דקה הוא לא ישב אחרי שהוא סיים.

יצחק כהן: הוא שמע את בוז'י.

זהבה גלאון: אדוני, אז האם ייתכן שאתה, אתה עכשיו חומת מגן?

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, בואו ננהל דיון מנומס.

זהבה גלאון: אדוני, שנייה.

זהבה גלאון: אדוני סגן השר, תתרכז בי.

עיסאווי פריג': – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', אני אתן לך עוד מעט מהמיקרופון.

זהבה גלאון: האם אתה עכשיו עולה כחומת המגן של שר האוצר בתפקידך או כחומת המגן של השר דרעי, שמבקש להשיג מע"מ אפס תמורת מתווה הגז?

זהבה גלאון: תענה.

זהבה גלאון: לא ענית למליאה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חברת הכנסת גלאון.

יצחק כהן: אני עולה לענות כסגן שר האוצר, לסכם את הדיון הכל-כך מעניין שהיה פה, הכל-כך מרתק.

יצחק כהן: אני הולך לסכם אותו, מה הבעיה?

יצחק כהן: יש עם זה בעיה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה רוצה לשאול מהמיקרופון?

יצחק כהן: זהבה, בסופו של יום תצטרכו להצביע.

יצחק כהן: על מה תצביעי?

בצלאל סמוטריץ': אני רואה שאתה כל הזמן צועק.

בצלאל סמוטריץ': נעשה את זה מסודר.

יצחק כהן: שתדעי על מה את מצביעה אני מקריא לך את החוק.

נחמן שי: מה ההצגה הזאת?

נחמן שי: מה ההצגה הזאת?

יצחק כהן: איי, באמת, שי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שי.

יצחק כהן: אתה יודע מה?

יצחק כהן: תשתה מים.

יצחק כהן: תשתה מים.

נחמן שי: נו, באמת.

נחמן שי: אתה לא רציני עם הבדיחות החבוטות האלה.

יצחק כהן: אפשר להמשיך?

יצחק כהן: אפשר להמשיך?

נחמן שי: אתה רוצה למשוך זמן?

נחמן שי: תקרא את התנ"ך.

נחמן שי: תקרא את התנ"ך.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אנחנו מעדיפים לשמוע את פרשת השבוע.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני חייב להמשיך.

יצחק כהן: אתה חייב להגן עלי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת נחמיאס, קיבלת רשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא צועקים בעמידה.

יצחק כהן: הוא חייב להגן עלי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', אנחנו מבקשים לא בעמידה, אלא אם כן זה מהמיקרופון, מסודר.

עיסאווי פריג': – – –

נחמן שי: באמת, עוד לא היה דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק כהן: מה פתאום?

יצחק כהן: חלילה, נחמן.

יצחק כהן: מה פתאום?

נחמן שי: מה מה פתאום?

יצחק כהן: אתה הולך להצביע על חוק, שתדע על מה אתה מצביע.

יצחק כהן: אני אקריא לך אותו מילה במילה.

יצחק כהן: אתה יודע מה?

יצחק כהן: אני אבחן אותך.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני סגן השר – – –

יצחק כהן: כן?

יצחק כהן: תמיד אמרתי שעלייך אפשר לסמוך.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אפשר הצעה לסדר?

בצלאל סמוטריץ': אבל מהמיקרופון.

עמיר פרץ: למה?

בצלאל סמוטריץ': כי אנחנו עושים את זה מסודר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עמיר פרץ, הצעה לסדר, בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודיע לך כי לפי מיטב ידיעתי מתנהלים עכשיו דיונים קדחתניים באוצר מול כמה סיעות כדי להגיע להסדרים כאלה ואחרים.

עמיר פרץ: אנחנו מכבדים את הדמוקרטיה, וזה בסדר שמתנהלים דיונים כאלה, אין לנו שום בעיה עם העניין, אבל אנא בחסדך, כמה שאני מעריך את כישוריו של חברי יצחק כהן, הוא לא יוכל להחזיק אותנו עוד שלוש שעות.

יצחק כהן: למה?

עמיר פרץ: בואו נעשה הפסקה, כי חבל עליך, חבל עלינו.

עמיר פרץ: בואו נעשה הפסקה, נחזור בחצות.

יצחק כהן: אני מתנגד, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: אני חייב להקריא להם את החוק עד הסוף, שידעו על מה הם מצביעים.

עמיר פרץ: חברי יצחק כהן, אתה יודע שאני מכבד אותך.

יצחק כהן: אגב, תודה על המשקפיים.

יצחק כהן: אבל זה הדדי.

עמיר פרץ: בגלל זה המספרים גדלו בתקציב – יש לי משקפיים שמכפילים את המספרים, אם לא שמת לב.

עמיר פרץ: חברי יצחק כהן, ראשי סיעות האופוזיציה רוצים להודיע שכולנו עוזבים את המליאה, כי זה ביזיון לדיון.

עמיר פרץ: אני מכבד אותך – –

יצחק כהן: אל תעשו את זה.

עמיר פרץ: – – ומפאת כבודך נזעקתי הנה, ולכן אני מציע, בואו נעשה הפסקה לשלוש שעות, ובזה נגמר העניין.

עמיר פרץ: נלך לנוח, כי הם לא יגמרו בשלוש שעות.

עמיר פרץ: או בואו נתחיל נושא מחדש.

יצחק כהן: הערה חשובה, אבל – לדחות אותה.

יצחק כהן: אני אקל עליך, אקריא את זה במהירות.

יצחק כהן: זה ייגמר מהר.

עמיר פרץ: או שאתה עושה הפסקה או שאנחנו יוצאים; כולם.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פרץ, הצעתך לסדר לא מתקבלת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': סגן שר האוצר, אדוני ימשיך, בבקשה, אבל באמת, כדי שנספיק את כל הספר הזה, תזדרז.

יצחק כהן: השר כץ, היינו ביישובי המיעוטים.

יצחק כהן: לאחר שהוכרז על המתחמים המועדפים לדיור בהיקף של למעלה מ-24,000 יחידות דיור במגזר המיעוטים – איפה פריג'?

יצחק כהן: כשצריכים אותו הוא לא נמצא.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: כדי להגדיל עוד את הפוטנציאל, התוכנית – – – מהמסלול התכנוני המהיר, מוצע להפחית – – – הוועדה, כך שככל שמדובר ביישוב מיעוטים, מספר יחידות הדיור המינימלי יהיה 200.

יצחק כהן: תיקוני החקיקה המוצעים בסעיף 2 ובסעיף 5 פסקאות (1), (3) ו-(5) נועדו ליישם כמה המלצות של "צוות 120 הימים", שהרקע לעיקרן הוא שבמשך שנים היבט התכנון והרישום במקרקעין ביישובי המיעוטים לא הוסדר מספיק.

יצחק כהן: בחלק מהמקרים מדובר בהטבה שמוענקת בחוק על רקע שונות הקיימת ביישובים אלה, אשר אינה מתקיימת ביישובים אחרים.

יצחק כהן: לפסקה (1), השר לוין, אזכיר לך שהגדרה לתוכנית מועדפת לסעיף 2 לחוק, הוותמ"ל קובעת כי ביישוב מיעוטים תוכנית מועדפת לדיור כוללת הוראות הקמת 500 יחידות דיור לפחות.

יצחק כהן: מוצע לקבוע כי תוכנית מועדפת לדיור ביישובי המיעוטים תכלול 200 יחידות דיור לפחות.

יצחק כהן: לפסקה (2), אדוני היושב-ראש – – –

זהבה גלאון: איזה עמוד?

יצחק כהן: 1352.

יצחק כהן: את לא עוקבת, זהבה, וזה לא טוב.

יצחק כהן: את לא תדעי מה להצביע, ואני מודאג.

יצחק כהן: אני מוטרד.

יצחק כהן: בסוף תצביעי נגד כי לא שמעת טוב.

יצחק כהן: חבל.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבטיחה לך שהיא תצביע נגד בכל מקרה.

יצחק כהן: לא, אני אשכנע אותה.

יצחק כהן: סעיף 5(2) לחוק הוותמ"ל מסמיך את הממשלה או ועדת שרים שמינתה לעניין זה, להכריז בצו על קרקע כעל מתחם מועדף לדיור.

יצחק כהן: סעיף 3(ב) קובע כי הכרזה כאמור תינתן לפי המלצת מנהל מינהל מקרקעי ישראל – מינהל התכנון, סליחה, לאחר ששוכנע כי ניתן לתחם באותה קרקע 750 יחידות דיור לפחות, 500 יחידות דיור לפחות; מוצע לקבוע כי ביישובי מיעוטים תתייחס המלצה לאפשרות של תכנון 200 יחידות דיור לפחות.

יצחק כהן: אנחנו, ברשותכם, נדלג.

יצחק כהן: או-אה, זה ארוך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מעוניין לשמוע.

יולי יואל אדלשטיין: לא למדתי עדיין.

יולי יואל אדלשטיין: אני לומד.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר הוא מומחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לומד.

יצחק כהן: שנייה אחת, או – מינוי רופאים וטרינרים מוסמכים למפעלים.

חיים כץ: כמה נשאר לך?

יצחק כהן: עוד 1,000 עמודים.

יצחק כהן: צחי, אתה לא מקשיב לי.

יצחק כהן: עוד דקה, בבקשה.

יצחק כהן: חובת משווקים של מוצרי בשר: משווק לא ימכור מוצר בשר אלא אם כן התקיימו התנאים האמורים בפסקאות (1)–(3) לסעיף 214 לגבי תעודות המשלוח של מוצרי הבשר.

יצחק כהן: 1474.

יצחק כהן: רבותי, בהזדמנות זו אני רוצה לברך את השרה גילה גמליאל, השרה לשוויון חברתי.

יצחק כהן: יש החלטת ממשלה, שבפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל יש תקציב מגדרי.

יצחק כהן: כל המשרדים פילחו את 40% התקציב לפי חלוקת התקציב, ויישר כוח על כך.

יצחק כהן: מגיע לה יישר כוח.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אפילו את הברכות של סגן השר לא שומעים.

איילת נחמיאס ורבין: חבל, דווקא ברכה במקום.

יצחק כהן: חברת הכנסת נחמיאס, אנחנו נגיע לפרק שמעניין אותך.

יצחק כהן: רק רגע.

יצחק כהן: כן, או.

זהבה גלאון: באיזה עמוד אתה?

יצחק כהן: הגנה על בריאות הציבור.

יצחק כהן: 1401.

יצחק כהן: צחי לא מקשיב להסברים, וזה לא כל כך טוב.

יולי יואל אדלשטיין: אני אתך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקשיב לכל מילה.

יצחק כהן: אז ככה, אדוני היושב-ראש:

יצחק כהן: פרק זה בא להסדיר את אחריותו של יצרן מזון, את הפיקוח על ייצור מזון, את אחריותו של יבואן מייצא מזון ואת הפיקוח על ייבוא מזון, והכול לשם אספקת מזון ברמת איכות וכשרות, תקינות ובטיחות נאותות לציבור, ובכלל זה בתנאי ייצור נאותים, המתאימים לאמות המידה שנקבעו בחקיקת המזון בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: רגע, זה קשור גם לסעיף של מינוי וטרינר מומחה למפעלים, או שזה סעיף נפרד?

יצחק כהן: לא, הבנתי שמבינים, אז דילגתי על זה.

זהבה גלאון: אתה לא בעניינים.

יולי יואל אדלשטיין: לא, שאלתי אם הסעיף הזה קשור.

יצחק כהן: הבחנתי בעיניהם של חברי הכנסת, ראיתי שמבינים את זה הבנה מוחלטת, אז דילגתי על זה.

יצחק כהן: דברי ההסבר לפרק ז'.

יצחק כהן: בסעיף 24, בהתאם למצב הקיים כיום, מעסיקים רבים מוכנים לבצע פעולות בעבור לקוח באמצעות בעל רישיונות – כבר דיברנו על זה.

זהבה גלאון: איפה אתה?

יצחק כהן: 1401.

יצחק כהן: ביום כ"ה בסיוון תשע"א, 27 ביוני 2011, מינו שר האוצר ושר התעשייה, המסחר והתעסוקה צוות בין-משרדי לבחינת רמת התחרותיות והמחירים בתחום מוצרי המזון והצריכה, להלן: הצוות, כדי ללמוד את מאפייניהם של שוקי המזון ומוצרי הצריכה, לאתר כשלי שוק ולגבש המלצות לצורך שיפור רווחת הצרכן – בין היתר, על-ידי הגבלת התחרותיות.

יצחק כהן: אני לא רואה את צחי.

יצחק כהן: הוא בסוף לא ידע על מה להצביע.

יצחק כהן: זהבה, ביום כ"ח בתמוז תשע"ב, 18 ביולי 2013, פרסם הצוות הבין-משרדי את המלצותיו.

יצחק כהן: חלק מהמלצות הצוות, בעיקר בהיבטי צרכנות ותחרות, במקצה האספקה ובמקצה הקמעונאים, ביחסי ספקים–קמעונאים, עידוד מותגים פרטיים ועסקים קטנים ובינוניים – אוקיי?

יצחק כהן: אתם רוצים שאמשיך?

זהבה גלאון: לא.

יצחק כהן: אז אני אפסיק.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: תודה על ההקשבה, הייתם נהדרים.

יצחק כהן: הייתם מקסימים.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: בצער רב אני מודיע שהוא נאלץ להפסיק את הסבריו המפורטים לגבי חוק התקציב וחוק ההסדרים ושאר החוקים שתכף נצביע עליהם, אבל אני סמוך ובטוח שאנחנו נמשיך את העבודה על החוקים גם ללא ההסברים של סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע, יש לנו ארבעה חוקים שהוצגו על-ידי שר האוצר חבר הכנסת משה כחלון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם כול נצביע על הצעת חוק התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016, התשע"ה–2015, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה ביקשה הצבעה שמית ולכן, מזכירת הכנסת תתחיל בהליך ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – נגד טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד שרון גל – אינו נוכח זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – נגד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד משה יעלון – בעד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד משה כחלון – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – נגד ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – נגד ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – בעד דניאל עטר – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – בעד שי פירון – נגד טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – בעד יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מגברתי לקרוא בשמות חברי וחברות כנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) גלעד ארדן – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח שרון גל – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח אוסאמה סעדי – נגד איימן עודה – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, האם יש מישהו באולם שמעוניין להשתתף בהצבעה ולא קראו בשמו או בשמה?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אורן אסף חזן – בעד

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016, התשע"ה–2015, קריאה ראשונה: 57 בעד ו-53 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת אישרה את הצעת חוק התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016 בקריאה הראשונה, והיא תועבר לוועדת הכספים של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות 2015 ו-2016), התשע"ה–2015, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן ביקשה הממשלה הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, נתחיל להצביע.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – נגד טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – נגד שרון גל – אינו נוכח זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד משה יעלון – בעד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד משה כחלון – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – נגד ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – נגד ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – נגד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – בעד דניאל עטר – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – בעד שי פירון – נגד טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – בעד יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד עמיר פרץ – נגד נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי וחברות כנסת שלא ענו לך בסבב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דוד אזולאי – בעד רוברט אילטוב – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח שרון גל – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח מירי רגב – בעד סילבן שלום – אינו נוכח

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות כנסת, האם יש באולם מישהו או מישהי שמעוניינים להשתתף בהצבעה ומזכירת הכנסת לא קראה בשמם?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גטאס?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גטאס.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) באסל גטאס – נגד

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד מישהו?

יולי יואל אדלשטיין: אין נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות 2015 ו-2016), התשע"ה–2015, קריאה ראשונה: 57 בעד, 53 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: מליאת הכנסת אישרה את הצעת החוק בקריאה הראשונה והיא תועבר לוועדת הכספים של הכנסת.

קריאה: ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הצעת החוק תועבר לוועדת הכנסת והיא תכריע לגבי עתיד החקיקה.

עיסאווי פריג': – – – ועדת הרפורמות או ועדת רשות השידור.

יולי יואל אדלשטיין: אין בכנסת ועדת הרפורמות, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע זאת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015, קריאה ראשונה – הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, הממשלה מבקשת הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: נא להתחיל את תהליך ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – נגד טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד שרון גל – אינו נוכח זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד משה יעלון – בעד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – נגד משה כחלון – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – נגד ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – נגד ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – נגד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – בעד דניאל עטר – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – בעד שי פירון – נגד טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – אינו נוכח יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד עמיר פרץ – נגד נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי וחברות הכנסת שלא ענו לך בסבב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח שרון גל – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח יצחק הרצוג – נגד יצחק כהן – בעד מיקי לוי – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב מרגי – בעד איימן עודה – אינו נוכח מאיר פרוש – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, האם יש באולם מישהו שלא קראו בשמו או בשמה ומעוניינים להשתתף בהצבעה?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פרוש, אתה מעוניין להשתתף בהצבעה?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מאיר פרוש – בעד

יולי יואל אדלשטיין: יש חברי וחברות כנסת נוספים?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015, קריאה ראשונה: 57 בעד, 53 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת אישרה את הצעת החוק בקריאה ראשונה, והיא תועבר לוועדת הכספים של הכנסת להמשך חקיקה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: אז ועדת הכנסת תכריע לגבי המשך החקיקה של החוק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2015 ואילך וסכום ההוצאה הממשלתית בשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: האם גם כאן הצבעה שמית?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מבקשים הצבעה שמית, הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, נא להתחיל.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – נגד טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד שרון גל – אינו נוכח זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד משה יעלון – בעד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כה ן – בעד מאיר כהן – נגד משה כחלון – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – נגד ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – נגד ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – נגד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – בעד דניאל עטר – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – בעד שי פירון – נגד טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – בעד יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד עמיר פרץ – נגד נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי וחברות הכנסת שלא ענו לך בסבב הראשון.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) גלעד ארדן – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח שרון גל – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד מיקי לוי – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, האם יש מישהו באולם שמעוניין להשתתף בהצבעה ולא קראו בשמו או בשמה?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2015 ואילך וסכום ההוצאה הממשלתית בשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה–2015, קריאה ראשונה – 57 בעד, 53 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הכנסת אישרה את הצעת החוק בקריאה הראשונה, והיא תועבר לוועדת הכספים של הכנסת להמשך החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן ארבעת החוקים שהציג לנו שר האוצר חבר הכנסת משה כחלון – הכנסת אישרה את כולן.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/949); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ה–2015, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי מציג מטעם הממשלה את החוק?

יולי יואל אדלשטיין: שרת המשפטים איילת שקד – בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ה–2015, מטעם ממשלת ישראל.

איילת שקד: מדובר בהצעת חוק בעלת חשיבות עליונה לביטחונה של מדינת ישראל ולחוסנה, וזאת לנוכח איומי הטרור שאנו חשופים אליהם במשך שנים רבות.

איילת שקד: הצעת החוק נועדה להעמיד לרשות מערכת אכיפת החוק את מרב הכלים הנדרשים כיום לצורך מאבק אפקטיבי בארגוני הטרור, בפעילותם המתרחבת ובאמצעי המימון המאפשרים פעילות זו.

איילת שקד: המלחמה נגד הטרור היא מלחמה שישראל חייבת לנצח בה.

איילת שקד: מעבר לפגיעות הפיזיות ולקורבנות הרבים, הטרור הוא קודם כול התקפה על הערכים היסודיים שהחברה שלנו מבוססת עליהם.

איילת שקד: הטרור מבקש לפצל אותנו למחנות שונים, לכאלה שנוקטים עמדה כזו ולכאלה שנוקטים עמדה אחרת, אלא שבעניין המלחמה בטרור אין ימין ואין שמאל, אין מחנות ואין קבוצות.

איילת שקד: זו מלחמה שאנחנו חייבים לנצח בה וזו מלחמה שאנו ננצח בה, וזו מלחמה שננצח בה ביחד.

איילת שקד: גל הטרור העצום, ששוטף את המזרח התיכון כולו, מחריב מדינות קיימות ומייצר חדשות.

איילת שקד: אין צורך להביט במשקפת כדי לראות כיצד המציאות שאליה התרגלנו במשך עשרות רבות של שנים משנה את פניה לבלי הכר.

איילת שקד: האיום העיקרי שבעבר נשקף לישראל מצד כוחות צבא הולך ופוחת, וזאת בשעה שאיום הטרור נגדנו הולך ומתעצם.

איילת שקד: אבל לצד החזית הביטחונית, אל לנו לשכוח את החזית השנייה שבה מתנהל המאבק חסר הפשרות הזה, החזית המשפטית.

איילת שקד: על מנת לשדרג את יכולותיה המשפטיות והחוקיות של מדינת ישראל במאבקה בטרור, נבחנו הכלים המשפטיים הקיימים כיום בתחום המשפט הפלילי, האזרחי והמינהלי וגובשו, במסגרת החוק שלפניכם, הסדרים חדשים שנועדו לתת מענה לקשיים ולאתגרים שארגוני הטרור מציבים בפנינו היום.

איילת שקד: הנושאים המרכזיים המוסדרים בהצעת החוק כוללים, בין היתר: קביעת מנגנון ההכרזה על ארגון טרור, הן ארגונים הפועלים נגד מדינת ישראל והן ארגוני טרור זרים; קביעת קטגוריה חדשה של עבירות טרור, הנוגעות הן לפעילותם האסורה של ארגוני הטרור ופעילי הטרור עצמם והן לתופעה של תמיכה בארגוני טרור על-ידי העברת כספים, העמדת אמצעים לרשותם או הבעת תמיכה בפעילותם; סמכויות חילוט ותפיסה של רכוש הקשור לטרור; סמכויות המשטרה למניעת פעולת טרור ולסגירת מקומות המשמשים לארגוני טרור; הסמכת שר הביטחון להוציא צו הגבלה נגד אדם מטעמי ביטחון, ועוד.

איילת שקד: הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה בכנסת השמונה-עשרה.

איילת שקד: בכנסת התשע-עשרה הוחל דין רציפות על ההצעה.

איילת שקד: במהלך כהונתה התקיימו 11 דיונים בענייניה בוועדת החוקה, חוק ומשפט – חברת הכנסת לבני, אני אומרת מה שביקשת ממני לומר.

איילת שקד: נוסח הצעת החוק המובא כעת להצבעה במליאה הוא בעיקרו הנוסח שעבר קריאה ראשונה בעבר, עם תיקונים להגדרת מעשה טרור, וכן תיקונים קלים בהתאם לעדכונים שנעשו בחוקים שאת הוראותיהם הוצע לאמץ במסגרת הצעת חוק זו.

איילת שקד: הצעת חוק זו אושרה בוועדת השרים, בכפוף להסכמת ועדת החוקה, חוק ומשפט להמשיך את הדיונים בהצעת החוק מהנקודה שבה הופסקו בכנסת התשע-עשרה, ובהתבסס על ההסכמות שהושגו בדיוני הוועדה והשינויים שהוכנסו בהצעת החוק הנוכחית.

איילת שקד: אנו סבורים כי חקיקתו של חוק המאבק בטרור בנוסח המוצע היא צעד חשוב, הכרחי וחיוני לקידום המאבק בטרור.

איילת שקד: הצעת החוק היא תוצאה של עבודת מטה, שארכה למעלה מחמש שנים, בראשותה של הגברת רחל גוטליב, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה – פלילי – הקודמת, ומר רז נזרי, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה – פלילי – הנוכחי, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות הזו כדי לומר להם תודה רבה על העבודה הקשה שהושקעה פה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשרת המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': ראשונת הדוברים – חברת הכנסת זהבה גלאון.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את השרה איילת שקד מציגה את חוק המאבק בטרור, וזה הזכיר לי את הדיבורים של אריק שרון, בזמנו: מי בעד חיסול הטרור?

זהבה גלאון: – מי לא תומך בחיסול הטרור, השרה שקד?

זהבה גלאון: ההצעה שאתם מביאים כאן

זהבה גלאון: לא רק שהיא לא נותנת מענה אמיתי – היא הצעה שמעקרת את עצמה בגלל הדברים המופרכים, חסרי האחריות, הייתי אומרת, שלא יאפשרו לכם לממש את המאבק בטרור.

זהבה גלאון: אין ויכוח, חברי חברי הכנסת, על זה שהמאבק בטרור הוא חשוב, בוודאי נגד אזרחים חפים מפשע.

זהבה גלאון: אבל גם כשנלחמים בטרור – אני רוצה להזכיר לכם את הדברים הנכוחים שאמר בזמנו נשיא בית-המשפט העליון השופט ברק: גם את המאבק בטרור צריך לנהל כשיד אחת קשורה מאחור.

זהבה גלאון: אני מזכירה לכם את זה, כי אני עוקבת אחרי החוק הזה כבר כמה שנים; הוא מגיע לוועדת החוקה של הכנסת.

זהבה גלאון: ועכשיו, בחסות הדיון המיוחד על התקציב, חוק ההסדרים, מביאים כאן חוק מקיף, כולל, מעגנים בחקיקה סמכויות דרקוניות שאין מקום להכניס אותן לחקיקה.

זהבה גלאון: חוקי חירום שמאפשרים צווים מינהליים וצווי הגבלה מכניסים לחקיקה?

זהבה גלאון: להשתמש בחומר חסוי, ראיות חסויות, אנשים לא יודעים על מה הולכים לקרוא להם – זה מכניסים בחקיקה באופן הזה?

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד לכם, חברי חברי הכנסת, שמרוב שרוצים להילחם בטרור הגדירו סעיפים שמאפשרים להכניס סמכויות פשוט טוטליטריות, מאפשרים אמצעים דרקוניים כלפי חשודים, שלא רק שזה לא יאפשר לממש אותם, חברי חברי הכנסת – מכיוון שההצעה היא כל כך גורפת, הולכים להפוך אנשים שלא מעורבים בטרור לחשודים בטרור, לטרוריסטים.

זהבה גלאון: אני רוצה לתת לכם כמה דוגמאות, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אחת הדוגמאות שדיברתי עליה היא כמובן המעצרים המינהליים וצווי ההגבלה.

זהבה גלאון: דוגמה נוספת היא הגדרה רחבה וגורפת למושגים כמו ארגון טרור, חבר בארגון טרור, מעשה טרור, באופן שמתייג אזרחים וארגונים כמעורבים בטרור.

זהבה גלאון: אני רוצה לספר לכם שכשישבנו בוועדת החוקה דיברו על ארגוני מעטפת.

זהבה גלאון: אמרתי לנציג השב"כ שישב שם: תעביר לנו רשימה של מה זה הארגונים האלה, את מי אתם מכנים ארגוני טרור.

זהבה גלאון: ואכן קיבלנו רשימה לוועדת החוקה.

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד לכם שאם החוק הזה יתקבל כל אחד כמעט יוכל להיות מוגדר כארגון טרור, כל אחד שאין לו קשר לארגון טרור יוגדר כארגון טרור.

זהבה גלאון: אני חושבת שהכנסת הזו לא ערה עד כמה צריך להיזהר מכך שהסמכויות הדרקוניות האלה בעצם יאפשרו גם לחקור חשודים באמצעים שכרגע אסור להשתמש בהם: עינויים, אמצעי חקירה פסולים.

זהבה גלאון: אני מזהירה שהשימוש בחוק הזה יאפשר להכניס לכלא אנשים שהם חפים מפשע – כן, אפשר גם לומר את זה.

זהבה גלאון: למשל, אני רוצה לתת לכם עוד דוגמה: החוק קובע, חברי חברי הכנסת, כי עונשו של מי שמביע הזדהות פומבית עם ארגון טרור או מסייע לארגון טרור, העונש שלו יהיה כמו מבצע הפעולה עצמה.

זהבה גלאון: הרי זה מופרך – אני מסיימת, אדוני – הרי זה מופרך, זה לא מתקבל על הדעת.

זהבה גלאון: אני חושבת שמדינה צריכה לעשות מאמצים בלתי נגמרים כדי להיאבק בטרור, כדי לא לאפשר טרור.

זהבה גלאון: אבל לקחת חקיקה ארכאית, חוקי חירום, שנת 1945, לעגן אותם בחקיקה באופן שיפגע בישראל כמדינת חוק, באופן שיעשה לה נזק בין-לאומי, באופן שלא יאפשר לה לממש את החוק הזה, שיפגע פגיעה פוגענית בזכויות אדם – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

זהבה גלאון: – – זו חקיקה שאין לה מקום.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כפי שאמרה חברתי זהבה גלאון, בעצם מובא לנו כאן הערב בדיון מיוחד שהתכנס לצורך הדיון בתקציב – אחר כך נוסף עליו גם דיון בחוק השידור, ועכשיו המהלך הגדול של הממשלה הזו, כי הרי מהלכים מדיניים אין ויוזמות ביטחוניות אין, אז מה נשאר לנו?

תמר זנדברג: היוזמה הגדולה להיאבק בטרור.

תמר זנדברג: עכשיו, בואו רגע נפרוט את החוק הזה על מה שהוא מכיל, חוק כאמור מאוד מאוד מאוד מקיף וגדול, שברציונל שלו יכול היה להיות איזה היגיון.

תמר זנדברג: הרי אנחנו לא רוצים – ואנחנו כאן, חברי האופוזיציה מהשמאל, חוזרים ועולים על הדוכן פעם אחר פעם ואומרים שאנחנו לא רוצים להתנהל לפי תקנות שעת-חירום.

תמר זנדברג: הרי אנחנו מדינה עצמאית בת-קיימא, אנחנו כבר לא בשעת חירום; אנחנו לא רוצים לא מעצרים מינהליים מתוקף תקנות שעת-חירום, לא כל מיני מהלכים דרקוניים אחרים, אנחנו רוצים הסדרה דמוקרטית.

תמר זנדברג: והנה, בא החוק הזה ובאמת מבטל את ההכרזה המתמדת על מצב חירום, כאילו בכל רגע קיומנו כאן מוטל בספק, ויש בכך דבר מבורך, אבל בוא נראה לטובת מה.

תמר זנדברג: וצריך קודם כול להקדים ולומר שהמאבק בטרור – וצריך לשים את הדברים בהקשר שלהם: המאבק באלימות, באלימות השרירותית נגד חפים מפשע – הוא אחד הדברים החשובים ביותר שמדינה דמוקרטית צריכה ויכולה לעשות.

תמר זנדברג: אלא מה?

תמר זנדברג: מה מותר הדמוקרטיה ממשטר דכאני?

תמר זנדברג: מה מותר הדמוקרטיה מהטרוריסטים עצמם, מארגוני הטרור עצמם, שפוגעים כאמור באלימות שרירותית נגד חפים מפשע?

ענת ברקו: – – –

תמר זנדברג: מותר הדמוקרטיה, שבזמן שהיא נלחמת בטרור ושומרת על ביטחון אזרחיה החפים מפשע, היא שומרת הקפדה קפדנית מאוד על זכויות האדם ועל עקרונות היסוד של הדמוקרטיה.

תמר זנדברג: וכאן, בהצעת החוק הזו, אנחנו נתקלים בכמה אתגרים קשים ביותר, ששמים סימן שאלה גדול מאוד מעל כל המהלך הזה.

תמר זנדברג: והראשון הוא בהגדרה.

תמר זנדברג: בשנות ה-80 וה-90 דנו כאן בבית בשאלה מיהו יהודי, והחוק הזה מבקש לתת הגדרה מאוד מאוד רחבה ועמומה לשאלה מיהו טרוריסט.

תמר זנדברג: טרוריסט הוא כבר לא זה שמבצע אלימות רצחנית נגד חפים מפשע, שבו צריך להיאבק במלוא הכוח; טרוריסט הוא גם מי שמבצע פעילות מחאה, אולי פוליטית, מי שמבצע הפרות סדר.

תמר זנדברג: מי שעוסק בפעילות הומניטרית עלול למצוא את עצמו תחת ההגדרה של טרוריסט.

תמר זנדברג: חברות בארגון טרור בלי נטילת חלק פעיל במעשי טרור יכולה גם היא לזכות את אותו אדם באותה הגדרה.

בצלאל סמוטריץ': רק משפט אחרון.

תמר זנדברג: ודבר נוסף – משפט אחרון – התחלתי ואמרתי שבנושא המעצרים המינהליים, דיברנו כאן בין היתר הרבה, אפרופו חוק הזנה בכפייה ואחרים, אמרנו שכאן אנחנו לא רוצים לפעול מתוקף תקנות שעת-חירום.

תמר זנדברג: אלא שבמקום לבטל את הפרקטיקה הזו של המעצר המינהלי, שזאת שלילת חירות חריפה ללא משפט וללא הליך הוגן, באה הצעת החוק הזו ומעגנת את המעצר המינהלי ככזה, והופכת אותו כביכול לפרקטיקה קבועה בתוך החוק הישראלי – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

תמר זנדברג: – – בלי – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

תמר זנדברג: – – – כאשר ההליך עצמו הוא חסוי – משפט אחרון.

בצלאל סמוטריץ': משפטים ארוכים.

תמר זנדברג: סליחה?

בצלאל סמוטריץ': משפטים ארוכים היום.

תמר זנדברג: – – – ההליך עצמו חסוי, הוא לא שקוף לציבור, וכאמור, הוא שולל חירות מאדם ללא שהוא זכה למשפט הוגן, וזה נגד עקרונות היסוד והבסיס של הדמוקרטיה, וזה שם אותנו במקום אחד עם משטרים שאנחנו לא רוצים להידמות אליהם.

בצלאל סמוטריץ': עם רוב מדינות העולם.

תמר זנדברג: לא רוצים להידמות אליהם.

תמר זנדברג: וכל זה במקום לעשות את מה שבאמת צריך כדי להיאבק בטרור, וזה לחתור לשלום באמצעות יוזמה מדינית.

תמר זנדברג: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', תשתדל להקפיד על הזמנים פשוט כדי שנסיים עד תפילת שחרית עם המשפטים הארוכים.

עיסאווי פריג': – – – שלא ישעמם.

עיסאווי פריג': שלא ישעמם לך, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברים, עם כל הצער והיגון, היום בעוד מהלך נוסף מכריזה ממשלת בנימין נתניהו על עוד צעד לכיוון חיסול הדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': אני שואל, חברי מהקואליציה – באופוזיציה בינתיים אני לא אגע – מהקואליציה, שם כל הכיסאות ריקים: האם מישהו מהקואליציה קרא את 113 העמודים של הצעת החוק?

עיסאווי פריג': האם מישהו מהקואליציה, הכיסאות הריקים האלו, יודע על מה הצעת החוק הזו באה לדבר?

עיסאווי פריג': האם מישהו בכלל חושב פעם לא להיות חותמת גומי, אדוני היושב-ראש?

עיסאווי פריג': יודעים על מה אנחנו מדברים?

עיסאווי פריג': הכול תחת המאבק, השם: מאבק בטרור.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, זה לא חוק של מאבק בטרור, זה חוק של רדיפה פוליטית, חוק של פגיעה בזכויות האזרח – בואו נקרא לילד בשמו.

עיסאווי פריג': הכול תחת הכותרת "מאבק בטרור".

עיסאווי פריג': תרחיבו את זה כמה שאתם רוצים.

עיסאווי פריג': תרחיבו את זה.

עיסאווי פריג': לאן זה יגיע?

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי, אני, מה אני אתייחס לזה כאזרח ערבי במדינה.

עיסאווי פריג': אני לא אגע בצד שגם מדבר אליך, בעניין הרדיפה הפוליטית, עם מתן סמכויות והרחבות בצורה חסרת תקדים לשר הביטחון ולגורמי ביטחון לקבוע מה זה ארגון ומה זאת פעילות טרור.

עיסאווי פריג': אני אומר, זה חוק שאני רוצה למצוא לו שם.

עיסאווי פריג': זה חוק טרור לשארית הדמוקרטיה בצל ממשלת נתניהו, זה החוק.

עיסאווי פריג': זה החוק.

עיסאווי פריג': אין הגדרה אחרת לחוק.

עיסאווי פריג': אין.

עיסאווי פריג': עם כל המאבק – אני רוצה למצוא לו שם אחר.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אתה מכיר את הסיפור של הזאב – "זאב, זאב"; וזה בדיוק חוק "זאב, זאב".

עיסאווי פריג': מרוב שמגדירים טרור, מרוב שכולם רוצים לדבר על טרור, שהופכים את הכול לטרור, אף אחד לא יאמין לכם כשתבקשו לתת מאבק אמיתי בטרור האמיתי, כי הכול הופך להיות מאבק בטרור.

עיסאווי פריג': מכאן, מה שצורם בי וכואב לי – עמדת מפלגת העבודה.

עיסאווי פריג': אני מצפה שמפלגת העבודה – המחנה הציוני, שמתיימרת להיות אלטרנטיבה, אלטרנטיבה שלטונית, אבל מה קורה?

עיסאווי פריג': היא רוצה להוכיח את האלטרנטיבה, למי יש יותר כוח לתת מאבק בטרור.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', הזמן הסתיים, אנחנו מקפידים עליו.

