ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 42, 2015-07-29 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום רביעי, י"ג באב תשע"ה, 29 ביולי 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נתחיל בכמה הודעות של יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן, שכבר נמצא אתנו על הדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

): תודה, אדוני.

): הודעה ראשונה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה אתמול כי ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעה לסדר-היום של חברת הכנסת תמר זנדברג בנושא:

): חוק לתיקון פקודת העיריות – שידור ישיבות מועצה.

): הודעה שנייה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, החלטת ועדת הכנסת בדבר קביעת ועדה לפי חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, מיום י"ג באב התשע"ה, 29 ביולי 2015 – סעיף 17 לחוק שירות ביטחון, התשע"ד–2014, שכותרתו "הוראת שעה", קובע כך: בתקופה של שנתיים מיום תחילתו של חוק זה, בכל מקום בפרק ג'1 לחוק העיקרי כנוסחו בסעיף 6 בחוק זה, במקום "ועדת החוץ והביטחון של הכנסת" יקראו "ועדה שתקבע ועדת הכנסת לעניין זה".

): החוק פורסם בחודש מרס 2014.

): ועדת הכנסת קבעה, לפי הסעיף האמור, לתקופת הוראת השעה, את ועדת החוץ והביטחון.

): תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה הראשונה תהיה דווקא של אותו חבר כנסת, דוד ביטן, אבל הפעם לא כיושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר להגנת הסביבה אבי גבאי, נא לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן ייגש למיקרופון באולם ויקרא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת תינתן גם לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני חבר הכנסת, בבקשה.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: שאילתה לשר להגנת הסביבה – המשרד להגנת הסביבה ומשרד המשפטים הסכימו כי תוכנית שהוגשה על-ידי הוועדה המקומית בראשון-לציון בעניין המצב החוקי של מסעדות בחוף הים תתוקן כתנאי לעיכוב הליכים, וחזרו בהם.

דוד ביטן: ברצוני לשאול: 1.

דוד ביטן: האם נכון הדבר?

דוד ביטן: 2.

דוד ביטן: אם כן – מדוע קיימת אכיפה בררנית בין רשויות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול לשבת בינתיים.

יולי יואל אדלשטיין: אם תרצה שאלה נוספת, ניתן לך והשר ישיב.

אבי (אברהם) גבאי: אדוני היושב-ראש, חברים וחברות נכבדים, הדברים הם כך: יש צוות שפרקליטות המדינה מרכזת, שנקרא "צוות שולחן עגול", שמרכז את כל גופי האכיפה במטרה לפעול ביחד נגד מפגעים ונגד מקומות שבהם יש עבירה על החוקים; צוות מבורך מאוד, שבעצם יוצר מצב שבכל פעם משתמשים בסמכות של גוף אחר על מנת לפתור בעיה.

אבי (אברהם) גבאי: למסגרת הזאת הגיע הנושא של המסעדות ובתי-הקפה בחוף ראשון-לציון, שפשוט חורגים מהתמ"א שאוסרת לבנות בטווח של 30 מטר מחוף הים, ולכן הוצאו צווי סגירה.

אבי (אברהם) גבאי: ערערו לבית-המשפט, ואתמול או שלשום בית-המשפט דחה את העתירות בעניין הזה.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו בסך הכול עומדים על קיומו של החוק.

אבי (אברהם) גבאי: כמובן, הכנסת תמיד יכולה לשנות חקיקה.

אבי (אברהם) גבאי: בכל מקרה, אנחנו נבדוק, נשב עם חבר הכנסת ביטן ונראה אם בכל זאת אפשר לאשר משהו, או לא לאשר משהו, במטרה שהתושבים בסופו של דבר ייהנו מהחוף.

אבי (אברהם) גבאי: צריך לזכור שהתכלית של החקיקה הזאת היא לאפשר גישה פתוחה לחוף לתושבים; שהחוף יהיה עבור התושבים ולא רק עבור העסקים; ולא רק מי שבא להוציא כסף בחוף הים יוכל לשבת בחוף הים, אלא כל אדם שרוצה יהיה לו מספיק מקום לשבת וליהנות מחוף הים.

אבי (אברהם) גבאי: הים הוא של האזרחים, וזו כל תכלית העיסוק שלנו בעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר גבאי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן, שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – חבר הכנסת דב חנין.

דוד ביטן: הסיבה שבתי-המשפט לא מסכימים לתת ארכה – בגלל ההתנגדות שלכם ושל משרד המשפטים.

דוד ביטן: בסך הכול לא מדובר בבנייה גדולה מאוד יחסית לחוף; היא קיימת כבר 20 שנה, ונותנת שירות לכל הבאים לחוף.

דוד ביטן: אני רוצה לשאול דבר אחד: ברגע שתוגש התב"ע להכשרת הבנייה הזאת, שצריכה להיות מוגשת בתוך כמה ימים – האם אז תסכימו לתת ארכה?

דוד ביטן: כי אין טעם להרוס ולבנות שוב מחדש.

דוד ביטן: זה גם יהרוס את החוף.

דוד ביטן: צריך להבין שהחוף מושקע בצורה בלתי רגילה.

יולי יואל אדלשטיין: רגע, אדוני השר, ניתן גם לשואל נוסף לשאול, ואז תוכל להשיב לכולם בתשובה אחת.

דוד ביטן: דבר נוסף:

דוד ביטן: בתל-אביב אתם לא עושים את זה, בבת-ים אתם לא עושים את זה.

דוד ביטן: זאת הכוונה שלי באכיפה בררנית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אני רוצה לפתוח בברכה על הגישה העקרונית שלך בעניין חופי הים.

דב חנין: אכן חופי הים הם משאב ציבורי ראשון במעלה.

דב חנין: יש בהם עומסי שימושים; נעשות בהם עבודות בנייה ועבודות בלתי-חוקיות; המתרחצים לפעמים לא יכולים בכלל למצוא מקום להתרחץ בים ולשכב על מגבת על החול מכיוון שכל מיני בעלי זיכיונות – – –

דוד ביטן: זאת שאלה או גישה?

דוד ביטן: אני לא מבין את זה.

דוד ביטן: הוא יכול לשאול שאלה, לא להרצות לנו בעניין הזה.

דוד ביטן: לא ראיתי שבתל-אביב אתה טוען את הטענות האלה, עם כל הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן.

דוד ביטן: שישאל שאלה.

דוד ביטן: מה זה, הרצאה?

דב חנין: תודה על קריאת הביניים.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

דוד ביטן: לא ראיתי אותך – בתל-אביב יש בנייה מאוד רחבה בחופים, ולא ראיתי שאתה אומר משהו בתל-אביב.

דב חנין: אז הנה ההזדמנות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

דוד ביטן: אז שלא תהיה גם דעה בררנית.

דוד ביטן: לא רק אכיפה, גם דעה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו חבר הכנסת חנין ברשות הדיבור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

דב חנין: הנה גם הזדמנות להגיד גם לפרוטוקול הכנסת שאני גם נגד כל בנייה בלתי חוקית בתל-אביב ובכל מקום אחר.

דוד ביטן: זה לא בלתי חוקי, זה כבר 20 שנה נמצא – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן, אתה לא משיב על השאלה של דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: תן לשר להשיב לו אם השר יבחר בכך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי לשאול אותך, אדוני השר, בעניין אחר.

דב חנין: פורסם על רעיון או מחשבה לצמצם או אולי לאחד את מה שנקרא "המשטרה הירוקה" במסגרת של מערכות אכיפה אחרות.

דב חנין: הניסיון שלנו מלמד שאחת החולשות שלנו בנושאים הסביבתיים היא חולשת האכיפה.

דב חנין: הכלי הזה של משטרה ירוקה, מערכת אכיפתית שנמצאת אצלך במשרד ומבצעת אכיפה סביבתית, נראה לנו כלי חיוני והכרחי.

דב חנין: החשש הגדול הוא שאם הוא יאוחד עם מסגרות שהתפקידים והמטרות שלהם הם אחרים, אנחנו נאבד את יכולות האכיפה הלא-מספיק חזקות שיש לנו ממילא בתחום הסביבתי.

דב חנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, נשאלת בנושא מסוים על-ידי חבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת שואלים שאלה נוספת, ולפעמים גולשים לנושאים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול לבחור לענות לחבר הכנסת חנין עכשיו, או להעביר לו תשובה בכתב אם אתה מרגיש שאתה רוצה להתכונן יחד עם אנשי מקצוע במשרד.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו, בבקשה, לשאלה הנוספת של חבר הכנסת דוד ביטן.

אבי (אברהם) גבאי: חבר הכנסת ביטן, קודם כול אין אכיפה בררנית.

אבי (אברהם) גבאי: בכל מקום שאנחנו יודעים שיש עבירה על החוק אנחנו מטפלים.

אבי (אברהם) גבאי: אם בתל-אביב יש עבירה – ואין עבירה, לפחות לפי מה שמדווחים לי – אנחנו נטפל; גם בת-ים נמצאת בתהליך של אכיפה.

אבי (אברהם) גבאי: לגבי הסוגיה האם להרוס ואחר כך לקבל אישורים – למיטב ידיעתי, אי-אפשר לקבל אישורים שם כי זה בניגוד לתמ"א, ושום תב"ע לא מנצחת תמ"א.

אבי (אברהם) גבאי: אבל אם יהיה אפשר, אני אלמד את זה אחר כך ואתן לך תשובה אישית מאוחר יותר.

אבי (אברהם) גבאי: לעניין שאלתו של חבר הכנסת חנין – אני מוכן לענות כמובן.

אבי (אברהם) גבאי: הסוגיה היא כזאת: יש לנו המשטרה הירוקה, חלק ממנגנון האכיפה – חלק חשוב מאוד ממנגנון האכיפה הסביבתית.

אבי (אברהם) גבאי: פנו אלי מהאוצר; האוצר שוקל לאחד כמה גופי אכיפה לגוף אחד חזק יותר, והם ביקשו לבדוק את האפשרות הזאת.

אבי (אברהם) גבאי: אני, תפקידי לאפשר לבדוק דברים כאלה.

אבי (אברהם) גבאי: התפקיד שלי הוא לא להגן מייד על הסמכויות שלי ועל הכוח שלי ועל העובדים שלי.

אבי (אברהם) גבאי: אם אני אראה שיש פה מנגנון שמאפשר לעשות אחת ועוד אחת שווה שלוש, ועדיין סמכויות האכיפה והיכולת של המשרד לאכוף לא נפגעות אלא רק משתפרות, אני אסכים לזה.

אבי (אברהם) גבאי: אם אני אראה שהמנגנון הוא כזה שהוא גם לא חוסך שום דבר וגם בסוף האכיפה הסביבתית נפגעת, אני לא אסכים לזה.

אבי (אברהם) גבאי: אבל, חברים, חובתנו הציבורית היא לבוא עם ראש פתוח לרעיונות כאלה ולא להתגונן ומייד להגן על הלטיפונדיה של כל משרד ומשרד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני נכשלתי בהבנת שפת הסימנים של חבר הכנסת דני עטר, גם הוא ביקש לשאול שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: זה קצת שובר את הפרוצדורה הרגילה, אבל – שאלה קצרה.

דניאל עטר: אני מתחייב לשפר את שפת הסימנים.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה קצרה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני צריך לשפר.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק ראיתי אתמול כותרת בעיתון ששווה ללמוד.

דניאל עטר: שאלה קצרה, ברשותך, היושב-ראש.

דניאל עטר: אדוני השר, קודם כול אני רוצה לברך אותך.

דניאל עטר: שמעתי אותך הבוקר ברדיו על מתווה הגז, ואני רוצה לברך אותך על העמדה המאוד-ברורה שלך.

דניאל עטר: לגופו של עניין, לפני כמה ימים הייתה שרפה באזור הרי ירושלים – –

יולי יואל אדלשטיין: בית-שמש, כן.

דניאל עטר: – – שרפה שנגרמה מהדלקה של גזם של חקלאי.

דניאל עטר: שלא יובן מדברי, אני מגנה את הדלקת השרפה הזאת בכל דרך שאפשר, וצריך להחמיר את הענישה כנגד אלה שמדליקים את זה, אבל דבר אחד צריך להבין בתחום של המשרד שלך: כשמתקינים תקנות שמעלות את המחירים לרמה כזו שאנחנו כולנו יודעים – דנו באולם הזה בחודש האחרון כמה פעמים על המצוקה של החקלאים ועל העובדה שהרווחיות שלהם נשחקת עד כדי כך שהם לא מסוגלים לגמור את החודש, הם חיים על שכר מינימום ופחות מכך – כאשר מעלים משנה לשנה את התעריפים בגין פינוי גזם, את העלויות של הטיפול בגזם, עד הפעולה האחרונה, כולל מרסקת הגזם, וכן הלאה, אנחנו גורמים לתופעות שליליות כאלה כמו שהיו בשבוע שעבר, שגורמות נזק עצום למדינת ישראל, לטבע, לשטחים הפתוחים, בוודאי ליערות שיש לנו, בעיקר באזור הרי ירושלים, בגליל ובמקומות אחרים.

דניאל עטר: יש מקום לשקול להפחית את עלות הטיפול בגזם במעורבות יתר של המדינה.

דניאל עטר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר, אם אתה רוצה להשיב.

אבי (אברהם) גבאי: לפני רבע שעה בדיוק הייתי במשרד שלי, במשרד להגנת הסביבה, בפגישה עם שר החקלאות.

אבי (אברהם) גבאי: נקראנו בבהילות לכאן, ולכן הישיבה הופסקה.

אבי (אברהם) גבאי: הנושא הראשון של הישיבה היה סוגיית הגזם – –

דניאל עטר: אוה.

אבי (אברהם) גבאי: – – בעיקר בהקשר של המפחמות.

אבי (אברהם) גבאי: שר החקלאות אמר, בצדק רב, שבעוד כמה חודשים הולכים לשכן עוד כ-3,000 משפחות בחריש, ולכן אנחנו מחויבים לפעול מהר.

אבי (אברהם) גבאי: יש לנו כמה כיווני פעולה, וסיכמנו שבתוך שבועיים אנחנו סוגרים את העניין הזה כדי בעצם לבטל את המוטיבציות של חקלאים לתת את הגזם שלהם לאחרים, כשבסופו של דבר זה מתגלגל למפחמות ביהודה ושומרון.

אבי (אברהם) גבאי: הנושא הזה הוא לא רק סביבתי במובן של זיהום אוויר וחיים של אנשים, אלא הוא גם בסופו של יום איכות החיים של אנשים, ואנחנו מטפלים בו ונטפל בו בהקדם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר להגנת הסביבה מר אבי גבאי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הכלכלה חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי להשיב קודם כול על שאילתה דחופה מס' 62 מאת חברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: מכרז הממונה על התקינה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת בירן, את מוזמנת – לא, השר, השר, אתה – לא הזמנתי אותך לשוחח עם חבר הכנסת שמולי.

דניאל עטר: סוף-סוף הוא מפלרטט עם המחנה הציוני, זה בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אבל בזמנו החופשי, לא בזמן שהוא נקרא לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: הפלירטוט הזה מספיק חשוב על מנת לעשות אותו בזמנו החופשי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת בירן, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

מיכל בירן: ב-6 ביוני 2015 פורסם מכרז לתפקיד הממונה-האחראי על הנחיה ופיקוח מקצועי בתחומי ההנדסה, אך המכרז נפתח גם לבוגרי כלכלה, מינהל עסקים ומשפטים.

מיכל בירן: ברצוני לשאול: 1.

מיכל בירן: מדוע וכיצד התקבלה החלטה על תנאי הסף?

מיכל בירן: 2.

מיכל בירן: כיצד יתמודד ממונה שאינו מהנדס עם ההכרעות המקצועיות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת, אני אחרוג ממנהגי ואתן תשובה ארוכה ומפורטת בגלל חשיבות הנושא וגם בשביל – כיוון שהתפרסמו כאן הרבה דברים לא מדויקים, אני רוצה להבהיר את הדברים בצורה מדויקת.

אריה מכלוף דרעי: בראשית דברי אבקש לציין כי תפקיד מנהל מינהל התקינה הוא תפקיד חשוב ומשמעותי בתחום הרגולציה והשפעתו של תפקיד זה מרכזית להבטחת איכות המוצרים, בטיחות הציבור ובריאותו, כמו גם לקיום בקרה על אכיפת התקנים הרשמיים בישראל.

אריה מכלוף דרעי: אכן, בעבר תפקיד זה אויש על-ידי מהנדס או אקדמאי במקצועות הטכנולוגיים.

אריה מכלוף דרעי: יחד עם זאת, כפי שהדבר נעשה מעת לעת ועל-פי הצורך, גם במקרה הנדון בוצעה חשיבה מחודשת במשרד, בשיתוף עם נציבות שירות המדינה, באשר למאפייני דרישות ההשכלה והניסיון על מנת להתאימם לצורכי היחידה בפרט והמשק בכלל.

אריה מכלוף דרעי: חשיבה זו נעשתה, בין היתר, לאור דוח ועדת טרכטנברגר – טרכטנברג – לשינוי – איפה הוא?

מיכל בירן: לא נגלה לו, לא נגלה לו ששיבשת את שמו.

אראל מרגלית: אנחנו גם מתאמנים על השם.

אריה מכלוף דרעי: אוי.

אריה מכלוף דרעי: – – – לשינוי חברתי-כלכלי, שקבע שמדיניות התקינה מגבילה לעתים את החשיפה ליבוא מתחרה, בדרך של יצירת תקנים מקוריים הנבדלים מתקנים בשווקים מפותחים אחרים בין-לאומיים.

אריה מכלוף דרעי: עוד מציין הדוח כי דומה שחלק לא מבוטל ממערך בדיקות התקינה בכללותו ממשיך להוות חסם גדול הפוגע ברווחת העוסקים והצרכנים במשק.

אריה מכלוף דרעי: בנוסף, מבקר המדינה קבע בדוח שהוציא ב-2014 כי על משרד הכלכלה לוודא כי בתחום התקינה נשמר האיזון בין העקרונות של תחרותיות והפחתת יוקר המחיה ושל קבלת החלטות הנוגעות לייבוא טובין ובין איזון צרכיו השונים של המשק לשם קידום ופיתוח הכלכלה בישראל.

אריה מכלוף דרעי: לא זאת בלבד, בהחלטת ממשלה 2118, אשר קיבלה משנה-תוקף בקבינט יוקר המחיה, נקבע כי נדרש לבצע בחינה על ההשפעה הכלכלית של הוראות חקיקה, לרבות תקינה, בכל חקיקה חדשה ועל התאמתן לסטנדרטים הבין-לאומיים; נדרש לבחון השפעות של כל רגולציה חדשה למשק מבחינה כלכלית, חברתית, ציבורית, לרבות בחינת האינטרסים של הגורמים הרלוונטיים במשק.

אריה מכלוף דרעי: כל אלו עודדו מהלך רחב של שינוי בכל הנוגע לתקינה ולחשיבה אסטרטגית על המשק.

אריה מכלוף דרעי: על כן, מינהל התקינה עובר שינוי ארגוני ותפיסתי משמעותי, שבא לידי ביטוי, בין היתר, בנהלים חדשים שמחדדים את ההשפעות הכלכליות והחברתיות שיש לתקינה על הציבור, ובהתאם לביקורת שנשמעת מגורמים חיצוניים למינהל, כפי שפורט לעיל, ובשינוי תפיסתי של התפקידים הנדרשים במינהל זה.

אריה מכלוף דרעי: אני מוצא לנכון להדגיש כי דרישות ההשכלה אכן שונו, אולם לא באופן הפוסל את מקצוע ההנדסה, כי אם מוסיף עוד השכלה רלוונטית אחרת, כגון כלכלה, מינהל עסקים ומשפטים.

אריה מכלוף דרעי: השינוי נועד לסייע באיוש המשרה במועמד בעל יכולת וכישורים ניהוליים, כמו גם ראייה רחבה ומערכתית, הדרושים ליישום הרפורמה.

אריה מכלוף דרעי: אבקש לציין כי תפקיד מנהל מינהל תקינה פורסם למכרז – וזה חשוב, הנקודות הללו.

אריה מכלוף דרעי: תפקיד מנהל מינהל תקינה פורסם למכרז פעמיים, בדרישות השכלה קודמות שהן רק של מהנדס, הן במכרז פנימי והן במכרז פומבי חיצוני.

אריה מכלוף דרעי: ועדת הבוחנים בשני הסבבים לא מצאה מועמד ראוי שעמד בדרישות הניהוליות ובדרישת הראייה הרוחבית המתבקשת לניהול הרפורמה המתרחשת במינהל.

אריה מכלוף דרעי: לגבי השאלה השנייה, ראוי לציין כי הממונה על התקינה מעביר את המלצתו המקצועית לשר הכלכלה, והוא מאשר וחותם על רשימת חובה של תקנים או הסרת רשמיות מתקנים.

אריה מכלוף דרעי: כפי ששר הכלכלה אינו מהנדס, ובעת חתימתו על המלצותיו של הממונה על התקינה שוקל שיקולים רחבים כלכליים – יוקר מחיה, השפעות על סחר – וצרכניים, כך הממונה על התקינה, אם ייבחר אדם שאינו מהנדס, יכול לקבל את השיקולים ההנדסיים עם הכפופים לו במינהל.

אריה מכלוף דרעי: זה כמו לשאול איך הממונה על התקינה יוכל לשקול שיקולים כלכליים משקיים כפי שמתחייב מדוח – נו, טרכט – טרכטנברג או מדוח מבקר המדינה – – –

מיכל בירן: תשנה למכלוף.

חיים ילין: תגיד מנו, וזהו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא בא אישית, הוא בא אישית לתקן אותך כל פעם, חבר הכנסת טרכטנברג.

אריה מכלוף דרעי: אני כל כך אוהב אותו, שאני – – –

רויטל סויד: הפרופסור, הפרופסור.

יולי יואל אדלשטיין: מנואל מכלוף טרכטנברג.

אריה מכלוף דרעי: טוב, אני צריך לתרגל את זה.

אריה מכלוף דרעי: מנואל הכי טוב, אה?

אריה מכלוף דרעי: כן.

אריה מכלוף דרעי: – – – וגם מדוח מבקר המדינה ומהוועדה לביקורת המדינה בכנסת, שהלינה על כך גם היא, בעוד הוא איננו כלכלן ואין לו כלים לקבל החלטות כלכליות בנדון.

אריה מכלוף דרעי: אני סבור כי מהנדס טוב יכול לשקול זאת, וגם כלכלן טוב יוכל לשקול זאת.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת – תודה לשר קודם כול.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת מיכל בירן; וביקש מסעוד גנאים שאלה – איפה הוא?

אראל מרגלית: עכשיו אני.

יולי יואל אדלשטיין: אה, כן.

יולי יואל אדלשטיין: אז שאלה נוספת לחברת הכנסת מיכל בירן, ושאלה נוספת גם לחבר הכנסת מסעוד גנאים, ואז השר ישיב.

אריה מכלוף דרעי: מה עם אראל?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מיכל בירן: זה אומנם היה בקדנציה של בנט, אבל כבר עשו רפורמה במכון התקנים ובתקינה, שבה שחררו ועשו דה-רגולציה וקיבלו תצהירים.

מיכל בירן: עכשיו, כל הקונספציה עובדת על זה שיהיה אדם מקצועי, שזה מקצועו, שאומר מה מסוכן ומה לא מסוכן.

מיכל בירן: מהנדס אומר: תסביר לי למה זה לא מסוכן; כלכלן אומר: זה יקר לי לבדוק.

מיכל בירן: כמו שאמרת בעצמך לגבי המלצות של ועדת טרכטנברג.

מיכל בירן: ההמלצות לא היו שאלה יהיו ילדים שתצא להם עין כי הצעצוע לא נבדק – אלה לא היו ההמלצות.

מיכל בירן: כלכלן זה ההפך המוחלט של מהנדס.

מיכל בירן: אגב, דיברת על המלצה מקצועית שייעץ לשר.

מיכל בירן: כלכלנים יש בשפע, שאומרים: תקצצו, תקצצו, תקצצו; אבל את האדם המקצועי שיודע להגיד במה התקינה הבין-לאומית מספיקה, במה צריך לבדוק – בשביל העצה הזאת חשוב לי שיהיה לידך האדם הטוב ביותר.

מיכל בירן: ונקודה אחרונה: אמרת שבוועדת הבוחנים במכרז אמרו שלמי שניגש אין מספיק ניסיון ניהולי.

מיכל בירן: מה קרה במכרז החדש?

מיכל בירן: פשוט הורדתם את הסף.

מיכל בירן: זה כמו להגיד שתוצאות בחינות הבגרות לא טובות, אז פשוט נוריד את הציון "עובר".

מיכל בירן: היועץ המשפטי של נציבות שירות המדינה כבר הודיע שהוא מקפיא בינתיים את המכרז לבדיקה מעמיקה.

מיכל בירן: אני קוראת לך, למען ביטחון ילדי ישראל ואזרחי ישראל, לשנות את תנאי המכרז, לפתוח אותו מחדש ולתת לממונה על התקינה לעשות את מה שהוא אמור לעשות.

מיכל בירן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת בירן.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת שנייה – של חברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: ואז השר ישיב – – –

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, המטפלות במשפחתונים פתחו במין סכסוך עבודה, שביתות וגם מחאות.

מסעוד גנאים: תנאי העסקתן ועבודתן קשים מאוד.

מסעוד גנאים: השכר שלהן לא עודכן זה שלוש שנים.

מסעוד גנאים: גם בקשר לחופשות הן מופלות לרעה.

מסעוד גנאים: אז שאלתי: מה אתה תעשה בעניין?

מסעוד גנאים: והאם באמת אתה תשקול שהן יהיו עובדות או פקידות של משרד הכלכלה, שיועסקו באופן ישיר, או לא? תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, חברת הכנסת סויד.

אריה מכלוף דרעי: סויד או סוויד.

רויטל סויד: סויד, סויד.

יולי יואל אדלשטיין: סויד, סויד.

רויטל סויד: סויד, סויד – – –

אריה מכלוף דרעי: סוויד זה, לא?

מנואל טרכטנברג: סויד, סויד – – –

רויטל סויד: עד שסוף-סוף, סוף-סוף עומדים – – –

אריה מכלוף דרעי: כן?

אריה מכלוף דרעי: טוב.

אריה מכלוף דרעי: סליחה.

אראל מרגלית: אולי תשני את השם לטרכטנברג.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מבין?

יולי יואל אדלשטיין: אתה מבין?

יולי יואל אדלשטיין: אני גם יודע לומר טרכטנברג, גם יודע לומר סויד, לכן אני יושב-ראש הכנסת.

רויטל סויד: אדוני גם יודע להגיד, היושב-ראש יודע גם להגיד מכלוף.

רויטל סויד: אדוני יודע להגיד.

אריה מכלוף דרעי: ניצחתם, ניצחתם אותי היום.

אריה מכלוף דרעי: נו, מה אני אעשה.

אריה מכלוף דרעי: נו.

רויטל סויד: אדוני שר הכלכלה, כשהתנהל – ועדיין מתנהל, אבל בטונים פחות גבוהים – כל פרשיית "מגה", התוודענו גם לתת-נושא בכל הסיפור הזה, וזה כל מה שקשור לתווי הקנייה.

רויטל סויד: מסתבר שיש חברות וגופים שבאמת מוכרים תווי קנייה שאותם רוכשים הצרכנים, ולדוגמה אני אקח ועדי עובדים שרוכשים תווי קנייה.

רויטל סויד: אין ספק שזה כסף, שווה כסף, מוציאים על זה את מיטב כספם.

רויטל סויד: אנשים, הצרכנים הקטנים, האזרחים, מחזיקים את אותם תווי קנייה, ואז כשחברה נקלעת למשבר, כמו חברת "מגה", התווים האלה לא מכובדים.

רויטל סויד: השאלה היא: איך אדוני חושב לטפל בנושא הזה כדי שלא ייווצר מצב שחברות אכן מוכרות את תווי הקנייה, ואחר כך, כשהן נכנסות לקשיים, הן לא מממשות אותם, ומדובר בכסף רב?

רויטל סויד: אני גם אומר שאני הגשתי הצעת חוק שמדברת על כך שכל חברה, ובעיקר חברות ציבוריות שמנפיקות תווי קנייה, תצטרך להפקיד 30% משווי התווים שטרם מומשו כעירבון והבטחה לכך שאכן התווים האלה ימומשו, וגם לנהוג בשקיפות ולפרסם את שווי התווים בדוחות הציבוריים שהן מגישות, מכיוון שמדובר בסופו של דבר על הרבה מאוד כסף, שיכול להגיע גם למיליוני שקלים.

רויטל סויד: אשמח לדעת את דעתו של אדוני בנושא, ואיך אדוני רוצה, מעוניין, לטפל בזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת סויד.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שהשר מבין, שתי השאלות הנוספות היו מאוד חשובות וענייניות, אבל לאו דווקא קשורות לנושא של השאילתה המקורית.

יולי יואל אדלשטיין: השר יכול להשיב, השר יכול לבחור להשיב בכתב לאחר מכן; מה שכבוד שר הכלכלה מעדיף.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: כן.

אריה מכלוף דרעי: לחברת הכנסת מיכל בירן: חלילה, שלא תיווצר איזו תחושה או איזו הרגשה שאנחנו מתווכחים אם מהנדס זה דבר טוב או לא דבר טוב.

אריה מכלוף דרעי: חלילה וחס.

אריה מכלוף דרעי: זה לא נושא הוויכוח.

אריה מכלוף דרעי: ברור שמהנדס – אי-אפשר בלעדיהם, והלוואי שהיו לנו עוד מהנדסים, וחסרים לנו הרבה מהנדסים.

אריה מכלוף דרעי: לא זאת השאלה.

אריה מכלוף דרעי: ומהנדס טוב, כמו שאמרתי, יכול בהחלט, ואולי אפילו הוא ראוי יותר מכל אחד להיות הממונה על התקינה.

אריה מכלוף דרעי: זאת לא השאלה.

אריה מכלוף דרעי: השאלה היא האם גם כלכלן טוב יכול להיות הממונה על התקינה.

מיכל בירן: – – – על זה הוויכוח.

אריה מכלוף דרעי: דקה.

אריה מכלוף דרעי: לא.

אריה מכלוף דרעי: אז לכן, קודם כול, אני רוצה להבהיר, חלילה שלא תיווצר איזו תחושה שכאילו, חלילה וחס; אם אני לא טועה, המשרד שלי אחראי גם, יש לי במשרד פונקציה של רשם המהנדסים והאדריכלים.

אריה מכלוף דרעי: אז אני, חלילה, האחרון שאפגע בהם, כן.

אריה מכלוף דרעי: דרך אגב, את זה גיליתי רק אתמול, שאני אחראי גם לזה.

אריה מכלוף דרעי: לא ידעתי על זה, כן.

איילת נחמיאס ורבין: – – – בוודאות אחראי לחינוך הטכנולוגי – – –

אריה מכלוף דרעי: לא, לא.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שהנדסאים, מהנדסים, זה דבר חשוב, והלוואי שהיו לנו עוד, כפי שאמרתי.

אריה מכלוף דרעי: הלוואי שהיו לנו עוד.

אריה מכלוף דרעי: ויהיה לנו, בעזרת השם.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו – אבל זה בנושא אחר.

אריה מכלוף דרעי: זה בזמן אחר.

אריה מכלוף דרעי: היות – יש כאן, אמרתי קודם, יש כאן היום, הנושא של התקינה, אני אתן לך דוגמה, למשל.

אריה מכלוף דרעי: אני קיבלתי החלטה לפני חודש וחצי, חודשיים.

אריה מכלוף דרעי: שתי דוגמאות, ותראי איפה הלבטים כאן, שעומדים כאן על העניין: מיטות תינוק, "איקאה" – שזה כמובן, אני לא עושה להם פרסומת, זה גוף עסקי, אבל רהיטים זולים, רהיטים, רשת בין-לאומית, ועם ישראל נכנס לשם.

אריה מכלוף דרעי: היה אסור להם לייבא מיטות תינוק מפני שהתקינה הישראלית לא הייתה בהשוואה – עכשיו, ילד בשבדיה, באנגליה, בכל אירופה, תינוק שמן, בריא, יכול לישון במיטות הללו ואין סכנה; בישראל זה לא היה מוכר.

אריה מכלוף דרעי: והצרכנים – חשבנו, אנחנו, שאין שום סיבה שתקן כזה, בין-לאומי, אירופי, שמקובל, לא יהיה מקובל גם בישראל, וככה אפשר להוריד את החסם הזה.

אריה מכלוף דרעי: היו ויכוחים.

אריה מכלוף דרעי: כמובן.

אריה מכלוף דרעי: היות שהגעתי למסקנה שזה לא פוגע פגיעה קשה, כיוון שלא עושים הרבה מיטות תינוק בישראל, אז אני אפשרתי, כיוון שכשאני עושה חשבון של יוקר המחיה מצד אחד – טובת הצרכנים מול התעשייה בישראל – אני מודד כל הזמן את הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: זה לא – – –

מיכל בירן: – – –

אריה מכלוף דרעי: סליחה.

אריה מכלוף דרעי: זה לא מדד רק של מהנדס.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מהנדס ולא כלכלן.

אריה מכלוף דרעי: אני – זה שכל ישר שצריך לאזן.

אריה מכלוף דרעי: אז היו לי עמדות כאלה או עמדות אחרות.

אריה מכלוף דרעי: או למשל, דוגמה – ברזל, שזה הדבר, מרכיב, אחד מהחשובים יותר לבניין.

אריה מכלוף דרעי: יש תקינה, ויש כאלה שמייצרים בישראל ומייבאים גם מחו"ל.

אריה מכלוף דרעי: יש ברזל מחוץ-לארץ שהוא הרבה יותר קל, הרבה יותר קל, הרבה, משמעותי יותר; ויש כאן מחלוקת גם בין הממונה על התקינה לבין קבלנים, וכל הזמן צריך לשקול את השיקולים הללו, כיוון שהנושא – – –

מיכל בירן: – – –

אריה מכלוף דרעי: סליחה.

אריה מכלוף דרעי: הנושא – – –

מיכל בירן: – – –

אריה מכלוף דרעי: סליחה.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שקיבלו החלטה שעוד מעט יהיה – אנחנו נהיה כמו אנגליה ותהיה שעה של שאילתות ישירות, אז בשמחה רבה.

אריה מכלוף דרעי: אבל עכשיו, במתכונת הזו אני מבין שאני משיב.

אריה מכלוף דרעי: אז אני אומר ככה: תראי, יש כאן התלבטות קשה.

אריה מכלוף דרעי: אני מודע לכך שהיועץ המשפטי, בעקבות תלונות שהגיעו, הקפיא.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו בודקים את העניין.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נבדוק את העניין הזה.

אריה מכלוף דרעי: פנו אלי גם גופים כאלה וגופים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: כפי שאמרתי, אם אכן אין שום מניעה – אדרבה ואדרבה עכשיו – ואם מהנדס טוב, שיהיה ראוי, ואולי בעקבות כל הדיון הזה יתעוררו עוד מהנדסים טובים מאוד בישראל ויבואו, כיוון שזאת משרה חשובה ביותר.

אריה מכלוף דרעי: אם יבוא מהנדס טוב, ברור שתהיה לו עדיפות על – רק אנחנו, מכיוון שכל כך רוצים לאייש את המשרה הזאת כבר ולהתמודד מול השיקולים הללו של יוקר מחיה, של תחרותיות, של השוואה לתקנים בין-לאומיים ועוד שורה של דברים כאלה, החלטנו לפתוח גם – בהתייעצות עם הנציבות, בהסכמה ובתיאום אתם – לפתוח את המשרה הזאת גם לבעלי תארים אחרים, כמו במקומות אחרים.

אריה מכלוף דרעי: כפי שאמרתי, אנחנו נחכה, נראה מה ההתדיינות שתהיה עם היועץ המשפטי, ונראה איך יתגלגלו הדברים הללו.

אריה מכלוף דרעי: ואני מקווה שבאמת בסוף יבוא, אדרבה ואדרבה, מהנדס.

אריה מכלוף דרעי: אני קורא למהנדסים לבוא למשרות הללו, אנחנו זקוקים להם בשירות הציבורי, ונוכל באמת לעשות כל מה שאפשר לעשות לטובת האזרח.

אריה מכלוף דרעי: לגבי הנושא של המשפחתונים – חבר הכנסת, איפה הוא?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, עונים לך.

אריה מכלוף דרעי: לגבי המשפחתונים.

מיכל בירן: רק עניין עובדתי: הממונה הקודם ניסה להעביר תקן חדש של הפלדה.

מיכל בירן: מי שעיכב את זה היה שר הכלכלה הקודם, בנט.

מיכל בירן: אז רק ליישר את העובדות.

אריה מכלוף דרעי: אני רק – בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

אריה מכלוף דרעי: אני רואה שאת מעודכנת היטב, חברת הכנסת.

אריה מכלוף דרעי: אני רק רוצה גם בהזדמנות הזאת להגיד לך שאני אישרתי כבר את התקן החדש, אבל מה, עשיתי איזון: נתתי פרק זמן כדי שיוכלו להתארגן פה.

אריה מכלוף דרעי: אז דחיתי את זה בכמה חודשים.

אריה מכלוף דרעי: אבל שוב, זה האיזונים.

מיכל בירן: – – – שלי לא אליך.

אריה מכלוף דרעי: ותאמינו לי שאני אומר את זה – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת בירן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר את זה במשפט אחד:

אריה מכלוף דרעי: אבל זה שעות של דיונים במשרד, כדי לאזן, לא לעשות טעות וכדי לעשות את הדבר הטוב ביותר.

אריה מכלוף דרעי: לגבי המשפחתונים – אני מודה לך על כך שהעלית את הנושא, אף-על-פי שזה לא קשור לשאילתה, כיוון שזה באמת נושא רגיש ביותר.

אריה מכלוף דרעי: אם אנחנו מדברים על עובדי המדינה ועל אלה כשקופים, אלה השקופים ביותר שיכולים להיות.

אריה מכלוף דרעי: וזה דבר, הרי הן עושות – מצד אחד יש לזה שתי מטרות, למשפחתונים: 1.

אריה מכלוף דרעי: לתת פרנסה לנשים בתוך הבית שלהן, שלא יצטרכו לצאת החוצה, ויוכלו, עם הילדים שלהן, לקבל עוד ילדים; ומצד שני, לתת, כיוון שאין מספיק מעונות-יום – אין לנו מספיק פזורה, אין לנו מספיק מבנים, אין לנו מספיק תקנים – שיוכלו נשים בתוך השכונה לתת לשכנה שלהן לטפל בילדים ככה.