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון, בבקשה.

עיסאווי פריג': למי יש יותר את האלטרנטיבה לתת מאבק של שיח לאומני.

עיסאווי פריג': זאת האלטרנטיבה של מפלגת העבודה – המחנה הציוני.

עיסאווי פריג': מפלגה בשיטה הזו היא לא אלטרנטיבה, היא חיקוי, ולחיקוי אין מקום.

עיסאווי פריג': תתחילו להפנים את זה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דב חנין: אדוני, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת – – –

אוסאמה סעדי: איפה השרים?

דב חנין: יושבים על שולחן הממשלה.

עיסאווי פריג': – – – אסור לך לשבת שם.

אוסאמה סעדי: זוהיר הוא לא שר.

דב חנין: זו שרה.

אוסאמה סעדי: אה – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, נשיא בית-המשפט העליון לשעבר השופט ברק אמר פעם: מלוא הארץ משפט.

דב חנין: אני קראתי את 113 העמודים של הצעת החוק שהממשלה מביאה בפנינו, ואני רוצה לומר לכם שאחרי שקוראים את ההצעה הזו, ברור לגמרי: מלוא הארץ טרור.

דב חנין: אין בעצם שום דבר שאיננו נופל תחת הגדרת הטרור בהצעת החוק הזו.

דב חנין: בעיית הבעיות של החוק היא הרחבה דרמטית קיצונית של מושג הטרור, של הגדרת מעשה טרור, של הגדרת ארגון טרור, של מיהו חבר בארגון טרור.

דב חנין: ההגדרה הזו כוללת פעולות מחאה, למשל, פעולות מחאה שיש בהן הפרת סדר; כוללת הרבה מאוד מעשים שלכל דבר ועניין לא תפסנו אותם כטרור, לא צריך לתפוס אותם כטרור ולא צריך להתייחס אליהם כטרור.

דב חנין: ההצעה מאפשרת הכרזה על ארגוני מעטפת שלא מתעסקים בכלל בפעילות טרוריסטית כארגוני טרור; ההצעה מאפשרת לקבוע שאנשים שלא נטלו שום חלק בפעילות טרוריסטית ובפעילות של ארגון טרור ייחשבו כחברים בארגון טרור.

דב חנין: וכנגד כל אותם אנשים, כנגד כל אותן פעילויות, כנגד כל אותו רוחב של עשייה מחאתית, שהיא אולי לא מקובלת לפעמים, נגד כל הדברים האלה ניתן להפעיל סמכויות דרמטיות וקיצוניות ביותר.

דב חנין: קודם כול, את הסמכות של מעצר מינהלי, את הסמכות של הגבלת תנועה בצווי הגבלה – ניתן לפעול בשורה ארוכה של עבירות פליליות דרקוניות שפוגעות הרבה מעבר לנדרש בחופש הביטוי.

דב חנין: יש בחוק הזה מנגנוני הכרזה על ארגון כארגון טרור בלי שום ערבויות לשימוע, לבירור, לדיון.

דב חנין: יש בחוק הזה שימוש אינפלציוני בחיסיון, בחומר חסוי, במגוון הליכים – בלי לקבוע הסדרים מינימליים להבטחת הליך הוגן – –

בצלאל סמוטריץ': אתה לקראת סיום.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: – – ובלי לקבוע דרישות מינימליות לגילוי מידע שיאפשר לאנשים להתמודד מול הטענות שמועלות נגדם.

דב חנין: החוק הזה גדוש בהסדרים שסוטים מעקרונות יסוד של המשפט הפלילי, אין בו צורך, אין בו טעם.

דב חנין: החוק הזה מייצר דרך סלולה של דריסה של זכויות.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

דב חנין: החקיקה הישראלית – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חנין, משפט סיכום.

דב חנין: משפט סיום.

דב חנין: החקיקה הישראלית עשירה בחוקים נגד טרור, אין לנו עוד צורך באינפלציה של חוקים נגד טרור.

דב חנין: יש לנו צורך במדיניות שתשמיט את הקרקע מתחת לטרור ותייצר מציאות יותר טובה לטובת כל האנשים בארץ הזאת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

זהבה גלאון: איפה הקואליציה?

זהבה גלאון: לאן נעלמה?

אוסאמה סעדי: אין קואליציה, אין אופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, החוק הזה – שוב מעלים חוק שכתוב בצורה כאילו מפורטת, כאילו רחבה, כדי לתת את הרושם שבאמת מביאים חוק רציני, חוק שמטרותיו נכתבו בכותרת שלו: המאבק בטרור.

עאידה תומא סלימאן: ובעצם החוק הזה מאגד בתוכו חלקים ניכרים מהוראות לשעת-חירום; מכניסים אותן והופכים אותן לנורמות בתוך החוק, וכך אפשר להשתמש בהן לא בשעות חירום אלא כחלק רגיל מיישום חוק שהוא כאילו נורמטיבי.

עאידה תומא סלימאן: הממשלה בהצעת החוק הזו גורמת נזק קשה ובלתי הפיך למצב זכויות האדם בישראל, נזק שיהווה בכייה לדורות.

עאידה תומא סלימאן: חלק גדול מהחוק הזה מתייחס לכל העניין של שימוש בראיות חסויות, ובעצם מידע שאפילו מי שמעמידים אותו למשפט לא ידע מה הראיות שמשתמשים בהן נגדו.

עאידה תומא סלימאן: הצורה הזו של שימוש בראיות חסויות מנוגדת לכל הליך הוגן שמאפשר שפיטה או התנהלות של בית-משפט בצורה צודקת ועניינית ומאפשרת להתגונן בפני ההאשמות.

עאידה תומא סלימאן: החלק שמציע את ההגדרות – ניסיתי להבין באמת מה עומד מאחורי ההגדרות האלה, כל מה שכרוך: מה זה ההגדרה שנקראת "ארגון טרור מוכרז", ומה זה "מעשה טרור" ומיהו "חבר בארגון טרור".

עאידה תומא סלימאן: כל ההגדרות האלה הן בעצם הגדרות דורסניות, רחבות, שאפשר להשתמש בהן גם על רקע פוליטי, אפשר להשתמש בהן כדי לחסל חשבונות על רקע פוליטי, כדי להגביל את האפשרות להתנגד להחלטות מסוימות או למדיניות מסוימת, שלפעמים, והרבה פעמים, היא עצמה מלבה כל מיני פעילויות שמוגדרות כטרור.

עאידה תומא סלימאן: כל הנושא של רכוש טרור – מהו רכוש טרור, מהם הכספים המיועדים לטרור.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לקראת סיום, חברת הכנסת סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן באמת להתנגד לחוק הזה בגלל ההשלכות שלו על כל הנושא של זכויות אדם – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – אבל בעיקר כי הוא לא מטפל בבעיה האמיתית שמביאה אותנו, כולנו, למצב הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דניאל עטר – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קארין אלהרר – איננה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

עמר בר-לב: במושב הקודם של הכנסת מצאתי את עצמי עומד כאן כמה פעמים ונואם, וקורא גם כלפי השר לביטחון פנים, גם כלפי שרת המשפטים ושר הביטחון ובכלל על זה שצריך לחוקק חוק נגד טרור, בעיקר כנגד תופעות של טרור יהודי, מה שנקרא "טרור יהודי".

עמר בר-לב: באותו זמן ההתייחסות הייתה בעיקר למה שנקרא "תג מחיר" – אירועים של "תג מחיר".

עמר בר-לב: לצערי, ככל הזמן עבר – אני חושב שהפעם הראשונה שעסקתי בזה מעל הבימה הזאת הייתה לפני בערך שנה וחצי – בשנה וחצי האחרונות האירועים האלה של "תג מחיר" הלכו ותכפו וגם הידרדרו מאירועים רק של סימונים כאלה או אחרים.

עמר בר-לב: אנחנו יודעים איזה אירוע היה, אירוע של שרפה באתר קדוש לנצרות בכנסייה בכינרת, שלא לדבר על אירועים קשים בהרבה, שהאחרון היה כמובן ביישוב דומא, שבו נשרפו אב ותינוקו וגם האם והאחות במצב מאוד מאוד קשה.

אוסאמה סעדי: מה זה קשור לדומא?

עמר בר-לב: לכן קשה לי לעמוד כאן כאשר מציגים הצעה לחקיקה ועשיית סדר בנושא הזה, ולומר: אני נגד החוק.

עמר בר-לב: אני לא אומר שאני נגד החוק; אני אצביע בעד החוק, אני גם המלצתי לחברי סיעתי להצביע בעד החוק.

עמר בר-לב: כאשר קראתי את תקציר החוק – כי את אותם 100 ומשהו עמודים שקיבלנו רק לפני יומיים – היה בלתי אפשרי להיכנס לעומקם של הדברים.

עמר בר-לב: אבל גם מהתקציר ומהכותרות – יש בחוק לא מעט נושאים מאוד מאוד בעייתיים.

עמר בר-לב: אני בהחלט מכיר בזה, אני מבין בזה.

עמר בר-לב: מצד שני, יש בחוק גם לא מעט דברים – שוב, אני סומך על הארגונים ורשויות הביטחון של ישראל במאבק שלהם ושלנו כנגד הטרור הפלסטיני, אני קצת יותר מודאג לגבי המאבק כנגד הטרור היהודי.

עמר בר-לב: לכן אני חושב שהחוק הזה, בוודאי אחרי שיעבור את הדיונים בוועדה, ואני מאמין, ובוודאי אני אעשה – וגם חברי – את המקסימום כדי שבוועדות השונות, בדיונים בוועדה, הסעיפים הפתוחים בחוק, הבעייתיים בחוק, יבוטלו ויצומצמו.

עמר בר-לב: אבל עיקרו של החוק – שהוא נותן כלים למדינה לפעול כנגד טרור באשר הוא.

עמר בר-לב: ואם לא הייתי מספיק ברור, אני אומר את זה שוב: אני בעיקר מודאג לגבי מה שנקרא טרור יהודי.

עמר בר-לב: אני משוכנע שבסופו של דבר, בשעת החירום הזאת, שהדמוקרטיה הישראלית מאוימת מבפנים על-ידי אזרחי מדינת ישראל, אני משוכנע שהחוק הזה יעזור לנו למגר את התופעה הזאת ולשמור על הדמוקרטיה הישראלית.

עמר בר-לב: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: לא מכירים בהם כארגוני טרור.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: "תג מחיר".

עמר בר-לב: "תג מחיר" זה טרור.

ג'מאל זחאלקה: אבל לא לפי החוק.

ג'מאל זחאלקה: אז מה שאמרת לא תקף.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כאילו החוק הקיים לא מספיק, היום באים עם חוק כזה כדי להרחיב את הסמכויות של שר הביטחון ושל כוחות הביטחון בהגדרת מעשה או אמירה כפעולת טרור באופן גורף, ולא מפרידים בין אמירה או מעשה בהגדרות שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, צריך לפחות להגדיר בחוק מה זה טרור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם מי שירה בגבו של המנוח ח'יר חמדאן מכפר-כנא ורצח אותו הוא טרוריסט, או שדווקא המנוח הוא הטרוריסט, כמו שהגדיר אותו שר בממשלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו שר בממשלה שהגדיר כטרוריסט את ח'יר חמדאן, שירו בו בגבו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם יוגדר כתומך טרור ויוענש במאסר של שלוש שנים כל מי שתמך במעשה הטרור הנפשע בכפר דומא או הצדיק אותו, ואפילו תקף בפומבי את הנשיא על זה שגינה את המעשה הנפשע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם, במידה שחוק זה יעבור, יוטל עונש של 30 שנות מאסר על רוצחיו של מוחמד אבו ח'דיר ואותו עונש לאלה שסייעו לרוצחים הטרוריסטים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: והאם ימנעו מטרוריסטים אלה ודוגמתם חופשות, טלפונים, ביקורים מאנשים שאינם מקרבה ראשונה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם שר הביטחון יכריז על עשרות ארגונים ימניים הקוראים לפגוע בערבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם יוכרזו כארגוני טרור ויעמידו אותם לדין לפי החוק המוצע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שייתן פקודה להפציץ בית מגורים על תושביו הזקנים, הנשים והילדים לאחר התראת פינוי של 26 שניות, האם מפקד כזה יועמד לדין לפי החוק הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם נסכים לכל הגדרות טרור מהתקשורת, ויחילו עליהם את החוק הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי שמעתי כמה פעמים בתקשורת שכוחות הביטחון עצרו אנשים שהתעסקו בטרור עממי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את האמת, אני מודה, לא מבין מה זה טרור עממי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היות שאני יודע את התשובה וכולנו יודעים את התשובה – שחוק זה לא ייושם על כל אלה שהגדרתי לעיל, כמו שלא הפעילו את חוק ירי האבנים על אלה שירו אבנים על כוחות הביטחון בבית-אל – אני אומר לממשלה, לשרי הממשלה: לפחות תשמרו על שארית הבושה שיש לכם, אם בכלל נשארה כזו, ותסירו את החוק הזה מסדר-היום, כי אפילו לא חיכיתם לסוף הפגרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוק כזה, דינו לרדת מסדר-היום, ואנחנו נתנגד לו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כולנו מבינים שחוק הטרור הוא חוק דרמטי שמסרטט קווים ברורים בתפיסת הביטחון של ישראל.

יואל חסון: הסיעה שלי, סיעת המחנה הציוני, ואני בתוכה, תתמוך בחוק הזה.

יואל חסון: נכון, אנחנו לא שלמים עם כל סעיפי החוק, אבל הוא יגיע לוועדה ונשפיע עליו.

יואל חסון: לעומת זאת, אני חייב להתייחס גם לחברת הכנסת זהבה גלאון; גם להתייחסויות שלך בתקשורת וגם לנאום שלך כאן.

יואל חסון: את הודעת שאת מתנגדת בנימוק התמוה, חברתי זהבה גלאון, שכולם רוצים להילחם בטרור, אבל אסור להקריב ערכים וזכויות אדם בסיסיות; זה הציטוט שלך.

יואל חסון: את טוענת, חברת הכנסת גלאון, שצריך להתייחס בכבוד למחבלים, לתת להם זכויות, להתחשב בהם, אולי גם ללטף אותם לפני השינה ולתת להם סוכרייה אחרי כל פיגוע.

זהבה גלאון: לא זכור לי שאמרתי את זה.

יואל חסון: לא אמרתי שאמרת את זה; אני שואל אותך.

זהבה גלאון: יש לך בעיה בסיסית בהבנת הנקרא.

יואל חסון: אני שואל אותך: איפה את חיה, חברת הכנסת גלאון?

יואל חסון: איפה את – – –

זהבה גלאון: תקרא את החוק ותבין שאין קשר בין החוק הזה לבין – – –

יואל חסון: אני קראתי את החוק הזה.

יואל חסון: המון.

זהבה גלאון: אז אם היית קורא – – –

יואל חסון: אני גם רוצה לומר לך שהחוק הזה, שאני שמח שקידמה אותו חברת הכנסת ציפי לבני – אני מכיר אותו לכל סעיפיו.

יואל חסון: ואני שואל אותך, חברת הכנסת גלאון: איפה את חיה?

יואל חסון: על איזה זכויות אדם את מדברת?

יואל חסון: על הזכויות של המחבל הארור ששיגר את הפצמ"ר שהרג את דניאל טרגרמן בן הארבע ב"צוק איתן"?

יואל חסון: על המחבל – – –

זהבה גלאון: לא מדובר על זה.

זהבה גלאון: מדובר על – – –

יואל חסון: על המחבל שזרק את האבן – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון – – –

זהבה גלאון: לא קראת את החוק – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, את לא מפסיקה לדבר.

אוסאמה סעדי: אפילו לא קראת את זה.

אוסאמה סעדי: אתה יודע – – –

יואל חסון: על איזה זכויות אדם את מדברת?

יואל חסון: על איזה זכויות אדם את מדברת?

עיסאווי פריג': אתה קראת את החוק?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', לא בעמידה.

עיסאווי פריג': אתה קראת את זה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', לא בעמידה.

עיסאווי פריג': אתה מייצר משפטים.

עיסאווי פריג': קראת את החוק?

אוסאמה סעדי: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת – – –

עיסאווי פריג': – – – יש חוקים – – –

זהבה גלאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון.

יואל חסון: זהבה, זהבה גלאון, על זכויות של המחבל שזרק את האבן שהרגה את אשר פלמר ויונתן פלמר בן השנה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סעדי, אני מבקש.

יואל חסון: את באמת חיה באותה מדינה שאנחנו חיים, חברת הכנסת גלאון?

יואל חסון: מי שמר על זכותם של דניאל ויונתן זיכרונם לברכה לחיות ולגדול?

יואל חסון: את חושבת שהאמירות האומללות שלך מקדמות זכויות אדם?

יואל חסון: הן מעודדות פגיעה בזכויות אדם.

יואל חסון: במדינה שבה אנחנו חיים, מדי יום נזרקות פה אבנים, אזרחים נפגעים מבקבוקי תבערה ומפיגועי ירי.

עיסאווי פריג': איך זה קשור לחוק?

יואל חסון: כדורים חיים היום בערב – היום נורו כדורים חיים לתוך בית בנתיב-העשרה – –

אוסאמה סעדי: – – – יואל, תענה לי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סעדי.

יואל חסון: – – שם ניצלו בנס שני אחים בני שש ותשע.

אוסאמה סעדי: יואל, תענה לי – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, חבר הכנסת סעדי – – –

אוסאמה סעדי: יואל, תענה לי.

אוסאמה סעדי: על זריקת אבנים עשינו חוק רק לפני חודש, ל-20 שנה – – –

יואל חסון: מעולה, מעולה, מעולה.

אוסאמה סעדי: – – –

עיסאווי פריג': מה זה קשור לחוק?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', אתה דיברת.

יואל חסון: אני אגיד לכם למה.

אוסאמה סעדי: איך זה קשור לחוק?

עיסאווי פריג': מה זה קשור?

יואל חסון: אני אגיד לכם למה.

אוסאמה סעדי: – – – תעניש אותו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה דיברת.

יואל חסון: כל מי שמאמין – – –

עיסאווי פריג': – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה דיברת, אז תיתן בבקשה עכשיו לחבר הכנסת חסון לדבר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג'.

יואל חסון: לא נתנו לי לדבר בכלל.

זהבה גלאון: מה זה קשור לחוק מה שאתה אומר?

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, במדינה שבה אנחנו חיים לא מנצחים טרור בחיבוקים ומילות אהבה, במדינה הזאת מנצחים טרור בכוח, בעזרת צבא לוחם.

יואל חסון: שרון הכניס, כזכור לכם, את רב-המרצחים ערפאת למוקטעה, חרש את קני המחבלים של ג'נין ושכם, וכך הוא הצליח להילחם בטרור.

יואל חסון: נכון, הטרור לא הוכנע לגמרי, וזה יקרה.

יואל חסון: וזה יקרה שגם נגיע להסדר.

יואל חסון: על המטרה אין ויכוח, אבל הדרך שלך, חברת הכנסת זהבה גלאון, היא דרך שתוריד את ישראל על הברכיים אל מול המחבלים של ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי".

יואל חסון: אחרי ששרון נאבק בטרור ב"חומת מגן", רק אז הבינו הפלסטינים שכדאי להם להכתיר מנהיג שאין לו דם על הידיים, כמו אבו מאזן.

יואל חסון: הם לא הבינו את זה כי יצאת להילחם על זכויות האדם שלהם; הם הבינו את זה, חברת הכנסת גלאון, כי שרון נלחם בטרור ונלחם בערפאת הטרוריסט.

יואל חסון: המחנה הציוני מציע מנהיגות שחותרת להסכם מדיני תוך מאבק עיקש, הסכם מדיני תוך מאבק עיקש, מתמיד ובלתי מתפשר בטרור.

יואל חסון: כי לאזרחי ישראל נמאס – נמאס – מטרור ומאלה ושמקדמים את הקיצוניים משני הצדדים.

יואל חסון: לאזרחי ישראל, גברתי זהבה גלאון, נמאס לשמוע – – –

זהבה גלאון: לאזרחי ישראל נמאס ממך.

יואל חסון: – – – נמאס לשמוע את העמדות ההזויות שלכם, שמתרפסות מול טרוריסטים עבור הסדר מדיני.

יואל חסון: בואי נבהיר דבר אחד: אני רוצה הסדר מדיני לא פחות ממך, ורוצה אותו יותר בהבנה שכדי לקדם אותו צריך להילחם בקיצוניים ולהילחם בטרור.

יואל חסון: ובשביל להילחם בטרור יש לתת לכוחות הביטחון את הכלים לעשות את זה.

יואל חסון: ולכן אנחנו תומכים בחוק המאבק בטרור הלילה.

יואל חסון: אני, להבדיל ממך, חברת הכנסת גלאון, סומך על השב"כ ועל צה"ל שידעו להשתמש בכלים שניתנו להם בתבונה.

יואל חסון: אני לא מאמין שהם רוצים בחוק הזה כדי להתעלל בפלסטינים – –

זהבה גלאון: – – –

יואל חסון: – – הם רוצים בחוק הזה כדי להגן על חבריהם הקטנים של דניאל ויונתן, שנרצחו בידי טרוריסטים.

יואל חסון: אהוד אולמרט – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני, תשתדל לקצר.

יואל חסון: אני מסיים.

יואל חסון: אהוד אולמרט, שניהל את המשא-ומתן המדיני, בזמן שאבו מאזן ישב אצלו בלשכה – חברת הכנסת גלאון, תקשיבי טוב – בזמן שישב אצלו אבו מאזן בלשכה או בבית ראש הממשלה – –

זהבה גלאון: כל המושחתים – – –

יואל חסון: – – אהוד אולמרט במקביל אישר תקיפות וחיסולים מהחדר השני.

יואל חסון: כי הוא הבין שצריך הסדר מדיני, אבל גם להילחם בטרור שפוגע בזכות לתהליך מדיני.

יואל חסון: מאבק בטרור תמיד הלך יד ביד עם הסדר מדיני.

יואל חסון: חשוב להדגיש שהתמיכה היא נקודתית, והיא לא תמיכה, גברתי, במדיניות הליכוד, ואני אגיד עכשיו משהו על הליכוד, חברת הכנסת ברקו.

בצלאל סמוטריץ': אבל משפט אחרון.

יואל חסון: אתם מדברים עם ה"חמאס", נתניהו מדבר עם ה"חמאס".

יואל חסון: אני אגיד את זה שוב ושוב, השרה רגב, את האמת המזעזעת הזאת: בנימין נתניהו מדבר עם ה"חמאס".

יואל חסון: בנימין נתניהו מנהל משא-ומתן עם ה"חמאס".

יואל חסון: כל אחד ואחד מחברי הכנסת המתלהמים של הליכוד נותנים ידם ושתיקתם למהלך הזה.

יואל חסון: תגידי לי את, חברת הכנסת ברקו, למה את לא אומרת על זה כלום?

יואל חסון: למה את לא מוחה על המשא-ומתן שיושב-ראש המפלגה שלך מנהל עם מרצחים של ה"חמאס"?

יואל חסון: אתם תומכים במשא-ומתן עם טרוריסטים, אתם גם מאשרים שוב ושוב שחרור מחבלים עם דם על הידיים.

יואל חסון: כדאי שהציבור ידע – – –

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: כדאי שהציבור ידע: הליכוד מדבר עם ה"חמאס".

יואל חסון: אתם מדברים עם ה"חמאס".

ענת ברקו: – – –

מירי רגב: – – –

בצלאל סמוטריץ': טוב, חברים, לא – משפט אחרון.

יואל חסון: כל יום יש כאן

יואל חסון: פיגוע טרור – אני מסיים.

יואל חסון: כל יום, השרה רגב, יש כאן פיגוע טרור.

יואל חסון: אין פה ביטחון ואין פה שלום.

יואל חסון: כל יום יש כאן

יואל חסון: פיגוע – –

מירי רגב: התחלת כל כך טוב – – –

יואל חסון: – – כל יום יש כאן מפגעים.

יואל חסון: אתם לא השתלטתם על הטרור, אתם לא נותנים ביטחון, ואתם גם לא עושים שלום.

יואל חסון: אז כדאי, חברי חברי הכנסת, לסיום, לדעת – ותלמדי טוב, השרה רגב: לבגין היה ברור שאסור להתנצל על זכותנו להגנה עצמית; ואני מצטט, בגין אמר: שהכנסת לא תשאיר שום ספק בעיני עמנו ובעיני עמים אחרים, שזכותנו להגנה עצמית, גם על-ידי התקפה, עומדת לנו כפי שהיא עומדת לכל עם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יואל חסון: ורבין השכיל להבין, חברת הכנסת גלאון, ואמר: מנהיגות שנלחמת בטרור כאילו אין שלום, ועושה שלום כאילו אין טרור.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יואל חסון: כואב לי, אדוני היושב-ראש, שמצד אחד זהבה גלאון אומרת "מחבקים מחבלים" משמאל – –

זהבה גלאון: יש גבול לכל דבר.

זהבה גלאון: – – – חצוף – – –

יואל חסון: – – ונתניהו והליכוד משחררים מחבלים ומדברים עם "חמאס" מימין.

יואל חסון: הנחמה היא שבערב הזה ברור יותר שהמחנה הציוני עומד בין שני הקצוות הקיצוניים והמנותקים האלה.

יואל חסון: הוא עומד במרכז ואומר בלי פחד: אנחנו מייצגים את האינטרס הישראלי – להיפרד מהפלסטינים לטובת מדינה יהודית ודמוקרטית, ולהילחם בטרור בכל הכוח.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אני לרגע תמהתי מי מחליף את שרון גל בישראל ביתנו, ועכשיו יש לי תשובה די ברורה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – היא נוכחת עכשיו בדיון של ועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש להודיע לפרוטוקול, שחברי כנסת שרשומים כאן לדיון ונמצאים עכשיו בדיון של ועדת הכנסת יוכלו לדבר כשישובו מהדיון בוועדה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חמד עמאר – איננו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת חנין זועבי.

זהבה גלאון: אני אגיד את ההודעה האישית – – –

בצלאל סמוטריץ': הודעה אישית זה רק אחרי הצבעה, כך אומרים מביני הדבר בתקנון.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות גברתי.

חנין זועבי: שלוש דקות כמו שלוש הדקות של חבר הכנסת יואל חסון – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ניתן גם לך משפט אחרון, ככה נהוג היום.

חנין זועבי: – – שזה 12 דקות כמעט.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא להגזים.

חנין זועבי: תודה.

עיסאווי פריג': למה לתת לך?

עיסאווי פריג': שמך זועבי, שמו חסון.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי – – –

בצלאל סמוטריץ': מילא היית אומר סמוטריץ, חבר הכנסת פריג', אבל זה – לא כזה הבדל.

חנין זועבי: בהתייחסות שלנו לחוקים השונים, אנחנו בדרך כלל מתייחסים לתוכן שלהם, וצריכים להתייחס לתוכן שלהם, לפן המשפטי; לתוכן שלהם, לפן המשפטי, לשאלה עד כמה הם סותרים כללי יסוד וזכויות אדם.

חנין זועבי: אבל לפעמים, ולגבי כמה חוקים, צריכים דווקא לנתח את המניע, לנתח את תפיסת העולם של המדינה, של הכנסת ושל המחוקקים שרוצים להעביר חוק כזה; לקרוא את החוק קריאה פוליטית, לאו דווקא משפטית.

חנין זועבי: לא מספיק לבקר את החוק בתור טקסט חוקי, צריכים לקרוא אותו גם כטקסט פוליטי, כהצהרת כוונות פוליטיות.

חנין זועבי: מה חוק זה אומר?

חנין זועבי: הוא מצייר תמונת עולם על-פי הגדרתה של המדינה מה זה טרור, מיהו טרוריסט – שאלה שהיא הרבה יותר קלה מאשר השאלה מיהו יהודי.

חנין זועבי: אז יודעים בדיוק מיהו טרוריסט.

חנין זועבי: לפי החוק הזה – ופה חלק מחברי הכנסת במחנה הציוני – שלפעמים מתחרים במידת תפיסת העולם האנטי-דמוקרטית, הגזענית, עם הליכוד, ולכן המחנה הציוני לא יגיע לשום דבר, הרי הוא כבר מזמן לא אלטרנטיבה, הוא מתחרה עם הימין – שואלים, למה להתנגד לחוק הזה?

חנין זועבי: החוק הזה מגדיר כל פלסטיני כטרוריסט בפוטנציה.

חנין זועבי: הוא מגדיר ארגוני צדקה כארגונים טרוריסטיים – –

ענת ברקו: כי הם – – –

חנין זועבי: – – הוא מגדיר עם שנלחם למען החירות שלו, שמזדהה עם המאבק נגד הכיבוש, בתור טרוריסט.

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: אז אנחנו חולקים על המדינה באיך להגדיר טרור.

אורן אסף חזן: אין כיבוש.

אורן אסף חזן: עוד פעם התחלת לדבר שטויות באמצע הלילה?

חנין זועבי: אנחנו חושבים שהטרור הבסיסי – –

אורן אסף חזן: לא הבנת – – –

חנין זועבי: – – הוא הכיבוש.

חנין זועבי: אנחנו נאבקים נגד הטרור, לא אנחנו הטרוריסטים.

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: מאבק נגד הכיבוש של מחמוד א-תמימי, שהחייל חנק אותו, בן 12.

חנין זועבי: חנק אותו בידיים שלו.

אורן אסף חזן: – – –

ענת ברקו: – – –

חנין זועבי: ועוד מזדהים עם חייל שחונק ילדים פלסטינים.

ענת ברקו: – – – אבא שלו – – –

חנין זועבי: בגלל שהם רוצים – –

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: – – להיאבק על החירות – חלאס.

חנין זועבי: חלאס.

חנין זועבי: חלאס.

חנין זועבי: די.

חנין זועבי: די.

חנין זועבי: די.

אורן אסף חזן: חשבתי שתוכלי לראות את המציאות קצת יותר טוב – – – המשקפיים.

חנין זועבי: – – – על החירות – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני מבקש.

חנין זועבי: – – ועל החיים שלהם.

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני מבקש – –

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: כן.

בצלאל סמוטריץ': – – עכשיו חברת הכנסת זועבי מדברת.

אורן אסף חזן: – – – הלצות ושקרים.

אורן אסף חזן: הלצות ושקרים – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, פה צריך לשמוע את הכול, ותהיה לך, בעזרת השם, זכות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': הוספנו אותך עכשיו, למרות שלא – – –

עיסאווי פריג': – – –

בצלאל סמוטריץ': בסדר, מאוחר.

אורן אסף חזן: אל תדאג – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, הוספנו אותך לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': תהיה לך הזדמנות לדבר.

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, אני מבקש לא להפריע.

אורן אסף חזן: אני מבין שאתם שמחים ששר הביטחון משרת אתכם, טוב?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זועבי, תמשיכי בבקשה.

חנין זועבי: יש לכל העולם הגדרה מה זה טרור.

חנין זועבי: העולם מגדיר את הכיבוש בתור טרור.

חנין זועבי: העולם מגדיר מי שמפציץ – –

אורן אסף חזן: מה שאת עושה זה טרור.

חנין זועבי: – – אנשים והורג 500, 400, 600 – בסיטונאות – כטרור.

חנין זועבי: יש חוק בין-לאומי – –

אורן אסף חזן: – – – אתם מפציצים – – –

חנין זועבי: – – לא חברי כנסת שאין להם שום נגיעה לזכויות אדם.

אורן אסף חזן: אתם מבצעים פיגועים כל יום.

אורן אסף חזן: יום-יום פיגועים.

אורן אסף חזן: על מי את עובדת?

חנין זועבי: אתם לא יכולים להגדיר מה זה טרור.

חנין זועבי: אין לכם נגיעה בזכויות אדם.

אורן אסף חזן: – – – החברים שלך יורים בכל מקום.

אורן אסף חזן: באמת.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': די, חבר הכנסת חזן.

בצלאל סמוטריץ': הוספנו אותך לרשימת הדוברים, תהיה לך הזדמנות לדבר.

בצלאל סמוטריץ': בואו נשתדל לעשות את זה מסודר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי, אתה הרי דיברת קודם, אז בואו ניתן לחברת הכנסת זועבי להשלים את דבריה בנחת.

עיסאווי פריג': – – –

בצלאל סמוטריץ': הנה, אז אני ביקשתי.

בצלאל סמוטריץ': אז אני ביקשתי.

בצלאל סמוטריץ': אתה צודק.

אורן אסף חזן: אתה מגן עליה?

בצלאל סמוטריץ': אתה צודק.

בצלאל סמוטריץ': לא, חבר הכנסת חזן, אני באמת מבקש.

בצלאל סמוטריץ': תקפת את בוגי.

אורן אסף חזן: את תכבדי – – –

בצלאל סמוטריץ': אורן, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני לא רוצה לקרוא לסדר.

בצלאל סמוטריץ': בואו, אנחנו מוסיפים זמן לחברת הכנסת זועבי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: לא רק שאי-אפשר להגדיר את אלה שנאבקים בכיבוש כטרוריסטים, אלא זו חובה להיאבק נגד מי שמפציץ – –

אורן אסף חזן: נכון.

חנין זועבי: – – מי שרודף – –

אורן אסף חזן: נכון.

חנין זועבי: – – מי שהורג בכל 3.7 ימים ילד פלסטיני.

חנין זועבי: כל 3.7 ימים – –

אורן אסף חזן: נכון, בסוריה.

חנין זועבי: – – יש ילד פלסטיני שנהרג.

אורן אסף חזן: בסוריה, במצרים.

חנין זועבי: לכן החוק הזה הוא סיפורה הפוליטי של מדינה שלא תופסת את המציאות שלה.

אורן אסף חזן: של המדינה שלנו, לא שלך.

אורן אסף חזן: של המדינה שלנו.

חנין זועבי: היא לא תופסת שהיא נלחמת בעם שלם, ורוצה להצדיק את הפשעים שלה.

חנין זועבי: זה המניע.

חנין זועבי: זה המניע.

חנין זועבי: רוצים להצדיק את הפשעים, העוולות, ההפצצות, הרג ילדים, רדיפה, גזל של אדמות ושלילת החירות של עם שלם.

חנין זועבי: אז איך מצדיקים?

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: אז איך מצדיקים?

חנין זועבי: צריכים – –

אורן אסף חזן: כמה זמן, אדוני היושב-ראש?

חנין זועבי: – – להעביר חוקים כאלה.

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן – –

חנין זועבי: אנחנו פה – –

בצלאל סמוטריץ': – – אני מבקש שתיתן לי לנהל את הישיבה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

חנין זועבי: – – כעם הפלסטיני – –

אורן אסף חזן: אתם לא תישארו פה – – –

חנין זועבי: – – אנחנו פה מכריזים – –

בצלאל סמוטריץ': די.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חנין זועבי: – – שכולנו תומכים במאבק נגד הכיבוש – –

אורן אסף חזן: נכון, גם אני נגד הכיבוש הפלסטיני.

חנין זועבי: – – ואף פרלמנט בעולם לא יכול להגדיר את המאבק שלנו בתור טרור.

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: אנחנו מזדהים עם – –

אורן אסף חזן: את טוענת – – –

חנין זועבי: – – המאבק – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני נאלץ לקרוא אותך לסדר בפעם השנייה.

חנין זועבי: – – הצודק, הנחוש, של העם שלנו נגד הכיבוש – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת – – –

חנין זועבי: – – נגד כל מי שרוצה – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זועבי, תנסי בבקשה לסיים.

בצלאל סמוטריץ': הארכתי לך כבר ביותר משלוש דקות נוספות – –

חנין זועבי: – – לשלול את החירות שלנו ואת הזכויות שלנו.

בצלאל סמוטריץ': – – עברת את שש הדקות.

חנין זועבי: משפט אחרון.

חנין זועבי: כן, צריכים להגדיר מה זה טרור.

חנין זועבי: הטרור הוא הכיבוש, ונגד זה אנחנו נאבקים.

חנין זועבי: מקומה של המדינה הכובשת – אין למדינה הכובשת זכות להגן על עצמה.

חנין זועבי: אין למדינה הכובשת זכות להגן על הכיבוש שלה.

חנין זועבי: אין לה זכות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, היא – – –

חנין זועבי: יש זכות למדינה נורמלית להגן על עצמה – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זועבי, תודה.

חנין זועבי: – – אבל אין זכות – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

חנין זועבי: – – להגן על הכיבוש.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: יש זכות וחובה ואחריות להילחם – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זועבי, תודה.

חנין זועבי: – – נגד הכיבוש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – – זו הסתה מעל דוכן הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורן אסף חזן: צריכים לשמוע את דברי ההבל האלה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': מאחר שחבר הכנסת חסון האריך, נתתי גם לחברת הכנסת זועבי להאריך.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אנחנו חוזרים להיצמד – בבקשה – לשלוש דקות.

אורן אסף חזן: אל תפריעי, הפרעת מספיק.

אורן אסף חזן: אל תפריעי.