אריה מכלוף דרעי: אבל כל המהות של זה זה עסק פרטי, קטן, יזמוּת של אנשים.

אריה מכלוף דרעי: אין – בואו נהיה מציאותיים, אין שום אפשרות בעולם להפוך אותן לעובדות עירייה או לעובדות מדינה.

אריה מכלוף דרעי: הרי גם המטפלות במעונות-יום, ואלה כבר גופים יותר רשמיים, מבנים שאנחנו מממנים – הן לא עובדות שלנו; הן עובדות של המעונות, הן עובדות של הארגונים.

אריה מכלוף דרעי: וראית את המאבק שהיה עכשיו עם עובדי קבלן.

אריה מכלוף דרעי: אז לכן בואו נהיה ריאליים.

אריה מכלוף דרעי: אבל יחד עם זאת, אחד מהדברים הראשונים שעשיתי, אמרתי: לא יכול להיות שההשתתפות – גם הסבסוד של המדינה וגם התשלום שהן מקבלות, זו הפרנסה שלהן, זו המשכורות שלהן – שלוש שנים לא עדכנו אותן, כפי שאמרת.

אריה מכלוף דרעי: אז אני רוצה לבשר לך שעדכנתי את זה.

אריה מכלוף דרעי: קודם כול, עדכנתי.

אריה מכלוף דרעי: מאבק לא פשוט.

אריה מכלוף דרעי: אני עוד לא יודע מאיפה אני אביא את הכסף של הסבסוד, עדיין אין לזה, אבל קודם כול אני עשיתי מה שצריך לעשות, עדכנתי – – –

דניאל עטר: כדאי, אדוני השר, גם להרחיב את מספר המשפחתונים.

דניאל עטר: יש מגבלה – – –

אריה מכלוף דרעי: אני אתייחס גם לזה.

אריה מכלוף דרעי: אז דבר ראשון, עדכנתי, ולא רק עדכנתי את זה באופן חד-פעמי, אלא קבעתי מנגנון קבוע, כמו במעונות-יום, שיתעדכן כל פעם לפי קריטריון כלשהו, כדי שקודם כול הן ידעו איפה הן עומדות.

אריה מכלוף דרעי: הנושא השני, של החופשות, הוא אכן נושא רגיש.

אריה מכלוף דרעי: למעשה אין להן כמעט חופשות, לא בימי חג, ולא בימי צום ולא בימי חופש.

אריה מכלוף דרעי: אני בודק את הנושא הזה.

אריה מכלוף דרעי: אני פשוט מאוד רציתי קודם כול לפתוח את שנת הלימודים, להתארגן לקראת זה, אבל אני באמת מתכונן לעשות שם.

אריה מכלוף דרעי: סיכמתי עם יושב-ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן וגם עם יושב-ראש ההסתדרות בירושלים דני בונפיל לשבת בשולחן עגול על הנושא הזה, כיוון שזה באמת נושא רגיש.

אריה מכלוף דרעי: זה בכל הארץ, הדבר הזה, והנושא חשוב לי מאוד.

אריה מכלוף דרעי: וכמו שאמר חבר הכנסת דני עטר, אין לנו מספיק משפחתונים.

אריה מכלוף דרעי: יש ביקוש גדול, ולצערי אין.

אריה מכלוף דרעי: אחת הדרישות שלנו בתקציב עכשיו היא הנושא של המשפחתונים והצהרונים שחסרים.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מדבר על מעונות-יום, במעונות זה תקציב גדול, אבל בינתיים, לכל הפחות משפחתונים וצהרונים, שזה נותן מענה לשני דברים חשובים מאוד: פרנסה לנשים, שתוכלנה לפרנס בתוך הבית שלהן בלי להקים מנגנון ובלי לבנות ובלי שום תשתית; ומצד שני, לתת תשובה לנשים שיוצאות לעבודה, שהיום אין להן תשובה.

אריה מכלוף דרעי: אחד מהדברים – לא ידעתי את זה – אחד מהדברים, רוב הבקשות שמגיעות אלי, אני לא רוצה להגיד מי, מכל החוגים, אני לא אשרוף אף אחד עכשיו – לא קיבלו את הילד שלי לוויצו, לא קיבלו את הילד שלי ל"נעמת" – – –

עליזה לביא: יש 700 מעונות, 700 מעונות.

אריה מכלוף דרעי: אני לא העליתי על דעתי שזה עד כדי כך.

אריה מכלוף דרעי: הבעיה הזו היא כל כך – תאמינו לי, אני לא הייתי מודע לזה.

עליזה לביא: יש 700 מעונות – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לביא, נשאלו כל השאלות הנוספות, השר מאוד רוצה לסיים כבר.

אריה מכלוף דרעי: לגבי הנושא השלישי, של תווי הקנייה של "מגה", אכן נושא באמת חשוב וכאוב.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שהצעת החוק – כשהיא תגיע אנחנו נדון בה – הולכת בכיוון הנכון.

אריה מכלוף דרעי: אפשר לחשוב גם על משהו אחר, אפשר לחשוב גם על דבר יותר פשוט: כל מי שנותן תווי קנייה, וקונה אותם, שידאג לכך שאולי הבנק ייתן לזה איזה גיבוי של ערבות או משהו כזה.

אריה מכלוף דרעי: הרי זה כסף מזומן.

אריה מכלוף דרעי: למעשה, אתה מחליף כסף.

אריה מכלוף דרעי: אז כמו שלכסף יש ערבות של בנק ישראל, שהכסף הזה לא ייפול, שהכסף הוא כסף, הוא עובר לסוחר – תווי קנייה למעשה זה כסף.

אריה מכלוף דרעי: אז הם קונים אותם אולי בהנחה של 10%, אבל בסך הכול זה כסף שוועדי עובדים קונים אותו, והכסף הזה חייב להיות עובר לסוחר.

אריה מכלוף דרעי: כשזה יגיע – אדרבה.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני אבדוק את העניין הזה, נושא חשוב באמת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: השר נשאר אתנו על הדוכן, ולעומת זאת, אנחנו נזמין את חבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: גם לו יש שאילתה דחופה לשר הכלכלה: מכרז להקמת קרן להשקעה בעסקים בינוניים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לקרוא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אראל מרגלית: כבוד השר, בתאריך 25 בדצמבר 2014 פרסמה הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד הכלכלה מכרז שבו הוזמנו להשתתף בתהליך מיון מוקדם לבחירת מנהלים לקרנות השקעה בעסקים קטנים ובינוניים.

אראל מרגלית: המכרז הוא כזה שבעצם כל קרן צריכה להיות של 450 מיליון; מתוך זה המדינה נותנת 150 מיליון, ו-300 המיליון האחרים הם באחריות אלה שנבחרים להיות המנהלים של הקרן.

אראל מרגלית: ב-10 ביוני המדינה הייתה אמורה לעבור לשלב השני של המכרז, אשר בו התחרות בין הגופים המוסדיים והפרטיים הייתה אמורה לעבור לשלב ב'.

אראל מרגלית: לשלב ב' יש ארבעה חודשים של סינון, ובסוף השלב הזה המדינה מכריזה על שתי קרנות זוכות, ואם יש יותר משני מתמודדים היא נכנסת לעוד הליך סופי.

אראל מרגלית: המדינה טרם פרסמה את שלב ב' של המכרז ולא התחילו ארבעת החודשים שבמסגרתם יש לגייס את ההתחייבויות להשקעה, וכל זאת מבלי שהמדינה פרסמה הודעה לגבי דחייה או דבר אחר.

אראל מרגלית: שאלתי: איפה עומדות הקרנות האלה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגלית, אתה יכול בינתיים לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר יתחיל בתשובתו, לאחר מכן – שאלות נוספות.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אראל מרגלית, אני מבין שבשאילתה שלך כללת גם את השאילתה הנוספת.

אראל מרגלית: לא.

אריה מכלוף דרעי: אבל לא מצאתי את זה בנוסח, או שיש לנו נוסחים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: אבל בסדר גמור, אני אענה לך על הדברים.

אריה מכלוף דרעי: כרגיל, באמת הדברים של חבר הכנסת אראל מרגלית ממוקדים ומקצועיים מאוד.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו, המשרד שלנו, משרד הכלכלה בראשותי, פועלים ליצירת סל של פתרונות אשראי לעסקים קטנים ובינוניים: מימון בנקאי בערבות מדינה, מימון חוץ-בנקאי, קיצור ימי אשראי ועוד.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לעדכן – אתה בטח מודע – שכבר הפצנו את הצעת החוק של שוטף פלוס 30.

אריה מכלוף דרעי: זיהינו כי יש פערי מימון לעסקים בינוניים טובים שרוצים לבצע מהלכים משמעותיים לצמיחת העסק.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו באותה דעה, שהעסקים הקטנים והבינוניים הם מנוע הצמיחה הגדול ביותר שיכול להיות במשק, וגם הכי מהיר והכי זול שיכול להיות.

אריה מכלוף דרעי: כדי לצמוח, העסק הבינוני צריך להביא הון לרכישת מכונות, למאמצי שיווק, לחדשנות ועוד ועוד דברים.

אריה מכלוף דרעי: לשם כך אנחנו בהליכי מכרז להקמת שתי קרנות בהיקף של 700–900 מיליון שקל בסך הכול, שישקיעו בעסקים הבינוניים.

אריה מכלוף דרעי: המדינה מתנהלת כמעט שמונה חודשים בלי תקציב, ולמרות זאת אנחנו מתקדמים במכרז.

אריה מכלוף דרעי: ברור שמכרז כל כך גדול ומורכב עשוי להיתקל בעיכובים, שאלות, תשובות ועוד, ובמיוחד בשנה ללא תקציב, ובמיוחד שלשמחתנו ראינו היענות מאוד גדולה של קבוצות רציניות שניגשו לשלב הראשון של המכרז.

אריה מכלוף דרעי: אחרי שלב ב' של המכרז, שבו נקבעות הקבוצות שיעברו שלב, תחל ההתמודדות הסופית.

אריה מכלוף דרעי: מבחינתי אין עיכוב בזמנים, כי היעד שלי הוא שהמכרז יסתיים עוד השנה, וכך הנחיתי באופן ברור את המשרד.

אריה מכלוף דרעי: בימים הקרובים ממש נפרסם את החלק השני של המכרז.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת מרגלית?

יולי יואל אדלשטיין: אכן כן.

יולי יואל אדלשטיין: וגם חבר הכנסת דני עטר ביקש לשאול שאלה נוספת.

אראל מרגלית: כבוד השר, צריך לומר שאנחנו היינו רוצים לראות, חוץ מהבנקים, גם את הגורמים המוסדיים נכנסים, ומה הכוונה.

אראל מרגלית: אני רק אתן מספר, כדי שיהיה לנו בראש, זה מספר שבדקנו לפני כמה חודשים: 1.5% מהחברות הגדולות ביותר, עומד לרשותן כרגע אשראי במשק של 900 מיליארד, כל שאר ה-98.5%, שזה הבינוניים והקטנים, כולם ביחד – 66 מיליארד.

אראל מרגלית: 900 מיליארד ל-1.5% – 66 מיליארד לכל השאר.

אראל מרגלית: רוב הכסף שניתן לגדולים זה גם המוסדיים, לכן אנחנו רוצים להכניס אותם.

אראל מרגלית: עוד הערה אחת: הריבית הממוצעת לגדולים ביותר במשק היא 3%; הריבית הממוצעת לקטנים ולבינוניים – 8%.

אראל מרגלית: קשה ככה לחיות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: שאלות נוספות – חבר הכנסת דניאל עטר וחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן השר ישיב על כולן.

דניאל עטר: אדוני השר, אני רוצה, ברשותך, להעלות את הנושא של פיתוח אזורי תעשייה, ולהתייחס לשתי הנקודות.

דניאל עטר: יש לך במשרד קריטריון, שהיה אולי טוב לפני כמה עשורים, שבו בעצם לוקחים מרחב גיאוגרפי, כמו אזור הצפון לדוגמה, ומתייחסים אליו כאל תא שטח אחד.

דניאל עטר: זאת אומרת שאם באזור חיפה יש באזור תעשייה עודף של דונמים שעדיין לא נבנו עליהם מפעלים, אז באזור בית-שאן אי-אפשר לפתח אזור תעשייה חדש.

דניאל עטר: כן, לוקחים את כל המרחב הגיאוגרפי הזה לפי מספר הדונמים שיש ומספר התושבים, ולא מתחשבים בעובדה, לא של ניידות, לא של מקורות הכנסה עצמיים שמאפשרים עצמאות של הרשויות, בעיקר עיירות הפיתוח שקורסות תחת העומס של חיי היום-יום.

דניאל עטר: זאת נקודה אחת.

דניאל עטר: נקודה שנייה: מוגדרים אצלכם תעדופים.

דניאל עטר: כל הסוגיה של התעדופים – נכון שהיא קיימת בגלל המגבלה התקציבית, אבל כאשר בפריפריה המרוחקת יש אזור תעשייה שעבדו שנים רבות לתכנן אותו, השקיעו בו עשרות-מיליוני שקלים על-ידי המדינה כדי לפתח בו תשתיות, יש מפעל שרוצה לבוא ולהעתיק את מקומו ממרכז הארץ, בשיטות שאתם מתגמלים אותם, הוא מגיע אליכם, נרשם, עובר את כל התהליך ותקוע.

דניאל עטר: יש מפעלים שתקועים אצלכם כבר יותר משנה – לדעתי שנה וחצי כבר – לפחות שבעה-שמונה מפעלים.

אריה מכלוף דרעי: על מה אתה מדבר, על מרכז ההשקעות?

דניאל עטר: כן, ברור.

דניאל עטר: אני חושב ששתי הנקודות האלה, אם אפשר היה להתייחס אליהן בהקשר של העידן שבו אנחנו חיים והצרכים של הרשויות המקומיות, זה יכול לחזק מאוד מאוד את הפריפריה, להגדיל את מקומות התעסוקה ואת מקורות ההכנסה העצמיים של הרשויות החלשות.

דניאל עטר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עטר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, שאלה נוספת, והשר ישיב.

באסל גטאס: אדוני השר, כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כל מה שנאמר לגבי החשיבות של העסקים הקטנים והבינוניים לצמיחה הכלכלית נכון.

באסל גטאס: הוא נכון שבעתיים בכלכלה הערבית, בכלכלה של האוכלוסייה הערבית.

באסל גטאס: שם אין לנו 1.5% שמדבר עליהם אראל מרגלית, אנחנו שם אפס.

באסל גטאס: לכן כל הסיוע שניתן, בדרכים שונות, לאותו מגזר של העסקים הקטנים והבינוניים, חשיבותו מקבלת משנה-תוקף בקטע של העסקים הערבים.

באסל גטאס: אני שואל לגבי האמצעים הקיימים במשרד.

באסל גטאס: מידת הנגשתם לצרכנים הערבים – אם בשפה, אם דרך האתר, אם דרך המט"י, מו"פים למיניהם – היא עדיין לא מספקת.

באסל גטאס: והעובדה שמספר הפונים, לדוגמה, לקרנות בערבות המדינה – הפונים, לא הזוכים, הזוכים עוד יותר – הוא קטן, הרבה פחות מהאחוז שלנו באוכלוסייה.

באסל גטאס: השאלה, איך ניתן באמת לתת דחיפה גדולה לאותו סקטור ביוזמת

באסל גטאס: כם – ביוזמת

באסל גטאס: כם – אם זה ב-reach out, לצאת, לקדם, אולי לעשות קרנות מיוחדות, קרנות בערבות מדינה מיוחדות למגזר הערבי, עם כסף צבוע, עם תנאים יותר קלים, תנאי סף אולי יותר קלים וכו'?

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: לשאלה הנוספת של חבר הכנסת אראל מרגלית – אני מסכים עם כל הנתונים שהוא אמר.

אריה מכלוף דרעי: הוא אמר נתונים מקצועיים, אמיתיים, ולכן באמת הצורך בשנתיים האחרונות, ועכשיו ביתר שאת, להגדיל את האשראי הציבורי לעסקים הקטנים והבינוניים – אני חושב שגם חבר הכנסת אראל מרגלית יודע.

אריה מכלוף דרעי: אומנם לא מספיק חזק, אבל הבנקים שינו מגמה; אומנם לא מספיק, אבל יש עלייה, יש עלייה טובה יחסית למה שהיה, מפני שהבנקים גם התחילו להבין.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שהמדיניות של הממשלה, של המשרד, השפיעה גם על הבנקים.

אריה מכלוף דרעי: כשהם ראו שאנחנו מכניסים כספים בערבות מדינה זה גם השפיע עליהם וזה התחיל להניע.

אריה מכלוף דרעי: לא מספיק – – –

אראל מרגלית: עדיין מעט מאוד; הרבה מאוד פרסומות בטלוויזיה.

אריה מכלוף דרעי: אני מסכים אתך, הרבה מאוד פרסומות, אף שהנתונים של האחוזים מראים עלייה – לא מספיק, אני מסכים אתך.

אריה מכלוף דרעי: זה בטח לא הנתח שמגיע לגודל, לחשיבות.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שזה גם אינטרס של הבנקים, הם עדיין לא הפנימו את זה.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שבשבילם, כשיש להם כל כך הרבה כסף היום – אני חושב שהרבה יותר.

אריה מכלוף דרעי: ומובן שאני מסכים אתך לחלוטין שגובה הריבית שהם לוקחים, אין לו שום הסבר.

אריה מכלוף דרעי: אני מבין שיש סיכונים, אבל אני חושב שאם ניקח ונמדוד מה הפרישו הבנקים בשנים האחרונות על העסקים הגדולים, על החברות הגדולות, מול העסקים הקטנים, אז אנחנו נראה – – –

איילת נחמיאס ורבין: דרך אגב, הם מרהיבים עוז לטעון שאלה לא הנתונים, וזה מאוד מאוד מרגיז, אדוני השר.

אריה מכלוף דרעי: לכן אני חושב שקודם כול אנחנו באמת צריכים, כפי שהעלה חבר הכנסת מרגלית, את נושא הקרנות הללו לסיים כמה שיותר מהר.

אריה מכלוף דרעי: אין לי ספק שזה יניע עוד יותר את גלגלי האשראי.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שכלי חשוב – זה לא סותר, אבל אם אנחנו נדאג שהעסקים הקטנים יקבלו את שלהם קודם כול, שמוסר התשלומים ישתנה במדינת ישראל והמקסימום שאפשר יהיה 30 יום והעסקים יקבלו את מה שמגיע להם כדין, זה כבר יפנה להם הרבה מאוד כסף שהיום, לצערי רב, הם לא מקבלים.

אריה מכלוף דרעי: זה ייתן להם כסף להמשיך להגדיל את העסק, להמשיך להזרים, להכניס חדשנות.

אריה מכלוף דרעי: וזה גם, אני חושב מול הבנקים – כשהבנקים ידעו שעסק יכול להציג מצגת של הכנסות והוצאות ברורה, גם הבנקים יתייחסו אליו אחרת, כיוון שהבנקים, בשיחות שלי אתם יחד, אומרים: תשמע, אין שום ודאות שהעסק הקטן יקבל את הכסף מהרשות המקומית.

אריה מכלוף דרעי: מתי הוא יקבל אותו?

אריה מכלוף דרעי: מתי הוא יקבל את זה מהחברה הממשלתית?

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לא יודעים.

אריה מכלוף דרעי: כשיהיה ברור בחקיקה – ואני מקווה מאוד שבתחילת המושב הבא נתמודד עם זה ובוועדת הכלכלה נסיים את זה, אני מקווה מאוד שנוכל באמת להניע את הגלגלים של מנוע הצמיחה הטוב ביותר של מדינת ישראל – העסקים הקטנים והבינוניים.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לומר גם שאנחנו העברנו השבוע בוועדת השרים לחקיקה את החוק של עסקים קטנים ובינוניים, שהוא בשורה גדולה.

אריה מכלוף דרעי: לטעמי, לא מספיק, שוב.

אריה מכלוף דרעי: יש שם יותר את המיסוד של הסוכנות של העסקים, לתת לה את המעמד.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני רוצה, ואני מקווה שבוועדה נעשה את זה, נכניס גם יותר את המעמד של העסקים הקטנים, של העובד, של בעל העסק, את הזכויות שלו.

אריה מכלוף דרעי: צריך למסד את כל התחום הזה, שהוא לא מספיק ממוסד ואין לו מספיק אבא, ואני חושב שאנחנו צריכים להיות האבא והאימא של העסקים הללו.

אריה מכלוף דרעי: לגבי חבר הכנסת דני עטר – שני הדברים שהזכרת.

אריה מכלוף דרעי: אזורי התעשייה, אני אומר לך, אני לא מכיר, אבל היום לא יהיה כזה דבר.

אריה מכלוף דרעי: אין כזה דבר שאם בבית-שאן צריך אזור תעשייה – – –

דניאל עטר: חד-משמעית.

אריה מכלוף דרעי: חד-משמעית.

אריה מכלוף דרעי: זה לא שייך, מה זה קשור לחיפה, עם כל הכבוד?

אריה מכלוף דרעי: אני מסתכל היום נקודתית על כל עיר, על כל כפר ועל אזור שאפשר לפתח, ואנחנו נעשה את זה.

אריה מכלוף דרעי: לגבי מרכז ההשקעות – אכן – – –

מאיר כהן: השאלה, אדוני השר, באיזה תנאים ומה אתה – – – אם תצליח לייצר מרכזי תעשייה כמו נע"ם ליד נתיבות, שהם מחוללי שינוי, זו תהיה הברכה.

אריה מכלוף דרעי: אתייחס לזה עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: אני עכשיו חוזר גם לשאלה השנייה שלך, בנושא מרכז ההשקעות.

אריה מכלוף דרעי: אכן, באמת אני מקבל יותר ויותר שהדברים אולי לא הולכים בקצב המהיר.

אריה מכלוף דרעי: אני חייב לומר שכל שנה אנחנו רואים – חוץ מהבעיות של הביורוקרטיה שיש לנו והקריטריונים המאוד קשוחים שיש שם, יש גם בעיה של תקצוב.

אריה מכלוף דרעי: מרכז ההשקעות והמדען הראשי – יסכימו אתי כולם שזה הכסף שמביא הכי הרבה תשואה למדינת ישראל, כל השקעה בו – והאוצר יודע את זה, ולמרות זאת כל שנה הולכים ויורדים.

אריה מכלוף דרעי: ממש לא סביר.

אריה מכלוף דרעי: במקום להשקיע – המדען הראשי, זו סיירת מטכ"ל של מדינת ישראל מבחינה זאת, ומרכז ההשקעות – זה מעודד את התעסוקה ואת התעשייה בעיירות הפיתוח ובפריפריה, וזה מביא גם תעסוקה, גם צמיחה, גם מחולל שינוי, ואנחנו לצערי הרב במגמת ירידה.

דניאל עטר: והגירה.

אריה מכלוף דרעי: והגירה.

אריה מכלוף דרעי: כל הדברים הללו.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו בחוק ההשקעות – אני מקווה מאוד, הממשלה גם החליטה על זה וקיבלה את העמדה שלי – בתוך 60 יום שר האוצר ואנוכי צריכים להביא לממשלה שינוי לחוק לעידוד השקעות הון, שנותן עדיפות, מה שחבר הכנסת מאיר כהן מעלה כאן גם, בתוך הפריפריה לתת עדיפות לפריפריה הרחוקה, הן בצפון והן בגליל, הן במענקים והן בהטבות מס, בלי לפגוע באחרים.

אריה מכלוף דרעי: אני עכשיו לא אלך לפגוע באחרים, אני קודם כול רוצה – לא יכול להיות שדינן של קריית-שמונה ודימונה, למשל, וערד ובית-שאן – – –

מיקי רוזנטל: להגדיל את התקציב.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו כמה קריטריונים: המרחק, האבטלה, הרמה הסוציו-אקונומית, ולעשות מה שאני קורא לזה הנגב המזרחי, אולי קצת יותר רחב, והגליל המזרחי גם, ולראות איך אנחנו נותנים הטבות יותר גדולות.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו שוקדים מאוד על הדבר הזה – כמו נע"ם.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מחפשים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו עכשיו במשא-ומתן – לא אחשוף - לעשות את זה גם בדרום וגם בצפון; לקחת מפעל, עוגן אחד גדול, להעביר אותו ולתת לו הטבות מיוחדות; להעביר אותם ממרכז הארץ למקומות האלה, ומסביבו להקים את המפעלים הקטנים כדי לתת את האזורים התעשייתיים הללו, שאין ספק שהם מחוללי שינוי, כמו שהזכרת את נע"ם.

אריה מכלוף דרעי: זו המגמה, עובדים על זה, אבל אתה יודע, דברים כאלה אי-אפשר לעשות מהיום למחר.

אריה מכלוף דרעי: אבל זאת המגמה וזה הכיוון.

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת באסל גאטס – – –

באסל גטאס: גטאס.

אריה מכלוף דרעי: גטאס.

אריה מכלוף דרעי: החשיבות – כבר דיברתי על זה כמה פעמים – החשיבות שאנחנו רואים בנושא התעסוקה, ההשקעות, ההכשרה – בכל התחומים – מעונות-יום במגזר הערבי, זה לא בגלל – א.

אריה מכלוף דרעי: קודם כול בצדק, הם אזרחי המדינה וצריך לתת להם את מלוא ההטבות – אלא אני חושב שזה גם טובת מדינת ישראל; כמה שתהיה צמיחה שם, כל המדינה תרוויח מהעניין, וכמה שתהיה התעוררות.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שהעסקים הקטנים והבינוניים, המשפחתונים, מעונות-היום, הצהרונים והמיזמים הקטנים – אני לא אומר שרק זה – אבל זה הדבר הטוב ביותר למגזר הערבי.

אריה מכלוף דרעי: זה גם מתאים לשם, בעיקר כי אין שם אזורי תעשייה גדולים, מכיוון שאין לנו מספיק קרקעות – לא מספיק גדולים.

אריה מכלוף דרעי: זה הפתרון, וזו המדיניות של המשרד שלנו.

אריה מכלוף דרעי: אני יכול לספר כאן הרבה דברים שאנחנו עושים, מיוחדים למגזר הערבי, הן בנושא הכשרה והן בנושא – אמרתי אצל חברת הכנסת, יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה; סיפרתי שם שבנושא מעונות-יום, למשל, ראינו בשנה שעברה שהקריטריון היה כל הקודם זוכה, שבמגזר הערבי לא תוקצב כמעט אף מעון.

אריה מכלוף דרעי: כיוון שאין להם מספיק קרקע זמינה, ואין להם מספיק תכנון, יצא שהמגזר הערבי למעשה כמעט לא קיבל מעון-יום – עוד מגזרים, אחרים.

אריה מכלוף דרעי: לכן, אני הודעתי שאני תיקנתי את הדבר הזה, בנושא מעונות-יום למשל.

אריה מכלוף דרעי: קודם כול חילקנו את זה לפי אחוזים באוכלוסייה.

אריה מכלוף דרעי: יש האחוז של האוכלוסייה של המגזר הערבי – מגיעים לו מעונות-היום הללו, אף אחד אחר לא ייקח אותם.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נעזור להם, אמרנו, הן בקרקע – גם בשכירות קרקע הפשרנו את הקריטריון – והן בנושא של תכנון ודברים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: וההפך – אם יקרה מצב שהמגזר הערבי יגיש יותר בקשות ויהיה – אז גם יקבל יותר.

אריה מכלוף דרעי: אבל אתה צודק בדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא חושב שפה אנחנו – בנושא של ערבות מדינה, של ההלוואות – אני לא חושב שיש בעיה מובנית כלשהי.

אריה מכלוף דרעי: יש אולי בעיה, כמו שאמרת, של נגישות, של חשיפה למידע.

אריה מכלוף דרעי: אני אבדוק, ואדרבה – אם צריך, באמת – אני אבדוק את העניין הזה – אם זאת הבעיה, אני מוכן בשמחה לעשות מסע הסברה שיתאים למגזר הערבי ולהנגיש לו את כל המידע הזה.

באסל גטאס: הייתה קרן, כבוד השר, שעשיתם בשיתוף פעולה או ביוזמתה של חנין זועבי – הלוואות קטנות לנשים ערביות, וזה עבד יפה.

אריה מכלוף דרעי: זה עובד יפה.

אריה מכלוף דרעי: זה ממשיך לעבוד מאוד מאוד יפה.

באסל גטאס: ואז – – – לעסקים – – – באופן כללי.

אראל מרגלית: למה לא מביאים את חוק המדען הראשי אחרי שעבדנו עליו כל כך קשה?

אריה מכלוף דרעי: אני גם לא – – –

מיקי רוזנטל: יש חילוקי דעות עם האוצר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מרגלית, ברור שאלה שאילתות מתמשכות.

אריה מכלוף דרעי: לא לא, אבל הוא צודק, אני גם מעלה – שאלתי את המזכירה הנכבדה שלנו.

אראל מרגלית: עשינו מאמץ אדיר, אדיר.

מיקי רוזנטל: האוצר הגיש רוויזיה, כי אנחנו ביקשנו להגן על העובדים, ואם הוא לא יסיר את הרוויזיה החוק לא יעבור הנה, כי אנחנו נגן על העובדים, כי גם אתה חושב שצריך להגן על העובדים, זה הכול.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מודע לזה.

אריה מכלוף דרעי: אני אבדוק את זה עכשיו.

אראל מרגלית: אני לא מבין – היו הסכמות לא פשוטות, עבדנו ימים ולילות.

יצחק וקנין: ברגע האחרון – כן.

אראל מרגלית: והגענו, ועשינו כולנו – אופוזיציה-קואליציה, כולנו היינו אחראים – הגענו להסכמה על כל הסעיפים.

אראל מרגלית: אמרנו שאנחנו מוכנים גם לשבת לתוך הלילה על נושא העובדים, כדי – – –

אריה מכלוף דרעי: תודה שגם הורדנו כמה דברים שביקשתם, את התרומות, את הדברים – – –

אראל מרגלית: נכון, נכון, אבל למען – – –

אריה מכלוף דרעי: בסדר גמור, הגענו להסכמה.

אראל מרגלית: נכון, ועכשיו לא מביאים את זה?

אריה מכלוף דרעי: אני לא מודע לזה.

אריה מכלוף דרעי: אני באמת שאלתי לפני חצי שעה למה זה לא על סדר-היום.

אריה מכלוף דרעי: אני אבדוק את זה עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: אני גם תורן.

דניאל עטר: על זה נאמר שאנחנו מופתעים שאתה מופתע.

יצחק וקנין: תודה לשר הכלכלה, הנגב והגליל, השר אריה מכלוף דרעי.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו מדלגים על שאילתה כיוון שיש פה איזה בקשה שביקשה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: היא ביקשה בקשה, וגם היושב-ראש אישר את זה.

יצחק וקנין: שאילתה לשר התחבורה של חבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: אני מבין שאתה תשאל את שר התחבורה.

יצחק וקנין: אל תדאג, חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אני רואה.

יצחק וקנין: אני אמשיך לפי הסדר.

יצחק וקנין: רק שאילתה לשר התחבורה של יואל חסון, כרגע, שאילתה מס' 59 בנושא: הרכבת הקלה בתל-אביב.

יצחק וקנין: אדוני שר התחבורה יעלה לדוכן וישיב.

קריאה: אדוני היושב-ראש, תרשום אותי.

איילת נחמיאס ורבין: – – – אני שואלת – – –

יצחק וקנין: את, ודב חנין ביקש.

יצחק וקנין: שנייה, אני אשתדל להתחשב במצב.

יצחק וקנין: נראה לי – – –

דניאל עטר: השר בדרך כלל מסכים.

יצחק וקנין: השר תמיד מסכים, אבל השאלה אם סדר-היום והזמן שלנו, הדחוק, מאפשרים לנו.

יצחק וקנין: אבל אני אתחשב בחבר הכנסת דני עטר.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר התחבורה, שבועיים לפני תחילת החפירות לרכבת הקלה השר ארדן בודק אפשרות לדחות את תחילת העבודות מפאת חוסר מוכנות.

יואל חסון: ברצוני לשאול, אדוני השר: 1.

יואל חסון: מדוע יחלו העבודות בלי שהושלמו ההכנות?

יואל חסון: 2.

יואל חסון: מדוע לא עמדתם ביעדים לנת"צים וחניונים?

יואל חסון: 3.

יואל חסון: מדוע לא לדחות את העבודות עד גמר ההכנות?

יואל חסון: תודה רבה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, במענה על השאילתה של חבר הכנסת יואל חסון, יש תשובה ארוכה ותשובה קצרה.

ישראל כץ: מה לוח הזמנים?

יואל חסון: ארוכה – – – תשובות.

יצחק וקנין: אני מציע – יש דרך קצרה וארוכה, יש סיפור כזה, על דרך קצרה וארוכה.

ישראל כץ: אפשר תשובה קצרה, להגיד: אז הוא שקל, אבל העבודות מתבצעות, ההכנות נערכו בהתאם למתבקש והעבודות על הרכבת יצאו לדרך, יוצאות לדרך, במלוא ההיקף, בראשון הקרוב, בערב, ולאחר מכן מיום שני.

ישראל כץ: זו התשובה הקצרה, וזו המציאות, וכל השאר זה סיפורי חולדות; זה הרבה מאוד חששות לגיטימיים, וזה בסדר וטוב מאוד שהציבור – התקשורת, יותר, עבור הציבור, בודקת ומתריעה.

ישראל כץ: מה האלטרנטיבה?

ישראל כץ: האלטרנטיבה היא – כמו שנהגו כאן בהרבה מאוד דברים – לא לעשות.

ישראל כץ: ואנחנו בעד לעשות.

ישראל כץ: ואיפה שאני מסתכל בכנסת, כאן, או כאלה שהיו ראשי ערים, או פעילים, או בכלל, אני חושב על כל מה שקורה בארץ, אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: אדוני, הדוגמה הטובה ביותר היא הרכבת הקלה בירושלים – אני זוכר את העבודות, כל הפיתוח, נכון שזה עיכב, אבל בסופו של דבר, היום נוסעים ברכבת הקלה 130,000 נוסעים ביום – זו המשמעות.

יצחק וקנין: בלעדי זה הכול היה פקוק.

ישראל כץ: הרכבת הקלה בירושלים – הוציא אותה לדרך קודמי, ראש העיר הקודם, ראש הממשלה שהיה גם ראש ממשלה אחרי זה.

ישראל כץ: כשנכנסתי לתפקידי היו עבודות, אבל זה לא זז.

ישראל כץ: היה מוסד מאוד מכובד של בוררות, והיזמים הרוויחו מזה שהם קיבלו פסקי בוררות שלא מחייבים אותם להפעיל את הרכבת, וזה לא באשמתם.

ישראל כץ: זו ההכנסה הכי טובה שהייתה להם, אגב, תקופה ארוכה.

ישראל כץ: קיבלו כסף עבור לא להוציא את הפרויקט.

ישראל כץ: באתי והחלטתי שגם אם 80% מוכן, חייבים להוציא לדרך, ונתקן תוך כדי תנועה.

ישראל כץ: נתנו נסיעת חינם לטווח ארוך.

ישראל כץ: הדברים תוקנו.

ישראל כץ: אני עניתי כאן על לא מעט שאילתות.

ישראל כץ: נסים זאב, חבר הכנסת לשעבר ממפלגתך, הצטיין כירושלמי בהעלאת הנושא, ותיבל את זה בהרבה משלים ודברי זעם, אבל לא הייתה ברירה, היו חייבים לסיים את העבודות, ואכן, היום הרכבת, נוסעים בה, ולא רק שנוסעים בה, יש דרישה לתוספת קרונות ולהרחבת הקווים.

ישראל כץ: אנחנו מטפלים בדברים האלה.

ישראל כץ: חבר הכנסת חסון, גוש-דן, תל-אביב – גוש-דן – זה המרכז העסקי של מדינת ישראל, זה גם מקום ריכוז האוכלוסייה הגדול ביותר.

ישראל כץ: אלמלא ביצוע הקו הזה, ודברים נוספים שיבואו בהמשך, המצב היה הרבה יותר חמור – בלי לעשות כלום.

ישראל כץ: פשוט הכול היה נתקע.

ישראל כץ: יש גם תוכניות לתוספת דיור – זה אזור של ביקוש גדול מאוד בתחום הדיור, והולכים לבנות עוד מאות-אלפי יחידות בגוש-דן.

ישראל כץ: ולכן, ברור שצריך לעשות מעשה, ואני לא יודע להשאיר מצב בצורה של היעדר ביצוע החלטות.

ישראל כץ: אם הייתי מגיע למסקנה שלא צריך, ועדיף להשאיר כך, אז הייתי מבקש; הייתי בא לגופים ולממשלה ומקבל החלטה שלא מקימים.

ישראל כץ: אם מקימים, אז צריך לעשות את זה.

ישראל כץ: כל ההכנות התבצעו, וההכנות הן הכנות של שנים.

ישראל כץ: רק אתמול התפרסם פסק בורר מאוד חשוב לגבי ביטול הפרויקט על-ידי היזמים הפרטיים.

ישראל כץ: התברר שההחלטה שקיבלנו – כל חלקי הממשלה – לפני בין חמש לשש שנים, להלאים את הקו הזה ולבטל את ההסכמים עם היזמים – אף שאני בעד ביצוע של המגזר הפרטי, הגענו למסקנה שהם לא מסוגלים לבצע את הפרויקטים; לא עשו סגירה פיננסית, ההערכה התקציבית שלהם לא נכונה ולוח הזמנים שלהם לא נכון.

ישראל כץ: אתמול פסקו הבוררים הנכבדים, בהם שופטים בדימוס, שהמדינה קיבלה החלטה נכונה, והיזמים, לא רק שלא סגרו סגירה פיננסית, אלא שלא היו מסוגלים, באומדן שהם נתנו, לבצע.

ישראל כץ: אם היום האומדן הוא 16 מיליארד, ואז האומדן היה 11 מיליארד, ואומרים: בזבזו – אבל לא בזבזו, כי העבודות עוד לא התחילו.

ישראל כץ: האומדנים השתנו, וקיבלנו את ההחלטות לבצע את זה, והם לא היו מסוגלים לבצע, לא באומדן הקודם ולא בלוח הזמנים.