אורן אסף חזן: הפרעת מספיק.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו חוזרים לשלוש דקות, ואני אקפיד על זה מכיוון שיש לנו לילה ארוך.

מסעוד גנאים: לילה ארוך, נכון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גנאים, שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו פנינו ליושב-ראש כדי למשוך את החוק, לפנות לממשלה כדי שתמשוך, משום שלא מובן מה הנחיצות הזו.

מסעוד גנאים: מה צריכים עכשיו להעלות חוק בפגרה – זאת פעם שלישית שהוא מובא לקריאה ראשונה.

מסעוד גנאים: מה הנחיצות?

מסעוד גנאים: בזמן שדנים על התקציב וחוק ההסדרים, מביאים את החוק שמכונה חוק הטרור.

מסעוד גנאים: האם מישהו באמת משלה את עצמו שהוא יכול למגר מה שמכונה טרור דרך חוק?

מסעוד גנאים: איזו שטות זו?

מסעוד גנאים: אתה לא יכול לעשות דבר כזה, זה – 1.

מסעוד גנאים: 2.

מסעוד גנאים: טרור, שפיכות דמים, יכולים להפסיק דרך שלום צודק, דרך לתת לעם הפלסטיני את הזכויות שלו, דרך דיאלוג אמיתי ותהליך שלום אמיתי.

אורן אסף חזן: נכון.

מסעוד גנאים: משום שתוקפנות וכיבוש הם טרור.

מסעוד גנאים: זה – 1. 2.

מסעוד גנאים: בדרך למיגור, הדבר הטוב, אולי – במירכאות – בחוק הזה, שהוא מבטל מה שמכונה מצב החירום, שבכל שעה-שעתיים מביאים בגלל מצב חירום.

מסעוד גנאים: הרע הוא שהוא מקבץ את כל מצבי החירום ביחד בצורת החוק הרע הזה.

מסעוד גנאים: החוק הזה, שיש בו היבטים משפטיים, ערכיים, פוליטיים – מביאים אותו בבזק, בלי כל דיאלוג ציבורי, בלי כל ויכוח, בלי שום דבר, במכתב אפילו?

מסעוד גנאים: אולי ראש הממשלה רוצה להראות לימין – – –

אורן אסף חזן: אתה עומד ומדבר, איזה מכתב?

מסעוד גנאים: – – – רוצה להראות לימין, לעולם, שהוא כאילו "אבו עלי", שהוא כאילו מר ביטחון, כדי למצוא חן בעיניהם של המתנחלים ושל הימין?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, החוק הזה רומס את זכויות האדם, רומס את הדמוקרטיה.

אורן אסף חזן: חברי, אבו עלי בכניסה לאריאל, אני קונה – – –

מסעוד גנאים: מדינת ישראל שמתגאה בעולם שהיא מדינה דמוקרטית, ואפילו כאשר היא נלחמת במה שמכונה טרור היא שומרת על הערכים הדמוקרטיים, בחוק הזה היא רומסת את הערכים האלה דרך עיגון המעצר המינהלי, והיא נותנת לו עוד לגיטימציה והצדקה דרך השימוש הנרחב במה שמכונה "החומר החסוי", שלא לתת לנאשמים שום דרך ושום אופציה להגן על עצמם, אפילו לדעת מה האשמה שלהם.

מסעוד גנאים: במקום שהמדינה תבוא ותגיד: אני מבטלת את המעצר המינהלי, אני מבטלת את המשקל הכבד של החומר החסוי של השב"כ וכל הדברים האלה, היא מביאה את כל הרוע הזה בחבילה של חוק המכונה חוק נגד טרור.

מסעוד גנאים: אבל זה לא חוק נגד טרור, זה חוק שרומס את זכויות האדם, ובמקום לטפל בסיבות של שפיכות הדמים והעימותים, שזה הכיבוש, הם בורחים מהמציאות הזאת.

מסעוד גנאים: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת גנאים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן ארי – איננה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ישראל אייכלר – גם כן איננו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאוד גאה בעובדה שהעברתי את החוק הזה לכנסת ישראל – להצביע בעדו – בכהונתי הקודמת כשרת המשפטים.

ציפי לבני: מדובר בחוק הכרחי למדינה דמוקרטית שצריכה להגן על עצמה מפני הטרור.

ציפי לבני: אנחנו נמצאים היום במצב שבו במשך שנים ארוכות נעשתה עבודה על החוק הזה, עוד בתחילת כהונתו של מי שהיום הוא שופט בית-המשפט העליון, אז היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, ועד היום.

ציפי לבני: זהו חוק שנתקל בהתנגדויות משני כיוונים שונים לגמרי: מצד אחד, חלק מחברי הימין הקיצוני, שחוששים שמא יחילו את הוראות החוק על מה שנקרא "טרור יהודי", והוראות החוק הזה יחולו גם על טרור יהודי; ומצד שני, מצד חלק מהסיעות הערביות ומרצ, בהתנגדות על בסיס הטיעון של שמירה על זכויות אדם.

ציפי לבני: ובוודאי שהחוק הזה צריך לאזן, אבל זכותה של מדינה דמוקרטית להגן על חיי אזרחיה, ומדינת ישראל היא מדינה שעד היום חיה מתוך תקנות הגנת שעת-חירום, מתוך תקנות מנדטוריות, בסיטואציה בלתי נסבלת, שמצד אחד לא נותנת מענה כפי שצריך לגורמי אכיפת החוק נגד הטרור, ומצד שני אותן תקנות שכבר חלות הן לא רלוונטיות, הן משונות עד מאוד, ולעתים אפילו יותר קיצוניות, ללא פיקוח שיפוטי, כפי שנהגו כאן בימי המנדט, ואולי על הבסיס הזה עצרו הבריטים את הורי ושמו בכלא, אבל זה לא הבסיס שמדינת ישראל צריכה לעבוד לפיו, ולכן החוק הזה צריך לעבור.

ציפי לבני: הובטח על-ידי שרת המשפטים שתיקונים שנעשו בוועדת החוקה עד היום כבר נכנסים פנימה לתוכו, ואני חוזרת ואומרת:

ציפי לבני: אני מאמינה שלחוק הזה צריכים לחבור כל אלה שמבינים את זכותה של דמוקרטיה וחובתה להגן על אזרחיה מפני הטרור.

עיסאווי פריג': אז תבטלו את כל החוקים שקוראים – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לבני, רק שאלת הבהרה שלי.

בצלאל סמוטריץ': אמרת שהיו כבר תיקונים שנעשו בוועדת החוקה.

בצלאל סמוטריץ': החוק כבר עבר בקריאה ראשונה ועבר לחוקה?

ציפי לבני: כן, החוק עבר קריאה ראשונה, הובא לוועדת החוקה – –

בצלאל סמוטריץ': אז למה הוא לא בדין רציפות?

ציפי לבני: – – נעשו 11 תיקונים.

ציפי לבני: מאחר שכבר פעמיים הוחלה רציפות על החוק, אי-אפשר היה רק דרך החלת רציפות.

ציפי לבני: העבירו אותו שוב לקריאה ראשונה, תוך התחייבות של שרת המשפטים, שאמרה את זה כאן גם בהכרזתה על החוק, שכל הדיונים שהיו – – –

בצלאל סמוטריץ': שימשיכו מאותו מקום.

ציפי לבני: בדיוק.

ציפי לבני: ימשיכו מאותו מקום, והם כבר ייכללו.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ציפי לבני: אבל יש דבר אחד – – –

עיסאווי פריג': – – – שאלה.

ציפי לבני: כל עוד זה לא על הזמן שלי, אני אשמח לענות.

עיסאווי פריג': לפי הטיעונים שאני שומע, שהחוק חשוב, למה ממשיכים עם חקיקת חוק האבנים, חוק טרור, כל שבוע?

עיסאווי פריג': אם החוק יכלול את כל – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', תודה.

בצלאל סמוטריץ': השאלה הובנה.

בצלאל סמוטריץ': הוספתי דקה.

ציפי לבני: קודם כול, החוק עצמו באמת לוקח חלק מסעיפי חוק העונשין שקיימים היום, שעוסקים בפעילות טרוריסטית, כולל אותם בתוכו, ומהרגע שהחוק יעבור, ההוא יבוטל.

ציפי לבני: אבל לא כל זריקת אבנים גם עולה בגדר הגדרת הטרור, ובכל זאת ראוי לו לזורק האבנים שיושם בכלא, ולהרבה זמן.

ציפי לבני: ולכן גם פעולה כזאת שאיננה עולה בגדר הגדרת טרור, אבל משבשת את חיינו כאן ופועלת מסיבות שיכולות להיות גם סיבות אידיאולוגיות וגם אחרות, ראויה להגדלת העונש.

ציפי לבני: אבל החלק שיותר חשוב לומר באירוע הזה – לא יותר חשוב, אבל לא פחות חשוב – שבעוד אנחנו מדברים ופועלים כדי להיאבק בטרור, ראש ממשלת ישראל מדבר עם הטרור ומשלם לו.

ציפי לבני: ומה שנתניהו עושה זה מדבר עם ה"חמאס", משלם ל"חמאס", ובדרך הזאת, במקום להעביר מסר של מלחמה נחרצת וחשובה נגד הטרור, מה שעושה ראש הממשלה זה מפייס את הטרור, משלם לו, אבל מובן שהוא ימשיך לבוא ולומר: אני זה שנלחם בטרור.

ציפי לבני: ואני אומרת לו: אנחנו אלה שנלחמים בטרור, אנחנו אלה שנקדם את אותם דברים שייתנו כלים למערכת הביטחון להילחם בטרור, אבל אנחנו גם נילחם, פוליטית כמובן, בראש ממשלה שרק מפייס את הטרור ומשלם לו, כפי שראש ממשלת ישראל, לצערי הרב, עושה עם ה"חמאס".

ציפי לבני: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איל בן ראובן.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, המלחמה בטרור היא חובתה של מדינה דמוקרטית, המלחמה הזאת היא קשה ומסובכת, המלחמה בטרור היא במגרשים רחבים של יוזמות מדיניות, של טיפול במעטפות הטרור וכמובן בטרוריסטים עצמם.

איל בן ראובן: כשהחלו גלי הטרור בשנות ה-90 עלו סוגיות קשות באיזונים הנכונים שבין בלימת הטרור ופגיעה בו לבין דרכי הלחימה מול טרור שנלחם באזרחים ומתוך אזרחים.

איל בן ראובן: אני אומר לכם את זאת, כי כשניצבתי בשטח ונאלצתי להילחם עם פקודי בטרור, היו אז בעיות קשות של הסדרת מה מותר ומה אסור.

איל בן ראובן: החוק הזה מנסה להתמודד ולתת כלים למלחמה בטרור ללוחמים בשטח, על מנת למצוא את האיזונים הנכונים למלחמה הזאת, והמלחמה הזאת היא מלחמה מול טרור מכל סוג שהוא, אם זה טרור בתל-אביב, אם זה טרור בירושלים או זה טרור בכפר דומא.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, אני מבין את התחושות שעולות פה מחברי שעלו קודם לכן, אבל בטרור צריך להילחם, וצריך לנצח בו, וצריך גם להישאר מדינה דמוקרטית ששומרת על זכויות וכבוד אדם וחירותו באשר הוא.

בצלאל סמוטריץ': אני לא בטוח בכלל שהחוק הזה מאזן.

איל בן ראובן: אני אתמוך בחוק, אבל אני מדגיש שהחוק הוא ללחימה בטרור באשר הוא, טרור ערבי, יהודי ואחר.

איל בן ראובן: אין ספק שהחוק ראוי לבחינה נוספת בוועדת החוקה, כזאת שתיצור את הדרך, שתאפשר ללוחמים, ללוחמי צה"ל, השב"כ, המוסד, להילחם ולנצח, אבל תוך שמירה אופטימלית על מוסר הלוחמים.

איל בן ראובן: ולבסוף, אני קורא לממשלת נתניהו: לצד הלחימה בשטח בטרור צריך גם ליזום ולעשות כדי להוריד את פוטנציאל הטרור.

איל בן ראובן: באלו עד כאן, לצערי, אתם כישלון מוחלט, וחבל.

איל בן ראובן: המלחמה בטרור חייבת להיות שילוב בין לחימה לבין מדינאות.

איל בן ראובן: לצערי, במדינאות אתם אינכם.

איל בן ראובן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני, בבקשה.

אחמד טיבי: – – יש מצב שהוא מצב יסוד, שממנו נגזר המצב הקיים: כאשר יש כיבוש, ומהכיבוש נגזר הצורך – של כל עם שנמצא בשלטון זר – לנסות להשיג חירות ולהשתחרר מעול הכיבוש, הדברים האלה יכולים להוביל למעשי אלימות, ולעתים גם למעשי אלימות שאי-אפשר לקבל אותם, אבל זה ממשיך.

אחמד טיבי: כולנו חייבים להכיר בעובדה ששורש העניין הוא בכיבוש.

אחמד טיבי: צריך לקרוא למצב כך, ולא לטפל או לנסות למצוא כל מיני תרופות שנכשלו בתוצאות ובהשלכות של הבעיה היסודית שהיא בעיית הכיבוש.

אחמד טיבי: אין עם בעולם שהיה תחת כיבוש שלא נאבק כדי להיות חופשי.

אחמד טיבי: אין.

אחמד טיבי: גם לא יהיה.

אחמד טיבי: מה עוד שהכיבוש הזה, או הכיבוש האחרון כיום, הוא הארוך ביותר.

אחמד טיבי: והתמונות שלעתים נראות, של אנשים במחסומים, של פגיעה באנשים, של שרפת אנשים, של ירי באנשים, בילדים, בחפים מפשע, או עימותים מלחמתיים בין חמושים משני הצדדים – יש לשים להן קץ.

אחמד טיבי: ניסו את כל הדברים האפשריים: ניסו עוצר, ניסו גירוש, ניסו הפקעות, הגליות, בתי-כלא, מאסר ארוך, מעצרים מינהליים, חיסולים, מה לא.

אחמד טיבי: ניסו הכול כדי להסדיר את הכיבוש מראש ולא לסיימו; להסדיר את הכיבוש מחדש ולא לשים לו קץ.

אחמד טיבי: ולכן מצב האלימות יימשך באופן גלי, פעם יותר, פעם פחות.

אחמד טיבי: כדי למנוע אלימות, שאנחנו לא רוצים, חייבים לשחרר את העם הפלסטיני מעול הכיבוש.

אחמד טיבי: באים, מציעים הצעות תמוהות, קשות, רדיקליות.

אחמד טיבי: כמה פעמים עשו חוקים כדי לטפל בעניינים האלה, כמה פעמים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, זמנך לקראת סיום, אז משפט אחרון בבקשה.

אחמד טיבי: שום חוק לא ימנע מעם להשתחרר, גם לא חוק שמונע ללבוש טי-שירט.

אחמד טיבי: טי-שירט.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אחמד טיבי: זה החוק נגד טי-שירטים?

אחמד טיבי: עד כדי כך?

אחמד טיבי: טי-שירט ככלי של מאבק בכיבוש?

אחמד טיבי: עד איפה הגענו?

אחמד טיבי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דני עטר – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

אחמד טיבי: אני לא קראתי לך, קודמי קרא לכם.

אחמד טיבי: אני אשקול את בקשתכם מחדש.

בצלאל סמוטריץ': אני לא בטוח שלפי התקנון מותר לך, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אתה לא יודע איזה סמכויות יש ליושב-ראש.

זוהיר בהלול: הוא עוד ילמד.

עיסאווי פריג': אתה לא מנצל אותן, סמוטריץ.

אחמד טיבי: בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, בשעת ליל מאוחרת שכזו קשה להכביר במילים, אבל בכל זאת צריך לומר כמה דברים: טרור הוא טרור הוא טרור הוא טרור, וכל בר-דעת בעולם יגנה טרור ולא יקבל טרור.

זוהיר בהלול: אבל צריך לזכור כמה הנחות יסוד: א.

זוהיר בהלול: אין עם בעולם – מר גלנט, אדוני השר גלנט, יואב, יואב גלנט, אני מאוד מקווה שאתה גם תקשיב לי קצת.

זוהיר בהלול: אין עם בעולם – – –

מירי רגב: אני הולכת.

זוהיר בהלול: לא, זה בסדר.

זוהיר בהלול: אין עם בעולם שיוותר על זכותו לשחרור ולעצמאות.

זוהיר בהלול: אין.

זוהיר בהלול: גם היהודים, כאשר היו בגולה – 2,000 שנות גולה, הכמיהה לשחרור ולעצמאות הביאה אתכם עד הלום.

זוהיר בהלול: מדוע אתם מצפים מהעם הפלסטיני שיוותר על הזכות הזאת?

זוהיר בהלול: זו זכות לגיטימית, מוסרית, מצפונית, לאומית, ערכית אפילו – שעמים יקבלו את השחרור ואת העצמאות.

זוהיר בהלול: עדיף כמובן בכל הפרמטרים לא לעשות זאת באמצעות פגיעה בזולת, אבל מה לעשות, עולמנו עתיר במלחמות ובשפיכות דמים.

זוהיר בהלול: אבל קרה משהו מאוד מעניין בתקופה האחרונה: הטרמינולוגיה השתנתה.

זוהיר בהלול: עם ישראל, לפחות התקשורת הישראלית, הפנימה שעליה לשנות את הטרמינולוגיה ולייחס, מר אלי אלאלוף, גם פעולות של טרור ליהודים, לא רק לערבים.

זוהיר בהלול: אין זכות יוצרים לפלסטינים ולערבים על המילה טרור.

ענת ברקו: יש זכות יוצרים.

זוהיר בהלול: לא, אין זכות יוצרים.

זוהיר בהלול: אני מזכיר לך – –

ענת ברקו: יש ממש זכות יוצרים.

זוהיר בהלול: – – "ההגנה", האצ"ל, הלח"י יצקו את עצמם ויצרו את האתוס באמצעות מלחמה שקרויה בז'רגון האמיתי טרור.

זוהיר בהלול: מה, מותר לעם היהודי להתקומם ואסור לאחרים להתקומם?

זוהיר בהלול: נו, באמת.

זוהיר בהלול: את לא מדברת עם איש שאיננו מכיר את ההיסטוריה.

ענת ברקו: תאמין לי שאני מכירה את ההיסטוריה.

זוהיר בהלול: אז אני מכיר את ההיסטוריה.

זוהיר בהלול: הרי הגעתם עד הלום לא רק באמצעים מיופייפים, אלא גם באמצעות פצצות, מוקשים, התקפות, מתקפות.

זוהיר בהלול: אלו הם הכלים, לצערי הרב.

זוהיר בהלול: אני איש שלא רק מגנה, אלא שבערכי, לפגוע בזולת זה משהו בלתי נתפס, אבל מה לעשות ואלו הם הכלים.

זוהיר בהלול: לפיכך אני רוצה לומר לכם, מעבר לאתוס הזה שאני מדבר עליו, זה אתוס.

זוהיר בהלול: את מדברת על אתוס ולא על עובדות.

זוהיר בהלול: האתוס נבנה בעמל רב וגם בהדר, אבל גם בדם וגם בפגיעה בזולת.

זוהיר בהלול: ולכן אני אומר כדלקמן: המיעוט הערבי בישראל הוא מיעוט ממושמע וצייתן, רוצה לחיות בצלם האל, אבל מה לעשות ותקציב המדינה לא מאפשר זאת.

זוהיר בהלול: ולכן, על אף זאת ואף-על-פי-כן, אני חושב שהערבים בישראל עדיין מאמצים, אדוני היושב-ראש, את הכלים הדמוקרטיים האלמנטריים.

זוהיר בהלול: אבל הפלסטינים מעבר לקו – זה סיפור אחר.

זוהיר בהלול: אבל גם כאן אנחנו יכולים לדבר – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

זוהיר בהלול: – – על שליטה ללא מצרים של אבו מאזן על הרחוב הפלסטיני, שעל אף חוסר התקווה באופק עדיין מאמץ כללי משחק שפויים.

זוהיר בהלול: ולכן אני, עם כל הצער, לא יכול להצטרף להצבעה שתיתן לגיטימציה לחוק הזה, אדוני היושב-ראש.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

אחמד טיבי: לפנים משורת הדין – חבר הכנסת באסל גטאס.

זהבה גלאון: אדוני, אני רוצה להסב את תשומת לבך שיש לי הודעה אישית אחרי ההצבעה.

אחמד טיבי: הודעה אישית?

זהבה גלאון: הודעה אישית.

זהבה גלאון: תיאמתי עם המזכירות ועם חבר הכנסת סמוטריץ.

אחמד טיבי: לא קיבלתי.

זהבה גלאון: איפה חבר הכנסת סמוטריץ?

אחמד טיבי: הנה, הנה.

אחמד טיבי: תרשי לעיין בה, חברת הכנסת זהבה.

איתן ברושי: זהבה, אני מקווה שאת לא מתפטרת.

איתן ברושי: יש גל התפטרויות.

אחמד טיבי: אני החלטתי להיענות לבקשה.

אחמד טיבי: זה יהיה אחרי סיום הדיון באייטם הזה, אחרי ההצבעה.

זהבה גלאון: אתה עומד על זה?

זהבה גלאון: זה יכול להיות גם לפני ההצבעה.

אחמד טיבי: לא.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, השעון רץ.

אחמד טיבי: אני אתן לך זמן.

אחמד טיבי: מזכיר לי סגן מזכירת הכנסת, שלתיקון הזה של הודעה אישית אחרי ההצבעה קוראים תיקון טיבי.

אחמד טיבי: אני יזמתי את התיקון הזה.

זהבה גלאון: ליושב-ראש יש שיקול דעת.

זהבה גלאון: אני מכירה את התקנון, אני מנסה את היושב-ראש.

אחמד טיבי: זה לא היה בעבר.

אחמד טיבי: זה היה בסוף היום.

אחמד טיבי: אני מתחיל מחדש.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת באסל גטאס.

זהבה גלאון: – – –

אחמד טיבי: בבקשה.

באסל גטאס: יותר מפעם אחת, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כשעמדתי כאן, ביותר מפעם אחת נזכרתי במה שקוראים במורשת הערבית: חוכום קראקוש.

באסל גטאס: קראקוש היה קצין מעולה ששירת את צלאח א-דין אלאיובי בתקופת שליטתו במצרים ובאזור.

באסל גטאס: נשאר מאותו מנהיג דגול וקצין מבריק מה שאמרו עליו – שהוא היה עושה דין ומשפט שנקרא על שמו; הפך לדיני וחוקי קראקוש, שהם חוקים דרקוניים – ככה השמועות לפחות אומרות – הוא שהיה עושה ככל העולה על רוחו.

באסל גטאס: ומפורסם הסיפור שהוא רצה לתלות מישהו, ואמרו לו: אל תתלה אותו, הוא עוזר לך בניהול הסוסים שלך.

באסל גטאס: אז הוא מצא מישהו אחר שעבר ברחוב, לקח אותו כדי לתלות במקומו.

באסל גטאס: בערך, החוק הזה מזכיר, אולי יותר מכול, את דיני קראקוש.

באסל גטאס: זהו חוק דרקוני שמכשיר את כל – – –

זוהיר בהלול: בעברית אפשר לומר: חוק קפקא, חוק קפקאי.

באסל גטאס: במקום חוק הטרור, חוק קראקוש.

באסל גטאס: הוא מכשיר את כל השרצים של תקנות, מצבי חירום למיניהם, של שימוש בהגדרות גורפות בלי הוכחת אשמה.

באסל גטאס: אפילו עיוות של כל סוג של דין פלילי מבלי להוכיח כוונה פלילית כלשהי, שאפשר להאשים ולהעניש מישהו שכביכול סייע, בלי לדעת, למעשה טרור כפי שמגדיר אותו החוק; אפשר להגיש כתב-אישום.

באסל גטאס: זה חוק אנטי-דמוקרטי, אנטי-אנושי, מנוגד לכל האמנות הבין-לאומיות שישראל חתומה עליהן.

באסל גטאס: זהו חוק שאסור לחוקק.

באסל גטאס: זהו חוק אנטי-דמוקרטי, והכי הכי קשה לי עם החוק הזה, שמזכירים שהחליטו להביא אותו אחרי הרצח המתועב של משפחת דוואבשה.

באסל גטאס: כאילו זה חוק נחוץ.

באסל גטאס: זה הדבר האחרון שהיה נחוץ לכוחות הביטחון כדי להיאבק בטרור היהודי ובהכשרת מעצרים מינהליים.

באסל גטאס: זה רחוק מהמציאות.

באסל גטאס: זה חוק לא נחוץ, והוא רק יזיק אם יש עוד מישהו שמאמין בערכים דמוקרטיים במדינה הזאת.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת גטאס.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אנחנו כבר ארבעה חודשים מאז שנבחרנו לכנסת, ובחודשים האלה, אדוני היושב-ראש, עברנו סדרה ארוכה של חוקים ושל הצעות חוק, וכל הזמן הביאו לנו חוקים על-ידי הוראת שעה; ואני מזכיר לכם שורה של חוקים שעברו בהוראת שעה.

אוסאמה סעדי: אבל הפעם מדובר בחוק דרקוני, חוק חמור במיוחד, שמדבר על פגיעה קשה מאוד בזכויות אדם, בזכויות חוקתיות.

אוסאמה סעדי: שמענו היום שלמעשה החוק הזה נולד עוד בכנסת השמונה-עשרה, והוחל עליו דין הרציפות בכנסת התשע-עשרה, ועכשיו אנחנו בכנסת העשרים.

אוסאמה סעדי: אבל תראה איזה פלא, אדוני היושב-ראש, עכשיו, ביום שהביאו לנו את חוק התקציב לקריאה ראשונה, מביאים לנו במחטף את החוק הזה, שהוא חוק חשוב מאוד ומלא פרשנויות והגדרות משפטיות שצריכות לימוד, הבנה, ניתוח.

אוסאמה סעדי: ולא עושים חוק כזה – מאבק בטרור, כפי שמכנים זאת, והוא כל כך רחוק מהעניין הזה – שמשנה מצב משפטי קבוע מאז קום המדינה; כשכל הזמן מגדירים שמדינת ישראל נמצאת במצב חירום ולא מבטלים.

זהבה גלאון: משנת 1945.

אוסאמה סעדי: לא.

אוסאמה סעדי: התקנות הן מ-1945, אבל מאז 1948 אומרים שמדינת ישראל נמצאת במצב חירום, ולא מבטלים את מצב החירום הזה.

אוסאמה סעדי: ולכן כל הזמן השתמשו באמצעים והגבלות, לרבות המעצרים המינהליים הידועים לשמצה, בגלל מצב החירום.

אוסאמה סעדי: עכשיו זאת הפעם הראשונה שמבטלים בחוק מצב חירום במדינת ישראל, ואומרים: עכשיו החוק הזה, חוק המאבק בטרור, כבר לא תלוי ולא קשור בהכרזה על מצב חירום.

אוסאמה סעדי: וגם אם מחר או מחרתיים יבוטל מצב החירום במדינה, המאבק בטרור, החוק הזה עם כל ההגבלות, עם כל הצעדים, לרבות צווי הגבלה, מעצרים מינהליים, ימשיכו להתקיים.

אוסאמה סעדי: אני מזכיר לכל אלה, ובמיוחד, לצערי הרב, לאלה מהאופוזיציה ולחברי יואל חסון, שדיבר בשצף קצף כל כך בעד החוק הזה, שכביכול הוא בא להיאבק במחבלים ולהיאבק בטרור – יואל, החוק הזה חל אך ורק בתחומי מדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: הוא לא חל בשטחים הכבושים.

אוסאמה סעדי: בשטחים הכבושים יש חקיקה צבאית, תאמין לי, לא צריך את החוק הזה.

יואב קיש: לא השטחים הכבושים.

יואב קיש: אתם אולי כבשתם כשבאתם לפה.

אוסאמה סעדי: שטחים כבושים ועוד איך.

אוסאמה סעדי: ולכן, המאבק בכיבוש הוא זכות חוקית לפי המשפט הבין-לאומי.

אוסאמה סעדי: המשפט הבין-לאומי הכיר בזכות הזאת, ולכן לא ישנה לכם.

אוסאמה סעדי: כל מה שתעשו פה – מאבק ולא מאבק וחוק כזה, לא יעזור לכם.

אוסאמה סעדי: ולכן אני אומר, לא יעלה על הדעת חוקים והוראות ומגבלות וצווים ומעצר מינהלי על סמך חומר סודי.

טלי פלוסקוב: נגמר הזמן.

אופיר אקוניס: נגמר הזמן.

אחמד טיבי: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: חומר חסוי.

אוסאמה סעדי: זה לא יעבור במבחן בג"ץ.

אוסאמה סעדי: ולכן אני חושב שאת החוק הזה צריך להסיר מסדר-היום כמה שיותר דחוף.

אחמד טיבי: תודה.

אוסאמה סעדי: ואנחנו בוועדת החוקה נדאג שהחוק הזה לא יתקדם.

אוסאמה סעדי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: רויטל סויד – חברת הכנסת רויטל סויד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: נא להרגיע שם בצד של הקואליציה.

אחמד טיבי: אתם מפריעים.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ביטן.

אחמד טיבי: אנשי הסדרנים, אני מבקש להרגיע.

אחמד טיבי: להרגיע את פרח, להרגיע את – נא לפזר את ההפגנה בפינה.

ג'מאל זחאלקה: אני יכול להתחיל?

אחמד טיבי: אני מחזיר מאפס.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

אחמד טיבי: עכשיו.

זוהיר בהלול: הפגנה זה רק ערבים.

זוהיר בהלול: דוקטור, הפגנה זה רק ערבים.

זוהיר בהלול: על מה אתה מדבר?

אחמד טיבי: ערבים זה הפרות סדר.

אחמד טיבי: יהודים זה הפגנות.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – –

אורן אסף חזן: איך התאפס השעון?

אחמד טיבי: אני איפסתי אותו בכוונה.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: – – כל מבנה לוגי, תיאורטי, חוקי, שבנוי על – –

אורן אסף חזן: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – הנחה מוטעית – כל-כולו טעות אחת גדולה, גם אם על פניו נראה שיש משהו שיש בו היקשים ויש בו קונסיסטנטיות – קונסיסטנטיות – קשה לי להגיד את המילה הזאת.

אחמד טיבי: טוב, אנחנו בשעה 01:00 עכשיו.

ג'מאל זחאלקה: במיוחד בשעה כזאת.

אחמד טיבי: בשעה כזו הכול מותר.

ג'מאל זחאלקה: קונסטיטנטיות.

אחמד טיבי: אני מוסיף לך עוד עשר שניות.

ג'מאל זחאלקה: הנחת היסוד של החוק היא שמדינת ישראל נאבקת בטרור, כלומר מדינה שוחרת שלום, הכול טוב ויפה, ויש ארגוני רשע שנלחמים בה.

ג'מאל זחאלקה: זה התיאור, זה המצב שבו הנחת היסוד של החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה להיכנס לפרטים בתוך החוק, אני רוצה להתעכב דווקא על הנחת היסוד הזאת.

ג'מאל זחאלקה: הדברים אינם כך בכלל, המצב שונה לגמרי: מדינת ישראל נמצאת במצב של תוקפנות מתמדת נגד העם הפלסטיני.

ג'מאל זחאלקה: מאז 1948, גירוש העם הפלסטיני ממולדתו, הפיכת הרוב של הפלסטינים לפליטים, אחר כך בכיבוש הארץ אפילו מעבר להחלטת החלוקה, אחר כך, 1967 – כיבוש, התנחלות.

ג'מאל זחאלקה: הקורבן כאן הוא העם הפלסטיני; התוקפן כאן הוא מדינת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: זו משוואת הדברים.

ג'מאל זחאלקה: ניסיון להפוך את העניין ולהפוך את ישראל למדינה שמגינה על עצמה מפני כוחות הרשע, הוא דבר לא נכון, פשוט לא נכון.

ג'מאל זחאלקה: לכן, כל החוק הזה בנוי על הנחה לא נכונה.

ג'מאל זחאלקה: הוא בנוי על הנחה של תיאור מאבקו הלגיטימי של העם הפלסטיני לעצמאות ולשחרור לאומי.

ג'מאל זחאלקה: כשאר עמי העולם, אנחנו – העם הפלסטיני לא המציא את השחרור הלאומי; העם הפלסטיני לא המציא את המושג עצמאות; העם הפלסטיני לא המציא את העניין של חיים נורמליים, של שאיפה לחיים נורמליים.

ג'מאל זחאלקה: כשאר העמים, הוא רוצה לחיות, ואת זה מתארים בארץ כטרור.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: זה תיאור פוליטי.

ג'מאל זחאלקה: זה לא תיאור חוקי, זו קביעה פוליטית.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק פוליטי, שבא להגיד שיש כאן מאבק לא לגיטימי של עם שנאבק לחירות, ויש מאבק לגיטימי של מדינה תוקפנית ששוללת את חירותו של האחר.

ג'מאל זחאלקה: זה העניין, ולכן זה לא חוק – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: – – זה פוליטיקה.

ג'מאל זחאלקה: זה פוליטיקה מהסוג הגרוע ביותר.

ג'מאל זחאלקה: פוליטיקה שמנסה, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: לא מוסרית, אנטי-מוסרית.

אורן אסף חזן: – – –

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נלחמים מלחמה מוסרית למען חירות, למען שלום לכולם, ולא למען שליטה של צד אחד בצד השני.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ינון מגל.

אורן אסף חזן: במציאות אתה יכול ללכת רוורס, כי בדרך הזאת לא תגיע לשום מקום.

אחמד טיבי: אני מבין שאתה חש בטוב, אורן.

אורן אסף חזן: ד"ר אחמד טיבי – – –

אחמד טיבי: אתה רוצה הודעה מהצד?

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: לא, לא.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: אין לך חוש הומור אפילו.

אורן אסף חזן: אני כמו הערבים.

אורן אסף חזן: נותנים לי – אני לוקח.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: בבקשה.

ינון מגל: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, התפרסמה היום תמונה שזעזעה את העולם.

אחמד טיבי: נכון.

ינון מגל: תמונה של תינוק שוכב על חוף הים, מת, ואפשר היה לשמוע את השקט.

ינון מגל: אני לא מכיר בן-אדם שרואה תמונה כזאת ונשאר אדיש.

ינון מגל: ולכן מדהים אותי המקום הזה, כשעולים חברי כנסת ומדברים על מדינת ישראל, עולים ומדברים נגד חוקים שרוצים לאכוף חוקים על טרור.

ינון מגל: בסוף, אני אומר, גם צריך איזושהי מידה של יושרה פנימית.

ינון מגל: אתם עולים ומדברים – מה, נגד זה שעושים צעדים לאכוף טרור?

ינון מגל: מה העניין?

אוסאמה סעדי: הדרת הטרור.

ינון מגל: מה העניין?

ינון מגל: אתם מרגישים נוח לבוא ולהגיד: יש טרור – צריך להילחם בו.

ינון מגל: אם זה מאבק צודק – – –

חנין זועבי: – – –

ינון מגל: אם זה מאבק צודק, אז מאבק צודק.

ינון מגל: אז בסדר, תעשו מאבק צודק.

חנין זועבי: יש טרור.

ינון מגל: ראיתם מה קרה כאן במדינת ישראל כשנשרף תינוק למוות.

ינון מגל: ראיתם מה קרה כאן, איך כל המדינה כולה גינתה את זה.

ינון מגל: אבל אני לא חושב שאנחנו רואים כאן איזושהי תמונת מראה.

ינון מגל: בואו תגידו פעם את האמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ינון מגל: בואו תגידו פעם את האמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אחמד טיבי: הכול על חשבונך.

חנין זועבי: אמרנו את האמת.

ינון מגל: כמה ימים התעסקו פה באיזה ילד עם גבס, אם הוא זרק אבן, לא זרק אבן, ולקחו לו את המעיין, לא לקחו לו את המעיין.

ינון מגל: תגידו לי, אתם מסתכלים מסביב?

ינון מגל: אתם רואים כמה ערבים הורגים ערבים כל יום?

ינון מגל: למה הם הורגים אחד את השני?

ינון מגל: תגידו לי.

חנין זועבי: בגלל שערבים הורגים ערבים, אתה רוצה להרוג ערבים?

ינון מגל: למה ערבים הורגים ערבים?

ינון מגל: הורסים מסגדים?

ינון מגל: למה?

ינון מגל: על מה אתם מדברים?

ינון מגל: על כיבוש?

ינון מגל: אין מחסום אחד בשטח.

ינון מגל: אין מחסום אחד.

ינון מגל: על איזה כיבוש?

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, מפריעים לחברי היקר.

אחמד טיבי: הוא יקבל יותר זמן.

אוסאמה סעדי: – – –

חנין זועבי: – – –

ינון מגל: את לא מתביישת כל היום לעלות ולשקר?

ינון מגל: את לא מתביישת?

ינון מגל: בשם איזה צדק?

חנין זועבי: בשם נתון של 3.7 – – –

ינון מגל: הרי הכול שקר.