ישראל כץ: הם לא הביאו בחשבון את נושא המים וההפקעות והרבה מאוד דברים.

ישראל כץ: אמרתי למבקר המדינה – הוא התקשר אלי לפני כמה ימים – הוציאו איזה הודעה שנוכח פרסומים בתקשורת – חבר הכנסת יואל חסון, גם אתה מסתמך עליהם – על קשיים ואי-היערכות, המבקר יתחיל לבדוק, והערנו שהמבקר, זכותו וחובתו לבדוק, וגם בזמן אמת, אבל בלי לצטט פרסומים, שעם כל הכבוד, הם באים לקבוע עמדה.

ישראל כץ: התקשר אלי המבקר ואמר לי, אכן, הם גם תיקנו את ההודעה, והוא מאוד מעריך את מה שאני עושה ברחבי המדינה, מה שנעשה בכהונתי, והוא יבוא גם לבקר שם, ואמרתי לו דבר אחד: אדוני המבקר, אסור שתהיה שיטה שאומרת לשרים: שבו ואל תעשו.

ישראל כץ: הכי קל זה לא לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: מאה אחוז.

ישראל כץ: מישהו חייב אותי לקדם את הפרויקט?

ישראל כץ: 50 שנה מבטיחים, ומחליטים, והניחו שש פעמים אבן פינה, ולא קרה שם כלום, וראשי ערים ומועמדים ראשי ערים התחרו גם איך זה ייראה, והתחרות התיאורטית הזאת הסתיימה בזה שלא קרה שם כלום.

ישראל כץ: אני חושב שזה דבר חיוני; ערים, לא רק ערים מתקדמות, חפרו בהן כבר לפני 120 שנה, או 100 שנים, כמו פריז, לונדון ואחרות, אלא קהיר השיגה אותנו כבר.

ישראל כץ: בכל המדינות ובכל הערים כבר הקימו פרויקטים, וכאן זה לא קרה, כי אנשים פחדו לקבל החלטות.

ישראל כץ: אני לא חושש – אגב, אני אחראי; אני לא מטיל דופי בשום שר.

ישראל כץ: אני אחראי לפרויקט.

ישראל כץ: אני אחראי בשם הממשלה, וראש הממשלה, לזכותו, בכל התחומים שאני מוביל, הוא מגבה, והוא גם מפנה את כל הפונים לשר האחראי, אם בנמלים, אם ברכבות, אם בתשתיות ואם בכל התחומים.

ישראל כץ: אגב, גם שרי האוצר, שלושת השרים שהיו ומכהנים, יובל שטייניץ, יאיר לפיד, וכיום משה כחלון, נוהגים באותה דרך – מפנים את הפונים אל שר התחבורה.

ישראל כץ: אני לא חומק מאחריות.

ישראל כץ: אני אחראי לדבר הזה.

ישראל כץ: אני חייב לציין שאנחנו מתואמים עם משטרת ישראל, שלוש שנים עובדים על התיאום הזה.

ישראל כץ: נכון שבחודשים האחרונים האיצו את התיאום, מביאים אותו למצבים ספציפיים.

ישראל כץ: זה לא נכון שלא הייתה היערכות, יש היערכות, ואני אגיד לכם יותר מזה: אני מתכונן, בעזרת השם, ביום שני, לנסוע עם ה"שאטלים" בבוקר, ואתם מוזמנים לבוא; אני מוכן להמר שהאוטובוסים לא יהיו מלאים.

ישראל כץ: גם בנתיב המהיר, שהתנגדו גם לסיים אותו, אגב, ואני קבעתי שצריך לסיים אותו, והוא עובד בצורה יוצאת מן הכלל, החניון היה ריק בהתחלה, והיו התקפות על הנתיב המהיר לתל-אביב, שאתה חונה ואתה נוסע בחינם.

חיים ילין: – – – מקום חניה שם.

ישראל כץ: לאט-לאט זה התמלא, ועכשיו צריך קומה שנייה, והיו עיכובים סטטוטוריים, ואנחנו מאיצים את זה עכשיו.

ישראל כץ: האוטובוסים – אני לא אוהב לעשות התערבויות, אבל אני אשמח להפסיד בהתערבות התיאורטית – לא יהיו מלאים, וזה ייקח זמן להרגיל את הציבור; עם כל הכבוד, גם אתם לא מחנים את הרכב ועולים לאוטובוס שם בחניון.

ישראל כץ: לאזרחים לוקח זמן להסתגל.

ישראל כץ: לכן אני חושב שאלפי המקומות שכרגע יהיו מוכנים הם תשתית מאוד טובה להתחלה, ועכשיו אנחנו מאתרים עוד.

ישראל כץ: הגורמים שעוסקים מאתרים עוד חניונים.

ישראל כץ: הלוואי שגם הם יתמלאו, ויעברו לתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: אני גם רוצה להדגיש שהפתרונות האלה, של החניונים, של "חנה וסע" ושל תוספת מקומות ברכבות, כ-5,000 מקומות נוספים, על-ידי הגברת תדירות הרכבות לאזור ושל כל הדברים האחרים, באים לפתור את קצה הסקאלה; הם לא במקום כל הרכבים שנכנסים לתל-אביב – הרי אף אחד לא יכול להחליף את כל הרכב – אלא היה אומדן שאם יצליחו ש-10,000 כלי רכב שנוהגים לנסוע היום לא ייסעו, אלא ימצאו פתרונות אלטרנטיביים, של שימוש בתחבורה הציבורית הקיימת, שימוש בחניונים וב"שאטלים" ומעבר לרכבת, אז התנועה תישאר פחות או יותר במצבה הלא-מזהיר הנוכחי – זה לא שהיום דוהרים ברחבי תל-אביב, זה לא שאין פקקים.

ישראל כץ: עכשיו, נושא נתיבי התחבורה הציבוריים – זה לא ברגע האחרון.

ישראל כץ: אני בכל השנים האחרונות מקדם תוכנית, בהנחיה ברורה, והממשלה מוכנה, והדברים ידועים, לממן את כל העלות.

ישראל כץ: אדוני ראש המועצה לשעבר, דני, לא מבקשים מצ'ינג, ואתה מכיר את הנוהל הזה.

ישראל כץ: זה כל העלות של הנת"צים, עם התשתיות.

ישראל כץ: אנחנו עובדים על תוכנית מוסדרת, והיא מתקדמת, תכנונית, גם בתיאום עם ראשי העיר – בעיקר בתל-אביב ובסביבה, ואני מדבר על גוש-דן – כדי שיהיו יותר נת"צים, על חשבון הרכב הפרטי.

ישראל כץ: אנחנו מקדמים את הדבר הזה.

יצחק וקנין: אני מקווה שהשר ענה לכולם יחד, לא צריך עוד שאלות.

ישראל כץ: כן.

ישראל כץ: זה לא קורה בן-לילה; עכשיו יש נת"צים, והפעם הזאת – הרי תמיד צריך לאכוף את הנת"צים, דרך אגב.

ישראל כץ: אם יש שר שטוען שאנשיו לא ערוכים לאכיפה, מה זה קשור לרכבת הקלה?

ישראל כץ: אם אתם אומרים שאלה נת"צים מוכרים, פחות או יותר, צריך לאכוף בהם גם היום.

ישראל כץ: תשאלו את חבר הכנסת חנין, הוא כמעט ניצח את חולדאי, לפני שתי קדנציות, רק על בעיית התחבורה בתל-אביב, וקיבל הישג אישי מזהיר, שחורג, בואו ונאמר, מעבר לגבולות מפלגתו בתל-אביב.

ישראל כץ: בעיית התחבורה ידועה.

ישראל כץ: צריך לאכוף בנת"צים.

ישראל כץ: חבר הכנסת חסון, אני אומר לך שאנחנו מימנו מיליוני שקלים למשטרה, כל פעם, כדי שתהיה אכיפה בנת"צים.

ישראל כץ: היו כמה ימים של אכיפה, ולאחר מכן היא נעלמה.

ישראל כץ: אז, קודם כול, זה לא קשור לשום פרויקט – צריך לאכוף בנת"צים.

ישראל כץ: אבל מאחר שאני חש אחריות, אז אנחנו פעלנו – אנחנו – משרדנו פעל מול משרד האוצר, שבאופן חריג אנשי אגף התקציבים, עם כל הקשיים התקציביים, הסכימו להוסיף 168 תקנים וציוד ורכב לטובת המשטרה, שבינתיים היא תיקח שוטרים.

ישראל כץ: גם כשיש בעיות בירושלים מביאים 1,000 שוטרים.

ישראל כץ: משטרה זה גוף גדול, גוף רציני, מקצועי, שיודע לרכז שוטרים מכל מיני משימות לאכיפה הזאת, וגם אושרה להם תוספת תקנים.

ישראל כץ: אבל אני איתרתי חוק, שכבר שנים מנסים לאתר אותו, והוא קיבל רציפות, להעביר לעיריות סמכות אכיפה בנת"צים באמצעות אכיפה אלקטרונית.

ישראל כץ: ביקשתי, ואני שמח שיושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל – ואני מודה לחבר הכנסת דב חנין, שגם נרתם לסייע בנושא, וגם לאחרים – והעברנו את התיקון, ואני מקווה שהיום הוא יושלם, עם ההסתייגות שההכנסה הולכת לרשויות, שזה התמריץ שלהן, גם כן.

ישראל כץ: עיריית תל-אביב היא גוף רציני, וברגע שיש לה אינטרס מתאים יש לה הרבה יכולות, והיא תוודא שתהיה אכיפה אלקטרונית, ומי שיצטרף וייסע ויפריע, נגד החוק, לתחבורה הציבורית ייקנס, והיא תגבה את הקנסות.

ישראל כץ: אנחנו נעשה את הדבר הזה, שהיה צריך להיות בכל מקרה, אגב, בלי קשר לפרויקט.

ישראל כץ: הרשויות צריכות לקבל את הסמכות הזאת.

יצחק וקנין: אדוני השר, אולי נעשה איזו הפסקה וניתן עוד שאלה.

ישראל כץ: אין בעיה.

יצחק וקנין: ככה אתה בתוך השאלות, עוד לא שאלו אפילו את השאלה השנייה.

ישראל כץ: אין לי בעיה.

ישראל כץ: סימולטנית גם.

ישראל כץ: אתה יכול לעשות תקדים.

יצחק וקנין: אני יודע, סליחה שאני עוצר אותך.

דניאל עטר: אתה מבין מה המשמעות של רציפות כהונה של שר?

יצחק וקנין: יואל, שאלה נוספת, ואחרי זה ניתן לדב חנין.

יצחק וקנין: ככה השר – – –

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אדוני – – –

יצחק וקנין: סליחה, את השואלת הבאה.

יצחק וקנין: את צודקת.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, קודם כול, אדוני השר, אני חושב שאתה צריך להודות לי על השאילתה הזאת, כי בזכותה – – –

ישראל כץ: בוא לא נגלה לכולם שתיאמנו את זה.

איילת נחמיאס ורבין: כן.

יואל חסון: לא רציתי לומר.

חיים ילין: עוד יהיה שר – – –

יואל חסון: אז הנה, קיבלת כאן במה באמת ראויה להציג את הפרויקט.

יואל חסון: אני רוצה באמת לומר שאני מעריך, באמת, את אומץ הלב הציבורי, על לקיחת אחריות לפרויקט תשתיתי כל כך מורכב וכל כך משמעותי.

יואל חסון: אני יודע שמבחינתך ההחלטה ללכת לרכבת הקלה היא החלטה אמיצה וטובה, ואני כמובן תומך בדבר הזה, ושלא יהיה בכלל ספק, ואני בטוח שמבחינת המשרד שלך הוא יעשה את מה שהוא צריך.

יואל חסון: אני פשוט מוטרד, וכן הייתי רוצה לשאול שאלה נוספת בעניין הזה, מבחינת התיאום בין המשרדים; מכיוון שעדיין, בסוף, אתה לא שולט בכל המשרדים, ונדרש כאן תיאום, וראינו כולנו גם את העימות המתוקשר בינך לבין השר לביטחון הפנים, האם אתה לא חושש, כמו בפרויקטים אחרים – ואני ראיתי את זה כשהייתי יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה – שכשמגיע העניין של תיאום בין המשרדים, פה המקום שהפרויקטים נכשלים, ואין גורם מתכלל אחד, ואז הציבור משלם את המחיר של חוסר התכלול הזה?

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, כבר הזדמן לי – כשאתה הצגת את הפרויקט בוועדת הכלכלה אנחנו דיברנו בעניין הזה, ותודה רבה על התשובה המפורטת בנושא התשתיות וההיערכות, אבל אני חושבת שיש נושא, ואדוני השר מכיר את זה היטב, שהוא עדיין מוזנח.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר, הרי אנחנו מדברים על כך שלתל-אביב, ובמיוחד מרכז תל-אביב, יש מרקם חיים מאוד מאוד מיוחד; היא עדיין מתאפיינת בחנויות קטנות ובעסקים קטנים שהם ממש על הרחוב, והעסקים האלה, בסופו של דבר, לא נמצא להם מענה.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול נערך כנס עסקים בשיתוף חברת נת"ע, שהיא החברה המבצעת מטעם הממשלה, ואני חושבת שבסופו של דבר בעלי העסקים לא יוצאים שבעי רצון משום כינוס, כי בעצם – ובאמת הייתה לי הזדמנות לומר את זה – הפרויקט הזה עדיין לא זוכה ליחס של פרויקט לאומי עם תיאום בין-משרדי, לא רק סביב התשתיות, כי באמת לא רק משרד התחבורה יכול לשאת בכל העלויות האלה, אבל גם לא רק עיריית תל-אביב.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, עיריית תל-אביב חייבת לקבל את תמיכת הממשלה כדי שהיא תוכל ליזום, למשל, אולי, הפחתת ארנונה, אולי ויתור על קנסות בתקופה – – –

יצחק וקנין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: עוד דקה.

יצחק וקנין: זה כבר לא שאלה, זו הצעה לסדר-היום.

איילת נחמיאס ורבין: לא לא לא, זו לא הצעה לסדר-היום, אני באמת באמת חושבת שאנחנו רואים שרחובות שהיו בהם פרויקטי תשתית גדולים כאלה, כמו רחוב שינקין בתל-אביב, שהוא לא פרויקט לאומי, לכל הדעות, אבל כמו למשל שדרות-ירושלים ביפו – אנחנו יודעים שאחר כך לא היה אפשר לשקם את הרחובות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני חושבת, אדוני השר, שמוכרחים לתת את הדעת ולמצוא פתרון אמיתי לבעלי העסקים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, ראשית, מגיעות לך ברכות על פסק-הדין של הבוררים מאתמול.

דב חנין: החלטתך להלאים את קו הרכבת הקלה התחתית בתל-אביב הייתה מתבקשת, ראויה, טוב שנעשתה, וברכות גם לבוררים שקיבלו את ההחלטה הנכונה.

דב חנין: בעניין הרכבת הקלה יש בעיות לטווח קצר ויש גם סכנות לטווח הארוך, כי אני שומע על עסקים, במיוחד עסקים עתירי מקומות עבודה, ששוקלים לעבור, לצאת מהעיר בגלל הקשיים הצפויים.

דב חנין: ואכן, כמו שהמסר שיוצא ממשרדך הוא המסר הנכון, הדרך היחידה היא מעבר דרמטי לתחבורה ציבורית.

דב חנין: כדי לעשות את זה צריך נת"צים, ואתמול בוועדת הכלכלה – תודה למשרדך שהתגייס, מהמנכ"ל וכל הדרגים המקצועיים, כדי להעביר את חוק המצלמות, אכיפה בנת"צים, כדי שזה יקרה.

דב חנין: אבל אני גם רוצה לפנות אליך, אדוני השר, לשקול הרחבה של עוד נת"צים בגדר סמכותך.

דב חנין: גם כאשר רשויות מקומיות לפעמים לא מבינות את חשיבות העניין, לפעמים אין ברירה, לפחות לתקופת המעבר הזאת של השנתיים-שלוש-ארבע הקרובות, להכריז על נת"צים כדי לקדם את העניין.

דב חנין: רכבות – אדוני השר התייחס – חשוב מאוד.

דב חנין: אבל כדי שזה יעבוד טוב, אנחנו צריכים גם שאותו נוסע שמגיע לתחנת הרכבת יהיו לו שירותי – – –

יצחק וקנין: מה השאלה?

דב חנין: אני מגיע לשאלה.

דב חנין: – – – יהיו לו שירותי תחבורה ציבורית טובים מהרכבת לנקודות הקצה, וכאן יש עדיין מה לטפל.

דב חנין: ונושא ה"שאטלים", שאדוני מציע לבדוק אותם ביום שני, דווקא מכיוון שאדוני צודק – לא מספיק אנשים נסעו ב"שאטלים" – אני מציע לשקול את האפשרות שגם החניה וגם ה"שאטלים" יהיו לגמרי בחינם, כדי שאנשים יבחרו באופציה הזאת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: שאלה אחרונה – קצר – דני עטר.

דניאל עטר: אדוני השר, מעבר לעובדה שאתה עושה בעיות לאופוזיציה, שאתה גורם לנו כל הזמן לפרגן לך – מעבר לכך אני רוצה – – –

יואל חסון: ראש הממשלה יכעס על זה.

יואל חסון: טוב שהוא לא באולם.

יואל חסון: טוב שראש הממשלה לא כאן.

איילת נחמיאס ורבין: דני, אל תגיד את זה, אנחנו יודעים מה קורה כשאומרים – – –

דניאל עטר: אני מנצל את ההזדמנות שראש הממשלה לא פה כדי להגיד את זה.

דניאל עטר: אדוני השר, נכון, אנחנו כולנו שקועים בתוך מדינת תל-אביב, ואני מצטרף לכל הברכות על הפרויקט העצום הזה.

דניאל עטר: אני רוצה לקחת אותנו רגע לפריפריה.

דניאל עטר: כיוון שבימים אלה ממש מושלמת רכבת העמק – אפילו לפני שבועיים העלו את הקטר הראשון שמוביל את – זה היה בוקר מרגש אצלנו, אבל זה מעורר את השאלה הבאה: האם יש למשרד תוכניות המשך, כלומר לחבר את כל הרצועה הזאת של הגליל המזרחי ואזור העמקים לתל-אביב ברכבת, שתוכל להיות רכבת מהירה ותאפשר, או שכל הכוונות של המשרד הן שזה יקרה דרך חיפה, שזה דבר שנראה לי מסורבל מדי?

דניאל עטר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לכל השואלים.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב לכולם.

ישראל כץ: תודה רבה.

ישראל כץ: אני אנסה, בארבע הנקודות שהעלו – חבר הכנסת חסון דואג לתיאום בין המשרדים.

ישראל כץ: בוא נאמר, אני לא שומע שכרגע יש בעיות.

יצחק וקנין: הרי הוא ליכודניק לשעבר, בגלל זה יש לו דאגה גדולה.

דניאל עטר: אני רוצה לומר בנקודה הזו, שהתקיים על זה דיון מאוד מאוד מפורט, גם עם השר ועם הצוות שלו, בוועדת הפנים.

דניאל עטר: ירדו לכל הפרטים וקיבלנו שם תשובות מאוד מאוד מפורטות על כל השאלות שהפנינו.

ישראל כץ: עם מי היה הדיון?

דניאל עטר: עם אנשי המשרד שלך, לפני חודש.

ישראל כץ: אה, בהחלט.