ינון מגל: אין כיבוש.

אחמד טיבי: הזמן שלך הסתיים, אבל אתן לך עוד עשר שניות.

ינון מגל: אין כיבוש, אין עם.

ינון מגל: עורבא פרח.

ינון מגל: מת תינוק כמו מאות-אלפים שנרצחים, מאות-אלפים שנרצחים, ואתם באים ומדברים פה על כיבוש?

ינון מגל: על רצח?

ינון מגל: אתם מצדיקים טרור?

חנין זועבי: – – –

אורן אסף חזן: את מחבלת.

אחמד טיבי: נא להירגע.

אחמד טיבי: נא לסיים.

ינון מגל: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ענת ברקו.

אחמד טיבי: אגיד לפרוטוקול – התמונה הזאת של הילד על חוף הים היא אות קין על מצחה של כל הקהילה הבין-לאומית, לרבות העולם הערבי, אבל לנסות להשתמש בתמונה הזאת כדי להקל בתמונות אחרות, קשות לא פחות, כמו דוואבשה שנשרף למוות, זה מוסר כפול.

אורן אסף חזן: – – – נא לכבד את התקנון.

חנין זועבי: – – –

אורן אסף חזן: תיסעי לחוף עזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: נא להתחיל.

חנין זועבי: – – –

אורן אסף חזן: תיסעי לחוף עזה.

אחמד טיבי: לא כדאי להתחרות בתמונות.

אחמד טיבי: זו לא תחרות של תמונות.

חנין זועבי: – – –

אחמד טיבי: נא להירגע.

אורן אסף חזן: נשלח אותך לשם – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, נא להירגע.

חנין זועבי: – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת זועבי, נא להירגע.

חנין זועבי: – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת זועבי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ינון מגל, אני מבקש לתת לה להתחיל.

אחמד טיבי: בבקשה.

אורן אסף חזן: תן לה גם הודעה אישית – – –

אחמד טיבי: אתחיל מההתחלה – בבקשה.

אחמד טיבי: זה לא היה על חשבונך.

אחמד טיבי: בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, אני רוצה לספר לכם שהיה לי מפגש, באחד הראיונות שעשיתי, עם טרוריסט שישב בכלא – כי אלה התחומים שחקרתי במשך שנים רבות.

ענת ברקו: הוא אמר לי את הדבר הבא: אנחנו, אני יכול לעשות לכם דברים איומים; אתם בדמוקרטיה שלכם במדינת ישראל אף פעם לא תוכלו להשיב לי.

ענת ברקו: הוא אמר את זה, והוא התכוון לזה.

ענת ברקו: אני רוצה לברך את כל מי שעמל ועשה וטרח על החוק הזה כדי שאנחנו נגיע למצב שגם מבחינה משפטית נוכל לטפל בטרור.

מיכל רוזין: במקום להתגאות שהדמוקרטיה – – –

ענת ברקו: ואני רוצה להמשיך ולומר – –

קריאה: – – –

קריאה: – – –

ענת ברקו: – – במאה הקודמת היה זה צלב הקרס השחור, היו אלה נהרות הדם של הצבע האדום של הקומוניזם.

ענת ברקו: בזמן הנוכחי זה הצבע הירוק של האסלאמיסטים שעל דגלם גם עומד הדגל השחור של "דאעש".

ענת ברקו: אי-אפשר להתעלם מזה.

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: – – –

ענת ברקו: בעוד כמה ימים ימלאו 14 שנה למגה-פיגוע של ה-11 בספטמבר.

אורן אסף חזן: – – –

ענת ברקו: אורן, אתה מפריע לי.

ענת ברקו: בעוד כמה ימים ימלאו 14 שנה למגה-פיגוע של ה-11 בספטמבר – "אל-קאעידה", בית גידול גם – בעצם המוטציה של "אל-קאעידה" זה מה שאנחנו רואים היום ב"דאעש", בדיוק אותו בית גידול.

ענת ברקו: וגם אותו הדבר – כדאי להביא לעולם את הבשורה שהתבשרנו אתמול, שיש מחבל מתאבד מה"חמאס" שעשה הסבה ל"אל-קאעידה" והתפוצץ בעיראק.

ענת ברקו: הכול שייך לאותו עניין.

ענת ברקו: יש מיליונים של פליטים, יש אנשים שנמכרים לעבדות, נשים וילדים – –

מיכל רוזין: – – –

ינון מגל: אני לא מבין, את בעד הטרור?

ינון מגל: את בעד הטרור?

מיכל רוזין: – – –

ענת ברקו: – – ותרבויות שנמחקות.

ענת ברקו: תדמור, למשל, עתיקות ותרבויות, ואנחנו רואים את מדינת ישראל, בשפיץ של המאבק, נלחמת בטרור למרות ההפרעות שלכם.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ינון מגל, חברת הכנסת רוזין, נא לא להפריע.

מיכל רוזין: – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת רוזין.

ענת ברקו: אתם לא תקשרו את הידיים שלנו – –

מיכל רוזין: מי זה "שלנו"?

מיכל רוזין: – – –

ענת ברקו: – – בכלים משפטיים נוסף על הכלים הצבאיים והכלים הטכנולוגיים שעומדים לרשותנו.

ענת ברקו: נילחם בטרור, וכולם היו צריכים להצביע בעד, כי אף אחד לא צריך להסכים לסוג כזה – – –

תמר זנדברג: – – –

ענת ברקו: הטרור הזה מגיע ופוגע בסופו של דבר גם בשולחיו.

ענת ברקו: האקדח שמונח על השולחן במערכה הראשונה יורה גם במערכה השלישית.

ג'מאל זחאלקה: מי אמר את זה?

ג'מאל זחאלקה: מי אמר את זה?

ג'מאל זחאלקה: – – –

ענת ברקו: אותו בית גידול של חטיפות המטוסים, המחבלים המתאבדים – תחשבו לאן זה הלך ולאן זה הביא אותנו.

ענת ברקו: ואז מדינת ישראל צריכה להתגונן, והיא עושה את זה.

ענת ברקו: ובאמת בשלה העת שלא נשת

ענת ברקו: מש רק בכלים המנדטוריים שניתנו לנו, חוקי ההגנה, אלא בחקיקה שהיא מתקדמת, שהיא מקיפה, ואגב, חוק הפטריוט, לאחר הפיגועים ב-11 בספטמבר, התקבל שנה לאחר מכן.

ענת ברקו: החוק הזה הוא עדיין לא חוק הפטריוט שנחקק על-ידי הדמוקרטיה הגדולה בעולם, אבל הוא בכל זאת נותן כלים למאבק בטרור ולשמירה על חיי אזרחינו, כי זו חובתה של כל מדינה שחפצה חיים.

ענת ברקו: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורן חזן.

אחמד טיבי: אחרי חבר הכנסת חזן – השרה תסיים.

אחמד טיבי: שלוש דקות, בבקשה.

אורן אסף חזן: רק שלוש?

אורן אסף חזן: כבוד היושב-ראש חברי, חברותי וחברי חברי הכנסת, כבוד השרים, ראשית, אני רוצה לאחל החלמה מהירה לחברנו היקר איימן עודה.

אורן אסף חזן: אני שם לרגע בצד הכול.

אורן אסף חזן: אני מקווה לראות אותו חוזר לכאן במהרה להמשך הפעילות.

אורן אסף חזן: באמת אני חושב שכולנו צריכים לשלוח לו איחולי החלמה.

אורן אסף חזן: שנית, אני המום.

אורן אסף חזן: בפעם השנייה היום ואחרי כמה חודשים לא קלים שבהם אני אוגר בפנים את תחושותי הקשות תוך כדי איפוק נגד התנהלותו של שר הביטחון, אני תוהה איפה שר הביטחון באחד הדיונים החשובים ביותר שקיימים פה במאבק נגד הטרור; מה יותר חשוב מלקחת חלק בדיון הזה במאבק נגד הטרור?

אורן אסף חזן: אדוני שר הביטחון, אם אתה רואה אותי, אני מזמין אותך להצטרף אלינו, להגיע להצביע בדקות הקרובות בעד החוק הצודק הזה.

אורן אסף חזן: עכשיו, שואלים: למה החוק הזה צודק?

אורן אסף חזן: אתם יודעים, אני רוצה להקריא לכם מקצת מאירועי היום שהמחבלת בתהליך השלום חנין זועבי מגבה יום-יום: כדורים מעזה, ירי בחוף אשקלון, ירי נוסף בחוף אשקלון, ניסיון חדירה, אבנים, חשש לירי בציר 60, וזו רק רשימה חלקית שפורסמה בכלי התקשורת הלגיטימיים.

אורן אסף חזן: חברים, טרור שמשתולל פה בוקר-בוקר, שעה-שעה, וכבר ראינו שיש מי שמפחד לקבל עליו אחריות.

אורן אסף חזן: לא מזמן עמדתי כאן ואמרתי: מיהו אותו, לא אומר פחדן, אבל חלש סביב שולחן הממשלה?

אורן אסף חזן: וכולנו קיבלנו את התשובה.

אורן אסף חזן: ואם לא היה לי כבוד מלכות, כנראה שדברי היו חריפים יותר.

אורן אסף חזן: אבל אומר זאת בצורה פשוטה.

אורן אסף חזן: ראשית, אני רוצה לברך את חברי הרשימה הפלסטינית המשותפת על הכבוד שהם רוחשים לי.

אורן אסף חזן: יושבים בשקט כמו תלמידים טובים, והמורה גרמן אפילו לא כאן, ומאזינים בסבלנות לדברי החוכמה שהם: ארץ-ישראל היא שלנו, אנחנו לא נוותר עליה.

זהבה גלאון: מה זה – – –?

אורן אסף חזן: כבר תבעתי ואמרתי: אתם מוזמנים לקחת בזה חלק, אבל לא מעבר.

אורן אסף חזן: אנחנו לא ניתן לכם אותה.

אורן אסף חזן: והמחבלת חנין שמחבלת בתהליך השלום – לא יעזור לה.

אורן אסף חזן: היא כל כך מתגעגעת.

אורן אסף חזן: כיסופים לחוף עזה?

אורן אסף חזן: אני מזמין אותה לעבור לשם.

אורן אסף חזן: חברים, אני אסכם ואומר, זה רגע מכונן ומרגש.

אורן אסף חזן: הוא מהול בהתרגשות ועצב כי שר הביטחון לא נוכח פה.

אורן אסף חזן: אבל לטובת אזרחי מדינת ישראל ולטובת המאבק בטרור שעולה פה, אנחנו היום מביאים סימן לשלום, סימן לעתיד טוב יותר, ובעיקר בטוח, לכל אזרחינו באשר הם, יהודים וערבים כאחד.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יולי יואל אדלשטיין: האם הממשלה מעוניינת לסכם?

יולי יואל אדלשטיין: אין רצון כזה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ה–2015, קריאה ראשונה, הצבעה אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת, ואנחנו נוכל להצביע בקריאה ראשונה – אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – 14 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 45 בעד, 14 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הכוונה של חבר הכנסת איל בן ראובן הייתה לתמוך בחוק.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא הספיק לעשות זאת.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא משנה את תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: קודמי יושב-ראש הישיבה חבר הכנסת אחמד טיבי אישר הודעה אישית לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, עלה על דוכן הנאומים חבר הכנסת יואל חסון, שעושה קריירה בשבועות האחרונים מהסתה נגד מרצ, ובצורה פופוליסטית ומתלהמת הביע כאן אמירות כנגד סיעת מרצ וכנגדי שלא היו מביישות את הבית הפוליטי שלך – אבל אני מודה שאני לא ממש מצליחה להיזכר מה זה בדיוק הבית הפוליטי שלך, אולי מישהו יכול לעזור לנו כאן.

קריאה: אני לא זוכר – – –

זהבה גלאון: אני ממש לא מוכנה לקבל הטפות מוסר, חברי חברי הכנסת, מאדם שהפעם האחרונה שנתקל במילה אידיאולוגיה הייתה לפני שיצא למסע בין מפלגות; חיפשת אותן.

זהבה גלאון: התחלת בליכוד, עברת לקדימה, גמרת במחנ"צ.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: אתם יודעים, חשבתי על זה שאם יואל חסון, חברי חברי הכנסת, היה נקלע לאי בודד, הוא היה מקים שתי מפלגות כדי שיוכל לנטוש אחת לטובת השנייה.

זהבה גלאון: ואתה עומד כאן ומסביר לנו מה זה אידיאולוגיה?

יואל חסון: זאת תגובה – – –

יואב קיש: מי שלא מסכים אתך לא בסדר?

יואב קיש: – – –

זהבה גלאון: אתה יודע למה אנחנו מתנגדים לחוק, חבר הכנסת חסון?

זהבה גלאון: אנחנו מתנגדים לחוק בגלל סיבות אקזוטיות.

זהבה גלאון: מה זה אומר – – –

אורן אסף חזן: – – – די להשתלח באנשים – – –

אחמד טיבי: נא לא להפריע לה.

אחמד טיבי: נא לא להפריע לה, חבר הכנסת חזן.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, חזן.

אחמד טיבי: בבקשה.

זהבה גלאון: על זה נאמר, אדוני היושב-ראש, הלך הזרזיר אצל העורב.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנחנו מתנגדים לחוק הזה בגלל סיבות אקזוטיות.

זהבה גלאון: קוראים לזה עקרונות, קוראים לזה אידיאולוגיה.

זהבה גלאון: אבל כנראה כשלימדו על זה, חבר הכנסת חסון, היית עסוק בלחפש לך ג'וב.

זהבה גלאון: איפה זה היה, בליכוד, בקדימה?

יואל חסון: – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: תתבייש לך.

זהבה גלאון: אתה מעז לעמוד כאן – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: אני לא שומעת את עצמי, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: נא לאפשר לה לסיים את הדברים.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: גם חבר הכנסת חסון וגם חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר.

אחמד טיבי: אתה מאיים עליה באופן פיזי על הדוכן.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: למה אתה מתקדם לכאן?

אורן אסף חזן: אני מרגיש מאוים – – –

אחמד טיבי: אל תתקדם לעבר הדוכן.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, זה לא יכול להיות שבהודעה אישית יש הפרעה, בהודעה האישית.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: אני אביא את זה בחשבון.

זהבה גלאון: אני מודה לך.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, למען הסר ספק, לאף אחד אין מונופול, בטח שלא בצד הזה – זה מה שנהייתם, המחנה הציוני – כדי לתת ציונים מי חשוב לו להיאבק בטרור ומי לא.

זהבה גלאון: ומה נראה לך, אתה מעז לעמוד כאן ולהגיד שסיעת מרצ מחבקת מחבלים?

זהבה גלאון: חצוף שכמוך.

זהבה גלאון: איפה היית כשלימדו על אידיאולוגיה – –

יואל חסון: באמת – – –

זהבה גלאון: – – איזה ג'ובים, באיזה מפלגה חיפשת?

זהבה גלאון: השתחלת לרשימה של המחנה הציוני אחרי שעברת את כל המפלגות האפשריות, ואתה בא ללמד אותנו עקרונות של זכויות אדם ואידיאולוגיה?

זהבה גלאון: חצוף – – –

יואל חסון: את באה ללמד אותנו?

יואל חסון: אותנו?

יואל חסון: – – –

זהבה גלאון: כן, חתיכת חצוף.

זהבה גלאון: עכשיו אני בהודעה אישית, שלא יפריע לי.

יואל חסון: את לא היית – – – בכלל – – –

קריאות: – – –

נורית קורן: דיברנו על זה שלא קוראים "חצוף" לאנשים – – –

אחמד טיבי: נשארה לך דקה.

יואל חסון: – – –

זהבה גלאון: מי אתה?

זהבה גלאון: מי אתה, תחפש את החברים שלך.

זהבה גלאון: מי אתה?

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן.

אחמד טיבי: חברת הכנסת.

אחמד טיבי: נא לאפשר לה לסיים.

מיכל רוזין: – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת רוזין, את מפריעה לחברת הכנסת גלאון.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, זה – – –

נורית קורן: סליחה, אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת רוזין, תירגעי, תירגעי.

אחמד טיבי: גם אתם תירגעו.

אחמד טיבי: נא לשבת במקום.

אחמד טיבי: נא לשבת במקום.

אורן אסף חזן: אני הייתי – – –

אחמד טיבי: נא לשבת במקום.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: תירגע.

אחמד טיבי: אתה לא מרגיש טוב, חבר הכנסת חזן.

נורית קורן: סליחה.

נורית קורן: סליחה, אדוני היושב-ראש, אנחנו דיברנו במושב הקודם – שחבר כנסת לא יקרא לחבר כנסת אחר בשמות גנאי כמו חצוף.

נורית קורן: אני חושבת שזה כבר פעם שנייה – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – – תלונה לוועדת האתיקה – – –

אחמד טיבי: אפשר להגיש תלונה.

אורן אסף חזן: הפוסל במומו פוסל.

אורן אסף חזן: מספיק.

אחמד טיבי: אפשר להגיש, אתה רשאי להגיש.

אחמד טיבי: בבקשה, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, מה שעשה חבר הכנסת חסון כאן היום על הדוכן, המילה "חצוף" קטנה עליו, חברת הכנסת בוקר, "חצוף" קטנה עליו.

זהבה גלאון: אני רוצה לסיים – – –

אורן אסף חזן: מה שאת עושה יום-יום, המילה – – – קטנה עלייך.

זהבה גלאון: אני רוצה לסיים, חברי חברי הכנסת, ולהגיד – כדאי שתבחנו את עצמכם, המחנה הציוני, שאתם עושים קריירה על הסתה נגד מרצ.

זהבה גלאון: כדאי שתבחנו את עצמכם לאן הגעתם – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

זהבה גלאון: רגע, אני רוצה לסיים.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: משפט אחרון, חברת הכנסת.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: משפט אחרון.

זהבה גלאון: מי שרוצה להיאבק בטרור, צריך לחסל את בית-החרושת – –

אורן אסף חזן: צריך להוציא אותך מהכנסת – – –

זהבה גלאון: – – שיוצר מוטיבציה לטרור – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, אתה כל הזמן מאריך לה את הנאום.

אורן אסף חזן: בסדר.

זהבה גלאון: כבר פיטרת את שר הביטחון.

אחמד טיבי: תוספת חזן – עשר שניות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מי שרוצה להילחם בטרור צריך לחסל את בית-החרושת שיוצר מוטיבציה לטרור.

זהבה גלאון: קוראים לזה הכיבוש, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: רוצים לחסל את הטרור?

זהבה גלאון: תחסלו את הכיבוש.

זהבה גלאון: תודה רבה.

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/952); נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לנושא הבא:

אחמד טיבי: הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה) (תיקון מס' 2).

קריאות: – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

אחמד טיבי: אה, קודם השרה שקד, אני מתנצל.

יואב קיש: האחרון שהיא העליבה התפטר מהכנסת היום.

יואב קיש: מה יקרה ליואל?

איילת שקד: די, חברים, תפסיקו לריב באחת בלילה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: – – בואו נירגע.

איילת שקד: החוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה), אשר נחקק ביומה האחרון של הכנסת הקודמת, הוא חוק בעל חשיבות רבה.

איילת שקד: החוק נועד לסייע לבני-זוג ולהורים וילדים ליישב את הסכסוכים ביניהם בדרכי שלום, תוך צמצום ההתדיינויות המשפטיות ביניהם, וזאת בכל הערכאות השיפוטיות הדנות בסכסוכי משפחה, הן בתי-המשפט לענייני משפחה והן בתי-הדין הדתיים השונים.

איילת שקד: החוק, שנחקק כאמור בשלהי כהונתה של הכנסת הקודמת, היה אמור להיכנס לתוקפו ב-17 בספטמבר בכל הנוגע לבתי-הדין הרבניים ובתי-המשפט לענייני משפחה שבהם כבר היו קיימות יחידות במועד פרסומו של החוק.

איילת שקד: מאז חקיקתו של החוק נעשתה היערכות לקראת יישומו, ואולם מדובר בחוק הדורש גם היערכות תקציבית.

איילת שקד: נוכח תקופת הבחירות שחלה בסמוך לאחר חקיקתו והעובדה שמאז חקיקתו לא אושר תקציב המדינה החדש, לא ניתן יהיה להפעיל את החוק בערכאות השיפוטיות שבהן הוא אמור להיכנס לתוקף.

איילת שקד: לאור האמור, מוצע לדחות את תחילת החוק בעשרה חודשים, על מנת לאפשר את ההיערכות התקציבית והמינהלית הנדרשת לצורך קיומו, לרבות ניהול מכרזים לאיוש התקנים המשלימים הנדרשים ביחידות הסיוע, יחידות המופעלות על-ידי עובדי משרד הרווחה ואשר אמורות בהתאם לחוק לבצע את פגישות המהו"ת.

איילת שקד: הצלחתו של החוק ליישוב סכסוכים בין בני-זוג בדרכי שלום ולמניעת התדיינויות בין הצדדים טמונה בהיערכות מתאימה, ולפיכך יש צורך בדחיית תחילתו בעשרה חודשים.

איילת שקד: על כן, אני מבקשת מן הכנסת לאשר את הצעת החוק.

איילת שקד: אני מודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי, לחברת הכנסת לשעבר שולי מועלם ולחברת הכנסת עליזה לביא שהובילו את החוק, ואני מאוד מקווה שאנחנו ניישם אותו בשנה הבאה.

איילת שקד: תודה.

אחמד טיבי: תודה, גברתי השרה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברות הכנסת, ממש לבי-לבי על השרה איילת שקד שנשמעת עייפה ויגעה ומסכנה ואומללה, ורוב הזמן שבו הממשלה הייתה צריכה להיערך ליישום החוק החשוב, המצוין והבאמת-מהפכני הזה, רוב הזמן הזה היא אפילו לא הייתה שרת המשפטים, רק חלק ממנו.

מרב מיכאלי: חלק זה היה עוד שאריות של הממשלה הקודמת של נתניהו שלא עשתה את העבודה שלה.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, אני רוצה להגיד לכם, הדחייה הזאת היא לא פחות משערורייה.

מרב מיכאלי: היו לממשלת ישראל תשעה חודשים להיערך ליישום החוק הזה, שהוא חוק שיביא לפחות סירובי גט, לפחות סירובי מזונות, לפחות ילדות וילדים שנקרעים והחיים שלהם נהרסים, לפחות אלימות בזירת הגירושים, למשפחות שלא יבזבזו את כל הכסף של המשפחה על מריבות איומות ואין-סופיות בבתי-משפט או בבתי-הדין.

מרב מיכאלי: החוק הזה באמת באמת נחוץ לחברה הישראלית כמו אוויר לנשימה.

מרב מיכאלי: תשעה חודשים זה המון זמן להיערך לחוק שהתשתית שלו כבר פשוט קיימת.

מרב מיכאלי: וצריך להגיד בהקשר הזה, אני אומרת, החוק הזה הוא, לשמחתי, חוק שלי שמוזג עם הצעה ממשלתית.

מרב מיכאלי: אף שזאת ממש לא העבודה שלי, אחרי שעבר החוק, אני ישבתי עם הצוותים במשרד המשפטים, עם אנשי משרד הרווחה, ואפילו ניסיתי לדבר על לבם של אנשי האוצר, שצריך להגיד שלפני שהחוק עבר, התחייבו לנו שיהיה התקציב להעביר אותו.

מרב מיכאלי: אבל אז, אחרי שהחוק עבר, פתאום הם חזרו ואמרו – שליש, שליש, שליש, וכל התרגילים הרגילים האלה של האוצר.

מרב מיכאלי: החוק הזה, חברות וחברים, עולה באופן יחסי פרוטות, מיליונים בודדים ביותר, למספר יחסית מאוד זעום של תקנים, אבל הוא יכול להציל כל כך הרבה חיים, וצריך גם להגיד את זה – הוא יכול לחסוך למדינה הון עתק בימים על גבי ימים על גבי ימים של התנהלות המערכת המשפטית.

מרב מיכאלי: ובכל זאת, הממשלה הזאת כשלה, כשלה כישלון חרוץ ומחפיר, להיות מסוגלת להיערך אליו.

מרב מיכאלי: אז עכשיו היא באה ומבקשת עוד עשרה חודשים, עוד יותר זמן מהזמן שהיה לה להיערך אליו מלכתחילה.

מרב מיכאלי: חברותי וחברי, אני מפצירה בכן ובכם לא לתת לממשלה את ה"גרייס" הזה.

מרב מיכאלי: אין שום סיבה שהממשלה לא תאסוף את עצמה, את מעט הכסף שנדרש ואת המאמץ המרוכז שצריך, כדי להוציא את החוק החשוב הזה אל הפועל.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת זהבה גלאון.

אחמד טיבי: דני עטר לא נמצא.

זהבה גלאון: מוותרת.

אחמד טיבי: את מוותרת, זהבה גלאון.

אחמד טיבי: טוב, אחרי נאום כזה אני הייתי מוותר.

אחמד טיבי: איתן כבל.

איתן כבל: אחרי יום כזה.

אחמד טיבי: אחרי יום כזה.

אחמד טיבי: עמר בר-לב.

עמר בר-לב: אחרי יום כזה.

אחמד טיבי: יום כזה.

אחמד טיבי: אראל מרגלית – איננו; יעל גרמן – איננה; יצחק הרצוג – אינו נוכח; רויטל סויד – איננה – –

יצחק הרצוג: מוותר.

קריאה: נוכח ומוותר.

אחמד טיבי: – – עבד אל חכים חאג' יחיא – איננו; עאידה תומא סלימאן – איננה; קארין אלהרר – איננה; מנחם מוזס – איננו; מאיר כהן – איננו; איציק שמולי – מוותר; תמר זנדברג – מוותרת; טרכטנברג – איננו.

אחמד טיבי: עליזה לביא.

עליזה לביא: לא מוותרת.

אחמד טיבי: לא מוותרת.

עליזה לביא: ככה?

עליזה לביא: ביום כזה?

עליזה לביא: אתה?

מנחם אליעזר מוזס: מי שנואם עכשיו גורם לסכסוכי משפחה בבית.

אחמד טיבי: הברקה.

עליזה לביא: אוי, מי שיושב בממשלה הזאת מביא לסכסוכים בעם ישראל.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, ההיסטוריה של החוק להסדרת התדיינות בסכסוכי משפחה מתחילה בהצעת חוק שלי שכללה את הסדרת ההתדיינות בסכסוכי משפחה וכללה ביטול של מוסד מירוץ הסמכויות.

עליזה לביא: הצעת החוק שלי בכנסת הקודמת עלתה לוועדת שרים לחקיקה פעמיים.

עליזה לביא: בעקבותיה הוקם צוות למשא-ומתן קואליציוני בנושא, שבחן פשרות שונות, וביניהן – אדוני, מפריעים לי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, מפריעים לי.

אחמד טיבי: נא להמשיך.

עליזה לביא: – – – וביניהן קידום הצעה של חבר הכנסת לשעבר שטרית מהכנסת השמונה-עשרה שלפיה תיקבע ברירת מחדל של 30 יום לפנייה לבית-המשפט לענייני משפחה.

עליזה לביא: בעקבות עבודת הצוות היא הונחה מחדש על-ידי שרת המשפטים לשעבר ציפי לבני כתזכיר ממשלתי, יחד עם הסדרת ההתדיינות המשפחתית.

עליזה לביא: ועדת השרים הקודמת, לצערי רב, הסכימה להעביר רק חלק מההצעה הממשלתית, שכלל את ההסדרה של הדיון בסכסוכי משפחה, ולא את החלק שעסק במירוץ הסמכויות.

עליזה לביא: ההצעה הממשלתית מוזגה בוועדת החוקה, חוק ומשפט בכנסת הקודמת עם הצעת חוק פרטית שלי, וכן עם הצעת חוק של חברת הכנסת מרב מיכאלי וחברת הכנסת – שתיכנס עוד מעט – שולי מועלם.

עליזה לביא: חברי, היו לי חששות רבים לגבי ההצעה הזאת – היא עברה כהוראת שעה – לבטים רבים וארוכים.

עליזה לביא: התייעצתי עם כל הגורמים הרלוונטיים, עם חברותי חברות הכנסת, עם ארגוני הנשים, עם חוקרים מהתחום, וזאת הצעת חוק שעוברת ועברה בחששות מאוד מאוד כבדים, בחששות שבגללם התנינו מתן תקציב לכל אותם כלים שיאפשרו לבוא ולבדוק, לבוא ולעקוב, לבוא ולאבחן.

עליזה לביא: ההצעה הזאת היא חלק מההצעה הגדולה של מירוץ הסמכויות.

עליזה לביא: זאת הצעה שצריך להעביר.

עליזה לביא: אני יודעת, לצערי הרב, שבכנסת הזאת, בממשלה הזאת, אין סיכוי – במבנה הזה ובווטו ששמתם על כל הנושאים של דת ומדינה – להעביר את מירוץ הסמכויות.

עליזה לביא: אבל מירוץ הסמכויות הוא קללה בתוך החברה בישראל.

עליזה לביא: אין עוד מדינות שיש בהן שתי מערכות, גם מערכת אזרחית של בתי-המשפט לענייני משפחה וגם המערכת הדתית.

עליזה לביא: צריך לבוא ולעשות סדר.

עליזה לביא: הדוגמה של מה שלקחנו כאן היא טובה, אבל בזמן הזה, כשאין תקציב וכשהממשלה מבקשת לבוא ולעכב, אי-אפשר על גב אנשים לעשות פיילוט.

עליזה לביא: אני תומכת בבקשה של הממשלה ושל שרת המשפטים לבוא ולדחות.

עליזה לביא: תציגו, תיתנו.

עליזה לביא: יחד עם זאת, ובאותה נשימה, זה לא בסדר שלא טיפלתם; זה לא בסדר שדחיתם.

עליזה לביא: אבל כאן, במקרה הנקודתי הזה, על גבם של זוגות, דווקא ברגע הקשה הזה צריך לעצור, צריך לבוא ולבדוק – שתהיינה החלופות, שיהיו הכלים לבוא ולבדוק.

עליזה לביא: לא עושים פיילוט ברגע שלא בטוחים.

עליזה לביא: הנושא הזה לא נלמד מספיק, ולא רק זה – אי-אפשר לצאת לדרך כשאין תקציב.

עליזה לביא: זו רעה חולה.

עליזה לביא: אין לכם תקציב, לא טיפלתם בזמן.

עליזה לביא: אבל מצד שני צריכה להיות – דיברנו כבר על אחריות בנושא של התקציב.

עליזה לביא: גם בנושא הזה, אדוני היושב-ראש, צריכה להיות אחריות, ואני חושבת שצריך לדחות את זה, כמו שהממשלה מבקשת.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: את רוצה לסכם?

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: אז השרה מבקשת לסכם, ומותר לה.

אחמד טיבי: לכן, ההצבעה תהיה אחרי סיכום השרה.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: טוב, אני רוצה לדבר על תרבות הדיון פה, בעיקר מקרב האופוזיציה, כי מה לעשות – ואני מבינה, יום יבוא וגם אני אהיה באופוזיציה, ובאופוזיציה – – –

מרב מיכאלי: – – –

איילת שקד: יגיע, יגיע, אני יודעת שיגיע, אני יודעת.

איילת שקד: ככה זה, החיים זה גל של סינוס, פעם אתה למעלה, פעם אתה למטה.

אראל מרגלית: הם לא למדו לוגריתמים.

איילת שקד: הם לא למדו מה זה.

איילת שקד: אבל גם כשנהיה באופוזיציה, לא אדבר על החברות שלי בצורה כזאת.

איילת שקד: אני, לפחות על כבוד החברות שלי אשמור.

איילת שקד: לא לא, מרב, אתן עושות את זה כל הזמן, גם בפייסבוק, בצורה מאוד לא יפה, בעיקר כלפי נשים, בעיקר כלפי וכלפי חברות כנסת אחרות מהימין.

איילת שקד: ואני חושבת שבשמאל צריך לשמור על מינימום של אינטגריטי לפחות כלפי השותפים שלכם פה בכנסת, כי הרי על מעל 50% מהדברים אנחנו מסכימות בינינו.

איילת שקד: לדוגמה, החוק הזה, אני חושבת שזו יוזמה מבורכת שלכן.

איילת שקד: ולכן אני אומרת – – –

מרב מיכאלי: להפך, אני אמרתי – – –

איילת שקד: אני לא מדברת רק על המקרה הזה.

מרב מיכאלי: אז חבל – – – על המקרה הזה.

איילת שקד: אני לא מדברת רק על המקרה הזה.

איילת שקד: אני מדברת גם על מקרים שקרו בעבר; אני מדברת על מקרים שקרו בעבר.

איילת שקד: אני מצפה לפחות מחברות הכנסת – כי צריך לומר, מגיע לנו מזל טוב, אנחנו 25% מהכנסת היום, 30 חברות כנסת.

איילת שקד: זה הישג בלתי רגיל.

איילת שקד: לפחות מחברות הכנסת אני מצפה לטיפה קולגיאליות נשית, וגם אם אני בקואליציה ואתן באופוזיציה, לשמור על טיפת אינטגריטי וכבוד.

איילת שקד: וכשאתן מעלות פוסטים – אם יש לכן ביקורת, זה בסדר, זה לגיטימי, תגיבו, תמחו, תהיו אפילו מאוד ביקורתיות ונוקבות, אבל תשמרו על טיפה של כבוד הדדי ושל אינטגריטי.

איילת שקד: כשאהיה באופוזיציה ואתן תהיו בקואליציה, אני אשמור עליכן.

איילת שקד: אתנגד, אמחה – – –

אורן אסף חזן: איילת, זה לא יקרה.

אורן אסף חזן: אל תיתני להם לחלום, זה לא יקרה.

איילת שקד: אתנגד, אמחה, אבל אשמור עליכן.

איילת שקד: את זה היה חשוב לי להגיד.

איילת שקד: עכשיו, האם יושב-ראש הקואליציה – אה, סיימתי, תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני לא הבנתי.

אחמד טיבי: מי שלא הבין, נא לפנות לדפי הפייסבוק של חברות הכנסת x ו-y.

אחמד טיבי: נא לעבור להצבעה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אפשר שאלה תוך כדי?

אורן אסף חזן: מרב, אמרת שהחוק נתקע תשעה חודשים אצל שרת המשפטים – – –

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: הצבעה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 33 נגד – 12 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה) (תיקון מס' 2) (דחיית תחילה), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אחמד טיבי: מרב מיכאלי, לפרוטוקול, הצביעה – מה הצבעת?

אראל מרגלית: נגד.

אחמד טיבי: נגד.

אראל מרגלית: אראל מרגלית – נגד.

אחמד טיבי: נגד – אראל מרגלית.

דניאל עטר: גם אני.

אחמד טיבי: גם אתה נגד.

אחמד טיבי: גם אתה נגד.

אחמד טיבי: גם אני, חבר הכנסת טיבי, נגד.

אחמד טיבי: גם אתה נגד.

מאיר פרוש: אדוני, ליצמן היה בעד.

אחמד טיבי: ליצמן היה בעד.

אחמד טיבי: רשמתי בפרוטוקול, הודעה היסטורית, ליצמן היה בעד.

אחמד טיבי: ליצמן היה בעד.

אורן אסף חזן: אתה לא יכול – – – לקבל את ההצבעה שלהם.

אחמד טיבי: לא, קוראים לזה הודעה לפרוטוקול.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: לא לא, לא קיבלתי.

אחמד טיבי: לפרוטוקול.

אחמד טיבי: למה אתה קופץ?

אחמד טיבי: לא לא.

מאיר פרוש: מה זה התוספות האלה?

מאיר פרוש: זה לא מקובל.

מאיר פרוש: מה הדבר הזה?

מאיר פרוש: דרעי היה בעד.

מאיר פרוש: ביבי היה בעד.

אחמד טיבי: גם ביבי היה בעד?

אחמד טיבי: אגב, אני בטעות הצבעתי בעד ואני נגד.

קריאה: אדוני היושב-ראש, האם אפשר הצבעה חוזרת?

אחמד טיבי: לא לא.

מאיר פרוש: אתם עושים צחוק מהכנסת?

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: ההצעה עברה.

אחמד טיבי: רשמתי אותך לפרוטוקול.

אחמד טיבי: הצעת החוק התקבלה, והיא עוברת להמשך דיון בוועדת החוקה, שם היא תוכן לקריאה שנייה ושלישית.

מרב מיכאלי: – – –

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: לא הבנתי את הבקשה.

אחמד טיבי: לא הגשת בקשה כדין.

אחמד טיבי: ככה לא מגישים.

אחמד טיבי: את לא כתבת מה.

מרב מיכאלי: כתבתי בבקשה – – –

אחמד טיבי: אבל מה?

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: גם היא לא יודעת וגם אני לא יודע.

אופיר אקוניס: אי-אפשר כל פעם שנוקבים בשם.

אחמד טיבי: לא, לנקוב בשם אפשר, אבל אם הייתה התקפה אישית היית צריכה לפרט אותה במכתב.