ישראל כץ: אני אומר, חבר הכנסת חסון, הדברים פעלו ותואמו.

ישראל כץ: כל שר יכול לקיים דיונים נוספים בדברים שהוא אחראי להם.

ישראל כץ: ברגע שהתרשמתי שהדיון הולך להתרחב לתחומים שאני אחראי להם – לא מבחינת מאבק סמכויות, אלא מבחינת חשש שהדברים ישתבשו – אז הבהרתי שהתוספת הזאת לדיון היא לא במקומה, והדברים מאוד ברורים.

ישראל כץ: אני חייב לשבח את המשטרה, זה גוף רציני, אין לנו גם גוף אחר, למעט מערכת הביטחון, שהיא כלפי חוץ; כלפי פנים, זה הגוף שיש לו משימות.

ישראל כץ: אמרתי, בתחום האכיפה של נת"צים – לא רק בנושא הנת"צים, גם המדרכות והאופניים החשמליים, שהיום גם צריך לאכוף שם את החוק, ואנחנו העברנו תקנות וחוקים – האכיפה לא מספקת.

ישראל כץ: אני גם מתכוון לקדם את החוקים הרלוונטיים, שהעיריות יאכפו את הדבר הזה.

ישראל כץ: העיריות יאכפו את הדבר מתוך היכולת שלהן והאינטרס שלהן, כדי שבאמת הולכי רגל תמימים לא ייפגעו גם שם.

ישראל כץ: הנושא הזה של הכנסת העיריות – ניקח עיריות כמו תל-אביב, רמת-גן, עיריות אחרות, שכרגע העבודה הולכת להתבצע בתחומן – הן עיריות רציניות עם מערכת רצינית.

ישראל כץ: גם נושא המצלמות – עם שדרוג קל, שאנחנו נסייע בו – הוא יאפשר אכיפה, ואנחנו נפקיד בידן, ואז לא יהיה מחסור בכוח-אדם והמשטרה תוכל להתמקד בהקשר הזה בהכוונת התנועה או בדברים מהסוג הזה, ואנחנו נפתור את הבעיה הזאת.

ישראל כץ: צריך להבין, העבודות מתחילות; לא כל התחנות נחפרות בו-זמנית, ביום אחד.

ישראל כץ: זה מתחיל בהדרגה, זה תוכנן להיות בהדרגה.

ישראל כץ: לא ביצענו שינויים בעניין הזה.

ישראל כץ: היה תיאום עם המשטרה ונמשיך תיאום עם המשטרה.

ישראל כץ: אמרתי, סביב אותו עיקרון, שר אחראי לתחום; השר הזה מוביל ומתאם גם עם הגורמים האחרים.

ישראל כץ: גם ברפורמה בנמלים – יצא לי להיות אתמול בנמל אשדוד, והוועדים הקיימים היו חלק מהביקור, והם הבינו שהנמל החדש הוא כבר בגדר עובדה ושאני בהחלט מתכוון לשדרג את הנמלים הקיימים.

ישראל כץ: אחת הסיבות להצלחת הפרויקט האדיר הזה, של שני נמלים חדשים ב-10 מיליארד שקלים, לא מתקציב המדינה, שהולכים להשקיע בחיפה ובסביבה 5 מיליארד שקלים בחמש השנים הקרובות, ואותו הדבר באשדוד, להשקיע 5 מיליארד שקלים מגיוס הון ומהשקעות זרות – כי כל הגורמים, כמו שציינתי, הפנו את ההסתדרות ואת כל הגורמים האחרים אלי.

ישראל כץ: הפנו אלי כי אני האחראי, ולכן הפרויקטים האלה מתקדמים.

ישראל כץ: אותו הדבר בעניין הרכבת הקלה.

ישראל כץ: זו לא שאיפה לקבל איזו סמכות, אין כאן מאבק על סמכויות.

ישראל כץ: אני נושא באחריות.

ישראל כץ: להפך, מדי פעם אנשים קופצים מהאוטובוס, תרתי משמע.

ישראל כץ: אין לי בעיה, אני נושא באחריות, אני מוביל את הדבר הזה תוך שיתוף פעולה מלא.

ישראל כץ: לגבי נושא בעלי העסקים – איילת, אני אמרתי את עמדתי.

ישראל כץ: אני אמרתי את עמדתי, צריך לתת להם הנחות והקלות בארנונה.

ישראל כץ: אני חושב שעיריות חזקות יכולות לשאת.

ישראל כץ: בואו ניקח את חבר הכנסת, השר לשעבר מאיר כהן, שהיה ראש עיריית דימונה.

ישראל כץ: מה, הוא לא קרא לעסקים לבוא והבטיח לתת להם – בדימונה הרחוקה והלא-חסונה כלכלית – הנחות בארנונה, רק שיקימו שם עסק?

ישראל כץ: כמה עיריות היו מוכנות לבוא לשר דרעי, שהיום אמון על הנושא, ולהגיד: תביא לנו ואנחנו ניתן הנחות בארנונה בתקופה הראשונה?

ישראל כץ: אז העיריות האלה, שהן חזקות, בהקשר הזה של ארנונה, שזה דבר משמעותי, הן כן צריכות.

ישראל כץ: מאחר שהן אומרות שהיום הכללים לא מאפשרים להן, דיברתי עם שר הפנים, ואני לוקח על עצמי, עם כל הגורמים בממשלה, לתת להן את האפשרות, לתת הנחות בארנונה לתקופה הזאת.

ישראל כץ: אבל צריך להבין שגם בעלי הנכסים, בין שהם מפעילים את העסק שלהם ובין שהם משכירים אותו, אנחנו משביחים להם את הנכסים שלהם בצורה מאוד משמעותית.

ישראל כץ: לפני שנים אמרתי, מי שרוצה להשקיע ברחבי המדינה, שיבדוק לאן יגיעו הרכבות ולאן יגיעו הכבישים.

ישראל כץ: ומי שהשקיע, הרוויח הרבה כסף, אגב, כי במקום שיש תחנות ויש כבישים – הערך עולה.

איילת נחמיאס ורבין: זה נכון לגבי בעלי הנכסים, אבל לא לגבי בעלי העסקים.

ישראל כץ: אותו הדבר בתוך העיר.

ישראל כץ: מפת תחנות הרכבת הקלה – ונתיב הרכבת הקלה יהיה נתיב משודרג, יקר יותר משמעותית מאשר מקומות אחרים, כי ערך הנכס יעלה בהרבה כי תהיה אליו נגישות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, אדוני, זה נכון לגבי בעלי הנכסים, לא לגבי בעלי העסקים ששוכרים את הנכסים.

ישראל כץ: אז אני אומר, העיריות כן.

ישראל כץ: בעלי הנכסים שלא מפעילים אותם בעצמם – גם אתם כאישי ציבור ואחרים שעושים פנייה, פונים אל כולם.

ישראל כץ: כמו שפונים אל משכירי דירות היום ואומרים, אל תעלו מחירים, ועושים חקיקות ועושים כל מיני דברים.

ישראל כץ: עכשיו, המדינה, באופן ישיר – לתת הטבות מעבר לזה.

ישראל כץ: אגב, בנושא הפקעות, יש גם תקנות, 197 ואחרות, על כל ההגבלות שחלות וכו', מפצים, פיצויים ישירים, פיצויים מן החסד, יש כללים.

ישראל כץ: לבוא ועכשיו להגיד, ניתן כסף – א.

ישראל כץ: משרד התחבורה הוא לא המשרד שאחראי, אבל גם משרד הכלכלה שאחראי לעסקים, אני לא רואה – אני אומר את האמת – מאיפה יביא כסף לתת לכל דירה – אגב, דירות גם מוגנו לאורך התוואי; שמו מזגנים, שמו חלונות.

איילת נחמיאס ורבין: הדירות לא מטרידות אותי, נקודה.

ישראל כץ: אני אומר כך: מה שאפשר כבר לעשות בארנונה – צריך לעשות.

ישראל כץ: בדברים האחרים אני יודע שיש עתירות ודברים אחרים.

ישראל כץ: אני לא מאמין שבתי-משפט יעכבו פרויקטים בגלל זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, אדוני, תמריצים.

ישראל כץ: אני מציע לעשות את מה שאפשר ולהמתין לראות מה יתפתח.

ישראל כץ: מאיפה אפשר כבר לדעת מה יקרה שם?

ישראל כץ: הרי נת"ע התחייבה לאפשר לפרוק סחורה עם סבלים, עם אנשים שלה – להביא סחורה, לקחת סחורה.

איילת נחמיאס ורבין: היא אמרה את זה אתמול פעם ראשונה.

איילת נחמיאס ורבין: פעם ראשונה אתמול.

ישראל כץ: אני יודע את זה.

ישראל כץ: היא התחייבה לזה, לשים שילוט ידידותי, לאפשר.

ישראל כץ: אני מציע, בואו נראה איך זה מתפתח.

ישראל כץ: גם לא כל העבודות מתחילות ביום אחד.

ישראל כץ: הרב דרעי, איך אומרים – יש ביטוי "הכצעקתה".

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: הייתי אומר שהזמן קצר והמלאכה מרובה ובעל-הבית דוחק.

יצחק וקנין: תנו לנו להתחיל, והכול יהיה בסדר.

ישראל כץ: אני אומר, לא כצעקתה.

ישראל כץ: אני מקווה שהאזהרות, שהן בצדק, והמתח הזה, שתורם לדריכות ולהיערכות – שיתברר שבסוף המציאות מרוככת.

ישראל כץ: אנחנו נערכים לכל הדברים.

מאיר כהן: אדוני השר, אתה עדיין בתשובה הקצרה?

ישראל כץ: כן, אני בתשובה הקצרה, אתם בשאלות הארוכות.

יצחק וקנין: זה עכשיו מנחה וערבית.

יצחק וקנין: עוד מעט זה שחרית.

ישראל כץ: אני אומר שהיית שמח שבדימונה תהיה רכבת כזאת.

מאיר כהן: הלוואי.

מאיר כהן: בזכותך יש רכבת ויש דברים טובים.

ישראל כץ: אוקיי.

ישראל כץ: אז רק דב חנין חושב שהתשובות גם כוללות – אגב, אני מקיים גם דיונים, גם מחר, ויש גם דיונים אחרים.

ישראל כץ: הרי זה לא ביום אחד.

ישראל כץ: זה שש שנים.

ישראל כץ: בואו ננצל את זה.

ישראל כץ: אני למשל רוצה שתגובש ותפורסם תוכנית נסיעה – מסלולי נסיעה באופניים.

ישראל כץ: נכון שהחלטנו לעשות אוטוסטרדת אופניים, ואנחנו נקדם אותה בהשקעה מאוד גבוהה, וכן דברים אחרים.

ישראל כץ: אני הייתי רוצה – ואני מטיל על חברת נת"ע, היום יש לי פגישה ומחר – לפרסם מפה עם המלצות למסלולי נסיעה באופניים.

ישראל כץ: אמר לי שר האוצר לשעבר יאיר לפיד, ככה, בהפסקת הלילה הזאת שמאפשרת שיחות חולין – הוא אמר לי: תשמע, לזכותך שאני – הוא אומר, הוא – כתושב תל-אביב כבר אמרתי לאשתי: תשמעי, הוא רציני, זה הולך לקרות.

ישראל כץ: אנחנו קונים שני זוגות אופניים חשמליים.

ישראל כץ: אז אני אומר שאנחנו – גם בדבר הזה, אני רוצה שיביאו המלצה של מפה של מסלולי אופניים אפשריים למקומות שונים בעיר.

ישראל כץ: אם צריך לשדרג כמה דברים בדרך, ישדרגו.

ישראל כץ: כרגע, אני אומר, מעבר לאוטוסטרדת האופניים שנעשה, גם לתת פתרון למי שרוצה להגיע באופניים למקומות.

ישראל כץ: אנחנו לא מפסיקים את העבודה.

ישראל כץ: אני חושב שהתשתית הבסיסית ליציאה קיימת.

ישראל כץ: האמירה הזאת, שנאמרה, שביקשו 35 אתרים, חניונים – היא לא נכונה.

ישראל כץ: מעולם לא היה סיכום כזה.

ישראל כץ: בסוף התברר – אחרי יומיים הבהירו שבדקו 30, ומהם רצו 6,000 מקומות חניה.

ישראל כץ: אז עכשיו יש כבר קרוב ל-6,000, כי כבר יש כ-4,000.

ישראל כץ: דובר על נתניה, עכשיו להוסיף, ובאזור, ובקריית-שאול.

ישראל כץ: אז יהיו 6,000 מקומות, ואני אומר, הלוואי שהם יהיו מלאים על-ידי אלה שנוסעים בתחבורה הציבורית, ואנחנו עוקבים ונטפל.

ישראל כץ: לגבי רכבת העמק, חבר הכנסת דני עטר, דיברת – איך מחברים: אחרי שהיא תתחיל, ותגיע מעפולה לחיפה ב-17 דקות, וגם מבית-שאן היא תגיע, והיא תשמש גם למטענים לכיוון ירדן, ויהיה מסוף באזור בית-שאן – ואפילו שהאוצר הכריח אותנו שתהיה רק מסילה אחת, ויצטרכו להכפיל אותה בהמשך, זה ברור, בתוספת הרבה יותר גדולה ויקרה.

ישראל כץ: איך מוודאים שמי שנוסע בהמשך לא יצטרך להגיע עד חיפה כדי להגיע לתל-אביב – מחר מתקיים אצלי דיון על פרויקט שהוא בצנרת הרבה זמן, שנקרא המסילה המזרחית, מאזור לוד לכיוון חדרה וצפונה, לחבר מסילה חדשה, המסילה המזרחית.

ישראל כץ: אני הנחיתי, במקום להכניס אותה עוד פעם לתוך ואדי-עארה, ולהוציא, לתכנן ישר את החיבור שלה לרכבת העמק באזור כפר-ברוך, או משהו דומה, ואז, מי שייסע יוכל ישר, דרך המסילה המזרחית, להתחבר לאזור המרכז.

ישראל כץ: זה פרויקט שמקודם תכנונית, ייקח שנים לבצע, אבל זה פרויקט שיהיה.

ישראל כץ: הוא גם ישמש למשא, אגב, במקביל למסילת החוף, וגם יקצר את הטווחים ממש לטווחי זמן מאוד קצרים, להגיע מהאזורים ההם לאזור המרכז.

ישראל כץ: זה פרויקט שאנחנו מקדמים.

דניאל עטר: אתה יודע לתת לוחות זמנים לתוכנית הזאת, שאמרת?

ישראל כץ: אני עוד לא זכיתי לתת לוחות זמנים על שום פרויקט.

ישראל כץ: כל יום שואלים אותי, אני אומר:

ישראל כץ: אני צריך להביא את הפרויקט לביצוע.

ישראל כץ: בעניין של הרכבת התל-אביבית, והאחר, יש חשיבות רבה, ותיחמנו את זה: אמרנו – 2021.

יצחק וקנין: תודה, אדוני השר.

יצחק וקנין: אני מודה לשר.

יצחק וקנין: תשובה מקיפה.

יצחק וקנין: אני חושב שהשואלים קיבלו מענה.

יואל חסון: אף-על-פי שאני אכין שאילתה נוספת, אדוני היושב-ראש, כי יש עוד כמה דברים שלא הבנתי מהשר.

יצחק וקנין: זה בפרויקט הבא, בפרויקט הבא.

יצחק וקנין: תודה לשר התחבורה, השר ישראל כץ.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לשאילתה לסגן שר הביטחון.

יצחק וקנין: אדוני סגן שר הביטחון אלי בן-דהן, הרב אלי בן-דהן, יעלה לדוכן, ישיב על שאילתה דחופה מס' 61 של חבר הכנסת חיים ילין: תקצוב מכשול גדר הגבול עם רצועת-עזה.

יצחק וקנין: רשות הדיבור, חבר הכנסת חיים ילין, שלך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, מכובדי סֶגֶן שר הביטחון, סגן שר הביטחון – סֶגֶן, כבר צבא.

חיים ילין: אתה רואה?

חיים ילין: שמתי לך דרגות.

אלי בן-דהן: הורדת אותי בדרגה – אני רב-סרן.

חיים ילין: בעקבות השלכות "צוק איתן" הייתה התחייבות לתקצב ולפעול לבניית מכשול בעוטף-עזה, במטרה להגן על חיי האזרחים מניסיונות חדירה.

חיים ילין: מתום המלחמה בוצעו כ-300 ניסיונות חדירה.

חיים ילין: רצוני לשאול: מדוע מתעכב תקצוב בניית המכשול, דבר המסכן חיי אדם?

יצחק וקנין: תודה לשואל.

יצחק וקנין: אדוני ישיב לו.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לאחר סיום מערכת "צוק איתן" הקצה צה"ל כ-200 מיליון ש"ח לתיקון הנזקים במכשול ולשיפור התשתיות הרלוונטיות.

אלי בן-דהן: המכשול עצמו, הקיים היום, מורכב מגדר משוכללת עם אמצעי הרתעה טכנולוגיים ואמצעי ראייה לטווח ארוך.

אלי בן-דהן: המכשול הוא רציף, לאורך כל גדר הגבול.

אלי בן-דהן: שדרוג המכשול הקיים היום נמצא בתכנון, אך בשלב זה אין לנו משאבים לביצוע.

אלי בן-דהן: ברצוני להדגיש כי המענה המבצעי בגזרת עוטף-עזה כולל מרכיבים רבים, ובהם פריסת סד"כ של צה"ל במרחב, אמצעים טכנולוגיים מגוונים לגילוי ולהתרעה על ניסיונות חדירה ותפיסה מבצעית תואמת.

אלי בן-דהן: המענה הניתן היום לעוטף-עזה אל מול האיומים הוא מענה טוב, הגם שתמיד נכון לשאוף לשיפורו.

אלי בן-דהן: צה"ל משקיע, וימשיך להשקיע, תקציבים רבים בפעילות החשאית והגלויה לשיפור הביטחון לאורך גבול הרצועה, בדגש מיוחד באיתור פעילות תת-קרקעית ובשמירה על גבול בטוח.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שאלה נוספת, חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: כבוד סגן השר, אני חי שם, ליד הגבול.

אלי בן-דהן: אני מעריך את זה מאוד.

חיים ילין: לא, לא צריך להעריך, זה הבית שלי.

חיים ילין: אני בחרתי איפה לגור – לא בחרתי מי יהיו השכנים שלי, כבודו.

אלי בן-דהן: זאת הבעיה.

חיים ילין: אני רוצה להסביר לך דבר אחד, וחשוב לי שתבין: צה"ל יבצע כל משימה, אבל מי שדרש את המכשול זה לא אני, זה צה"ל.

חיים ילין: צה"ל ביקש את המכשול הזה, תכנן אותו, הפיק אותו.

חיים ילין: אם אני היום יושב גם מול אלופים, וכל גורם צה"לי, והוא אומר: חיים, אנחנו חייבים אותו, אז התשובה שלך מנותקת מהמציאות, ממה שקורה בשטח, סלח לי.

חיים ילין: ולכן, לא מדובר על המכשול הקיים; מדובר על מכשול נוסף, שצריך להיות בין 100 ל-300 מטר בתוך מדינת ישראל.

חיים ילין: הוא גם צריך למנוע את חפירת המנהרות, הוא צריך למנוע הרבה מאוד דברים, אבל מעל הכול – את החדירות, 300 במספר, חלקן מחבלים שנתפסו.