מרב מיכאלי: – – –

אחמד טיבי: האשימה אותך באופן שמי?

מרב מיכאלי: באופן שמי לגמרי.

אחמד טיבי: מה, מה היא כתבה?

אחמד טיבי: בדרך כלל מקובל, חברת הכנסת מרב מיכאלי, שאת לא כותבת לי הערה אישית: אני מבקשת; את כותבת לי: חבר הכנסת x, y, תקף אותי ואמר שאני לובשת לבן במקום שחור, מסבירה לי, ואז אני מחליט.

אחמד טיבי: אז זה לא נכתב, צר לי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני מצדיע לך.

אחמד טיבי: או הפוך, או הפוך.

אראל מרגלית: אני רק רוצה לדעת מתי מרב לבשה לבן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש עושה עבודתו נאמנה.

אחמד טיבי: לסעיף קוראים 34(א).

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: [מס' מ/942; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 2525; נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון מס' 2), קריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: כפי שסיכמו הסיעות ביניהן, אחרי שיציג את החוק חבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש הוועדה המיוחדת, יינתנו זכויות דיבור לחברי הכנסת כמוסכם בין הסיעות, אלה שהגישו את ההסתייגויות באופן שמי.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת צחי הנגבי.

אורן אסף חזן: – – –

צחי הנגבי: אין, אין, זה רק עם מסתייגים.

אורן אסף חזן: לא, רשות דיבור – – –

אחמד טיבי: לא, לא, לא, רק מי שהגיש הסתייגויות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: בבקשה.

אורן אסף חזן: – – –

צחי הנגבי: אורן, אין מושג כזה.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: אורן, אתה אחרון, חמש דקות.

צחי הנגבי: אפילו שש.

אורן אסף חזן: לא, 15.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להגיש לפניכם את הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון מס' 2), התשע"ה–2015, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

צחי הנגבי: אני שמח שנמצא אתנו השר הממונה על רשות השידור, שבינתיים גם נהיה שר המדע והטכנולוגיה, אבל פעולתו – – –

זוהיר בהלול: מה שמו בישראל?

צחי הנגבי: שמו בישראל א"א, אופיר אקוניס, אבל זה שמו לא רק בישראל.

צחי הנגבי: אני מביא את זה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

צחי הנגבי: עניינה של הצעת החוק, אדוני היושב-ראש, הוא תיקון לחוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014, שאושר בשנה שעברה אחרי דיונים בוועדה המיוחדת שבראשה עמדה חברת הכנסת קארין אלהרר.

צחי הנגבי: בחוק שאושר נקבע שתאגיד השידור הציבורי יוקם ויחל לפעול ביום 1 באפריל 2015.

צחי הנגבי: משנוכח שר התקשורת כי אין היתכנות להקמת התאגיד ביום זה, הוא הפעיל את סמכותו הקבועה בחוק ודחה בצו את התחילה בשלושה חודשים, ולקראת תום תקופת ההארכה הראשונה נדחתה התחילה בצו, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, בשלושה חודשים נוספים, עד ליום 1 באוקטובר 2015.

צחי הנגבי: חשוב לציין, אדוני היושב-ראש, כי ביום התחילה אמורים להתחיל שידורי תאגיד השידור הציבורי החדש, ובאותו יום לא רק ששידורי הרשות הקיימת היו נפסקים, אלא שכל עובדי רשות השידור למעשה היו מסיימים את העסקתם ופיטוריהם היו נכנסים לתוקף, וזה בסוף החודש הזה, ב-30 בספטמבר.

צחי הנגבי: מאחר שאין מחלוקת על כך שאין היתכנות לתחילת שידורי תאגיד השידור החדש ב-1 באוקטובר השנה, הממשלה יזמה תיקון לחוק, והתיקון הזה אושר בקריאה הראשונה ביום 20 ביולי 2015, לפני צאתנו לפגרה, והועבר על-ידי המליאה להכנה לקריאות השנייה והשלישית לוועדה המיוחדת בראשותי – שוב, ועדה שבה ניתן ייצוג הולם לכל סיעות הבית.

צחי הנגבי: במסגרת התיקון מוצע, בין היתר, לדחות את תחילתו של חוק השידור הציבורי עד ליום 31 במרס בשנה הבאה, 2016.

צחי הנגבי: השר הממונה על רשות השידור העריך כי תאגיד השידור הציבורי יוקם עד אז, ויהיה ערוך ומוכן לשדר לכלל הציבור במדינת ישראל.

צחי הנגבי: בנוסף, הממשלה הציעה כמה תיקונים לחוק, שיפורטו בהמשך, וגם ביצעה כמה שינויים שעל עיקריהם אעמוד בדקות הקרובות.

צחי הנגבי: הוועדה התכנסה לדיון ראשון ביום 3 באוגוסט.

צחי הנגבי: הדיון הזה ארך כמה שעות.

צחי הנגבי: הוא נפתח על-ידי השר אופיר אקוניס – כאמור, השר הממונה על רשות השידור – ושם הוצגו העובדות שכרגע פירטתי.

צחי הנגבי: למעשה, הופיעו בדיון הזה נציגי ממשלה, ובהם מנכ"ל משרד התקשורת ומנכ"ל משרד האוצר, ונציגים רבים נוספים, וגם נציגים מטעם העובדים וגורמים אחרים מטעם ההסתדרות ומטעם האמנים, וכמובן חברי הכנסת, שהאזינו ברוב קשב לדברי האורחים, וכמובן גם הביעו את עמדותיהם.

צחי הנגבי: מי שלא נשמע בדיון הראשון זומן לדיון נוסף, שהתנהל ביום א' האחרון.

צחי הנגבי: אני שמח לציין שבאותו דיון, שהתחיל עם הרבה מתח והרבה מועקה מוצדקת בגלל גורל עובדי רשות השידור, הושגו הסכמות בין יושב-ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן לבין נציג הממשלה אופיר אקוניס ונציגי האוצר ולביני כיושב-ראש הוועדה.

צחי הנגבי: למעשה, אפשר לומר שההסכמות שהושגו אפשרו להתקדם בצוותא, למרות מחלוקות מסוימות שעדיין נותרו, בכמה וכמה נושאים משמעותיים.

צחי הנגבי: בישיבה ההיא הושמעו הערות על-ידי חברי הכנסת, על-ידי היועצת המשפטית של הוועדה אתי בנדלר ועל-ידי אחרים, ונעשו תיקונים משמעותיים בנוסח הצעת החוק.

צחי הנגבי: הנוסח שהובא לפני המליאה היום משקף במידה רבה רוח של הסכמה כללית.

צחי הנגבי: עדיין נותרו סוגיות לדיון בין ההסתדרות לבין הממשלה.

צחי הנגבי: נקבע שהדיון הזה יחל ויתקיים בהקדם, ויתקדם בהקדם, וגם יסתיים בהקדם, כדי שניתן יהיה באמת לקבל תמונה בהירה ויותר ודאות לגבי לוחות הזמנים של הקמת התאגיד הציבורי החדש.

צחי הנגבי: אז כמובן, כמו שציינתי, הנושא המרכזי שעמד על סדר-יומנו, אפשר לומר גם עמד על לבנו – על לב השר, על הלב שלי, על הלב של כל חברי הכנסת שהשתתפו בדיון – היה עניין פיטורי העובדים.

צחי הנגבי: כידוע, בחוק נאסר על המפרק לפטר עובדים לצורכי ייעול או לצורך צמצום מספר העובדים, הגם שאין מחלוקת שחלקם – הייתי אומר חלק משמעותי מן העובדים היום – לא נדרשים לקיום השידורים, וכתוצאה מהעובדה הזאת אפשר לומר שקופת המדינה לאורך זמן נאלצה לממן מכספי הציבור משכורות לעובדים שלא הייתה הצדקה מיוחדת להמשך העסקתם.

צחי הנגבי: הדבר הזה בסך הכול מקובל על כולם.

צחי הנגבי: כולם מבינים את הרצון שהתאגיד החדש ישדר בלא פחות איכות מהתאגיד הציבורי הנוכחי, אבל תוך הקפדה על יתר התייעלות.

צחי הנגבי: ולכן, הוועדה מציעה למחוק את ההוראה שאוסרת על המפרק לפטר עובדים כאמצעי לצמצום מספר העובדים או להתייעלות.

צחי הנגבי: בנוסף, בסעיף 113 לחוק כנוסחו היום, המטיל את חובת מימון הוצאות ניהול ופירוק ופירעון חובות הרשות על האוצר, וקובע גם את ההליך להעברת הכספים מהאוצר לכונס הנכסים הרשמי המכהן כמפרק הרשות, נקבע, ואני מצטט, כי "נציגי משרד האוצר לא יסרבו לבקשה לפי סעיף קטן זה, אם סירובם יגרור פגיעה בשידורים, כפי שהיה נהוג בשנתיים שקדמו ליום הפרסום".

צחי הנגבי: בעניין זה הוצע בהצעת החוק המקורית כי לא יראו כפגיעה בשידורים פגיעה שנגרמה בשל פיטורי עובדים שנעשו כאמצעי לצמצום מספרם או להתייעלות הרשות, או פגיעה מפעולה אחרת שנעשתה לצורך התייעלות הרשות.

צחי הנגבי: אחרי שהשר הממונה הצהיר בפני הוועדה שפיטורי העובדים לא אמורים להביא לפגיעה בשידורים או בהיקפם, תיקנה הוועדה את הנוסח המוצע כך שלא יראו את צמצום מספר העובדים כשלעצמו כפגיעה בשידורים.

צחי הנגבי: בהצעת החוק המקורית נכלל סעיף שהיווה מקור להתנגדויות רבות, שלפיו, בנוסף להוראה המאפשרת לכונס הנכסים הרשמי פיטורי עובדים, תנאי למימון פעולות הרשות החל ב-1 באוקטובר יהיה צמצום משמעותי במצבת העובדים ברשות; או כלשון הצעת החוק: החל בחודש באוקטובר תתבצע התייעלות בעלויות השכר ברשות השידור בסכום שאינו פוחת מ-10 מיליון שקל לעומת שכר חודש ספטמבר 2015.

צחי הנגבי: משמעות ההוראה היא חובה על-פי חוק לפטר עובדים.

צחי הנגבי: אחרי שכידוע לכם, גם רבים מחברי הכנסת – חלקם נמצאים כאן, כמו חבר הכנסת אילן גילאון ואחרים – וגם יו"ר ההסתדרות התנגדו נמרצות לפיטורין באמצעות חקיקה, וההסתדרות אף הביעה את מחאתה באמצעות יוזמה של צעדים ארגוניים, ולמעשה כל חברי הכנסת, גם מהקואליציה, גם מהאופוזיציה, גם השר וגם אני כיושב-ראש הוועדה, הבענו התנגדות להליך פיטורים בתקופת חגי ישראל, נועדו חברי הממשלה וההסתדרות והגיעו להסכמות שלפיהן, בכפוף להשהיית כל הצעדים הארגוניים, יוסר הסעיף האמור מהצעת החוק.

צחי הנגבי: כמו כן סוכם בעניין העובדים כי ינוהל משא-ומתן לגבי מספר עובדי רשות השידור שיעברו לעבוד בתאגיד השידור שיוקם כקבוע בחוק, שיעלה על 25% משיא כוח-האדם בתאגיד, וכן לגבי מספר העובדים שיפרשו מרצון.

צחי הנגבי: באותו סעיף, אדוני היושב-ראש, שהוצע ונמחק, נכלל תנאי נוסף להמשך המימון על-ידי האוצר, והוא שמתחם רשות השידור בתל-אביב, הידוע כמתחם שׁרונה או שֹרונה, יפונה עד 1 באוקטובר.

צחי הנגבי: גם בעניין זה הגענו לסיכום, שמוצא את ביטויו בנוסח הצעת החוק שמונחת בפני הבית, ולפיו עד ליום 1 בדצמבר 2015 ייחתמו החוזים לפינוי מתחם רשות השידור בתל-אביב.

צחי הנגבי: כלומר, האוצר יצא, אפשר לומר, כשמלוא תאוותו בידו.

צחי הנגבי: אנחנו לא התנינו את ביצוע התהליכים בפינוי בפועל, כי הובהר לנו שהתהליכים עשויים להתארך מעבר למה שקיווינו, ולכן מצאנו את הנוסח שמאפשר להתקדם תוך קביעת מהלכים ריאליים, לפחות בהקשר הזה.

צחי הנגבי: כאמור, ההסכמות האלה, גברתי היושבת-ראש, היו בסיס לאישור הצעת החוק ולתיקונים נוספים שהתקבלו, ואני מברך על כך שכל הצדדים הבינו את הבעייתיות והסכימו להגיע לפשרה הוגנת.

צחי הנגבי: כמובן, יש מתנגדים ויש כאלה שהיו רוצים לראות איזשהו חזון אוטופי שעל-פיו כל העובדים נשארים בתאגיד החדש.

צחי הנגבי: אנחנו חושבים שראייה ריאלית של החזון הזה מלמדת שאולי יש בו מידה יתרה של פופוליזם, כנהוג במקומותינו, אבל זה לא באמת דבר שאנחנו יודעים להתחייב לו.

צחי הנגבי: לכן, אני חושב שאם יש התנגדות, וודאי נשמע פה הסתייגויות והתנגדויות, הן במידה רבה איזשהו רפלקס מותנה, ולא באמת הבנה לעומק של המרחק הרב שעברנו מן הרגע שהצעת החוק המקורית של קארין אלהרר באה לעולם ועד הצעת החוק הזאת שבאה לפניכם.

צחי הנגבי: בקצרה אני אזכיר, בשעה המאוחרת הזאת, כמה נושאים נוספים שהצעת החוק מתייחסת אליהם.

צחי הנגבי: נושא חשוב בעינינו הוא שינוי שם החוק ל"תאגיד השידור הציבורי הישראלי" – השם של התאגיד ישונה ל"תאגיד השידור הישראלי" – ועיגון שמה של תחנת הרדיו "קול ישראל" בחוק.

צחי הנגבי: אנחנו לא חושבים שהתיקון הזה הוא טכני, בניגוד לכמה דעות שהושמעו.

צחי הנגבי: יש לו משמעות עקרונית, והשר הציג אותה בלהט רב, גם בוועדה וגם בפומבי בכמה הזדמנויות.

צחי הנגבי: אני לא יודע אם השר אמור לדבר היום, אבל אם כן, בוודאי הוא יוכל לשחזר ולמחזר את הלהט הזה.

אופיר אקוניס: לגבי הלהט – – –

צחי הנגבי: אבל בעינינו זה דבר שיש לו משקל.

צחי הנגבי: יש דוגמאות רבות, השר הזכיר אותן, וודאי יזכיר אותן גם פה.

צחי הנגבי: בנוסף, בהצעת החוק מוצע להסמיך את המנהל הכללי הזמני לעסוק בכל הפעולות שנדרשות לשם היערכות התאגיד לקיום השידורים ביום התחילה.

צחי הנגבי: זאת המטרה.

צחי הנגבי: אנחנו רוצים להגיע אל יום התחילה שהחוק הזה קובע באופן שלא נצטרך לבוא מחדש אל הכנסת ולבקש הארכה של תוקף החוק, למעשה לחוקק מחדש את החוק.

צחי הנגבי: אנחנו מטילים על המנהל הכללי הזמני את הסמכות למלא את כל התפקידים המוטלים על המנכ"ל לפי החוק, לרבות רכישת תוכן חדש, ויחולו לגביו הוראות החוק החלות על המנכ"ל, נוסף על תפקידו לפי החוק המקורי, שהוא הקמת התשתית הנדרשת לתחילת פעולתו של תאגיד השידור הישראלי.

צחי הנגבי: מוצע לקבוע, גברתי היושבת-ראש, כי תקופת הכהונה של המנכ"ל הזמני תהיה עד תום שנה מיום תחילת השידור הציבורי.

צחי הנגבי: אציין כי אין מניעה למנות אותו לתפקיד המנכ"ל הקבוע של התאגיד, אולם בדיוני הוועדה הוסף שתקופת כהונתו כמנכ"ל זמני תובא בחשבון לעניין תקופת הכהונה הקבועה בחוק למנכ"ל התאגיד.

צחי הנגבי: נושא שהיה קצת שנוי במחלוקת נבע מן הצורך להטיל על המנכ"ל הזמני את האחריות לקבל לעבודה לפני יום התחילה עד 400 עובדים הנדרשים לשם היערכות לקיום שידורים ביום התחילה, גם אם טרם נקבעה מגבלת שיא כוח-אדם על-ידי המועצה, כי המועצה טרם הוקמה.

צחי הנגבי: על כך היו דעות לכאן ולכאן, מתוך תחושה של מה המשמעות שאדם אחד הוא שיקבל מאות עובדים.

צחי הנגבי: בהחלט הביקורת הזאת, או ההסתייגות הזאת, לא הייתה מיותרת.

צחי הנגבי: נקבע שקבלת העובדים תיעשה בתהליך שוויוני ושקוף, לפי כללים שיקבע המנכ"ל הזמני ושיפורסמו באתר האינטרנט של התאגיד או של משרד התקשורת.

צחי הנגבי: קבענו גם שמכיוון שלא מדובר בהליך מכרזי, אז הכללים האמורים ייקבעו בהתייעצות עם נציב שירות המדינה.

צחי הנגבי: בנוסף, לאחר מינויו של מנהל חטיבת החדשות הראשון, קבלת עובדים למשרות עיתונאי, עורך חדשות או מגיש תוכניות בחטיבת החדשות תיעשה בידי מנהל חטיבת החדשות, באישור המנכ"ל ובכפוף לכללים שיפורסמו.

צחי הנגבי: עוד מוצע בעניין זה לקבוע כי אם מונתה המועצה, המשך קבלת העובדים יהיה טעון את אישורה, והיא אף רשאית להתנות את האישור בתנאים.

צחי הנגבי: הוראות אלה הן נוסף על הוראות שכלולות בחוק, ונכללו שוב בהצעת החוק, שלפיהן קבלה לעבודה של עובדי רשות השידור והטלוויזיה הלימודית בתאגיד השידור הישראלי פטורה ממכרז.

צחי הנגבי: בנוסף, מוצעות הוראות לעניין ועדת איתור מיוחדת לבחירת נושאי משרה עד למינוי המועצה.

צחי הנגבי: בוועדה יכהנו המנכ"ל הזמני כיו"ר הוועדה, יו"ר ועדת האיתור, שהוא שופט בדימוס, ונושא משרה נוסף שקבע המנכ"ל.

צחי הנגבי: הצעת החוק כוללת הוראה לעניין אגרת רשות השידור.

צחי הנגבי: כידוע, מתחילת השנה רשות השידור לא גבתה מהציבור אגרה בעד החזקת מקלט טלוויזיה, אף שעל-פי החוק הפסקת תשלום האגרה הייתה אמורה להיכנס לתוקף רק ביום תחילת שידוריו של תאגיד השידור.

צחי הנגבי: לפיכך, מוצע לקבוע כי בעד שנת 2015 ואילך לא תיגבה אגרה.

צחי הנגבי: יש לציין כי הוראה זו מחייבת ביתר שאת את משרד האוצר להעביר כספים לרשות השידור, כמתחייב בחוק, ואני מקווה כי כך ייעשה וכי האוצר יאפשר לכונס הנכסים הראשי לנהל את רשות השידור שבפירוק כמתחייב מהוראות החוק.

צחי הנגבי: לסיום, ובנימה אישית, אני יכול לציין כי אין עוררין – לא אצלי, לא אצל השר, לא אצל אף אחד מחברי הוועדה שדנו בנושא, ואני משוכנע גם שלא אצל אף אחד מחברי הכנסת, אלה שכאן ואלה שלא כאן – לגבי המצב הקשה של עובדי רשות השידור; הייתי אומר מצב קשה מאוד: חוסר ודאות, חוסר בהירות לגבי עתידם.

צחי הנגבי: רבים מהם פנו אלי, כתבו אלי, שוחחו אתי.

צחי הנגבי: אני מבין את המצוקה, ועשינו כל מאמץ כדי להקל את אותה מצוקה.

צחי הנגבי: זה דבר שהוא קשה להם ולבני משפחותיהם, ולכן אנחנו מקווים שהמשא-ומתן שמתנהל בעניינם של העובדים יישא במהרה פרי, וגם העובדים שיפרשו מרשות השידור, פרישה מרצון או פרישה בעקבות הליכי סיום העסקתם, ימצאו מקומות עבודה הולמים, ופיצויי הפרישה יהיו כאלה שיאפשרו להם באמת לחזק ולקדם את עתידם.

צחי הנגבי: ובכלל, אנחנו כולנו היינו רוצים לראות תאגיד שידור ציבורי ישראלי ראוי, ומתבקש בהקדם.

צחי הנגבי: גברתי היושבת-ראש, הוגשו הסתייגויות רבות להצעת החוק, ואני מבקש כמובן לדון בהן.

צחי הנגבי: אני חושב שאנחנו גם נבקש לדחות אותן, אולי למעט הסתייגות אחת.

צחי הנגבי: המטרה היא לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

צחי הנגבי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת החוק, חבר הכנסת צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: לפני שאנחנו עוברים להנמקת ההסתייגויות – הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת מתווה להגדלת כמות הגז הטבעי המופק משדה הגז הטבעי "תמר" ולפיתוח מהיר של שדות הגז הטבעי "לווייתן", "כריש" ו"תנין" ושדות גז טבעי נוספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

דב חנין: לא הונח פיזית.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, בשל ריבוי עמודים – מדובר במסמך של 86 עמודים – הדפסנו רק שני עותקים.

טלי פלוסקוב: כל חבר כנסת מקבל בדקות אלו את המתווה בדואר האלקטרוני שלו.

טלי פלוסקוב: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו עוברים להנמקת הסתייגויות שסוכמה עם האופוזיציה.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: אדוני, עשר דקות להנמקה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת, אני מאוד התרשמתי מההצגה של חבר הכנסת הנגבי.

נחמן שי: במילים שקטות ורגועות הוא הצליח להעביר מהפכה אדירה בשידור במדינת ישראל.

נחמן שי: אני מזמין אותך בכלל להפוך להיות מרגיע, כי בטון הזה, אי-אפשר לדעת, הכול עובר.

עמר בר-לב: נחמן, אולי דובר צה"ל?

נחמן שי: יכול להיות.

נחמן שי: אנחנו נבחן אותו לתפקיד, אם הוא רוצה.

נחמן שי: אני חושב שהוא כבר עשה תפקידים יותר בכירים בקריירה שלו, אז זו תהיה התקדמות לאחור.

נחמן שי: בכל מקרה, חברות וחברים, הלוא מה שהולך להיעשות פה הוא רעידת אדמה אמיתית בשידור במדינת ישראל, רעידת אדמה שאיננה מתנהלת נכון, ושמיועדת להפוך את שירות השידור הציבורי שלנו לחתלתול חמוד שאפשר יהיה ללטף אותו, שהוא ייכנס בשקט מתחת לשולחן ושיהיה בן הטיפוחים של הממשלה.

נחמן שי: והכול נעשה איך ולמה?

נחמן שי: בסגנון, אבל הסגנון לא יכול לעקר את המטרה האמיתית שעומדת לפני החוק הזה.

נחמן שי: האמת היא שרשות השידור כבר תקופה ארוכה היא שק חבטות.

נחמן שי: היא סופגת מכל הכיוונים – קצת בצדק, כן?

נחמן שי: היו שם דברים לא תקינים, בהחלט, אני מכיר אותם מקרוב, אבל הרבה גם מתוך רצון עקבי ונחוש של הממשלה הזאת ושל ראש הממשלה הזאת להפוך את רשות השידור לגוף שהממשלה מנהלת אותו, שולטת בו, יכולה להכתיב לו בצורה ישירה או עקיפה את התכנים ושישרת אותה.

נחמן שי: וזה לקח הרבה זמן.

נחמן שי: על הגדר שכב ראשון השר ארדן.

נחמן שי: הוא עשה את שלו, הוא העביר את החלק הראשון של הרפורמה, אבל אז הוא הוזז הצדה, ראש הממשלה לקח את המושכות, ועכשיו הוא הביא את ידידי השר אקוניס לסיים את המלאכה.

נחמן שי: תראו, יש שני מתגים ברשות השידור שצריך לשים את היד עליהם כדי לנהל אותם.

נחמן שי: מתג אחד הוא המתג של כוח-אדם, של משאבי אנוש; מתג אחר הוא של הכסף, של האמצעים הכספיים.

נחמן שי: מי שמחזיק את שני המתגים האלה מנהל את הרשות.

נחמן שי: כל עוד הם לא היו בידיה של הממשלה, רשות השידור הייתה עצמאית.

נחמן שי: מרגע שהם נתפסו בידיה – ועכשיו הם בידיה ממש – אין דרך אחרת להגדיר את זה: רשות השידור איבדה את הדבר הכי יקר לה, וזה עצמאות; עצמאות של גוף שידור.

נחמן שי: בלי עצמאות רשות השידור לא שווה, היא לא קיימת, אין בה ערך, לא צריך אותה, ואפשר באמת לסגור אותה.

נחמן שי: אז כשמדובר בכסף, היום רשות השידור תלויה באופן מוחלט במשרד האוצר.

נחמן שי: מוחלט.

נחמן שי: אם משרד האוצר רוצה, הוא נותן, ואם הוא לא רוצה, הוא לא נותן.

נחמן שי: ועל זה בדיוק היה הוויכוח הגדול: האם יהיה כסף להמשך השידורים או לא יהיה כסף להמשך השידורים.

נחמן שי: אז באמת הושג שם איזשהו הסדר ויש כרגע כסף, אבל במנות קטנות, כדי שלא יתלהבו יותר מדי: 10 מיליון ועוד 10 מיליון ועוד 10 מיליון, ובכל חודש יעלה המפרק אל משרד האוצר ויתחנן ויבקש ויסביר ויראה ויציג שפוטרו עובדים, שעזבו עובדים, ויקבל כסף.

נחמן שי: ככה זה המסחר: תן עובדים, תן ראשים, ותקבל כסף.

נחמן שי: עסקה מצוינת.

נחמן שי: וזה היום הדבר האחד.

נחמן שי: כלומר, בלי הכסף של משרד האוצר, כסף של הממשלה, שאף פעם לא רצינו בו ברשות השידור, אין רשות השידור.

נחמן שי: והדבר השני זה עובדים, שזה הנכס הכי יקר של רשות השידור; בלי עובדים אין רשות השידור.

נחמן שי: עם כל הכבוד, זה לא איזושהי מכונה שמייצרת, לא תוכניות רדיו, לא תוכניות טלוויזיה, לא הפקות, שום דבר.

נחמן שי: בלי אנשים – אין.

נחמן שי: מה עושים?

נחמן שי: דוחפים את כל העובדים האלה למטחנה ומתחילים לטחון.

נחמן שי: חלק יצאו לכאן, חלק יצאו לשם, קצת פורשים, קצת מתפטרים, קצת אנחנו קולטים.

נחמן שי: כולכם תתחרו על אותו מספר מצומצם של מקומות שאנחנו מכינים לכם – קטן, לא כולם, רק 25% ייקלטו, אולי קצת יותר בעקבות ההסכם; אולי, אבל לא בטוח.

נחמן שי: ואתם עכשיו תריבו ביניכם, ביניכם אתם תריבו.

נחמן שי: ראינו שם סצנה שלעובדי הגבייה אמרו – עובדי הגבייה לא כלולים, כי הלוא הם לא חלק ממערכת השידור: אתם לא תקבלו את המכסה הזאת.

נחמן שי: זה סחר באנשים.

נחמן שי: זה גורם לאנשים להיחשף בדברים הכי גרועים שלהם, כשהם מתחרים אחד עם השני על מקום העבודה.

נחמן שי: עכשיו, איך הממשלה תבטיח שהיא תשלוט?

נחמן שי: נתנו לאדם אחד, למנהל הזמני, ישר ומקצועי ככל שיהיה – ואני מכבד אותו, אני לא אומר עליו מילה רעה – נתנו לו אפשרות לקלוט 400 עובדים.

נחמן שי: 400 עובדים בשירות הציבורי?

נחמן שי: אני לא מכיר שום תפקיד כזה ושום מקום כזה, ועוד בגוף כל כך רגיש וכל כך מורכב וכל כך מסובך ושכל כך רוצים לשלוט בו.

נחמן שי: 400 עובדים הוא יכול לקלוט.

נחמן שי: אז הנה סוף-סוף שתי הידיים מונחות על שני המתגים, ושני המתגים האלה הם בידיה של הממשלה, כי גם המנהל – רק להסביר – הוא מנהל זמני, הוא לא קיבל מינוי קבוע, אז הוא תלוי.

נחמן שי: במילה אחרונה – המועצה הציבורית.

נחמן שי: הלוא כל התהליך הזה, מתחילתו ועד סופו, צריך היה להיות תחת פיקוח ציבורי.

נחמן שי: הלוא זה כל העניין: בלי פיקוח ציבורי, בגוף ציבורי הדברים לא יכולים להתנהל בצורה תקינה.

נחמן שי: זה ברור על פניו.

נחמן שי: אז המועצה הציבורית – ידידי אראל בוודאי ידבר על זה, חבר הכנסת מרגלית, הוא נקט פעולה מאוד חשובה בתחילת השבוע.

נחמן שי: כבר מונו, כלומר, הוצגה כבר המועצה לפני ראש הממשלה, לפני הממשלה, ועכשיו ראש הממשלה לא מאשר.

נחמן שי: הוא מחכה.

נחמן שי: הוא מחכה.

נחמן שי: הוא יחכה עד שייגמרו כל התהליכים האלה, ואחר כך או שהוא יאשר או שהוא לא יאשר, אני לא יודע מה יקרה שם.

נחמן שי: בכל מקרה, גוף ציבורי במדינת ישראל – בלי פיקוח ציבורי.

נחמן שי: זו התוצאה שהרווחנו.

נחמן שי: אז אני רוצה להגיד לכם משהו.

נחמן שי: רשות השידור חייבת להמשיך ולהתקיים; אין דמוקרטיה בלי שידור ציבורי.

נחמן שי: תזכרו בבקשה את המשפט הזה: אין דמוקרטיה בלי שידור ציבורי.

נחמן שי: זו אבן מאבני היסוד של הדמוקרטיה.

נחמן שי: ומה שאנחנו רואים עכשיו זה לשבור את כללי המשחק, זה לפגוע בדמוקרטיה.

נחמן שי: ואם הדברים האלה יתרחשו כפי שאני תיארתי – אולי לא, אבל אם הם יתרחשו כך, תהיה פה פגיעה עמוקה ויסודית בדמוקרטיה הישראלית.

נחמן שי: אני לא מאמין בסופו של דבר שיצליח השר או שתצליח הממשלה לבצע את זה, כי בתוך התהליך הזה עוד יהיו אין-סוף תקלות, אין-סוף מעצורים ואין-סוף שיבושים שיפריעו לו בסופו של דבר, וגם לוח הזמנים לא יישמר.

נחמן שי: אני אומר: לא יישמר.

נחמן שי: לכן, אני חשבתי שצריך לחזור לרפורמה ההיא.

נחמן שי: לא חזרתם.

נחמן שי: לכו בדרך הזאת, אנחנו גם נתנגד היום לחוק וגם נמשיך ונפקח עין אחרי כל מהלך ומהלך, כי רשות השידור היא לא רכושה של הממשלה, היא רכושו של הציבור הישראלי, רכושו של כל אזרח ואזרח במדינת ישראל.

נחמן שי: לא במקרה קראת לו "גוף שידור ישראלי" – זה בסדר, זה של עם ישראל, של הציבור כולו שחי בארץ, ואנחנו נשמור שכך יהיה.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, השר אקוניס, זו ההזדמנות לאחל לך הצלחה ומזל טוב לרגל מינויך לשר.

יוסי יונה: שיהיה בהצלחה.

יוסי יונה: החוק שמובא היום להצבעה בקריאה שנייה ושלישית הוא חוק שהיה רע והפך לגרוע.

יוסי יונה: אין ספק שכולנו בעד הרפורמה בשידור הציבורי – –

אופיר אקוניס: גם בשירות הציבורי.

יוסי יונה: וגם בשירות הציבורי; תודה, אופיר.

יוסי יונה: – – ואני יכול גם להוסיף ולומר שמן הסתם, גם העובדים בשידור הציבורי מעוניינים ברפורמה, כך שזה מקובל על כולנו שיש מקום לעשות רפורמה.

יוסי יונה: תקצר היריעה מלתאר את הסאגה הארוכה, הממושכת, שעבר השידור הציבורי ואת הדיבור במהלך השנים האחרונות על הצורך בעשיית רפורמה.

יוסי יונה: יש כאלה שדיברו על חוסר יעילות.

יוסי יונה: אני דיברתי דווקא המון שנים על ייבוש ועל שליטה של הפוליטיקה בשידור הציבורי, שליטה שמגיעה לעתים – ואולי תמיד – עד למשרד ראש הממשלה, שמשל ביד רמה בשידור הציבורי וניסה לכוון את מסריו, וזאת למרות הרצון הטוב והכן – והמוצלח פעמים רבות – של עובדי השידור הציבורי להבטיח עצמאות בפעילותם.

יוסי יונה: אבל בואו נניח לזה.

יוסי יונה: בואו נניח לזה.

יוסי יונה: באה רפורמה לעולם, ובא השר ארדן והניח על השולחן הצעת חוק.

יוסי יונה: כן, ניתן לומר שהיו בה היבטים חיוביים.

יוסי יונה: והיו בה היבטים בעייתיים עד למאוד, במיוחד בנושא שעסק במעמדם העתידי של העובדים.

יוסי יונה: אנחנו היום ניצבים, כפי שחבר הכנסת הנגבי אמר, בפתחו של איזשהו משא-ומתן שכולנו מקווים שהוא יניב תוצאות טובות.

יוסי יונה: ותוצאות טובות משמע שיבטיחו מספר גדול ביותר של עובדי השידור הציבורי של התאגיד הוותיק, הישן, שיוכלו למצוא עבודה בתאגיד החדש.

יוסי יונה: אנחנו מקווים.

יוסי יונה: אנחנו לא יודעים מה תהיה התוצאה.

יוסי יונה: לעתים אני עדיין חושש, אבל אני מקווה שהאמון ההדדי בין המתדיינים יביא לכך שרובם, או לפחות החלק הגדול, חלק הארי שלהם, יישאר בתאגיד החדש.

יוסי יונה: אבל רוב הדאגות שמקננות אצלי ואצל אחרים, ואכן, אמר חברי נחמן שי – אני לא יודע אם הוא התכוון להחמיא לך, חבר הכנסת הנגבי, על יכולתך לחולל מהפכות: ברוגע עשה לך מהפכות, או ברוגע עשה לך רפורמות.

יוסי יונה: ואכן, מדובר ברפורמה, מדובר במהפכה שיכולה לטלטל את עתידו של השידור הציבורי במובן הלא-טוב של המילה, לטלטל במובן הזה שאפשר שאנחנו נתעורר לשידור ציבורי נרפה, מקרטע, רופס, ולא בגלל עובדיו.

יוסי יונה: לא בגלל עובדיו.

יוסי יונה: המון פעמים המבנה הארגוני, המון פעמים ההייררכיה הפיקודית – בואו נכנה את זה כך – היא שיכולה "להבטיח" שזו התוצאה שנקבל.

יוסי יונה: חברי נחמן שי הזכיר את הדברים.

יוסי יונה: ברפורמה שהציע ארדן, כפי שאמרתי, היו כמה דברים חיוביים: דובר על המועצה הציבורית של התאגיד החדש, ודובר על כך שהיא – –

קארין אלהרר: איפה השר?

יוסי יונה: – – תמנה ועדת איתור, או שהיא תהיה אחראית – –

קארין אלהרר: איפה השר?

יוסי יונה: – – למינוי של בעלי תפקיד במקומות רגישים מאוד מאוד, כמו מנהל חטיבת החדשות, כמו בעניין התוכן, שהמנכ"ל הזמני לא ייגע בדברים הללו.

יוסי יונה: והנה, בהצעת החוק שמוצגת לפנינו הסמכויות של המנכ"ל הזמני גורפות.

יוסי יונה: ואולי הבעיה היא בכך שהוא זמני, וכאשר המנכ"ל הוא זמני, היכולת להשפיע עליו היא רבה מאוד.

יוסי יונה: אני לא מטיל ספק באיש; אין כאן האשמה של המנכ"ל הזמני.

יוסי יונה: אבל אני אומר, במסגרת יחסים כאלה ואחרים, הוא יכול להיות נרפה; במסגרת יחסים כאלה ואחרים, הוא יכול להיות רופס, לא בגללו – בגלל ההקשר שבתוכו הוא פועל.

יוסי יונה: ואכן, קיימת סכנה מוחשית, ולא בכדי חברי אראל מרגלית עתר לבג"ץ בנושא המועצה הציבורית.

יוסי יונה: בהיעדר מועצה ציבורית, אנחנו הולכים לכונן כאן שידור ציבורי שנעדר עצמאות, שנעדר יכולת לתאר את המציאות נכוחה; שידור ציבורי מוטה, שמופעל ממשרד ראש הממשלה או ממשרדים אחרים.

יוסי יונה: לכן אנחנו כאן בוודאי נתנגד לחוק הזה, ואנחנו רוצים להתריע על הסכנות הכרוכות בו.

יוסי יונה: אנחנו נלווה את אופן יישומו כדי להבטיח שיהיה מינימום פגיעה משעת כינונו, משעת יישומו.

יוסי יונה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

אראל מרגלית: רגע, את יכולה – – –

טלי פלוסקוב: הפוך?

אראל מרגלית: חברת הכנסת קארין אלהרר תעלה לפני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: יש לך שבע דקות, גברתי.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: גברתי יושבת-ראש הישיבה, אדוני השר אופיר אקוניס, חברותי וחברי חברי הכנסת, מדינת ישראל צריכה שידור ציבורי.

קארין אלהרר: היא חייבת את זה לעצמה, לאזרחיה, להיותה מדינה דמוקרטית.

קארין אלהרר: 13 ניסיונות נעשו בהיסטוריה הצעירה שלנו לתקן עיוותים שנוצרו בשידור הציבורי – אותו שידור ציבורי שליווה את מדינת ישראל בכל שנותיה הטובות יותר והטובות פחות, והפך עם השנים להיות בית נוח לתרבות ארגונית בעייתית, חוסר יעילות והתנהלות לא תקינה.

קארין אלהרר: המצב של השידור הציבורי הלך והידרדר ככל שעברו השנים.

קארין אלהרר: נעשה ניסיון לתקן בחקיקה את העוולות.

קארין אלהרר: אז יש חוק.

קארין אלהרר: אבל היי, אנחנו מדינת ישראל, ונראה שחוק לא צריך לקיים, כי החוק עבר לפני שנה, והיו צריכים לעשות דברים, כמו למנות את אותה מועצה ציבורית, כמו להתחיל להפעיל את המוסדות של התאגיד החדש.

קארין אלהרר: אבל למה?

קארין אלהרר: אפשר להגיע לדקה התשעים ולהגיד "לא הספקנו", ושהעובדים יעמדו באמת בפני שוקת שבורה.

קארין אלהרר: זה הרבה יותר טוב.

קארין אלהרר: השידור הציבורי החדש, ככל הנראה, לא יהיה מנותק מהפוליטיקה כפי שהחוק התכוון ונכתב.

קארין אלהרר: הוא לא יתנתק מראש הממשלה, מכל מפלגה שלא יהיה, אבל בטח לא מראש הממשלה המכהן, שכמו איזה סוג של אוקטופוס, הוא שולח את ידיו לכל עבר במה שקשור לתקשורת.

קארין אלהרר: הוא דאג לעצמו למקומון, הוא דאג לעצמו לחינמון, והוא לא שוכח גם לנגוס באמצעי התקשורת האחרים.

קארין אלהרר: ערוץ 10 רק לא מזמן ניצל מציפורניו, אבל ממש בדרך נס.

קארין אלהרר: זה כנראה לא היה בתוכניות שלו.

קארין אלהרר: לכו תדעו, אולי ערוץ 2 בתוכניות לבקרוב.

קארין אלהרר: תראו, ראש הממשלה עדיין לא מוכן למנות את המועצה הציבורית, וגם בדיונים שהיו בוועדת הנגבי, הוועדה המיוחדת לעניין התיקונים, לא אמר מנכ"ל משרד התקשורת: נמנה.

קארין אלהרר: אמר: בואו, תביאו את התיקונים, ואנחנו נשקול את זה, אולי אחרי זה נמנה.

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: יש חוק, החוק מאוד ברור, אבל כנראה שלא לכולם.

קארין אלהרר: המנכ"ל הזמני שנותר – על פיו יישק דבר: גיוסים של עד 400 עובדים, רכישת תוכן, התקשרויות עם גורמים חיצוניים.

קארין אלהרר: כל הרעיון של החוק המקורי היה ליצור דנ"א חדש לארגון, אבל זה לא יקרה.

קארין אלהרר: בדיון שהתקיים ביום ראשון האחרון הגשתי הסתייגויות ענייניות ומקצועיות, שהמטרה שלהן היא לוודא שהחוק החדש יהיה חסין בפני כל הניסיונות – ויש הרבה כאלה – להרוס אותו.

קארין אלהרר: כדי שבאמת ייווצר פה שידור ציבורי עדכני, ראוי לדמוקרטיה הישראלית, אני לא רוצה שרשות השידור תיעלם וייווצר ואקום, ולכן אני לא אתנגד לתיקונים שמובאים כאן היום.

קארין אלהרר: אבל המאבק האמיתי הוא בפרטים הקטנים.

קארין אלהרר: החוק הזה חייב להוביל לשקיפות מלאה בהתנהלות ובהקמה של השידור הציבורי החדש.

קארין אלהרר: הוא חייב לקיים הוראת חוק קיימת של מינוי חברי המועצה, שתבנה מאפס את כל היסודות, שתקבל את ההחלטות המקצועיות ולא תיתן יד לחלוקת ג'ובים, כי לא בשביל זה מקימים שידור ציבורי; שתיצור הנהלה חזקה ומקצועית, ותוביל את השידור הציבורי קדימה, למה שכולנו היינו רוצים לדמיין – כולנו, או לפחות חלקנו.

קארין אלהרר: אדוני השר אקוניס, אתה מתעקש עקשנות גדולה על שינוי שמו של חוק השידור הציבורי, להפוך אותו ל"ישראלי".

קארין אלהרר: אני לא מתנגדת להיותו ישראלי, אני פשוט חושבת שלא כל דבר שקיים במדינת ישראל צריך להצמיד לו את התואר "ישראלי".

אופיר אקוניס: אני חושב שכן.

קארין אלהרר: הוא ישראלי מכללא.

קארין אלהרר: הוא יהיה ישראלי אם תקרא לו כזה והוא יהיה ישראלי אם לא תקרא לו כזה.

קארין אלהרר: ולכן אני בטוחה – ולא רק אני בטוחה – ולכן אני הייתי מציעה להתמקד בעיקר ולא בטפל.

קארין אלהרר: השם הוא חשוב, אבל השינוי שאתה מציע, איך לקרוא לזה, הוא לא העיקר, הוא לא הדבר המהותי.

קארין אלהרר: אחרי שנים של מאבקים וניסיונות, מגיע לנו ליצור קרקע נוחה ופורייה לקיומו של שידור ציבורי חדש.

קארין אלהרר: אסור שהדבר הזה ייבנה בידיים לא נקיות, או לתת למי שאינו מקצועי דיו להתעסק בעולם התוכן הזה.

קארין אלהרר: מגיע לנו שידור ציבורי במלוא מובן המילה, נקי כפיים, מנותק לחלוטין מהפוליטיקה.

קארין אלהרר: למנות את חברי המועצה, השר אקוניס, כחותמת גומי, זו הייתה הכוונה, ואני אגיד את זה כמה פעמים שצריך עד שתחתמו על זה כחותמת גומי.

קארין אלהרר: אף אחד לא התכוון לתת לכם סמכויות אחרות, וזו כוונת המחוקק – והמחוקק הזה, להזכירך, היה שר ממפלגתך, שקיבל את תמיכתו של ראש הממשלה, שהוא מנהיג סיעתך.

קארין אלהרר: אז אני לא מצליחה להבין איך קמים בוקר אחד ואומרים שחוק שאתם חוקקתם והייתם שותפים לו, לא נראה לכם יותר ואתם לא רוצים לקיים אותו.

קארין אלהרר: אני ממש קוראת מכאן לכל מי שמעורב בהקמתו של השידור הציבורי החדש: זה לטובת כולם שהוא יהיה בהיר ונקי מכל הכתמים המיותרים שרוצים להוסיף לו.

קארין אלהרר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית.

טלי פלוסקוב: לך, אדוני, יש חמש דקות.

אראל מרגלית: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אדוני השר, אני רוצה לברך אותך על המינוי שלך היום.

אראל מרגלית: שיהיה לך בהצלחה.

אראל מרגלית: כבוד יושב-ראש הוועדה, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהשידור הציבורי בישראל עומד בסכנה מהותית, ואני חושב – לפני שניכנס לפרטים – שיש שתי סכנות גדולות באופן שבו אתם מתנהלים: אחת, שרשות השידור תהפוך לגוף הרבה יותר פוליטי ממה שכל אחד מאתנו רוצה.

אראל מרגלית: אבל הסכנה הגדולה יותר – וכירוש

אראל מרגלית: למי אני אומר את זה בחרדה גדולה – שבעצם לא תהיה רשות שידור ציבורי אמיתית בעיר הזאת.

אראל מרגלית: בזמנו עבדתי עם טדי קולק, ב-1992, ועוזי וכסלר, שהיה מנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים, דרש את 24 הדונם ואת הבניין הישן של "שערי צדק", שישפצו אותו ויקצו אותו לרשות השידור.

אראל מרגלית: ולכן אני אומר שחוסר הטיפול וחוסר ריכוז כל רשויות השידור במתחם אחד לא התחיל בכם.

אראל מרגלית: אני לא מאשים אתכם בזה שזה לא בוצע הרבה מאוד שנים.

אראל מרגלית: אבל במשך שנים זה לא בוצע.

אראל מרגלית: הפוליטיקאים למיניהם ולדורותיהם ניהלו את העסק בצורה מאוד מאוד בעייתית, ואתם באמת קיבלתם בעיה.

אראל מרגלית: אתם לא המצאתם אותה, אתם קיבלתם בעיה שישבה לכם על השולחן.

אראל מרגלית: הדבר שהכי מדאיג אותנו, ויש לנו פחות שליטה על הדברים מלכם, זה שאנחנו רואים את ההתנהלות של ראש הממשלה בעניין התקשורת.

אראל מרגלית: קודם כול אנחנו רואים את זה שהוא נהפך לשר התקשורת, שזה דבר יוצא דופן.

אראל מרגלית: דבר שני, אנחנו רואים את ההסכמים הקואליציוניים שראש הממשלה דרש שייחתמו, ונראה לנו שהם בלתי חוקיים בעליל במובן זה שזאת הפעם היחידה – ויש הרבה מאוד הסכמים קואליציוניים בעייתיים, אבל זאת הפעם היחידה שראש הממשלה דרש שהסיעות האחרות, המפלגות האחרות, יפקידו בידיו את שיקול דעתן בכל הנוגע להחלטות קריטיות בנושא התקשורת.

אראל מרגלית: וזה מדאיג לחלוטין בזמן שאנחנו רוצים לעבור – יש ערוץ 10, יש רשות השידור, יש הרבה מאוד גורמים שאנחנו רוצים לראות שיש בהם שידור חופשי ואמיתי.

אראל מרגלית: ואז מגיע העניין הזה של התהליך שגלעד ארדן בעצמו הוביל.

אראל מרגלית: הוא הוביל, ואנחנו פה בכנסת קבענו על-פי הצעתו, שתהיה ועדה ציבורית שתמונה, ונבחרו חבריה, והיא תעזור למנכ"ל הזמני החדש, כדי לעבור למנכ"ל קבוע, ותאפשר לקחת את 400 אנשי היסוד שיקימו את רשות השידור החדשה, ולהמשיך להתנהל.

אראל מרגלית: ודווקא בנקודה הזאת, שזה היה הדבר החופשי היחיד, עצרתם.

אראל מרגלית: ואחרי שלא קיבלנו תשובות, ושוב לא קיבלנו תשובות, ואנחנו לא באמת מבינים, כלומר אנחנו דואגים לגבי הכוונות שלכם, אז לא הייתה לי ברירה ואני ביקשתי מבג"ץ להקפיד אתכם על התהליך, שאתם אכן תבצעו אותו.

אראל מרגלית: אני אומר לכם את הדבר הבא: אם, אדוני השר, אתה באמת רוצה לבנות את רשות השידור מחדש, אנחנו נהיה השותפים הראשונים שלך.

אראל מרגלית: השותפים הראשונים שלך.

אראל מרגלית: לא באיזה מין ישות כזאת שיש לה איזה 20, 30, אולי 100 איש, והיא עושה subcontracting, כלומר היא מוציאה הרבה מאוד מההפקות החוצה והיא לא עושה אותן בעצמה.

אראל מרגלית: תשימו לב, השידור, הטלוויזיה התחילה בירושלים;.

אראל מרגלית: זה חלק מהכישרונות של העיר הזאת.

אראל מרגלית: אין לנו המון כישרונות, והרבה מאוד מהעולם העסקי עבר לתל-אביב, אבל הנושא הזה של שידור, של תקשורת, של הפקות, של תוכן, של דוקומנטציה, של כל אותם נושאים, של חדשות – את זה אנחנו בירושלים יודעים.

אראל מרגלית: זה גם קשור לכנסת; זה קשור לממשל; זה קשור למקום שבו אפשר לעשות את הדברים האלה.

אראל מרגלית: גם הקצינו בזמנו – הקצינו, כן?

אראל מרגלית: כאילו שאני עדיין בעירייה – הקצו שם שטח ממש קרוב לפה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אראל מרגלית: אז אני מתחנן בפניכם ועומד על המשמר: שכל התהליך לא יהיה פוליטי, כי ברגע שהוא יהיה פוליטי אתם תשרפו את הרצון הטוב שנשאר, מעט הרצון הטוב שנשאר לאזרחים כדי לבנות רשות שידור.

אראל מרגלית: ושבאמת ובתמים, גם ברמה הפיזית וגם ברמה התוכנית, נקים פה רשות שידור ציבורית עם הפקות מקור, עם עבודה, עם תוכן, ושזה יהיה פה בירושלים ולא במקום אחר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ציפי לבני.

ציפי לבני: האמת היא ששאלתי את עצמי לפני שעליתי לדבר מה בעצם ב-02:00 יש לדבר על חוק.

ציפי לבני: סביר להניח שגם תהיה הצבעה והוא יעבור.

ציפי לבני: מה ההשפעה שתהיה לדברי על תוצאות ההצבעה?

ציפי לבני: כנראה שום דבר.

ציפי לבני: אבל אני מאוד מאוד מוטרדת – לא רק מעתיד השידור הציבורי אלא בכלל מסוג של השתלטות פוליטית על כל גורמי התקשורת, מהתקרנפות של גורמי תקשורת בעתיד.

ציפי לבני: ואני מקווה, שאולי מתישהו – אם זה לא יקרה, אז בזבזתי כמה דקות מחיי, אבל אם זה יקרה, אולי פעם יקראו ויגידו: גם היה מי שהזהיר.

ציפי לבני: אני מוטרדת מתהליך שבו יש השתלטות מכוונת על התקשורת.

ציפי לבני: וכבר דובר בהסכם הקואליציוני שנחתם עם הקמת הממשלה, שבו ראש הממשלה רוצה לעשות רק דבר אחד.

ציפי לבני: כי אנחנו נמצאים בתהליך, סוג של שטיפת מוח לאומית כזאת, ממשלתית, פוליטית, כל השנים האחרונות, מתוך מחשבה שככל שהציבור ישמע קול אחד, אז אנחנו גם ניכנס לתחומים שבהם יש את המותר והאסור – מה מותר לדבר, מה אסור לדבר, מה מותר לחשוב, מה אסור לחשוב, יש דברים שהם לגיטימיים.

ציפי לבני: זה לא שאסור לדבר.

ציפי לבני: אבל יש דברים שהם מספיק לאומיים, כאלה שעולים בקנה אחד עם התפיסה הלאומית, ויש כאלה שנתפסים כשיתוף פעולה.

ציפי לבני: וכמובן שעמדותינו, אלה שנמצאים בחלק הזה של האולם – ולא משנה שגם בינינו לבין עצמנו יש מחלוקות, וחלקן גם התגלעו היום – הופכים להיות סוג של לא לגיטימיים, משתפי פעולה עם האויב, כאלה שלא אכפת להם מהמולדת, ועוד כהנה וכהנה דברים.

ציפי לבני: אני קיבלתי פעם לתקופת זמן קצרה את רשות השידור.

ציפי לבני: התקשר אלי אריק שרון, אחד השרים עזב – הממשלות כל הזמן זזות ושרים מתחלפים, והתקשר אלי אריק שרון וביקש ממני להיות אחראית על רשות השידור.

ציפי לבני: עשיתי דבר אחד: קודם כול, שאלתי את עצמי מה אפשר לעשות כדי לייעל באמת, באופן אמיתי, וצריך היה להעביר כל מודל שהוא שיעשה שינוי; אני בעניין הזה שותפה לגמרי.

ציפי לבני: אבל אספתי אז את מליאת רשות השידור ואמרתי להם: תשמעו דבר אחד, כל מה שקשור להתארגנות ולארגון – אני השרה הממונה.

ציפי לבני: כל מה שקשור לתוכן – מראש אני מודיעה לכם שאני לא מתכוונת להתקשר, לבקש או לעשות דבר-מה, ואם מישהו יגיד לכם בשמי שאני ביקשתי מכם לשדר או לא לשדר משהו, תדעו שזה לא נכון, כי אני לעולם לא אבקש מכם כזה דבר.

ציפי לבני: כנראה שזו טעות, כי אלה שעושים את זה בסוף מקבלים את התמורה.

ציפי לבני: אבל בכל זאת, זה כן חלק ממערכת ערכים שאני מאמינה שהיא לא רק שלי אלא של כלל המחנה הציוני.

ציפי לבני: ככה אנחנו נוהגים בממלכתיות הראויה ושומרים על תקשורת חופשית, שתפקידה בין היתר להיות באופן אמיתי כלב השמירה של הדמוקרטיה, לבקר את הממשלה.

ציפי לבני: ואני בין אלה שחטפו מהתקשורת מכאן ועד הודעה חדשה – חלק לא בהגינות, לא בגלל שזה נגע בי אלא גם עם עובדות שגויות ועם אתיקה לא-אתיקה.

ציפי לבני: עם כל הביקורת שיכולה להיות לי עליהם, בכל זאת אני אעמוד על המשמרת כדי למנוע תהליך של השתלטות זוחלת.

ציפי לבני: כי בעצם, מה שמבדיל בין דמוקרטיה לבין משטר טוטליטרי זה תקשורת חופשית.

ציפי לבני: ואם בישראל לא תהיה תקשורת חופשית, נמשיך לקרוא לעצמנו "הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון", אבל לא נהיה כזאת.

ציפי לבני: אז זה יכול לשרת חלק.

ציפי לבני: זה מאוד ישרת את ראש הממשלה, שבונה, ככה, חושב על זה שהוא יישאר כאן לתמיד, אבל זה מאוד יפגע במדינת ישראל.

ציפי לבני: אני תמכתי בהצעת החוק שהגיש השר ארדן כשרת משפטים, אחרי שעבדנו וישבנו וביקשתי לוודא כמה דברים, ובראשם הקמת המועצה הציבורית – החומה הסינית שאמורה להיות בין המנכ"ל לבין הממשלה.

נחמן שי: התמוטטה.

ציפי לבני: ורק אחרי זה – סליחה?

נחמן שי: היא התמוטטה, החומה הסינית.

ציפי לבני: רק אחרי זה תמכתי בחוק, כולל מודל הסגירה-פתיחה, בהבנה שכנראה אין דרך לרפא את הגוף הזה בלי מודל סגירה-פתיחה, אבל לוודא שלא יישאר מסך חשוך בין לבין.

ציפי לבני: ועובדים עלינו היום.

ציפי לבני: אין מועצה ויש איזה מנכ"ל זמני שיכול לעשות כמעט מה בראש שלו.

ציפי לבני: אז צמצמו.

ציפי לבני: בעיני הסיפור של רשות השידור – סליחה, העובדים – זה לא הסיפור של העובדים, זה חלק מהסיפור, אלא באמת הסיפור הגדול של תקשורת ודמוקרטיה והשתלטות ושטיפת מוח ומה עושים עם זה.

ציפי לבני: והעובדה שמנכ"ל זמני בסוף יכול למנות מחר בבוקר את עורך החדשות הראשי ועוד כהנה וכהנה מינויים, בעיני זה מאוד מסוכן.

ציפי לבני: לכן בחרתי, בשביל להגיד את הדברים האלה, לנצל את השעה המוזרה הזאת בלילה ולשתף אתכם במחשבותי המאוד-לא-אופטימיות ביחס לעתיד השידור במדינת ישראל בכלל והשידור הציבורי בפרט.

ציפי לבני: כמובן שאצביע נגד החוק, אבל בעיקר חייבים – ואני תומכת באותו בג"ץ שהגיש חבר הכנסת אראל מרגלית, שנועד להקים את המועצה הציבורית הזאת, להקים מחדש את החומה הסינית הזאת, ולהפריד אותה מהפוליטיקה.

ציפי לבני: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי לבני.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: אדוני היושבת-ראש, חברי הכנסת – – –

טלי פלוסקוב: אדוני היושבת-ראש?

טלי פלוסקוב: השעה כנראה מדברת – – –

מיכל בירן: וואי, השעה.

מיכל בירן: אבל אתך זה קרה לי כבר פעם.

טלי פלוסקוב: נכון, זה פעם שנייה.

מיכל בירן: לגמרי.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ביום שישי שמעתי ברדיו, בדרכי, נוסעת ברכבי, שהעובדים מתבצרים ברשות השידור.

מיכל בירן: מייד החלטתי ללכת ולנסות להגיע, לקפוץ, להביע את הזדהותי, לתמוך.

מיכל בירן: השר אקוניס, הסתבר שממש קינא בזה שהלכתי לבקר ברשות השידור והוא לא הוזמן.

מיכל בירן: הקניט אותי.

מיכל בירן: הקניט אותי בישיבה, השר אקוניס.

מיכל בירן: והאמת היא שאף אחד לא הזמין אותי.

מיכל בירן: פשוט שמעתי שהם מתבצרים ונקטתי יוזמה והחלטתי לבוא ולחזק.

מיכל בירן: כשהעליתי תמונה בפייסבוק נתקלתי, כמובן, באופן שלא יפתיע אף אחד, בקיתונות של בוז כלפי רשות השידור, כלפי עובדי רשות השידור, באופן מדהים.

מיכל בירן: הדבר שהיה הכי בולט זה שהיו דיונים על הנושא, שבעצם כבר מזמן מאחורינו.

מיכל בירן: אנשים המשיכו לדבר על רשות השידור הלא-יעילה, ושוב אמרתי: חברים, את הדיון הזה כבר עברנו.

מיכל בירן: כבר היינו בהצעת חוק, היו בה דברים רעים.

מיכל בירן: אני הצבעתי נגד.

מיכל בירן: יושבים פה עוד כמה וכמה אנשים שהצביעו נגד, למרות שההסתדרות בסוף הסכימה להסכם הפשרה – ואני התנגדתי מאוד לקונספט שסוגרים גוף אחד בשביל לבנות גוף אחר.

מיכל בירן: זה כמעט חסר תקדים, אני חושבת.

מיכל בירן: במדינת ישראל זה חסר תקדים, הדבר הזה.

מיכל בירן: אגב, גם בחוק – – –

ציפי לבני: זה לא חסר תקדים.

מיכל בירן: ממש לסגור ולפתוח חדש?

ציפי לבני: היה בהיסטוריה.

ציפי לבני: לא תקשורת, אבל – – –

מיכל בירן: אני חושבת שזה דבר מאוד לא ראוי, גם כשרוצים.

מיכל בירן: ושוב, כולנו מסכימים, היה שם צורך ברפורמה.

מיכל בירן: כשראיתי את חברי מיקי רוזנטל מצביע בעד החוק של גלעד ארדן, זה גם היה לי איזשהו סמן שבהחלט יש כאן בעיות כן מהותיות.

מיכל בירן: אבל שוב, היינו כבר אחרי כל הדיון הזה, ובא גלעד ארדן, שר מהליכוד, שלוחו של ראש הממשלה, מעביר את הצעת החוק הזאת בוועדה מיוחדת.

מיכל בירן: וסיימנו את זה ואנחנו אחרי זה.

מיכל בירן: ואיכשהו – וזאת הבעיה המרכזית שלי עם ראש הממשלה, כי איכשהו מילה שלו היא אף פעם לא מילה.

מיכל בירן: זה אומר שעם כל אדם אחר, אתה מגיע לאיזשהו הסכם, אתה משלם מחיר, ובתמורה אתה מרוויח כל מיני הישגים; אתה יודע למה אתה נכנס, ואתה מקבל את זה.

מיכל בירן: הבעיה עם ראש הממשלה, שאתה תמיד משלם את המחיר, וכשמגיע הרגע להרוויח את אותם דברים שבשבילם שילמת את המחיר, פתאום משתנה התוכנית, פתאום הוא רוצה משהו אחר.

מיכל בירן: הפעם הוא שולח שליח אחר, הפעם את השר אקוניס.

מיכל בירן: וזו הייתה תופעה מדהימה.

מיכל בירן: קודם הכניסו את העז מהסיפור המפורסם, ואז אמרו: אנחנו הולכים לפטר 1,500 עובדים, ואז אמרו: וואו, תגידו תודה, רק 500.

מיכל בירן: לא, לא נגיד תודה.

מיכל בירן: הסיבה היחידה לכך שהיה צורך לפטר עובדים היא כי אתם חדלי אישים, ולא עשיתם מה שאתם צריכים לעשות, ולא הקמתם את המועצה הציבורית, ולא הקמתם את התאגיד החדש, ואז, במקום להגיד: ואללה, אנחנו כשלנו, את האחריות גלגלתם ישירות על העובדים, ושמתם אותנו עם הגב אל הקיר, שאם לא נאשר את החוק החדש והמופרך שלכם – שוב, שקורה באמצע פגרה – כל העובדים יפוטרו.

מיכל בירן: אז מצד אחד, אני שמחה שהגיעו בסוף לאיזושהי פשרה שהיא פחות גרועה מאיך שהבאתם את החוק.

מיכל בירן: מצד שני, אני חייבת להודות שאני מלאת חששות.

מיכל בירן: מכיוון שאני מכירה את ההתנהלות של ראש הממשלה ושל הליכוד, אין לי ספק שאנחנו שוב נגיע לעוד חוק חדש של רשות השידור, ועוד טלאי על טלאי על טלאי, אחרי שהליכוד וראש הממשלה שוב לא יעשו את מה שהם היו אמורים לעשות, ואת כל האחריות שוב יגלגלו לפתחם של העובדים.

מיכל בירן: ואני כן חושבת, חברת הכנסת ציפי לבני, שזה מאוד חשוב, השידור הציבורי, יחד עם העובדים.

מיכל בירן: שוב – עובד שלא עושה את עבודתו, צריך ללכת הביתה.

מיכל בירן: התאגיד החדש צריך להיות יעיל, וצריך לתת לציבור את מה שהוא משלם עבורו דרך כספי המסים שלו.

מיכל בירן: הכול נכון.

מיכל בירן: זה יכול ללכת ביחד.

ציפי לבני: אני מסכימה שצריך ללכת יחד, אבל אמרתי בהגינות, מתוך הפוליטיזציה של הרשות – – –

מיכל בירן: אותי שני הדברים מטרידים מאוד:

מיכל בירן: גם השידור הציבורי החופשי וגם מה יקרה לעובדים האלה, שהם הרבה מאוד עובדים, עם אלפים-אלפים של בני משפחה.

מיכל בירן: אגב, הקטע הכי מצחיק זה שכבר סוכם שהם הולכים, סוכם כבר על פרישה מרצון, והאוצר לא העביר את הכסף שיועד לפרישה מרצון.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיכל בירן: ואז באים בטענות למה זה לא קרה.

מיכל בירן: בקיצור, הלוואי שסוף-סוף תצליחו לעשות משהו, אופיר, הלוואי, כי אני ממש ממש לא רוצה שנהיה פה שוב עוד שלושה חודשים, ויביאו שר אחר מהליכוד, שלוחו של ראש הממשלה, לעוד ורסיה.

מיכל בירן: רבאק, תסיימו את זה כמו שצריך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, השר אקוניס, למה אתה לחוץ?

עיסאווי פריג': אתה הולך להיכנס להיסטוריה.

עיסאווי פריג': מה הלחץ?

עיסאווי פריג': אתה הולך להיכנס להיסטוריה של מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': אתה מקים שידור ממשלתי במסווה, בתחפושת של שידור ציבורי.

עיסאווי פריג': מה אתה לחוץ?

עיסאווי פריג': אתה נכנס עכשיו להיסטוריה, אני אומר לך.

עיסאווי פריג': הרגעים האלה, נדבר עליהם רבות, וימים יגידו.

עיסאווי פריג': ההיסטוריה תשפוט, וההיסטוריה בפוליטיקה הישראלית הולכת כל כך מהר, שאתה לא תצטרך לחכות הרבה זמן.

עיסאווי פריג': חברים, יש לי המון מה להגיד.

עיסאווי פריג': אני אשתדל לצמצם, אבל לפני כן, יש לי מחויבות אישית: רציתי להגיד תודה לחבר הכנסת יואל חסון, שאני אישית בזכותו כאן, אבל אני, חברים, חייב להתייחס לזה לפני שאני מגיע להיסטוריה של השר אקוניס.

אופיר אקוניס: ההיסטוריה שלי לא החלה.

עיסאווי פריג': יש לי זמן, אתה רואה, 24 דקות.

עיסאווי פריג': תאמין לי, יש לי זמן.

עיסאווי פריג': אני יודע מה יש לי להגיד.

עיסאווי פריג': חברתי חברת הכנסת זהבה, אומנם אני חייב לציין לשבח את ההתאפקות שלה בתגובה על יואל חסון, ועל זה היא ראויה לזה, אבל אני, למען האמת, שאלתי את עצמי, אחרי שסיימת, לגבי הזרזיר והעורב.

עיסאווי פריג': ורציתי להבין: מי הזרזיר ומי העורב ומי הלך למי?

עיסאווי פריג': כי זאת שאלה שנשארה פתוחה, והתודה צריכה לבוא, לפי דעתי, מיואל, חבר הכנסת חסון.

עיסאווי פריג': הנאום שלך חסם את דרכו למרצ, כי לא נשארו תחנות.

עיסאווי פריג': עכשיו לענייננו.

עיסאווי פריג': חברים, תראו מה אנחנו מקבלים.

עיסאווי פריג': היה חוק שעמלנו עליו קשות, עם הצהרות טלוויזיוניות ומסיבות עיתונאים, של השר גלעד ארדן ושר האוצר יאיר לפיד, החומה הסינית, עבדנו יומם ולילה, והיועצת המשפטית, שאני חייב להגיד שיצא לי לעבוד כל כך צמוד אתכם, ולמדתי רבות.

עיסאווי פריג': למדתי, אני חייב להגיד את זה.

עיסאווי פריג': וידענו.

עיסאווי פריג': עם כל מה שהיה, השתכנענו.

עיסאווי פריג': אני אישית הצבעתי בעד.

עיסאווי פריג': עכשיו התחילה כנסת חדשה.

עיסאווי פריג': באה אותה ממשלה, בתחפושת אחרת, אותה ממשלה, בוא נגיד, ותראו, חברים, תקשיבו מה היא מציעה לנו: היא מציעה לנו תיקון החוק בשמונה סעיפים.

עיסאווי פריג': תיקון החוק בשמונה סעיפים.

עיסאווי פריג': וכשאני קורא את החוק, מה התיקון בא להגיד?

עיסאווי פריג': אני מבטל את כל החוק שהיה ומשאיר רק דבר אחד: פיטורי עובדים, ומחזיר את הדבר כמו שהיה קודם.

עיסאווי פריג': זה מה שהתיקון שלכם מציע.

עיסאווי פריג': אתם רוצים לחזור לתקופת הרשות הישנה, אבל רוצים לוותר, להיפטר מהעובדים: בואו נעשה תיקוני חקיקה.

עיסאווי פריג': זה בפועל מה שקורה.

עיסאווי פריג': אני אשתף אתכם, וחברים לפני התייחסו לסוגיה, והיא המהות.

עיסאווי פריג': תראה מה שקורה.

עיסאווי פריג': מונה מנכ"ל זמני, קובלנץ, שאני חייב להגיד – איש מעולה, איש ששמו הולך לפניו.

עיסאווי פריג': אני לא שוכח, ואני לא יכול לקחת לו את זה.

עיסאווי פריג': אבל ידידי קובלנץ – תקשיבו, חברים – מונה לשנה, זמני, עד שתוקם המועצה הציבורית ותבחר מנכ"ל קבוע.

עיסאווי פריג': אני קובלנץ, יושב לי השר הממונה אקוניס, ויושב לי שר התקשורת, ראש הממשלה, ובוחנים אותי – זו לא סחיטה?

עיסאווי פריג': מה התהליך שקובלנץ אמור במהלך השנה לעשות?

עיסאווי פריג': אני אגיד לכם.

ציפי לבני: – – –

עיסאווי פריג': אני מפריע?

עיסאווי פריג': אני ארד, אין בעיה.

ציפי לבני: אני רק מתכננת את המשך הלילה.

עיסאווי פריג': תתכנני.

עיסאווי פריג': יש לנו יום ארוך.

עיסאווי פריג': עכשיו החברות ויתרו לי – נאריך את זה ל-40 דקות.

נורית קורן: אוהה.

נורית קורן: בינתיים יש לך 18 דקות.

עיסאווי פריג': תנו לי, רצף המחשבות.

נורית קורן: אין בעיה.

נורית קורן: אנחנו לא נפריע לך.

עיסאווי פריג': חברים, המנכ"ל הזמני קובלנץ – אילן, תקשיב.

עיסאווי פריג': תיכנס לעומק העניין.

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': לא, לא, לא, זה המהות.

עיסאווי פריג': תקשיב.

עיסאווי פריג': המנכ"ל הזמני, אם לא יפעל – – –

אראל מרגלית: הוא איירון-מן.

עיסאווי פריג': חברים, אם הוא לא יפעל על-פי רוח המפקד וימנה את מי שהם רוצים, מי יבטיח שיהיה המנכ"ל הקבוע?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם.

עיסאווי פריג': הזמני לא רוצה להיות קבוע?

עיסאווי פריג': מינו אותו זמני, לשנה, ונתנו לו סמכות: תבחר 400 עובדים ותוכל לקנות ב-400 מיליון שקל תוכן.

עיסאווי פריג': אמרו לו: זאת הסמכות שלך בשנה.

עיסאווי פריג': אתה זמני.

עיסאווי פריג': דיר באלכ.

עיסאווי פריג': אנחנו בוחנים אותך.

עיסאווי פריג': יש לנו ליכודניקים שם.

עיסאווי פריג': הם צריכים להיות.

עיסאווי פריג': אם לא – אתה לא תהיה המנכ"ל הקבוע.

עיסאווי פריג': הרי הוא צריך להיות מנכ"ל קבוע, הוא רוצה.

עיסאווי פריג': תגידו לי: זה תהליך תקין?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם: זה תהליך תקין?

עיסאווי פריג': המנכ"ל הזמני, איך הוא צריך להתנהל בשנה הזאת?

זוהיר בהלול: אי-אפשר בשעות כאלה.

עיסאווי פריג': לא, אני שואל, אני באמת שואל את עצמי.

עיסאווי פריג': אני רוצה להיות הוגן.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, מכובדי השר, מכובדי השר: רשות השידור הישראלית – הישראלית, כאילו גילית לנו את אמריקה.

עיסאווי פריג': לא ידענו שזה ישראל.

עיסאווי פריג': חשבתי לעצמי שזה פולניה.

אראל מרגלית: עיסאווי, דבר לחבר'ה האלה באמצע.

עיסאווי פריג': לא, לא.

עיסאווי פריג': השר אקוניס, תראה, הוא נכנס להיסטוריה ומגיע לו שיקבל את תשומת הלב הזאת.

עיסאווי פריג': אז זו נקודה אחת.

עיסאווי פריג': אז התיקון – אמרנו שהמסקנה של התיקון: אני ממנה מנכ"ל זמני וסוחט אותו וסוחט אותו על-פי חוק.

עיסאווי פריג': חברים, תזכרו את זה: אני ממנה מנכ"ל זמני ואני אומר לו: בתוך שנה אתה צריך לבחור 400 עובדים, ובתוך שנה יש לך רשות לקנות ב-400 מיליון שקל תוכן, ועם עין פקוחה של הוועדה הציבורית שאמורה להתמנות על-ידי החברים.

עיסאווי פריג': זה דבר אחד.

עיסאווי פריג': הדבר השני, חברים, אני עקבתי אחרי ההצהרות בתקשורת של השר אקוניס.

עיסאווי פריג': עקבתי.

עיסאווי פריג': דיברת על הפרדה של הפוליטיקה מהשידור הציבורי, דיברת על דעות מגוונות, גיוון של דעות; אמרת כמה חשוב לך כל העניין.

עיסאווי פריג': דיברת, אבל בפועל מה עשית, אתה ובעלי העניין?