חיים ילין: צה"ל יעשה כל מה שהוא יכול.

חיים ילין: שני מחבלים חדרו 9 קילומטרים בתוך מדינת ישראל ונכנסו לתוך יישובים.

חיים ילין: הגדר הזאת – המכשול הזה גם היה מונע מבדואים ומישראלים להיכנס פנימה לתוך רצועת-עזה.

חיים ילין: כמה שווים חיי אדם?

חיים ילין: כמה שווים, בסופו של דבר, כאשר מדובר פה על כסף, לא על טכנולוגיה?

חיים ילין: הכול קיים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי, חבר הכנסת ילין, המכשול הקיים היום, גם לפי העמדה של צה"ל, נותן את המענה המספק והמתאים בעת הזאת.

אלי בן-דהן: כרגע מדובר על תכנון, רק תכנון, של מכשול נוסף; כאשר יהיו תקציבים מתאימים, אנחנו נפעל גם להקמת מכשול נוסף.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר.

יצחק וקנין: אין שאלה נוספת.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לשאילתה לשר החקלאות ופיתוח הכפר.

יצחק וקנין: אני מבין שהשר לא נמצא.

איתן ברושי: אנחנו ניתן תשובות במקומו.

יצחק וקנין: לא, הוא ייכנס בשנייה הזאת.

יצחק וקנין: בינתיים חברת הכנסת סתיו שפיר תשאל.

יצחק וקנין: תכף ייכנס השר, אני מבין שהוא – אדוני שר החקלאות, עם כל הכבוד, לא יעלה על הדעת, אתה עוד ממשיך עם הפלאפון כשאתה נכנס.

יצחק וקנין: גם השואלת מחכה.

סתיו שפיר: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: גברתי, תאפשרי לשר לעלות.

יצחק וקנין: חברת הכנסת סתיו שפיר תשאל את שר החקלאות – הקלות מכס על ייבוא דגה, שאילתה מס' 65.

סתיו שפיר: תודה לך.

סתיו שפיר: יש פה שואלים נוספים שמרימים את היד, רק תרשמו אותם ונוכל להתקדם.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: אדוני השר, חוק ההסדרים צפוי לכלול הקלות במכסים על ייבוא דגה, שעשויות לגרום לירידה בשיעור של כ-30% במכירות הדגה המקומית, וכמו כן צפויים אלפי פיטורים.

סתיו שפיר: אנחנו מדברים בעיקר על אוכלוסייה שגרה באזור עמק בית-שאן ועמק-המעיינות.

סתיו שפיר: ברצוני לשאול: מה ייעשה כדי לדאוג ליציבות הכלכלית של ענף הדגה המקומי?

סתיו שפיר: אבקשך גם להתייחס בהקשר זה לעובדה שמסתבר, לפי דוח שנעשה על-ידי ה-OECD בשנה שעברה, שישראל, אחוז התמיכה שלה בחקלאות המקומית הוא מהנמוכים בקרב מדינות ה-OECD, הרחק מהממוצע הנהוג בארגון.

סתיו שפיר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסתיו שפיר.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב.

אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר על השאילתה.

אורי אריאל: צריך לומר בפתח הדברים שאנחנו רואים בחקלאות ערך בפני עצמו, וצריך להתייחס אליו ככזה.

אורי אריאל: הוא ערך לאומי, והוא נחשב כך גם ברוב ארצות העולם, ולא רק בראייה כלכלית צרה, כפי שלצערי הרב רואים אותו חלק מאנשי האוצר או אחרים.

אורי אריאל: אנחנו רואים בו, בענף המדגה שעליו שאלת, שאכן מרוכז בעיקר בפריפריה, ענף שתורם לסביבה – איזון אקולוגי, פיתוח תיירות באזור ודברים חשובים נוספים.

אורי אריאל: אדגיש כי ההצעה של האוצר, שמנסה להעביר את זה בחוק ההסדרים – טרם סוכם הדבר, אבל אכן, אגף תקציבים באוצר מנסה להכניס את זה לחוק ההסדרים; הצעתם איננה מאזנת בין הרצון המשותף של כולנו להוריד את יוקר המחיה לבין הערכים שציינתי, של החקלאות, של האקולוגיה וכדומה.

אורי אריאל: אנחנו כמשרד החקלאות הבאנו הצעה משלנו שאכן מאזנת בין יוקר המחיה, קרי, הורדת המחירים לצרכן, לבין הצורך לשמור על הענף הזה כתורם באופן כללי, וודאי שגם תורם להעסקה של רבים וטובים.

אורי אריאל: אני אמרתי, וחוזר ואומר מעל במה זו, אני לא אאפשר שהחוק הזה, או ההצעה הזאת תועבר בחוק ההסדרים.

אורי אריאל: הצעתי לאוצר להידבר ולהגיע להסכמות כאלה שמאזנות.

אורי אריאל: המשמעות של הדבר היא שמי שרוצה להוריד מכס, דבר שעלול לפגוע עד כדי פיטורים וסגירת הענף, צריך לפצות את המגדלים באופן הוגן; לא יותר מזה, אבל הוגן זה המינימום.

אורי אריאל: ואני עומד על כך שזה לא יהיה בחוק ההסדרים.

אורי אריאל: יש לי יסוד סביר להניח שאכן זה לא ייכנס לחוק ההסדרים, אלא שזה מסוג הדברים שנקראים שיטת "מצליח" – מנסים, אם זה יעבור, נו, ודאי טוב, ואם לא, אז זה בגדר עז שהכנסנו ונוציא.

אורי אריאל: הוויכוח האמיתי שלנו עכשיו עם האוצר הוא על התקציב, כדי להביא תקציב שיכול לעזור ולעודד את החקלאים בכל רחבי הארץ, בדגש על הפריפריה הצפונית והדרומית, על עוטף-עזה ואזורים נוספים.

אורי אריאל: אנחנו מוכנים להידבר על זה, רוצים להידבר על זה, אבל לא נסכים, ואני לא אתן את ידי שזה יהיה בחוק ההסדרים.

יצחק וקנין: אנחנו נעזור לך, אדוני.

איתן ברושי: אורי, כל השדולה החקלאית פה.

איתן ברושי: אנחנו יודעים שקורה אחרת, אורי.

אורי אריאל: שנייה, ברשות היושב-ראש, אני גומר את תשובתי; יש שאלות נוספות, אם היושב-ראש ירצה לתת.

אורי אריאל: אני מסיים ואומר שהעיקרון הוא שאם מורידים מכסים אז נותנים פיצוי הוגן למגדלים, ושומרים על בריכות הדגים שמוסיפות למדינת ישראל מכיוונים רבים ומגוונים.

אורי אריאל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר החקלאות.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחברת כנסת סתיו שפיר.

יצחק וקנין: אחרייך – חבר הכנסת איציק שמולי ביקש, ואיתן ברושי.

יצחק וקנין: אני אשקול אם לאפשר לעוד.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, קח בחשבון שכשאתה נותן אפשרות לשניים מאותה סיעה – – –

יצחק וקנין: האפשרות היא שניים.

יצחק וקנין: וגם אם מאותה סיעה – אז אני לא שמתי לב, שניכם באותה סיעה.

דניאל עטר: פשוט אנחנו היחידים שכל הזמן נמצאים כאן.

דניאל עטר: אנחנו היחידים – – –

יצחק וקנין: רבותי, הרי הזמן מוגבל.

יצחק וקנין: אני לא – – –

דניאל עטר: – – –

נאוה בוקר: – – –

יצחק וקנין: גם בשאילתה הקודמת אפשרנו לך, וזה היה מעל למכסה.

יצחק וקנין: זאת אומרת, אני יכול לאפשר עוד שניים אחרי סתיו שפיר, לא עוד ארבעה וחמישה, כי לפי הרשימה אין לזה סוף.

יצחק וקנין: רבותי, חבר'ה, זה שאנחנו ג'נטלמנים פה – אבל הזמן הזה הוא יקר מאוד.

יצחק וקנין: חברת הכנסת סתיו שפיר, אנא.

סתיו שפיר: אדוני, בכל זאת אומר שמאחר שעולה פה נושא שלא נדון מספיק, או שלא נדון מספיק לעומק כאן במליאה, כן חשוב לאפשר לשאול את השאלות מאחר שהשר כבר טרח להגיע.

סתיו שפיר: פה אני רוצה להוסיף משהו על אמירתך.

סתיו שפיר: לא מדובר פה רק בפיצוי.

סתיו שפיר: אנחנו עומדים בפני הכרעה, האם אנחנו רוצים שבישראל תהיה חקלאות מקומית ותוצרת מקומית, או שאנחנו אומרים שהכול פה הולך להגיע מבחוץ, ושהמשק שלנו יקרוס.

סתיו שפיר: עכשיו, השאלה הזאת תלויה בתמיכה עקבית של הממשלה, אם באמצעות סבסוד ואם באמצעות הרחבה של המשקים האלה ובחינה איפה ניתן להרחיב.

סתיו שפיר: מי שהדבר הזה – – –

יצחק וקנין: את יודעת, חברת הכנסת סתיו שפיר, שהממשלה הסינית מסבסדת את הדגים ב-80 מיליון דולר, את מגדלי הדגים?

יצחק וקנין: זאת אומרת, נותנת תמריץ.

יצחק וקנין: אצלנו הם לא מבקשים את זה.

סתיו שפיר: אדוני, נכון.

סתיו שפיר: אני מסתכלת פה על נתונים ממדינות אחרות באיחוד האירופי וב-OECD, ואני רואה איך כמעט בכל מקום יש סבסוד גם במחיר, ויש סבסוד לעבודה, וגם הנחות במיסוי ומה לא.

סתיו שפיר: ופה, דווקא המדינה שהתוצרת החקלאית שלה והמשק הישראלי הם מהדגלים החשובים ביותר שאנחנו מניפים – ישראל מדשדשת בתחתית הרשימה.

סתיו שפיר: אני לא מבינה איך הדבר הזה הגיוני.

סתיו שפיר: וזה לא רק פיצוי על האובדן, אנחנו גם צריכים להבין במה האנשים האלה אמורים לעסוק, האם הם הולכים להמשיך לפעול ולהגדיל את המשקים שלהם, או שהדבר הזה הולך לקרוס?

סתיו שפיר: זאת השאלה שיש לי לאדוני.

סתיו שפיר: אני רוצה גם, בבקשה – שאלה נוספת, מאחר שכבוד השר כבר כאן, ואנחנו לא יכולים להתעלם ממה שקורה כרגע מחוץ למליאה.

סתיו שפיר: יושב-ראש הסיעה שלך נסע אתמול כדי לנאום מעל מכולה וקרא לחיילי צה"ל "קיצוניים" ו"פזיזים" בשעה שהוא משלהב בני-נוער לעבריינות, וחבר הסיעה שלך היום – – –

אורי אריאל: הוא לא קרא להם, הוא קרא לשר הביטחון.

סתיו שפיר: הוא אמר שצה"ל הגיב בפזיזות ובקיצוניות.

סתיו שפיר: ובשעה שחברך לסיעה – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת סתיו שפיר, גם ככה אנחנו מצומצמים בזמן, אל תרחיבי – – –

סתיו שפיר: אני מסיימת.

יצחק וקנין: לא, לא, לא, אני לא מאפשר לך.

יצחק וקנין: אני אומר את זה חד וחלק.

סתיו שפיר: אני רק אסיים, ברשותך, רק אסיים את המשפט, יבחר השר אם לענות או לא לענות.

יצחק וקנין: סתיו, אל תיקחו אותנו – הזמן קצר.

יצחק וקנין: כשיעלה לפה השר בנט תשאלי אותו שאלות.

סתיו שפיר: – – – בשעה שחברך לסיעה מוטי יוגב אמר ש-D9 צריך לעלות על בית-המשפט העליון.

סתיו שפיר: אני חושבת שראוי לא להתעלם מהאירועים האלה, ואשמח לתגובתו של השר גם בנושא הזה.

סתיו שפיר: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין – סליחה, לא חבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי, ואחריו – חיים ילין.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אדוני השר, קודם כול אני מברך על העלאת הנושא על-ידי חברת הכנסת שפיר, וגם את יושבי-ראש השדולה החקלאית בסיעתי, עמר בר-לב, דני עטר ואיתן ברושי.

איציק שמולי: הנושא הזה באמת מטריד, אדוני השר.

איציק שמולי: יש איזו תפיסה באוצר בשנים האחרונות, שאפשר לייבא הכול.

איציק שמולי: אפשר לייבא עגלים מארגנטינה, אפשר לייבא עגבניות וקלמנטינות מספרד – אפשר לייבא כל דבר, דגים מסין.

איציק שמולי: איפה ציונות?

איציק שמולי: איפה שמירה על הקרקע?

איציק שמולי: איפה תעסוקה בפריפריה?

איציק שמולי: עכשיו, זה לא מקרי ששני נציגי המחאה החברתית עומדים פה.

איציק שמולי: הכי קל היה להיסחף לדמגוגיה של יוקר המחיה, אבל כשאתה הולך ובוחן, בחקלאות, מי חותך את הקופון השמן, גם בפירות ובירקות, גם בדגים, בכל התוצרת החקלאית – זה לא החקלאים.

איציק שמולי: החקלאים הם מסכנים; הם עובדים ומעבדים את הקרקע ולא רואים ברכה בעמלם.

איציק שמולי: מזלנו שיש עדיין ציונים כאלה.

איציק שמולי: שאלתי – 70% מהענף הזה, של גידול דגים, קורה בפריפריה המזרחית של מדינת ישראל.

איציק שמולי: יש שם 2,000 מועסקים.

איציק שמולי: אני מברך מאוד על מה שאמרת כאן, שאתה לא תיתן לדבר הזה להגיע בחוק ההסדרים.

איציק שמולי: שאלתי היא, מעבר לרפורמה הזאת, האם יש רפורמות נוספות בחקלאות, רפורמות כבדות משקל, שאנחנו יודעים על כוונת האוצר, שיהיו נדונות, או לנסות להעביר אותן, במסגרת חוק ההסדרים?

איציק שמולי: אנחנו כמובן מתנגדים לכך.

איציק שמולי: גם אני וגם נציגי החקלאות, דני עטר ואיתן ברושי.

איציק שמולי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה לעשות סדר: במשמרת שלי לא אאפשר ליותר משניים.

יצחק וקנין: זהו.

יצחק וקנין: כיוון שאנחנו פותחים את זה – אתה מקפח אותי – אני לא מקפח אף אחד.

יצחק וקנין: רבותי, אחריו – באסל גטאס; וזו פעם אחרונה.

יצחק וקנין: לא אתן ליותר משניים, על-פי התקנון.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה.

חיים ילין: אני מודה, קודם כול, לחברת הכנסת שפיר שהעלתה את הנושא.

חיים ילין: חבר הכנסת שמולי, אני חייב להגיד לך שמעבר לעשייה שלך, יש כבוד היושב-ראש, וגם אני, שתי סיעות אחרות, שגם אנחנו בתוך – כיושבי-ראש.

חיים ילין: מה שחשוב פה זה לא כמה יש, אלא שיש הרבה מפלגות, והרבה דעות, וזה מצוין שכולנו מאוחדים.

חיים ילין: אני לא זוכר מתי היו חמישה שייצגו את החקלאות.

חיים ילין: הנושא של הדגים, לדעתי, אם אתה שואל אותי, כבוד השר, הוא המבחן הראשון שאנחנו צריכים לעבור.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: הוא המבחן, כי הסינים רוצים לכבוש את השוק.

חיים ילין: זו השיטה שלהם.

חיים ילין: הם רוצים לכבוש, להיכנס פנימה כמו תמנון, להוריד מחירים – הם מסבסדים אותם בין 6 ל-8 שקל לקילו – את הסינים עצמם.

חיים ילין: זה מגיע פה למחירים שאין מה לעשות אתם, וישברו את השוק.

חיים ילין: ברגע שישברו את השוק פה, אין לנו אלא רק להמשיך לקנות מהסינים.

חיים ילין: מאותו רגע הם יכולים גם להעלות את המחירים.

חיים ילין: הם לאט-לאט עושים את זה גם עם האג"חים בארצות-הברית, הם נכנסים לסוגיות, הם נכנסים לתוך המונופולים והקרטלים בתוך מדינת ישראל, הם שמים יד על כל דבר.

חיים ילין: אני לא צריך להסביר לך על ציונות ועל הערכים של החקלאות, כי את זה אתה יכול ללמד את כולנו.

חיים ילין: אבל המלחמה הזאת, מול מדינות אחרות, בשביל לשמור על הערכים, אני חושב שזו המלחמה שכולנו צריכים להיות מאוחדים בה.

יצחק וקנין: תודה.

חיים ילין: זה דבר אחד; 2.

חיים ילין: לפי מה שאנחנו יודעים, וכולנו קיבלנו כרגע סמ"סים, ביום שני, 3 באוגוסט, או יום ראשון, עולים – על-ידי האוצר – כל מה שאנחנו לא רוצים, להחלטת הממשלה.

חיים ילין: הכוונה היא – כל הרפורמות שאמרת שהאוצר מוריד, מעלים אותן בחזרה.

חיים ילין: עד פה.

חיים ילין: אי-אפשר לשחק אתנו.

חיים ילין: אנחנו אתך, ונלך עד הסוף, שהרפורמות האלה לא יתקיימו.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת ילין.

חיים ילין: ואם רוצים, שיהיה דיבור.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, השרים, כבוד היושב-ראש, כמובן, במקביל ובדומה לשאלתם של חברי בנושא הדגים, קיימת אותה בעיה, וביתר שאת, בענף הזית, שמן הזית.

באסל גטאס: אומנם לא הסינים הם המתחרים, אבל ראינו שכל שנה, פשוט כל שנה – – –

אורי אריאל: הספרדים.

אורי אריאל: ספרד ופורטוגל בעיקר.

(הרשימה המשותפת: – – – ומביאים מוצרים.

(הרשימה המשותפת: אחת הכתבות של ערוץ 10 בשנה שעברה גילתה גם את האיכות הירודה, והם מוכרים את זה כשמן זית משובח.

(הרשימה המשותפת: אמרת על החקלאות, שהיא ערך.

(הרשימה המשותפת: אם החקלאות היא ערך, שמן הזית ועץ הזית הם ערך עליון.

(הרשימה המשותפת: אומנם פעם זה היה ענף חקלאות ערבי למהדרין, פר-אקסלנס, היום גם בקיבוצים – יש בזה תעשייה, ויש מזה לכולם.

(הרשימה המשותפת: אני מכין הצעת חוק מיוחדת להגנה על עץ הזית ועל הענף הזה.

(הרשימה המשותפת: ביקרתי בכמה ארצות באירופה.

(הרשימה המשותפת: כבוד השר, תומכים שם בחקלאים, גם ברמה של האיחוד האירופי, גם ברמה של המדינה, גם ברמה של הפרובנס, וגם ברמה של העירייה – כולם תומכים בחקלאים, על מנת שיוכלו אכן לקיים את הענף הזה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב לכל השואלים.

אורי אריאל: תודה ליושב-ראש.

אורי אריאל: אתחיל בתמיכה בחקלאות.