עיסאווי פריג': ניהלתם קמפיין הסתה נגד העובדים.

אופיר אקוניס: ממש לא.

עיסאווי פריג': כן כן.

עיסאווי פריג': כשרצית, כשלחצו אותך, אמרת לנו: חברים, התקשורת לא מאוזנת – –

אופיר אקוניס: נכון.

עיסאווי פריג': – – אנחנו צריכים ליצור תקשורת מאוזנת, העובדים לא היו בסדר.

אופיר אקוניס: זה הסתה?

עיסאווי פריג': ניהלת מערך הסתה, קמפיין נגד העובדים.

עיסאווי פריג': ניצלת את אווירת האנטי שנוצרה נגד רשות השידור – וגם לכם יש חלק בהיסטוריה הזאת.

עיסאווי פריג': ניצלת את זה בשביל קמפיין הסתה, שזה מנוגד לכל האמירות.

עיסאווי פריג': וגם שמעתי אותך, אמרת: ועדה – תקשיבו, חברים.

עיסאווי פריג': אילן, אילן, באמת, נו.

עיסאווי פריג': חברך לסיעה מדבר, תן לי קצת רספקט, בחייתכ.

עיסאווי פריג': נו, באמת.

עיסאווי פריג': נו, אילן.

עיסאווי פריג': אני מבין אותך שבשעה כזאת לראות את חברת הכנסת ציפי אתנו זה לא בשגרה, אבל זה נותן – – –

ציפי לבני: למה לא בשגרה?

עיסאווי פריג': לא, בשעה כזאת.

ציפי לבני: יש כאלה שהיה – – – ועזבו – – –

עיסאווי פריג': "לייק", ביג "לייק".

עיסאווי פריג': קיבלה ביג "לייק".

עיסאווי פריג': תמשיכי.

סתיו שפיר: – – –

עיסאווי פריג': חברים, שמעתי את השר אקוניס אומר:

עיסאווי פריג': ועדת – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': השר אקוניס – הוא שיחק אותה בגדול וקיבל על זה.

עיסאווי פריג': כשהוא העביר את זה הוא קיבל פרס – שר המדע; למה אין ארוחות חינם.

עיסאווי פריג': אין ארוחות חינם.

נורית קורן: שר המדע והחלל.

עיסאווי פריג': חלל לא, הוא לא רוצה חלל.

עיסאווי פריג': הוא לא רוצה חלל.

עיסאווי פריג': בואו לא ניכנס לזה, הוא לא רוצה חלל.

עיסאווי פריג': ואגב, יש צדק.

עיסאווי פריג': יש צדק.

עיסאווי פריג': כן, יש צדק.

עיסאווי פריג': החלל – לא, אתה לא צריך להיות שם.

עיסאווי פריג': ארצות-הברית זה חלל קרוב לעומת החלל הבא.

עיסאווי פריג': חברים, שמעתי את השר אקוניס אומר: ועדת אלהרר – אתה אמרת – ועדת אלהרר ניהלה והביאה את החוק בחופזה.

עיסאווי פריג': אמרת, בסדר?

עיסאווי פריג': אמרת.

עיסאווי פריג': ואני רציתי לגלות מה החופזה.

עיסאווי פריג': אמר: היא קראה לשידור הציבורי בלי המילה "ישראל", ואז – "רשות השידור הישראלית", הוסיף.

עיסאווי פריג': אז קראתי בספרות, השר אקוניס, קראתי בספרות שיש איזה משורר בריטי – מה שמו?

עיסאווי פריג': סמואל אנא עארף, מה שמו?

עיסאווי פריג': זה שאמר: הפטריוטיות היא מפלטו האחרון של הנבל.

עיסאווי פריג': בשביל מה, יעני, הלאומניות הזאת?

עיסאווי פריג': מה זה מוסיף?

עיסאווי פריג': כאילו אתה מגלה לי שאני נמצא במדינה אחרת.

עיסאווי פריג': מה גילית בזה?

עיסאווי פריג': אני המשכתי לקרוא את החוק, והחלפתי גם שיח עם השר אקוניס ואילן על זה.

עיסאווי פריג': יש סעיף בחוק שמעניין אותי.

עיסאווי פריג': מה אומר תיקון סעיף 113?

עיסאווי פריג': תקשיבו, חברים, מה אומר החוק, מה ההצעה, ותקנו אותי אם אני טועה – בעמוד 4: "לעניין זה לא יראו את צמצום מספר העובדים כשלעצמו כפגיעה בשידורים".

עיסאווי פריג': זה התיקון.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, יעני, מספר העובדים הוא לא עילה לפגיעה בשידורים?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם: כל רפורמה בכל ארגון, אם אתה מפטר 20%, 30, 40% מהעובדים – היא מתמוטטת.

עיסאווי פריג': איזה ארגון ימשיך להיות בפיטורי עובדים בקצב כזה?

עיסאווי פריג': אז מה שאני מבין מהסעיף – על-פי הסעיף אפשר לפטר את כל העובדים, לעשות כמו שאמר אגף התקציבים, חדשות במיקור-חוץ, ורק נקיים את הרדיו; הייתה הצעה פנימית כזאת – יעני, נבטל את רשות השידור, כולם מיקור-חוץ.

עיסאווי פריג': בעצם החוק הזה, הסעיף הזה, מאפשר לי לפטר את כל עובדי רשות השידור על-פי החוק עם כניסת החוק לרשומות.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, אני שואל את עצמי: "מבט שני".

עיסאווי פריג': "מבט שני" על-פי התכנון אמורה לחזור למסך אחרי החגים.

עיסאווי פריג': על-פי החוק הזה וצמצום מספר העובדים, שהוא לא פגיעה בשידורים, האם אתה מבטיח לי ש"מבט שני" תחזור?

עיסאווי פריג': הרי אין עובדים, אתה אומר.

אופיר אקוניס: הרי אני לא יכול להתערב בתכנים.

עיסאווי פריג': לא, אני סומך עליך.

עיסאווי פריג': יש לך את האינטליגנציה שתמצא את הדרך.

עיסאווי פריג': כי הרי מה זה שידור ציבורי, חברים?

עיסאווי פריג': שידור ציבורי – לא חדשות; חדשות – אני אראה את זה בערוץ 2, בערוץ 10.

עיסאווי פריג': יש לי מקורות.

עיסאווי פריג': שידור ציבורי זה תכנים, זה סדרות כמו "שומרי הסף"; זה לב-לבו של השידור הציבורי.

עיסאווי פריג': זה תוכניות כמו, אנא עארף, ישראלים בארצות-הברית, יעני, שעובדים עליהן שנים.

זוהיר בהלול: דוקומנטרי, תעודה.

עיסאווי פריג': זה השידור הציבורי, כשאני אראה שזה משקף את הלך רוח בציבור בכל מיני כיוונים.

עיסאווי פריג': וכשאני בא ומסתכל על זה, ואתם מציעים תיקונים – לא תעמדו בזה, הכול בולשיט.

עיסאווי פריג': אתם לא תעמדו במרס בכל התיקונים, אתם לא תעמדו.

עיסאווי פריג': כל זה, עד אז ההיסטוריה תגיע ואנחנו נעמוד כאן ונדבר על זה.

עיסאווי פריג': חברים, כדי להכין תכנים ולהכין מלאי תוכניות לשידורים, אתה צריך לעבוד שנים להכין את התוכנית; כמו "שומרי הסף" – עבדו עליה כמה שנים טובות.

עיסאווי פריג': אתה צריך תסריט, כתבים, הפקות, מחשבות, חזרות.

עיסאווי פריג': זה עבודה, זה עבודה.

עיסאווי פריג': ואין לך את זה במלאי.

עיסאווי פריג': אין לך את זה במלאי.

עיסאווי פריג': ותגיד לי שאתה תעמוד בלו"ז שאתה קובע בחוק.

עיסאווי פריג': אדוני השר, אתה לא תעמוד בזה.

עיסאווי פריג': אתה לא תעמוד בזה.

עיסאווי פריג': אני לא יודע אם אז אתה תהיה השר הממונה; יכול להיות שלא תהיה.

עיסאווי פריג': הכול הדינמיקה אצל ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אף אחד לא חוזה אותה.

עיסאווי פריג': ואז תהיה לך התשובה: רציתי, לא נתנו לי; כמו שעשה גלעד ארדן – והטרגדיה התחילה משם, חברים, מהשר גלעד ארדן.

עיסאווי פריג': יכול להיות שהיו לו כוונות טובות, אבל לפי דעתי, הוא צריך לשאת באחריות לכל מה שקורה, כי הוא שיתף פעולה עם ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אגיד את זה במילים אחרות: ראש הממשלה עשה לשר גלעד ארדן כיפה אדומה.

ציפי לבני: – – –

עיסאווי פריג': הוא עשה לו כיפה אדומה.

עיסאווי פריג': אמר לו: יאללה, רוץ, רוץ, רוץ, רוץ, רוץ.

עיסאווי פריג': כשרץ ומוטט את רשות השידור, אמר לו: די, תעצור.

עיסאווי פריג': עכשיו – אני, אני צריך להיות שם.

עיסאווי פריג': ולזה, אדוני השר, קוראים בפוליטיקה, בחיים, קנוניה.

עיסאווי פריג': אתה שותף שלא בידיעתך.

עיסאווי פריג': שלא בידיעתך אתה עלית על המסילה.

עיסאווי פריג': אבל אתה צריך לעבוד ברוח המפקד, כי רוח המפקד רוצה הישרדות.

עיסאווי פריג': איך אני אתרגם את המציאות השקרית ואת חוסר ההצלחה שלי לציבור?

עיסאווי פריג': אני לא מצליח מדינית, יש לי משבר ביטחון פנים, יש לי משבר חוץ, יש לי משבר רווחה, יש לי משבר חינוך – יש לי משבר בכל מקום.

עיסאווי פריג': איך אני אסביר את זה לציבור?

עיסאווי פריג': אני צריך שליטה בתקשורת כדי לתרגם את המציאות השקרית לאמת לציבור.

עיסאווי פריג': אז לצורך זה אני צריך את החברים לידי, שיעזרו לי בזה.

עיסאווי פריג': וכולכם עוזרים.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': רוח המפקד, אחרת אני לא אשב על הכיסא.

עיסאווי פריג': ולזה כולכם שותפים, ולזה, אדוני השר, קוראים בדמוקרטיה "הרס הדמוקרטיה".

עיסאווי פריג': אתה וכל מי שמצביע לחוק הזה נותן יד להרס הדמוקרטיה, כי רשות השידור היא התחנה הראשונה ברכבת, וימים יגידו.

עיסאווי פריג': והשרה, חברת הכנסת לבני – אני רגיל לקרוא לה שרה, אינשאללה תהיי שרה – – –

אורן אסף חזן: השררה.

אורן אסף חזן: השררה.

עיסאווי פריג': השררה – אתה באריאל.

עיסאווי פריג': הצרה – היישוב שלך באריאל.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': הזרזיר או העורב, אני לא יודע איך לקרוא, אבל אתה הצרה.

אורן אסף חזן: גם כפר-קאסם שלנו.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': עכשיו – – –

אורן אסף חזן: גם כשאנחנו עושים משהו טוב אתה יודע לברבר.

עיסאווי פריג': וואלכ, אוסקוט, תתעסק עם שר הביטחון, אחסאן לכ.

אורן אסף חזן: סליחה, סליחה, סליחה.

עיסאווי פריג': תתעסק עם שר הביטחון.

אורן אסף חזן: סליחה, מה זה הדיבור הזה?

עיסאווי פריג': מה זה?

אורן אסף חזן: תתנצל.

עיסאווי פריג': באמת.

אורן אסף חזן: עיסאווי, תבקש סליחה.

עיסאווי פריג': – – –

אורן אסף חזן: עיסאווי, תבקש סליחה.

מיכל רוזין: סליחה, אולי – – –

עיסאווי פריג': אורן, אורן – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן, אני מבקשת, גם כל אחד – – –

אורן אסף חזן: סליחה, מה זה אוסקוט?

אורן אסף חזן: מה זה הדיבור הנגוע הזה?

אורן אסף חזן: מה זה הדיבור הזה?

נורית קורן: גם חבר הכנסת עיסאווי פריג', אנחנו ביקשנו – – –

אורן אסף חזן: מה, אנחנו בשוק?

אורן אסף חזן: אני מבין שעיסאווי מתגעגע לנופי ילדותו – – –

עיסאווי פריג': מה, לבקש ממנו סליחה?

נורית קורן: לא, לא, לא – – –

עיסאווי פריג': אני גם עשיתי לו הנחות.

נורית קורן: לא, אני מבקשת שלא להגיד – –

אופיר אקוניס: ב-02:30 – – –

נורית קורן: – – "שקט", ואנחנו ביקשנו שנדבר אחד לשני כמו בני-אדם.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': חברים, למה – – –

אורן אסף חזן: תודה רבה.

נורית קורן: אורן, בבקשה.

נורית קורן: אורן – –

אורן אסף חזן: אני מקבל את סליחתך באהבה.

נורית קורן: – – אל תפריע.

נורית קורן: בבקשה.

עיסאווי פריג': חלאס, יאללה.

זהבה גלאון: לך תפטר את שר הביטחון.

עיסאווי פריג': חברים – – –

אורן אסף חזן: את תלכי ללמוד מה זה זכויות – – –

עיסאווי פריג': אוי, באמת – – –

נורית קורן: אורן.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, אני מבקשת.

עיסאווי פריג': אוי, באמת.

עיסאווי פריג': עכשיו, חברים, נותרו לי חמש דקות.

עיסאווי פריג': החברות, אני מבין, לא מוותרות לי על שארית הזמן, אז אני אנסה להתכנס למסקנות.

עיסאווי פריג': תראי ותראו מה קרה: אני, לימדו אותי, ולומדים במשפט, שעבריין צריך להיענש.

עיסאווי פריג': כל מי שעובר על החוק צריך להיענש.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם: אם ראש ממשלה ושר התקשורת עוברים על החוק, לא צריך להעניש אותם?

עיסאווי פריג': לתת להם פרס?

עיסאווי פריג': תראו מה שקרה.

עיסאווי פריג': על-פי החוק הקודם, שר התקשורת צריך לחתום על גביית אגרת טלוויזיה.

עיסאווי פריג': השר גלעד ארדן היה אמור לחתום, אחריו ראש הממשלה היה בתפקיד שר התקשורת והיה צריך לחתום.

עיסאווי פריג': ושניהם לא חתמו.

עיסאווי פריג': שניהם עברו על החוק.

עיסאווי פריג': שניהם עברו על החוק.

עיסאווי פריג': אני שואל את השאלה: האם זה לא במתכוון?

עיסאווי פריג': איך שאני רואה את תהליך קבלת ההחלטות, זה כן במתכוון.

עיסאווי פריג': אמרתי: קנוניה.

עיסאווי פריג': הם התכוונו לייבש את רשות השידור.

עיסאווי פריג': התכוונו.

עיסאווי פריג': קיבלו שנה, שנה – והיה ויכוח על התאריכים – שנה כדי להתחיל בהקמת הגוף החדש.

עיסאווי פריג': לא עשו מאומה.

עיסאווי פריג': כלום.

עיסאווי פריג': לא עשו כלום.

עיסאווי פריג': רק דאגו בשיטות שלהם לייבש את רשות השידור ולהכניס אותה לגירעון.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': ואז, ברגע שאני מייבש ומכניס לגירעון, נכנסה ביצת הזהב – מצב חירום.

עיסאווי פריג': אז נכנס מצב חירום לתמונה.

עיסאווי פריג': וכשיש מצב חירום, ראש הממשלה פורח.

עיסאווי פריג': מתחיל – אוהו, מצב חירום, עכשיו צריך לחוקק חוק תחת מצב חירום.

עיסאווי פריג': ככה השר אקוניס, כשבא אלינו לוועדת הכלכלה, אמר: חברים, אני רוצה לעזור לעובדים, יש מצב חירום.

עיסאווי פריג': אם לא נאריך בשלושה חודשים, העובדים יפוטרו.

עיסאווי פריג': אני רוצה לעזור, תבינו – ככה אמר השר מולי, אמר בוועדת הכלכלה: אם לא תיתנו לי שלושה חודשים נוספים, העובדים יפוטרו.

עיסאווי פריג': אני רוצה לעזור להם, תחת השם והכותרת: מצב חירום.

עיסאווי פריג': ואכן, זה עבד.

עיסאווי פריג': קיבלתם מצב חירום ויצרתם מצב חירום.

עיסאווי פריג': וכאן, אדוני, השר לשעבר גלעד ארדן וראש הממשלה עברו על החוק, במתכוון.

עיסאווי פריג': במתכוון; התכוונו לייבש, התכוונו להכניס את רשות השידור לגירעון כדי ליצור מצב חירום ולהביא לחוק, בעצם חזרה לאחור במסווה.

עיסאווי פריג': זו נקודה שאתם – העבירה הכלכלית, אתם צריכים לדעת וללמוד אותה.

עיסאווי פריג': חברים, אני אומר, ואומר לכם לסיכום את המשפט הבא – –

זוהיר בהלול: – – – עוד חצי שעה.

עיסאווי פריג': – – חברת הכנסת לבני, אני מתחבר לנאום שלך, והדקות שכאן עלית ודיברת – אכן עשית את זה להיסטוריה, כי יזכרו שאמרת אותן, כי המהלך של חיסול התקשורת וההשתלטות של ראש הממשלה על התקשורת וצריבת התודעה הציבורית באמצעות התקשורת מתחיל היום.

עיסאווי פריג': ואתם תראו, זה מתחיל היום, וימים יגידו.

עיסאווי פריג': הרכבת השנייה שמדברים עליה – פיצול ערוץ 2, חוסר כדאיות כלכלית, הליכודניקים באים, ה"שלדונים" באים.

עיסאווי פריג': עוד נגיד את זה, ולשם כך, חברים – חותמת הגומי.

עיסאווי פריג': אני לא מדבר אליהם, כי הם חייבים, הרי ממילא הם חותמת גומי, מה לעשות.

ענת ברקו: – – –

עיסאווי פריג': חברים, יזכרו לנו את זה.

עיסאווי פריג': זאת הסיבה שאני מתנגד לחוק.

עיסאווי פריג': אני מתנגד נחרצות, כי זה מסכן כל חירות של כל אחד ואחד מאתנו.

עיסאווי פריג': אסור לנו לשתוק.

עיסאווי פריג': אסור לנו לשתוק.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי היושבת-ראש.

נורית קורן: תודה גם לך.

עיסאווי פריג': יש לי עוד 40 דקות.

נורית קורן: 40 שניות.

עיסאווי פריג': 40 שניות.

עיסאווי פריג': תוסיפי לאורן חזן.

נורית קורן: לאורן חזן?

עיסאווי פריג': לחבר הכנסת חזן.

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אורן אסף חזן: סליחה, הוזכר שמי?

אורן אסף חזן: אני מבקש הודעה אישית.

אורן אסף חזן: הוזכר שמי.

עיסאווי פריג': – – –

אורן אסף חזן: לפחות גם אתה יודע שאני גבר-גבר – – –

קריאות: – – –

נורית קורן: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

אילן גילאון: כמה זמן יש לי, גברתי?

נורית קורן: חמש דקות.

נורית קורן: בבקשה.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, זה כל כך סמלי שדיון בחוק על סגירת רשות השידור מתקיים כמעט במניין של חברי כנסת, קצת יותר, באישון לילה – אותו דבר שבקליפת אגוז הוא מדינת ישראל כולה בעצם.

אילן גילאון: ההתגלגלות שלנו למקום הזה נובעת מאותן בעיות שמהן נובעות כל הבעיות האחרות שלנו.

אילן גילאון: את יודעת, גברתי, זו פעם ראשונה שכורת בא לכרות רשות ציבורית בסדר גודל כזה, שימיה כימי מדינת ישראל ותחלואיה היו כתחלואיה של מדינת ישראל.

אילן גילאון: ערך היעילות, גברתי, הוא ערך מאוד חשוב, ואנחנו כולנו תומכים בו, אבל הוא בשום פנים ואופן איננו ערך עליון.

אילן גילאון: כי ממה נפשך?

אילן גילאון: ממשלה שאם היא לא מזיקה היא כבר מועילה, יש לה את עזות המצח להטיף למישהו ולדבר על יעילות?

אילן גילאון: על מה אנחנו כאן מדברים, גברתי?

אילן גילאון: חברו כאן אגו, מגלומניות.

אילן גילאון: חבר הכנסת הנגבי, אתה יודע מה זה פופוליזם?

אילן גילאון: לבוא ולרוץ מהר לספר לחבר'ה שאתה מבטל להם את האגרה.

אילן גילאון: הרי לרשות שידור עצמאית צריכה להיות משענת, אגרה.

אילן גילאון: אפשר לגבות אותה בדרכים שונות: באמצעות מס, בדרך אחרת.

אילן גילאון: כל רשות ציבורית כזאת, כשהיא תקבל מקופת האוצר, היא תלויה.

אילן גילאון: אבל לראש ממשלתנו, גברתי, יש דחף בלתי נשלט לשידור c'est moi.

אילן גילאון: כל אדם בתקשורת הוא אויבו, מתוך רצון ללכת לשבור ולשבר את אותה מראה שבתוכה הוא ניבט.

אילן גילאון: ולכן הוא מקיים מלחמה – גברתי, אני מבקש, את חייבת להשתיק פה את – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן, בוא תשב במקומך, אתה עושה הרבה רעש.

נורית קורן: בבקשה.

יוסי יונה: אורן, אתה מחולל מהומות.

אילן גילאון: ולכן התאריך הזה – אני מבין שזה הבריון של הכיתה, שמותר לו לעשות – – –

נורית קורן: לא לא.

אילן גילאון: לא?

אילן גילאון: טוב.

אורן אסף חזן: סליחה, מה זה הדיבור הזה?

אילן גילאון: אני מבין שזה הבריון של הכיתה, גברתי?

אילן גילאון: טוב, אז אולי תקראי למנהל, אני לא יודע, תראי מה את צריכה לעשות.

אורן אסף חזן: יש מנהלת, היא לא פה.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה לא להפריע.

אילן גילאון: ולכן, היום כל חבר כנסת שיש לו מצפון צריך להיות המגיש והבמאי והצלם וה"גריפ" והמאפרת ונער המים.

אילן גילאון: ודור המדבר כולו שנמצא היום ברשות השידור, מעל 1,000 אנשים שימצאו את עצמם מחוץ לעבודה, רובם בגילים שהם גילי המוות הקליני מבחינת שוק העבודה – מעל גיל 50.

אילן גילאון: פופוליזם זה להבטיח ביטול אגרה, אבל האמת היא שכל אזרח במדינת ישראל צריך לדעת שהוא עצמו עלול להיות במצב הזה – מצב בלתי אפשרי.

אילן גילאון: מה האנשים האלה עוברים בלילותיהם?

אילן גילאון: ואולי, אולי המנכ"ל הזמני החדש, שקיבל סמכויות אבסולוטיות של מונרך – מעניין ממי הוא מקבל את השראתו בסופו של דבר, ויהיה האיש מוכשר ככל שיהיה, ומה הוא יצטרך להחזיר בעתיד למי שדואג שהוא יהיה במקום הזה.

אילן גילאון: אז אנחנו מדברים על שירות שידור עצמאי.

אילן גילאון: ואנחנו קוראים לו ישראלי – my foot – סבבה, בסדר גמור, השידור הציבורי הישראלי זה בסדר גמור.

אילן גילאון: השאלות המרכזיות: מאין הדבר הזה יונק?

אילן גילאון: אני לא תמים, גברתי.

אילן גילאון: אני יודע שאין אף בן-אדם שיש לו חבירה פה של אומץ ויכולת לקבל החלטות ולעצור את הדבר הזה.

אילן גילאון: הרי כל אחד יודע שזה רעיון נואל.

אילן גילאון: החוק הראשון היה נואל, וזה נואל עוד יותר, משום שהוא חטא על פשע.

אילן גילאון: וזה הבר-מצווה של הרפורמות שיש.

אילן גילאון: 13 רפורמות היו.

אילן גילאון: מה היה רע ברפורמה ה-12?

אילן גילאון: היה לה קצב יותר מתון, יותר אטי.

אילן גילאון: הוא התחשב בדור המדבר, באנשים שהתקדמו יחד עם ההתקדמות של כולנו במדינה.

אילן גילאון: אבל לא יכולנו, כי האגו חייב מישהו כאן להוציא רפורמה שרשומה על שמו, חייב היה שהיא תהיה רשומה על שמו.

אילן גילאון: היא על שמם של שרים שאמרו:

אילן גילאון: אנחנו באים לקבור את רשות השידור.

אילן גילאון: זאת הייתה המגמה.

אילן גילאון: כך היה אסור להצביע בעד החוק הקודם בשום פנים ואופן; כך אסור היום להצביע בעד החוק.

אילן גילאון: גברתי, אני נשבע לך, מתחייב בשם עצמי: אחפש כל אגורה שעולה המפרק הזה והמפרקים של המפרק הזה, וכמה נמכר הנדל"ן הזה, ולמי נמכר הנדל"ן הזה, ומי גוזר קופון על הנדל"ן הזה, ואיזה outsourcing המפרקים, הכנ"ר – "כנר על הגג" הזה – מקבל.

אילן גילאון: מכל מקום, כבר פניתי למבקר המדינה בנושא.

אילן גילאון: כל חשבון ייעשה כדי שנראה היטב אם פירוק רשות השידור כפי שהוא נעשה היום לא עלה בסופו של דבר למדינת ישראל בטבין ותקילין יותר מאשר הוא עשוי לחסוך, גברתי.

נורית קורן: תודה רבה.

אילן גילאון: מי שפירק את רשות השידור, פירק את העיקרון של האחריות של מדינת ישראל כלפי האזרחים שלה, ופגע אנושות בדמוקרטיה, ופירק את רשות השידור הציבורי, גברתי.

נורית קורן: תודה רבה, חבר הכנסת גילאון.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

נורית קורן: חברים, לשמור קצת על השקט.

נורית קורן: לרשותך שש דקות.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: בתחילת היום לא יכולתי, לא הצלחתי להבין למה מתעקש ראש הממשלה ומתעקש יושב-ראש הכנסת להעלות היום, עם כל סדר-היום העמוס הזה, גם את חוק הטרור.

מיכל רוזין: אמרתי: הרי אין שום דחיפות.

מיכל רוזין: כמו שאר הנושאים שעלו היום, בפירוש אפשר לדחות את זה לתחילת המושב הבא.

ענת ברקו: – – –

מיכל רוזין: אבל, חברת הכנסת ברקו, את נתת לי את התשובה.

מיכל רוזין: את נתת לי את התשובה.

מיכל רוזין: הדחיפות היא לא בלהעביר; יש חודשים עד שוועדת החוקה תדון בחוק הטרור ותעביר.

מיכל רוזין: אבל את נתת לי את התשובה.

מיכל רוזין: את אמרת לנו: מה אתם רוצים, לכבול לנו את הידיים, קשורות מאחורי הגב?

מיכל רוזין: וזה בדיוק העניין.

מיכל רוזין: וכאן זה מתקשר בדיוק לחוק הזה; זה מתקשר בדיוק לחיסול השידור הציבורי במדינת ישראל.

מיכל רוזין: כי ראש הממשלה לא רוצה שנקשור לו את הידיים מאחורי הגב, הוא לא רוצה שהדמוקרטיה תפריע לו למשול.

מיכל רוזין: הוא רוצה למשול פה באופן חופשי ולשלוט בכול.

מיכל רוזין: מראש לא הייתה סיבה אמיתית להפריט ולפרק את השידור הציבורי.

מיכל רוזין: אבל מעבר לרמה העקרונית, מאז שעברה ההחלטה על המהלך, האופן שבו הוא מבוצע הוא רשלני, הוא פוגעני.

מיכל רוזין: ועדת אלהרר – ושוב, לא הייתי בעדה, אבל היא הבטיחה לפחות שרשות השידור תיסגר לא לפני שהתאגיד החדש יתחיל לשדר.

מיכל רוזין: במצב הנוכחי, מה שיקרה אחרי שאתם, חברי הכנסת, תאשרו היום את הצעת החוק הזאת, יכול להיות שיוחשך המסך עוד לפני שהתאגיד החדש יתחיל בכלל לפעול.

מיכל רוזין: השינויים האחרונים בחוק, ובפרט שינוי השם, הוציאו את המרצע מהשק.

מיכל רוזין: כל המהלך כולו, המטרה שלו היא פוליטיזציה של השידור הציבורי.

מיכל רוזין: למה צריך להחליף, כל כך קריטי, "ציבורי" ל"ישראלי"?

מיכל רוזין: כאילו, מה זה אומר – שעד עכשיו השידור הציבורי לא היה ישראלי?

מיכל רוזין: הוא היה שייך לאיזה מישהו אחר?

מיכל רוזין: עכשיו אנחנו משנים אותו, מתקנים אותו?

מיכל רוזין: עד עכשיו הייתה חסרה לו איזושהי ממלכתיות?

מיכל רוזין: אולי הוא לא שימש מספיק שופר של השלטון?

מיכל רוזין: הסירוב של נתניהו לאשר את הדירקטוריון והשארת הכוח בידי המנכ"ל ובידי שר התקשורת, שזה הוא-הוא עצמו, מצביעים בדיוק על כך ומעלים חשש כבד מאוד לדמוקרטיות של המהלך כולו.

מיכל רוזין: וייתכן שגם היה ניתן למנוע פיטורים.

מיכל רוזין: 800 מתוך 1,500 העובדים הביעו נכונות לפרישה מרצון, אבל ההנהלה פנתה ודיברה רק עם 100 מתוכם.

מיכל רוזין: יש כאן זלזול בעובדים ובמערכת כולה.

מיכל רוזין: החוק הקודם הדגיש את חשיבות תנאי הפרישה המוקדמת.

מיכל רוזין: הסמכויות החדשות מאפשרות למנכ"ל לפטר בלי ההליכים האלה.

מיכל רוזין: זה משדר מסר מטריד מאוד של זלזול בעובדים בתאגיד העתידי: גורלכם בידינו, ולא נהסס לפגוע בכם אם לא תעשו מה שאנחנו אומרים.

מיכל רוזין: התהליך כולו מתאפיין בחוסר תום-לב משווע.

מיכל רוזין: זה ברור לכולם שלוח הזמנים שנקבע ואושר השבוע לא מספיק להקמת התאגיד החדש.

מיכל רוזין: בדיון שהיה בכנסת נאמר בפירוש, בצורה גלויה, בזלזול בכנסת, בחוקי הכנסת, ברצינות של הכנסת, שמקסימום, במרס נתכנס שוב ונדחה שוב עוד את המועד.

מיכל רוזין: זה זלזול בראש ובראשונה בעובדים, בציבור, שלא יכול לקבל תוכן ראוי בהיעדר תכנון מתאים ותקצוב מתאים, ופגיעה קשה בתקשורת החופשית, בתקשורת הישראלית ובדמוקרטיה הישראלית.

מיכל רוזין: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת רועי פולקמן.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני מסכם, אני מבין, את דוברי האופוזיציה בדיון הזה, אז אני לא מתכוון לחזור על הדברים החשובים שאמרו קודמי נציגי האופוזיציה.

דב חנין: אני מצטרף לכל הדברים החשובים שנאמרו כאן.

דב חנין: אני רוצה להדגיש כמה היבטים נוספים.

דב חנין: כולנו מסכימים – שידור ציבורי חיוני לדמוקרטיה.

דב חנין: צריך לומר בצורה ברורה: שידור ציבורי איננו שידור ממשלתי.

דב חנין: המהלך שהממשלה מקדמת הוא הרס של השידור הציבורי.

דב חנין: יש מה לתקן ולשפר ברשות השידור: צריך לשחרר אותה מהתערבות מוגזמת של הממשלה; צריך ניהול יותר מקצועי ויותר רציני – בוודאי בעבר, הניהול דווקא בשנה האחרונה השתפר; צריך רשות שידור יותר ביקורתית.

דב חנין: צריך רשות שידור יותר פתוחה לקולות של מיעוט ואופוזיציה; צריך רשות שידור יותר שוויונית – כן, רשות שידור שתיתן יותר מקום ויותר מרחב לפריפריות, לציבור הערבי, לצרכים של הציבור הערבי, לתרבות הערבית, לשפה הערבית.

דב חנין: צריך שינוי ברשות השידור, אבל לא זה הכיוון שהממשלה הזאת הולכת בו.

דב חנין: והכיוון שממשלת נתניהו הולכת בו בשנים האחרונות הוא כיוון של הרס, כיוון של חורבן, כיוון של פירוק והחלפה במשהו אחר לגמרי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אמרתי, צריך לשנות ברשות השידור, אבל אסור להכפיש ואסור לזרוק את כל מה שנעשה ברשות השידור לפח הזבל.

דב חנין: רשות השידור והשידור הציבורי כוללים הרבה הישגים.

דב חנין: אנחנו מדברים, למשל, על הטלוויזיה הלימודית, שזו מערכת סופר-יעילה, סופר-יעילה מבחינת רמת ביצועים, איכות, איכות מבחינת תכנים, מבחינת עושר של שידורים ושירות לציבור – אדוני השר.

נורית קורן: ששש.

נורית קורן: בבקשה.

דב חנין: חבל שהטלוויזיה הלימודית, חבל שהטלוויזיה החינוכית נכנסה גם היא ל"קוראלס" הזה של השמדה וחיסול.

דב חנין: אחד הדברים שצריך היה לעשות זה להפריד את הטלוויזיה הלימודית ולהשאיר אותה כמערכת נפרדת, כי היא מערכת מצוינת; היא אפילו לא צריכה לעבור ייעול, היא יעילה מאוד.

דב חנין: ורשות השידור כוללת גם את הרדיו – את רשת ב', עם תוכניות מצוינות ועם אחוזי האזנה מאוד גבוהים.

דב חנין: גם את זה רוצים לפרק; גם בזה רוצים לפגוע.

דב חנין: וכן, יש גם את הערוץ הראשון של הטלוויזיה, שיש מה לשפר בו.

דב חנין: אבל בערוץ הראשון, למשל, שידרו את "שיטת השקשוקה" כשאף אחד מהערוצים המסחריים לא היה מוכן לשדר את השידור החשוב הזה בגלל החשש הגדול מאימתם של טייקונים.

דב חנין: גם בזה רוצים לפגוע.

דב חנין: כאשר תגיע "שיטת השקשוקה 2" או "שיטת השקשוקה 3" – ואני מקווה שיהיה מי שיעשה את הסרט הזה, כי הסרט הזה הוא על מה שקורה אצלנו כאן והיום ועכשיו בגז, ובמשאבי הטבע בים-המלח, ובפוספטים, ועל מה שקורה בתחום הבנקים.

דב חנין: אז כשמישהו יעשה את "שיטת השקשוקה 2" או 3, לא תהיה רשות שידור עצמאית שתוכל לשדר את זה.

דב חנין: המהלך שהממשלה מקדמת הוא מהלך מסוכן – מהלך של הכפפת רשות השידור לממשלה.

דב חנין: וההכפפה התקציבית באמצעות ביטול האגרה והכנסת רשות השידור לתקציב הממשלתי הרגיל היא חלק מרכזי מהדבר הזה.

דב חנין: ובדרך ניסו פה לעשות עוד עוולות – לפטר עובדים בחוק תוך דריסה של הסכמים קיבוציים, תוך דריסה של כל התקדימים.

דב חנין: אני רוצה לברך מכאן את ההסתדרות על המאבק שהיא ניהלה; אני רוצה לברך את העובדים שקיימו שביתות סולידריות ותמיכה בעובדי השידור הציבורי.

דב חנין: אני חושב ששביתות כאלה הן הדרך להבטיח שמהלכים כוחניים כאלה של פגיעה בעובדים לא יעברו.

דב חנין: ואני רוצה לסיים ולומר, עמיתי חברי הכנסת: המאבק הזה לא תם.

דב חנין: אנחנו נמצאים כאן, עמיתי לאופוזיציה, אנחנו, חברי ואני, אנחנו נמשיך להיאבק על שידור ציבורי; אנחנו נמשיך להיאבק בניסיונות שלכם לייצר פה מערכת כנועה לממשלה, מערכת של שידור ממשלתי חסר עניין וחסר תוכן; אנחנו לא נסכים להפוך את "קול ישראל" ל"קול ישראל היום"; אנחנו לא נסכים להפוך את רשות השידור לחלופה הישראלית של ה-BBC בדמות "רשות הביבי".

דב חנין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר – לא נמצא.

קריאה: אבל יש לו הסתייגות.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

איתן כבל: – – – הסתייגות.

אורן אסף חזן: רוצים – – –

איתן כבל: תעלה, תעלה.

קריאה: איתן, אתה לא מדבר?

נורית קורן: איתן מדבר אחרי – חבר הכנסת איתן כבל אחרי חבר הכנסת חזן.

איתן כבל: קשה אחרי אורן.

נורית קורן: כן.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אתה תשתדל.

איילת נחמיאס ורבין: תעשה כמיטב יכולתך.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, חברי היקר כבוד השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, אחרי ערב באמת קשה בדיון מעמיק על טרור שבו, כאמור, חיפשנו את שר הביטחון, לרגע קל בשעה המאוחרת הזאת של הלילה זכיתי – – –

ענת ברקו: הוא עובד, הוא עובד.

אורן אסף חזן: הוא עובד.

ענת ברקו: הוא צריך לעבוד.

אורן אסף חזן: עוזרת לי חברת הכנסת היקרה ד"ר ברקו, שהוא עובד.

ענת ברקו: יש לנו שר ביטחון שכבר יודעים.

אורן אסף חזן: אני מצליח להעלות חיוך על הפנים בשעה הזאת, כי בשעה טובה ומוצלחת מפלגת הליכוד, מפלגת השלטון, ראש הממשלה העומד בראשה, השרים הנכבדים – שתכף נודה להם – הביאו בשורה לעם ישראל: יוקם, יקום תאגיד שידור ישראלי, תבוטל אגרת הטלוויזיה, ובא לציון גואל בשעה טובה, ועל כן אני מחייך.

אורן אסף חזן: אני אתחיל בחבר יקר שלי, חבר הכנסת, כבוד השר אופיר אקוניס.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לך תודה בשם כל אזרחי מדינת ישראל, יהודים וערבים כאחד, אשר שנים על גבי שנים היו תקועים וקבורים בתוך שלשלת תלאות של רשות שידור שלעתים לא ידעה מימינה ומשמאלה אבל ידעה מאיפה לקחת את הכסף.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לך תודה רבה על המאבק העיקש, על הדרך שהתחילה עוד טרם היותך שר, שאתה מלווה אותה הרבה זמן.

אורן אסף חזן: הציבור בישראל צריך לדעת את זה, לזכור לך את זה ולהכיר לך טוב על זה.

אורן אסף חזן: אני באמת מקרב לב אומר לך תודה.

אורן אסף חזן: אני רוצה גם להגיד תודה לשר כץ, שליווה את העובדים, נאבק, לא התקפל, לא לפופוליזם הזול שלהם, אבל גם לא לדרך שלו.

אורן אסף חזן: השר כץ, שדרכו היא דרכם של האנשים הפשוטים, עמלי היום, העובדים שעובדים לטובת כולנו בכל מגזר שהוא.

אורן אסף חזן: גם לו מגיעה תודה.

יואב קיש: אורן, חיים או ישראל?

אורן אסף חזן: השר חיים כץ.

אורן אסף חזן: צריך להגיד, אגב, תודה גם לשר ישראל כץ על ההחלטה האמיצה סוף-סוף, אחרי מעל 100 שנה, להקים רכבת קלה בתל-אביב.

קריאה: אבל?

אורן אסף חזן: זה מדהים, אכן – יש אבל, יש אבל גדול, אבל זה לא הדיון.

אורן אסף חזן: אנחנו כולנו זוכרים שבסוף המסילה יש בני-אדם, ואנחנו נטפל בזה ביחד.

אורן אסף חזן: אנחנו עושים דברים יפים ביחד, ונמשיך, אבל בואו לא נהרוס את החגיגה של הקמת הרכבת הקלה, כמו שלא נהרוס את החגיגה של הקמת תאגיד השידור הישראלי וביטול האגרה לציבור בישראל.

אורן אסף חזן: צריך להגיד תודה רבה – ואני אקצר בזמנים כדי שנספיק את כולם – ליתר שרי הממשלה: לשר התקשורת הקודם גלעד ארדן, ובראש ובראשונה לראש הממשלה שלא פחד ללכת כנגד כל ההשמצות ולהוביל את הרפורמה הזאת.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד תודה גם לחברי מהאופוזיציה – איתן כבל, דב חנין, שלנגד עיניהם אכן עומדים העובדים, אבל עומד גם הציבור בישראל.

אורן אסף חזן: אני סמוך ובטוח שהם יצביעו בעד הרפורמה, בעד החוק היום.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד תודה לציבור שנתן לנו את ההזדמנות.

אורן אסף חזן: חברים, יש לי גם קצת תהיות.

אורן אסף חזן: מדהים אותי לראות – אוה, חברים, ברוכה הבאה, חברת הכנסת סתיו שפיר, שלא מכבר פרסמה תמונה ריקה של המליאה וכתבה בטוויטר: דיון חשוב מתנהל, והראתה כיסאות ריקים.

אורן אסף חזן: איפה הכיסא שלך היה עד עכשיו?

סתיו שפיר: – – –

אורן אסף חזן: היה לי דז'ה-וו של יאיר לפיד ונאום הכיסאות הריקים שלו.

סתיו שפיר: – – –

אורן אסף חזן: היה לי דז'ה-וו של יאיר לפיד, רק בהבדל אחד – לך יש שיער ג'ינג'י.

סתיו שפיר: כל מה שאתה עושה זה לעמוד פה – – –

אורן אסף חזן: בואו ניתן לה לגמגם.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, אני אשמח לקבל עוד קצת זמן, היא מפריעה לי, או להוציא אותה החוצה.

אורן אסף חזן: אצלנו אין הנחות כשבאים לעבוד ולעמול למען הציבור.

אורן אסף חזן: אנחנו עובדים – היא צועקת.

אורן אסף חזן: לא בבית-ספרנו.

אורן אסף חזן: אז תודה באמת שאת מכבדת אותנו בנוכחותך.

אורן אסף חזן: בפעם הבאה, אשמח שכשאת מעלה תמונה ריקה, תעשי אותה בסלפי.

אורן אסף חזן: חברים, תראו איזה דבר מדהים.

אורן אסף חזן: אני רוצה גם להודות לך, זהבה גלאון – אנחנו נגיע לזה עוד רגע.

אורן אסף חזן: בטרם ייגמר לי הזמן, אני רוצה להגיד דבר מדהים לציבור בישראל שרואה אותנו, והחל ממחר גם רואה אותנו חינם: איך ייתכן שגם כאן

אורן אסף חזן: הצלחתם ליפול לבלוף של עצמכם שוב?

אורן אסף חזן: איך יכול להיות מצב שהליכוד שומר על העובדים, מבטל פיטורים בחקיקה, מבטל את אגרת הטלוויזיה לכל אזרחי מדינת ישראל, ואנחנו עדיין לא בסדר?

אורן אסף חזן: אתם עומדים וצועקים ומברברים, ובובו פה, ובובו שם, ובובו בכל העולם.

אורן אסף חזן: מתי תתעוררו ותבינו שיש עניינים שבהם, כן, מותר גם לפרגן?

אורן אסף חזן: זהבה גלאון, אהבת חינם, את יודעת מהי?

אורן אסף חזן: הרי למה אנחנו צריכים – – –

נורית קורן: נא לסיים.

אורן אסף חזן: אני מסיים במשפט, באמת.

אורן אסף חזן: למה אנחנו צריכים – – –

קריאות: – – –

נורית קורן: חברים, יש תקנון.

נורית קורן: צריך לעמוד בתקנון.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, דקה.

אורן אסף חזן: ברשותכם, אני אסכם.

אורן אסף חזן: אני מסכם.

אורן אסף חזן: דקה.

נורית קורן: משפט, סליחה.

נורית קורן: משפט.

אורן אסף חזן: לא, לא.

אורן אסף חזן: אמרנו דקה.

אורן אסף חזן: הפריעו לי.

נורית קורן: לא.

נורית קורן: משפט.

נורית קורן: טעיתי.

נורית קורן: משפט.

יואב קיש: אהבת חינם – – –

נורית קורן: אהבת חינם.

נורית קורן: משפט.

אורן אסף חזן: אני אומר:

אורן אסף חזן: חברתי היא יהודייה ציונית אמיתית, זהבה גלאון – – –

זהבה גלאון: – – –

נורית קורן: איפה הוא היה?

נורית קורן: אפשר להעיד עליו?

אורן אסף חזן: שעות של דיונים בוועדת הכנסת על סעיפי תקציב מוציאים את – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, אני מבקשת משפט אחד ולרדת, לרדת מהדוכן – –

אורן אסף חזן: ברשותך – לסכם.

אורן אסף חזן: משפט אחד, בבקשה.

נורית קורן: – – ולאפשר לחבר הכנסת איתן כבל לדבר.

יואב קיש: אורן, אהבת חינם.

יואב קיש: אורן, אהבת חינם.

נורית קורן: חברים.

זוהיר בהלול: אורן, אבל משפט אלמותי.

זוהיר בהלול: משפט לפנתיאון.

קריאה: חברים, לא להתלונן אחר כך שאני מאפשרת לו עוד משפט.

אורן אסף חזן: זהבה גלאון היקרה, חברתי, אחותי, יהודייה ציונית אמיתית; לא לצחוק.

אורן אסף חזן: אהבת חינם – זהבה, מדוע אנחנו צריכים ביטוי שנקרא אהבת חינם?

אורן אסף חזן: הרי ברור לכולם, אולי לך קצת פחות, שאהבה לא עולה כסף.

אורן אסף חזן: הרי ברור לכולנו שאת האהבה ניתן לקבל, ובעיקר לתת, בחינם.

אורן אסף חזן: אז למה אנחנו צריכים את הביטוי?

אורן אסף חזן: ואיך אני מקשר אותנו?

אורן אסף חזן: אני אספר לך למה.

אורן אסף חזן: כי בבואנו לבחון אדם – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: ואני מסכם במשפט אחרון: בבואנו לבחון את האדם שעומד למולנו ומצדנו, לא מסתכלים רק על יכולותיו, על היופי שלו, על כישרונותיו – מסתכלים גם על חסרונותיו וגם על המקומות שבהם הוא חלש.

אורן אסף חזן: פעם ב"ערוץ הילדים" היה קמפיין: "כולנו שונים וכולנו שווים".

אורן אסף חזן: אבל באהבת חינם שאני מדבר עליה, גם לך, זהבה גלאון, מותר לפרגן לראש הממשלה נתניהו, לשר אקוניס, לשר חיים כץ – –

זהבה גלאון: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, אני מבקשת – – –

אורן אסף חזן: – – לעתים אולי גם לשר – – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

אורן אסף חזן: ואני אומַר לכם, אני רוצה להגיד תודה – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, לסיום, עכשיו.

אורן אסף חזן: מילה אחרונה, ברשותך.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד תודה על ההזדמנות שניתנה לי להצביע בעד ביטול האגרה לאזרחי מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אני בטוח שהכנסת הזאת תשלים את ימיה, ונוביל עוד רפורמות חשובות וטובות למען הציבור היהודי והערבי כאחד בארץ-ישראל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

נורית קורן: חמש דקות עבורך.

נורית קורן: חברים, בואו נשמור על הסדר.

נורית קורן: עד חמש דקות.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, קודם כול, אני אומר לך, אדוני השר, בנימה אישית, האמת, די חבל שהקמתם את הוועדה, זאת אומרת, רק כדי – אתה יודע, מי כמוך יודע – רק כדי לעקוף את האפשרות שאני אנהל את הדיון.

איתן כבל: כי בסופו של עניין, ראית את ההתנהלות, גם של האופוזיציה, בעניין של רשות השידור.

איתן כבל: בסך הכול הכללי, תרומתנו הייתה תרומה מכרעת, גם לחוק הזה.

איתן כבל: והעניין הוא, ואני אומר את זה גם לך – בסופו של עניין, עכשיו זה נתון לפתחך.

איתן כבל: זה כבר לא שאלות של פוליטיקה כזאת או פוליטיקה אחרת.

איתן כבל: אני מקווה מאוד שראש הממשלה, יום אחד – כפי שגם אמר מנכ"ל משרד התקשורת, שברגע שהחוק יעבור בקריאה שנייה ושלישית, הוא ימנה את המועצה.

איתן כבל: אני אומר את זה כי זה אחד המבחנים הגדולים לכולנו.

יואב קיש: – – –

איתן כבל: סליחה, חבר הכנסת קיש, אני יודע שבקדנציה הקודמת היית בטיסה ארוכה, אבל אני רק רוצה להזכיר לך שהחוק הזה, מי שכתב את רובו היה אני.

איתן כבל: מי שהעביר אותו לממשלה – – –

יואב קיש: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת קיש, נא לא לקרוא קריאות ביניים.

איתן כבל: סליחה, חבר הכנסת קיש, תנער את האוזניים, תשחרר את הסתימות ותקשיב לי.

איתן כבל: בסך הכול, מה אני מנסה לומר לך?

איתן כבל: שגם בקדנציה הקודמת, כשהשר אקוניס התנגד לחוק, העברתי אותו לשר ארדן ולראש הממשלה.

איתן כבל: זה לא העניין.

איתן כבל: נושא רשות השידור והשידור הציבורי, ההתייחסות שלי אליו היא מעבר למחלוקת פוליטית.

יואב קיש: – – –

איתן כבל: זה לא כולנו.

איתן כבל: אל תטעה – כולנו.

איתן כבל: זה לא כל כך כולנו.

יואב קיש: – – – אמרתי: מצוין.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: אז הבעיה היא אצלי הפעם.

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: בשורה התחתונה, מה שאני מנסה לומר לכם, שעכשיו זה המבחן האמיתי.

איתן כבל: אז הצלחנו להגיע להבנות בנושא העובדים.

איתן כבל: המבחן עכשיו הוא להוציא את זה מן הכוח אל הפועל.

איתן כבל: המבחן הוא גם של האוצר, שלא ינסה להתחמק עכשיו, אחרי שעברנו את כל הסאגה הזאת והגענו להבנות לגבי שרונה, כפי שאתה הערת לנו, וכפי שסיכמנו לגבי מועדי ההתנהלות ויציאת עובדים.

איתן כבל: והחוכמה הגדולה – אני אומר את זה גם לכולנו – שנדע לשמור על כבודם של העובדים.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה הכי חברית, הכי נכונה.

איתן כבל: ובעניין הזה אני פונה אליך; אתה זה שאמור ללוות, ואני סומך עליך בעניין הזה, כי שוחחנו לא פעם ולא פעמיים על ענייני העובדים, והיחס שלך בעניין הזה היה קצת שונה משל אחרים, לטובה, ואני מצפה ממך שתדע ללוות את ההליך הזה.

איתן כבל: ובאמת, אדוני השר, חטאי הממשלות השונות לגבי רשות השידור כבר נכתבו ועוד ייכתבו, כולם.

איתן כבל: יש לכם כאן הזדמנות אמיתית, אמיתית, להרים חזרה על הרגליים את השידור הציבורי.

איתן כבל: אני באמת מצפה שאכן כך הדברים ייעשו.

איתן כבל: ובדברים האלה ניתן את הרוח הגבית.

איתן כבל: תודה.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

נורית קורן: בבקשה, כבוד השר אקוניס.

נורית קורן: בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מבקש להתחיל מן הסוף דווקא, מאחד הסעיפים האחרונים בחוק.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, הלילה הזה חבר הכנסת פריג' כבר אמר שניכנס להיסטוריה.

אופיר אקוניס: ובכן, לאחר 47 שנים, מאז 1968, שאז נדרשו בחוק, בחוק, אזרחי ישראל לשלם את אגרת הטלוויזיה עבור החזקת מַקלט הטלוויזיה, ועל כך הייתה אגרה בישראל, מס, במשך 47 שנים – על החזקת המַקלט; לא על צפייה בשידורי הערוץ הראשון – על החזקת המַקלט.

זהבה גלאון: ובג"ץ אמר – – –

אופיר אקוניס: לא עוד.

אופיר אקוניס: אגרת הטלוויזיה, הידועה בשם אגרת רשות השידור, בטלה ומבוטלת.

אופיר אקוניס: והיא, חברת הכנסת גלאון, בטלה ומבוטלת רטרואקטיבית, החל מ-1 בינואר 2015.

אופיר אקוניס: ולא תהיה, אדוני היושב-ראש, עוד אגרת טלוויזיה בישראל, כפי שהתחייבתי ביום שבו קיבלתי את המינוי מראש הממשלה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אלהרר, שמעתי את הערותייך בנושא החשיבות – או לשיטתך, חוסר החשיבות – של שינוי השם ל"תאגיד השידור הישראלי", ונשאלתי גם על-ידי השרה לשעבר לבני בעניין זה.

אופיר אקוניס: בעניין זה – החוק הקודם דיבר על שידור ציבורי.

אופיר אקוניס: אני בעד שידור ציבורי.

אופיר אקוניס: בצעירותי, אפילו השתתפתי בשידורים רבים של השידור הציבורי ברשתות הרדיו של "קול ישראל".

אופיר אקוניס: בריטים קוראים לשידור שלהם "השידור הציבורי הבריטי", וכך עושים הקנדים, כך עושים הנורבגים, היפנים, האיטלקים.

אופיר אקוניס: כל מדינה שמכבדת את עצמה קוראת לשידור הציבורי שלה יחד עם שמה של המדינה, וכך גם אנחנו נעשה.

אופיר אקוניס: השידור יהיה ישראלי.

אופיר אקוניס: השידור יהיה ישראלי; תחנות הרדיו, חברת הכנסת גלאון, תיקראנה "קול ישראל" בחקיקה.

אופיר אקוניס: השידור הזה ישקף את מגוון העמדות, הדעות והתרבויות בחברה הישראלית.

אופיר אקוניס: היא תשדר, חבר הכנסת מרגלית – – –

עיסאווי פריג': – – – שמשלמים מסים – – –

אופיר אקוניס: British Broadcasting Corporation.

אופיר אקוניס: שמעת, חבר הכנסת פריג', איך הם לא מתביישים שהם בריטים?

אופיר אקוניס: British Broadcasting Corporation.

אופיר אקוניס: וגם פה תאגיד השידור יהיה ישראלי, גם אם זה לא מוצא חן בעיניך.

עיסאווי פריג': ביבי ישראל, ביבי ישראל.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מרגלית דיבר על כך שהשידור עלול לצאת מירושלים.

אופיר אקוניס: הוא לא עמד בשעה המאוחרת והסתלק, אבל השידור, כפי שהודעתי בוועדה המיוחדת בראשות חבר הכנסת הנגבי, ימשיך להיות מירושלים, מרוממה וממה שמכונה "בניין החוטים", שממנו משדרת תחנת רשת ב' של "קול ישראל".

אופיר אקוניס: לכן, חבר הכנסת פריג', בעולם כולו, כמובן בישראל, ימשיכו לשמוע, כפי ששמעו שנים ארוכות, "קול ישראל מירושלים", ומי שלא מוצא חן בעיניו מוזמן להעביר תחנה, ושם הוא יכול אולי לשמוע "גלי צה"ל" – שידורי צבא ההגנה לישראל.

אופיר אקוניס: אולי תציע להוציא את המילה "ישראל" גם מהדבר הזה.

אופיר אקוניס: אולי.

אופיר אקוניס: זה לא בסדר.

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, העובדים והעובדות של רשות השידור, 1,500 איש ואישה, שהם ברובם הגדול עובדים חרוצים ומוכשרים, גם הם יודעים וגם אתה, חבר הכנסת גילאון, וחבריך, כפי שאמרה בצדק חברת הכנסת לבני כאשר הייתה הממונה על רשות השידור – כולם יודעים שבמבנה של רשות השידור נדרש שינוי.

אופיר אקוניס: שינוי, לעתים, אדוני היושב-ראש, כרוך גם, לדאבון לבנו, בקשיים אישיים, כפי שחוו עובדים רבים, השרה לשעבר לבני, גם בחלק מן החברות הממשלתיות – וכאן איננו מפריטים את רשות השידור – גם בחלק מהחברות הממשלתיות, שאני לא רוצה להגיד "הופרטו", אם כי הן הופרטו, גם בממשלה שבה את היית ממונה על רשות החברות, גם לפנייך וגם אחרייך.

אופיר אקוניס: אנחנו מבינים, אדוני היושב-ראש, את כאבם של חלק מעובדי רשות השידור שייאלצו, אחרי שנים ארוכות במקום העבודה האהוב עליהם, לעזוב את עבודתם – אגב, בתנאי פרישה לא רעים בכלל.

אופיר אקוניס: כמובן, לא ניכנס לעניין הזה.

אופיר אקוניס: אני חושב, עם כל הכבוד – ויש כבוד גדול לעובדות ועובדי רשות השידור – שהדבר העיקרי בחוק תאגיד השידור הישראלי הוא השידור עצמו, כלומר, מה יראו אזרחי ישראל על מסכי הטלוויזיה ומה ישמעו בתחנות הרדיו.

אופיר אקוניס: כפי שאמרתי פעמים רבות, ואני אחזור על כך גם כאן:

אופיר אקוניס: השידור הזה יביא לידי ביטוי, אדוני היושב-ראש, בצורה פלורליסטית, בצורה דמוקרטית, בצורה שוויונית ובאופן מאוזן את מגוון העמדות, הדעות והתרבויות בחברה הישראלית.

אופיר אקוניס: זהו, אדוני היושב-ראש, הדבר החשוב ביותר שאנחנו נוציא מתחת ידינו, אם אכן מליאת הכנסת תקבל את הצעת החוק ותאשר אותה ברוב קולותיה.

אופיר אקוניס: אנחנו רוצים שהדבר הזה, חבר הכנסת פריג', ואני מאמין – כן, אני מאמין, ולכן הקפדתי לא להכניס לתיקון החוק את האופציה שהייתה נתונה, כפי שהציעה חברת הכנסת אלהרר בכנסת הקודמת, להארכות של שלושה חודשים נוספים – שאפשר לבנות את המערכת, כפי שמציעה הצעת החוק, חברת הכנסת אלהרר, שיחל התאגיד בשידוריו ב-31 במרס 2016.

עיסאווי פריג': מה תגיד לנו – – –?

אופיר אקוניס: לסיום, אדוני היושב-ראש, אין לנו שום כוונה – כפי שלא הייתה לנו לא רק כוונה אלא גם מעשה – להתערב בתכנים המשודרים של שידורי רשות השידור.

אופיר אקוניס: אין לנו שום כוונה להתערבות פוליטית.

אופיר אקוניס: מי שטוען להתערבות פוליטית עושה זאת ממניעים פוליטיים – מי שרוצה, אולי, בהמשך שליטתו הרעיונית בשידוריה ובתכניה של רשות השידור.

אופיר אקוניס: אנחנו רוצים, אדוני היושב-ראש, תאגיד שידור ישראלי שיביא לידי ביטוי, חבר הכנסת כבל, פתיחת פיות ולא סגירת פיות, ואני מאמין שכך יהיה.

אופיר אקוניס: אני מבקש לנצל את ההזדמנות להודות, כמובן, לכל ועדת הנגבי, בראשות חבר הכנסת צחי הנגבי, וגם לחבריה של הוועדה המיוחדת הזאת; ובאמת התכנסנו לדיונים מרתקים, חשובים.

אופיר אקוניס: אגב, הערות רבות כן התקבלו, כמו הוצאת סעיף הפיטורים בחקיקה, חבר הכנסת שמולי, כפי שדרשו, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת מכל סיעות הבית, מהקואליציה ומהאופוזיציה.

אופיר אקוניס: אנחנו אנשים קשובים – לא שאני הצעתי את הסעיף הזה, אבל גם האחרים שכן הציעו את הסעיף הזה היו קשובים.

אופיר אקוניס: הסעיף הזה יצא מן החוק.

אופיר אקוניס: אני מבקש בהזדמנות הזאת לאחל שנה טובה וגמר חתימה טובה לכל עובדות ועובדי רשות השידור, וכמובן לחברות ולחברי הכנסת, ומבקש להצביע בעד הצעת החוק ונגד ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש הוועדה לעניין חוק השידור הציבורי, חבר הכנסת צחי הנגבי, מבקש לסכם בשם הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, לפני ההצבעה, אני מאפשר גם לקרוא הודעה מטעם ועדת הכנסת על מנת שהיא תזכה לתשומת לב ולא לפיזור לאחר ההצבעות.

): אדוני היושב-ראש, בהמשך לאישור הרכב הוועדות במליאה, הריני מתכבד להודיע בשם ועדת הכנסת על איוש המקומות הפנויים לסיעות כדלקמן:

): בוועדה המיוחדת ליישום והנגשת המידע הממשלתי – מטעם סיעת מרצ תכהן חברת הכנסת מיכל רוזין; בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי – מטעם סיעת מרצ יכהן חבר הכנסת אילן גילאון; בוועדה המיוחדת ליישום והנגשת המידע הממשלתי – מטעם סיעת הליכוד יכהנו חברת הכנסת שרן השכל וחבר הכנסת יואב קיש; בוועדת החוץ והביטחון – כממלאת-מקום קבועה תכהן מטעם סיעת הליכוד חברת הכנסת שרן השכל; בוועדת המדע והטכנולוגיה, בוועדה המיוחדת לפניות הציבור ובוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים והאלכוהול – מטעם סיעת הליכוד תכהן חברת הכנסת שרן השכל; בוועדת הכספים – מטעם סיעת יש עתיד יכהן חבר הכנסת יוסף ג'בארין ממכסת הסיעה כממלא-מקום קבוע.

): עד כאן חובתי לוועדת הכנסת.

): כמה מילים על הדיון שהתנהל כאן.

עיסאווי פריג': – – –

): בוועדת הכספים, מטעם סיעת יש עתיד, יכהן חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ממכסת הסיעה.

יולי יואל אדלשטיין: על המכסה של סיעת יש עתיד יכהן.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה אלו ההסכמות של האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

צחי הנגבי: ראשית, אני רוצה להודות לצוות הוועדה המיוחדת לחוק השידור הציבורי, למנהלת הוועדה עדית חנוכה, ליועצת המשפטית של הוועדה אתי בנדלר ולכל צוות הוועדה, על הירתמותם בתקופת הפגרה, על חשבון ימי החופשה שלהם בתקופת הדממת הכנסת, וכמובן, לכל חברי הוועדה על כך שנטלו חלק בשני הדיונים של הוועדה.

צחי הנגבי: הדברים שנאמרו כאן על-ידי אנשי האופוזיציה ברובם באמת יצאו מן הלב, כי הם שיקפו חשש שאני יכול לצאת מנקודת הנחה שהוא חשש אמיתי ולא מדומה, מלאכותי, מעושה, לגבי הסכנה של השתלטות הממשלה, ראש הממשלה, על רשות השידור.

צחי הנגבי: אני מחייך, כי אני יודע עד כמה, ברגע שמבינים את נתוני הסיפור של התאגיד הישראלי החדש, מבינים שלחשש הזה אין באמת איזשהו שמץ של בסיס.

צחי הנגבי: ממש שמץ של בסיס.

צחי הנגבי: הזכירו פה למה נולד החשש: כסף ועובדים – זה השילוב הקטלני שמייצר בסופו של דבר את מנופי ההשתלטות.

צחי הנגבי: בעיקר נחמן נתן פה באמת תיאוריית קונספירציה קלאסית.

צחי הנגבי: אבל מה לעשות, החוק הועבר בתקופת הממשלה הקודמת.

צחי הנגבי: זה נכון שגלעד ארדן, שר מטעם הליכוד, הוביל אותו, אבל הוא הוביל אותו בסופו של דבר בטקסט שקארין אלהרר, שהייתה יושבת-ראש הוועדה, יכולה בוודאי לצטט.

קארין אלהרר: זה היה – – – ממשלתי – – –

צחי הנגבי: לא, לא, לא, אני לא אומר שזה לא ממשלתי, אני אומר שאת יכולה לצטט את זה מילה במילה, ואת יודעת לאשר את דברי שהמנכ"ל הזמני, אלדד קובלנץ, נבחר בלי שום מעורבות.

צחי הנגבי: וגם אם היינו רוצים לגלות את מלוא האסרטיביות שבעולם – הוא נבחר על-ידי ועדה בראשות שופט.

צחי הנגבי: מינויו המחודש של אותו קובלנץ, שהוזכר פה כאיזה מסכן שאם חס וחלילה לא נאשר את מינויו – אם הוא לא יעמוד דום למצוות בית ראש הממשלה, אז הוא לא יאושר שוב.

צחי הנגבי: אבל גם המינוי של המנכ"ל הקבוע הוא על-ידי ועדה בראשות שופט.

צחי הנגבי: לפחות לגבי השופטים לא אמרתם שהם עובדים אצל ראש הממשלה.

קארין אלהרר: זו לא הבעיה.

קארין אלהרר: הבעיה היא איך הוא יקבל החלטות.

צחי הנגבי: מה הבעיה?

קארין אלהרר: איך הוא יקבל החלטות – – –

צחי הנגבי: לא, אבל למה שהוא יקבל החלטות כדי לרצות מישהו כשהמישהו הזה לא יכול להשפיע כהוא זה על המינוי העתידי?

קארין אלהרר: סליחה?

קארין אלהרר: ודאי שהוא יכול.

צחי הנגבי: באיזה מובן?

קארין אלהרר: בכל מובן שהוא.

צחי הנגבי: תסבירי את המובן.

קארין אלהרר: – – – יכול.

צחי הנגבי: אם זו ועדה בראשות שופט, אז ראש הממשלה לא יכול, דרך אגב – – –

קארין אלהרר: – – –

צחי הנגבי: מי ממנה את המנכ"ל?

צחי הנגבי: את יודעת, את ניסחת את זה: ועדה בראשות שופט.

צחי הנגבי: השופט כבר נבחר, ולראש הממשלה לא הייתה יד ורגל במינוי אותו שופט.

עיסאווי פריג': – – –

צחי הנגבי: ראש הממשלה, לא הייתה לו יד ורגל במינוי השופט שמינה את חברי המועצה הציבורית.

עיסאווי פריג': אבל הוא צריך לאשר את המועצה.

עיסאווי פריג': מי מאשר את המועצה?

עיסאווי פריג': מי מאשר את החברים הנבחרים?

צחי הנגבי: השופט.

קארין אלהרר: לא.

עיסאווי פריג': לא.

צחי הנגבי: כן.

עיסאווי פריג': שר התקשורת.

עיסאווי פריג': השר אקוניס.

צחי הנגבי: לא, אתה טועה.

צחי הנגבי: ועדה בראשות שופט בחרה, ועדה בראשות שופט מאשרת.

עיסאווי פריג': – – –

צחי הנגבי: עיסאווי, תפנה לקארין אלהרר, היא תספר לך את הפרטים.

עיסאווי פריג': שר התקשורת חייב לאשר.

צחי הנגבי: טוב, אז איך אומרים?

צחי הנגבי: יש ביטוי: אל תבלבלו אותי עם העובדות.

צחי הנגבי: לא נבלבל לכם את המוח עם העובדות.

צחי הנגבי: שמחתי לשמוע אצל כמה חברים פה את המילים ימים יגידו – אז ימים יגידו.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': ימים יגידו.

צחי הנגבי: בהצלחה לחוק החדש, אם הוא יאושר.

צחי הנגבי: תודה רבה – – –

אורן אסף חזן: תודה, יושב-ראש הוועדה, על העבודה הגדולה שעשית, על המתנה הגדולה שהבאת – – –

צחי הנגבי: אני מודה לך.

צחי הנגבי: אתה רוצה לשחזר את הנאום הקודם שהפסדתי?

אורן אסף חזן: לא, אני רוצה להגיד לך תודה רבה.

צחי הנגבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: יש, כידוע, כמה הסתייגויות לחוק, ואנחנו בוודאי שנצביע.

יולי יואל אדלשטיין: על שם החוק אין צורך בהצבעה, כי זה תיקון.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 יש הסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני, המורכבת מכל חברי הכנסת של המחנה הציוני: יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, דניאל עטר, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה ואיל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 18, נגדה – 25.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לסעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קבוצת יש עתיד – יש כאן מישהו?

יולי יואל אדלשטיין: כן, חברת הכנסת קארין אלהרר מייצגת את קבוצת יש עתיד כאן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

קארין אלהרר: לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך, מסירים את ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 26 נגד – 18 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 26, 18 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות לאחרי סעיף 1 של חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ, ושל חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3, לאחרי סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 19 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לאחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3, לאחרי סעיף 1, בעדה – 19, נגדה – 25, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: לא, מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5, של קבוצת סיעת מרצ, להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 19 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 19, נגד – 25, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2, כנוסח הוועדה – מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 כנוסח הוועדה.

אורן אסף חזן: בעד החוק המוצלח הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בואו נפסיק לנאום בזמן ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 2 – 26 נגד – 18 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 26, 18 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3, הסתייגות מס' 6, הרשימה המשותפת – מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 4, הרשימה המשותפת, מסירים?

יולי יואל אדלשטיין: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סעיפים 3 ו-4 כנוסח הוועדה, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ומי נגד סעיפים 3 ו-4 כנוסח הוועדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 3–4 – 26 נגד – 18 נמנעים – אין סעיפים 3–4 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 26, 18 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 3 ו-4 התקבלו כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 5 – הסתייגות מס' 8, של חברי הכנסת יאיר לפיד, שי פירון, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא ומיקי לוי – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8, מי בעד ומי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 19 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 19 בעד, 25 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9, לסעיף 5?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 18, 25 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 9 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10, של המחנה הציוני?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסתייגות מס' 10?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 19 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הסתייגות מס' 10: 19 בעד, 25 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11, מצביעים?

יולי יואל אדלשטיין: כן?

יולי יואל אדלשטיין: כן מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: המחנה הציוני, כפי שהודיע חבר הכנסת נחמן שי, מסירים את שאר ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 19 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות (11) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11: בעד – 19, 25 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 12, של הרשימה המשותפת?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

עיסאווי פריג': אתם תראו שההסתייגות הזאת תעבור; אתם לא תעמדו בחוק הזה, ואתם תביאו את התיקון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: ביקשתי שלא לנאום בזמן ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 27 נמנעים – אין ההסתייגות (12) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 16, 27 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 12 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 13? לא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סעיף 5 כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 5 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 5 – 25 נגד – 18 נמנעים – אין סעיף 5, כהצעת הוועדה, נתקבלה

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 25, 18 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 5 אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 6 – הסתייגות של הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 14 לסעיף 6.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 19 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14 לסעיף 6 – בעדה הצביעו 19, נגדה הצביעו 25.

יולי יואל אדלשטיין: לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: 15 – חבר הכנסת חנין?

יולי יואל אדלשטיין: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: 16, של יש עתיד – להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 6, הסתייגות מס' 16.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות (16) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16, בעד – 18, 25 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 17? מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 17 לסעיף 6 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 17 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות (17) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הסתייגות מס' 17 – 17 בעד, 25 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 18 – יש עתיד ורועי פולקמן.

יולי יואל אדלשטיין: פולקמן הוריד.

יולי יואל אדלשטיין: יש עתיד, להצביע?

קארין אלהרר: בוודאי להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 18 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות (18) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 18 בעד, 25 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 18 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 19, של המחנה הציוני – הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיף 6, וכן סעיפים 7, 8 ו-9, שלהם מלכתחילה לא היו הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: 6, 7, 8 ו-9 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד סעיפים 6–9 – 26 נגד – 18 נמנעים – אין סעיפים 6–9 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 26, 18 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 6, 7, 8 ו-9 אושרו כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 10, הסתייגות 20 – להצביע?

קריאה: כן.

קריאה: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 10 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 18, 25 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה הסתייגות מס' 20.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 10 כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד סעיף 10 – 25 נגד – 19 נמנעים – אין סעיף 10, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 25, 19 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 10 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 11 – קבוצת מרצ, להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: לא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הרשימה המשותפת?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 12, ישראל אייכלר?

ישראל אייכלר: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, קודם כול, רק בדקתי.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 11 אין עוד הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: כנוסח הוועדה – סעיף 11.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע – סעיף 11 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד סעיף 11 – 25 נגד – 17 נמנעים – אין סעיף 11 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 25 בעד, 17 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 11 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו לסעיף 12, הסתייגות מס' 22 של חבר הכנסת אייכלר – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 25 נגד – 18 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת אייכלר לסעיף 12 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 12 הסתייגות מס' 22, בעד – 25, 18 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: התקבלה ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, כל החוק, לרבות ההסתייגות, אושר בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, נכון, עוד לא הצבענו על סעיף 12 עם ההסתייגות, אז בואו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 12, כולל ההסתייגות; לא כנוסח הוועדה, אלא כולל ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד סעיף 12 – 25 נגד – 19 נמנעים – אין סעיף 12, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 25, נגד – 19, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 12 אושר, כולל ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן חובתי לשאול את יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת צחי הנגבי: האם לעבור לקריאה שלישית עם ההסתייגות?

צחי הנגבי: בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן יש הסכמה של יושב-ראש הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: כל החוק, לרבות הסתייגות מס' 22, בקריאה שלישית – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד החוק – 25 נגד – 18 נמנעים – אין חוק השידור הציבורי (תיקון מס' 2), התשע"ה–2015, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון מס' 2), התשע"ה–2015, בקריאה שלישית: 25 בעד, 18 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ט בתשרי תשע"ו, 12 באוקטובר 2015, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.