אורי אריאל: ראשית, צריך לומר שמדינת ישראל תומכת בחקלאות, אבל צריך להשלים את זה ולומר שהיא תומכת פחות, לעתים הרבה פחות מאירופה, מסין, בענפים מסוימים – אנחנו מדברים בהכללות, ויש בזה הבדלים, אבל זה נכון שראוי שממשלת ישראל, מדינת ישראל, תתמוך יותר בחקלאים, כראייה של דבר בעל ערך, פרנסה, תרומה לאקולוגיה וכדומה.

אורי אריאל: אנחנו הגשנו הצעות משלנו לרפורמות בענפים של הפטם, של המטילות, של החלב, חלב עזים, ושל המדגה.

אורי אריאל: בכל הדברים האלה משרד החקלאות, ביוזמתי, מתוך ראייה שלהגיד כל הזמן על כל דבר "לא", בלי לדעת לאן הולכים, זו לא שיטה.

אורי אריאל: שוחחתי על כך עם חברי מהלובי החקלאי, שהוא אכן פעיל מאוד, הוא חוצה מפלגות – יושב-ראש הישיבה הוא אחד מהם כבר שנים רבות, וגם, עכשיו, אחרים, שנמצאים אתנו, פה, באולם – וטוב שכך, שזה חוצה מפלגות; זו לא בעיה של סקטור, זו בעיה של המדינה.

אורי אריאל: אכן, כשאמרתי שיש לנו ויכוח גדול עם האוצר על התקציב, חלק ממנו הוא על זה, אכן, איך לתמוך יותר.

אורי אריאל: אחד הסעיפים המרכזיים שאנחנו עוסקים בהם כדי לעזור לחקלאים זה ביטול המיסוי וכל מה שקשור בזה על העובדים הזרים, שעבר בגלל שר האוצר הקודם, שעשה פה מעין מחטף על דבר שאיננו תורם לשום דבר חוץ מאשר להכנסות המדינה – מדובר על 150–180 מיליון ש"ח.

אורי אריאל: שוחחתי על כך עם סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

אורי אריאל: הוא מגבש עכשיו הצעה שעיקרה שעד השכר הממוצע במשק, שזה כ-9,000 שקל, זה לא יחול – המיסוי הזה לא יחול.

אורי אריאל: זה פותר את הבעיה של רוב החקלאים.

אורי אריאל: עם זאת, זה עדיין משאיר בעיה, ואנחנו מחפשים פתרון שיהיה יותר כולל, יותר מקיף ויותר טוב לחקלאים.

אורי אריאל: אני מקווה שהדבר הזה יסוכם בתקציב הנוכחי, קרי, בימים הקרובים.

אורי אריאל: אנחנו שמים דגש גדול על המחקר והפיתוח, ואני מקווה מאוד שנצליח להצעיד גם את המו"פים האזוריים, גם את מכון וולקני, גם את המכון לחקר הימים והאגמים, את כל אלה נצעיד צעד אחד גדול קדימה.

אורי אריאל: להזכיר פה שראש הממשלה, מר נתניהו, כבר לפני ארבע שנים שם לבו שאפשר דרך המו"פ לעשות שינוי משמעותי ביותר, גדול ביותר, והנחה את פרופסור יוג'ין קנדל, שהגיש עבודה, ואנחנו מיישמים את העבודה הזאת יחד עם משרד האוצר, משרד ראש הממשלה ואחרים, כדי להביא למחקר ופיתוח שיביא זנים חדשים בכל התחומים, ועל-ידי זה ייתן לחקלאים שלנו אפשרויות חדשות, מגוונות ופורצות דרך, שיוכלו אכן להתפרנס בכבוד ולהמשיך את ענף החקלאות כפי שיאה לו, לא רק בגדר הישרדות, אלא בגדר התפתחות.

אורי אריאל: כי פעמים רבות מזכירים ואומרים: החקלאים לא שורדים.

אורי אריאל: חקלאים לא צריכים לשרוד, הם צריכים להתפתח, להתקדם, ואנחנו עמלים על זה יחד אתם, במפורש, עם התאחדות חקלאי ישראל, שעומד בראשה אבו וילן, חבר הכנסת לשעבר, יחד עם מאיר צור ואחרים.

אורי אריאל: בעניין הזה אנחנו יד ביד מעדכנים, מתעדכנים ועושים חשיבה משותפת, לתועלת מדינת ישראל, החקלאים וגם הצרכנים.

אורי אריאל: אין ניגוד אינטרסים, אפשר להגיע פה לשיווי משקל מתאים, ועל זה אנחנו עובדים.

אורי אריאל: אני אומר לחבר הכנסת שמולי – כן, אנחנו הולכים להגיש חוק שיזם אותו בזמנו חבר הכנסת זבולון כלפה, המשיך אותו חברנו חבר הכנסת עמר בר-לב, על פערי התיווך.

אורי אריאל: המציאות היום היא בלתי נסבלת – אומרים את זה כבר הרבה שנים.

אורי אריאל: מה שעברנו, עברנו, עכשיו אני מדבר על היום – אנחנו הולכים להגיש חוק.

אורי אריאל: החוק הזה הוגש לחברי שר הכלכלה, השר דרעי, ומכיר אותו גם יושב-ראש הישיבה – – –

יצחק וקנין: אני הגשתי אותו בקדנציה הקודמת, והייתה התנגדות של שר הכלכלה הקודם.

אורי אריאל: בסדר, אנחנו מתאמים עכשיו עם שר הכלכלה.

אורי אריאל: יש לנו עדיין ויכוח עם האוצר.

אורי אריאל: אני מאמין שנגיע פה להסכמות, ונביא חוק שמסדיר את פערי התיווך – הם בלתי נסבלים בעליל; אני חושב שכולם מכירים את זה, בסוף החקלאי מקבל מעט מאוד, לפעמים פחות מעלות הייצור – פחות מעלות הייצור.

אורי אריאל: כשזה מגיע אלינו, כצרכנים – כל אחד פה וכל אחד בביתו – זה מגיע למחירים של פי-ארבעה ופי-חמישה.

אורי אריאל: לא צודק, לא הגון, לא מחויב המציאות.

אורי אריאל: אנחנו נתמודד יחד – שר הכלכלה, שר האוצר ואנוכי, ונביא, ממש בזמן הקרוב – לא מדבר על טווחים ארוכים – אנחנו מתכוונים לעשות בזה סדר, כי יש פה כשל רציני, משמעותי, מאוד גדול, מאוד עמוק, והדבר הזה צריך להיפסק.

אורי אריאל: עם זאת, אנחנו פועלים לקידום השוק הסיטונאי באור-יהודה.

אורי אריאל: דבר שמטפלים בו כבר שבע שנים, לצערי, מסיבות שאינן תלויות בממשלה; אני אומר לכם, כי בדקתי.

אורי אריאל: אני מקווה מאוד – יש לי פגישה בעניין הזה בשבוע הבא עם עיריית אור-יהודה, ואני מקווה שנגיע אתם להבנות, כי השטח לשוק הסיטונאי אמור להיות בתחום העיר, ואנחנו רוצים להגיע אתם להבנה ולצאת לדרך.

אורי אריאל: זה בהחלט יתרום לשינוי בשוק הזה, של פירות וירקות.

אורי אריאל: להערתו של חבר הכנסת חיים ילין, אני חוזר ואומר – אנחנו רואים בחקלאות ערך, אבל צריך לתת לזה גם ביטוי מעשי.

אורי אריאל: זאת לא הצהרת יום העצמאות, זה דבר שצריך לתת לו משמעות.

אורי אריאל: עניתי קודם על מה שנשאלתי.

אורי אריאל: אני אומר לך שאנחנו נמצאים במשא-ומתן עם הסינים.

אורי אריאל: אני אישית גם אהיה שם בזמן הקרוב.

אורי אריאל: אנחנו בגדר "ייתנו – יקבלו"; זה לא חד-סטרי, וזה לא הולך לצד אחד.

אורי אריאל: אנחנו לא מתכוונים לוותר על החקלאים שלנו, ואני אומר שוב – לא בגדר הישרדות, אלא אנחנו רוצים שהם יתפתחו.

אורי אריאל: אנחנו נעשה מציאות אחרת, בעניין הזה, כולל עם הסינים, אבל זה לא רק הסינים; זה גם מדינות אחרות, כמו ארצות-הברית, ואפשר להמשיך, בעצם זה חותך כמעט את כולם: אנחנו מוכנים לפתוח את השווקים שלנו, בתנאי שיפתחו את השווקים שלהם, ואז החקלאים יוכלו לייצא, למשל יותר פרי הדר לסין, ליפן, להודו – אלה רשימות גדולות, לא אפרט את כולן עכשיו – ואני מקווה שנצליח.

אורי אריאל: לגבי הערתו של חבר הכנסת באסל – אכן, הזית הוא סמל עולמי, מהתנ"ך, לשלום; כולנו מכירים את זה.

אורי אריאל: הוא אחד משבעת המינים, נזכיר גם את זה, שהתברכה בהם ארץ-ישראל, והוא אכן ענף שפעם היה יותר במגזר הערבי, היום הוא בכל מקום, למעשה, כל אחד לפי שיטתו, אבל הוא בהחלט ענף חשוב, כענף, עכשיו אני מדבר, מעבר להיסטוריה שלו ומה שהוא מסמל בעיני כולנו, ללא הבדל.

אורי אריאל: אנחנו מגינים על החקלאים בישראל על-ידי מיסוי; אנחנו אפשרנו הבאה מאוד מצומצמת, בצו מאוד מגביל, לזמן מאוד קצוב, בגלל מחסור.

אורי אריאל: נכון שהספרדים, ואחרים, לא רק באירופה, מסבסדים באופן משמעותי את הענף הזה אצלם, כמו גם ענפים אחרים, וזה נכון – אתה צודק – שהצרכן הישראלי, שמסתכל על העלויות, לא בדיוק משווה מה הטיב, כי השמן בארץ הוא באמת באיכויות הרבה יותר גבוהות.

אורי אריאל: בדרך כלל צרכן מסתכל – בסדר, 750 מ"ל, והמחיר כזה – אני אקנה את הזול יותר.

אורי אריאל: זאת טעות.

אורי אריאל: אני משתמש בשאלתך לומר לצרכנים: תבדקו גם את הטיב, אל תקנו דברים רק בגלל המחיר.

אורי אריאל: הם הרבה – הרבה הרבה – פחות טובים מהשמן הישראלי, שמיוצר בכל המגזרים, ולא משנה איפה; כל אחד יבחר מה שהוא רוצה.

אורי אריאל: זה ודאי ראוי לעידוד.

אורי אריאל: אנחנו מנסים לעזור לענף הזה במחקר ופיתוח, גם לגבי מחלות, ויש לנו בעיה די משמעותית, וגם על-ידי מיכון שיעזור לנו.

אורי אריאל: בעניין הזה אנחנו יותר טובים מאחרים – זה לא כל כך נוגע לענף המסורתי, נאמר, יותר במגזר הערבי.

אורי אריאל: עדיין אנחנו בהחלט מנסים מאוד להיכנס למיכון, שיחליף ידיים עובדות, יוזיל את העבודה ויאפשר למכור את הזית ואת השמן – גם זיתים וגם שמן זיתים – במחירים אחרים, טובים יותר.

אורי אריאל: בכל מקרה, אנחנו מגינים על הענף הזה, ונמשיך להגן עליו; אלא – אני אומר במפורש – בעתות של מחסור גדול, שאנחנו יודעים לזהות – לקראת החגים, או כי הייתה מחלה, או דבר אחר – אנחנו מאזנים את זה, גם כן באופן מאוד מבוקר.

אורי אריאל: אני אמרתי לאנשים שלי שזה אישור אישי שלי; זה לא באיזו ועדה, עם כל הכבוד לחברי הוועדה – בגלל הרגישות, שאתה אמרת, אני צריך אישית לאשר את זה, אם רוצים לייבא משום שחושבים שיש מחסור או משהו.

אורי אריאל: לסיכום דברי – – –

יצחק וקנין: סליחה, השר לביטחון פנים וחבר הכנסת אחמד טיבי, קולכם נשמע בכל אולם המליאה.

גלעד ארדן: לתת למחבלים למות – אנחנו לא ניתן.

אורי אריאל: לסיכום דברי, בלי להתייחס לשאלת בית-אל – אני רק אגיד משפט אחד: אנחנו נבנה את בית-אל, אנחנו נבנה הרבה יותר בבית-אל.

אורי אריאל: ראש הממשלה אישר עכשיו לבנות 300 יחידות דיור בבית-אל, ואנחנו נבנה אותן בהקדם.

מאיר כהן: תוקיע את מה – – – אמר.

אורי אריאל: תאמינו לי שכולכם תשמחו – –

סתיו שפיר: – – –

יצחק וקנין: לא להפריע לשר.

אורי אריאל: – – לראות בימים הקרובים – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת שפיר, הזמנת את התשובה מהשר.

מאיר כהן: – – –

אורי אריאל: – – את הטרקטורים בבית-אל עובדים.

אורי אריאל: כדי שלא תהיה אי-הבנה, אני אמרתי ואני אומר מעל במה זאת, וסיימתי במשפט הזה – –

מאיר כהן: – – – הוא התיר את דמם של השופטים, מה זה צריך להיות?

אורי אריאל: – – אני נגד – באופן אנושי, יהודי וחוקי, אני נגד להרים יד על מישהו; לא רק אם הוא חייל, גם אם הוא אזרח – בטח אם הוא חייל – וזה כולל נאצות וגידופים.

אורי אריאל: שאף אחד לא יטעה בעניין הזה.

אורי אריאל: אין לזה שום היתר, בשום צורה, בלי קריצה ובלי שום דבר – –

סתיו שפיר: – – –

מאיר כהן: – – –

אורי אריאל: – – זה – לא בבית-ספרנו, ואני מתנגד לזה – –

סתיו שפיר: אתם גם מטיפים על האמירה של – – – ואתם עוד תגידו שאנחנו – – –

אורי אריאל: – – באופן תקיף, ולא אאפשר לזה.

אורי אריאל: ולסיכום, אנחנו לא נאפשר רפורמות שאינן מתואמות אתנו, בחוק ההסדרים.

אורי אריאל: אני פונה אל חברי הכנסת – אחרי ששוחחתי עם יושב-ראש הכנסת יש לי יסוד להניח שהוא לא יאפשר יותר מרפורמה אחת בחקלאות.

אורי אריאל: אני פונה אליכם לדבר אתו, לחזק אותו בעניין הזה, ועל-ידי זה לא תעלינה רפורמות.

אורי אריאל: מישהו שאל על איזה רפורמות מדובר.

אורי אריאל: מדובר, למיטב ידיעתי, על שלוש רפורמות: האחת, המדגה; השנייה, צאן ועזים, והשלישית – מועצת הצמחים, קרי המטעים והפרחים.

אורי אריאל: אני אומר לכם שלא אאפשר את זה, ואני פונה אליכם לשלב ידיים בעניין ולראות שהדברים לא יובאו בשום פנים בחוק ההסדרים.

אורי אריאל: מי שרוצה לדון אתנו, בבקשה.

אורי אריאל: אנחנו נכונים, ונלך לרפורמות בכל הענפים האלה, ובתנאי שנגיע להסכמות עם הארגונים, המגדלים, משרד החקלאות, האוצר והכלכלה.

אורי אריאל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר החקלאות ופיתוח הכפר, השר אורי אריאל, על תשובתו הרחבה.

יצחק וקנין: הודעה למזכיר הכנסת, רבותי.

יצחק וקנין: אחריו – הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו אתמול, יום שלישי, י"ב באב תשע"ה, 28 ביולי 2015, על שולחן הכנסת – החלטת ועדת הכלכלה בדבר תיקון טעות בחוק קידום התחרות בענף המזון, התשע"ד–2014; וכן – תיקון טעות בחוק לטיפול סביבתי בציוד חשמלי ואלקטרוני ובסוללות, התשע"ב–2012.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת, הודעה בלבד, ולאחריה נמשיך בשאילתות.

): לא, הודעה עם הצבעה.

יצחק וקנין: זה כולל הצבעה?

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: הודעה שמחייבת הצבעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום רביעי, ו' באב התשע"ה, 22 ביולי 2015, להעביר את הצעת חוק הסמל, הדגל והמנון המדינה (תיקון – שם המדינה), התשע"ה–2015, לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

): חבר הכנסת אורן חזן ביקש להעביר את ההצעה הנ"ל מוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את ההצעה האמורה מוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו נצביע.

יצחק וקנין: מי שבעד, זה בעד ההודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת, מי שמתנגד שיצביע נגד.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: רבותי.

רויטל סויד: בעד מה?

עמר בר-לב: בעד מה?

עמר בר-לב: או נגד – – –

): – – –

יצחק וקנין: רבותי, בעד זה להעביר את החוק מוועדה לוועדה.

זהבה גלאון: זה לא אישי נגדך, זאת רק מחאה נגד ההצעה.

): אה, זה בסדר.

): הצבעה מס' 1 בעד הצעת ועדת הכנסת – 11 נגד – 5 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק הסמל, הדגל והמנון המדינה (תיקון – שם המדינה), התשע"ה–2015, מוועדת הפנים והגנת הסביבה לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: אם כן, 11 בעד, חמישה מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק – ההודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לשאילתה האחרונה לשר לביטחון פנים, שאילתה דחופה מס' 64 של חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: זהבה גלאון נרשמה.

יצחק וקנין: מאיר כהן, גם ביקשת?

יצחק וקנין: גם אתה הרמת יד?

יצחק וקנין: לא שמתי לב.

יצחק וקנין: אתה גם הרמת יד, נכון?

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, שני חברי כנסת כבר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, רשות הדיבור שלך.

אחמד טיבי: אדוני השר, צעירה יהודייה תועדה מקללת את הנביא מוחמד – אני לא אחזור על הדברים – ועוררה סערה ומתיחות באזור מסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: ברצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: האם מוצה הדין נגדה?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: האם תימנע כניסתה למתחם המסגד בעתיד?

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה לומר שאני רואה את האירוע הזה של קריאת שמות גנאי שפוגעים ברגשות של בני דת כזו או דת אחרת – במקרה הספציפי הזה בדת האסלאם – אני רואה את האירוע הזה בחומרה רבה מאוד.

גלעד ארדן: מדינת ישראל היא מדינה שחרתה על דגלה חופש פולחן לבני כל הדתות, תוך כיבוד איש את רעהו, ומובן שקריאות כאלה – מעבר להיותן גם עבירה על החוק, כפי שרואה זאת משטרת ישראל – גם פוגעות במרקם החיים העדין כל כך, שחשוב לכולנו לשמור עליו.

גלעד ארדן: ולכן אנחנו לא נאפשר לאף אחד לעשות את הפעולות האלו ולערער את שגרת החיים במדינת ישראל.

גלעד ארדן: ולכן, לעצם האירוע – ביום שהוא קרה, משטרת ישראל הוציאה צו מעצר כנגד אותה צעירה.

גלעד ארדן: עוד לפני שהיא הספיקה לחקור אותה הוגש לבית-משפט השלום בירושלים ערר כנגד מעצרה.

גלעד ארדן: בדיון בפני בית-המשפט המשטרה עתרה להרחקת הצעירה מהר-הבית למשך שלושה חודשים, אבל בית-המשפט צמצם את משך ההרחקה לשבוע אחד בלבד.

גלעד ארדן: החשודה נחקרה ב-27 בחודש, שלשום, ועם סיום החקירה התיק שלה יועבר להחלטת הגורמים המשפטיים, שהם אלה שמוסמכים לקבל החלטה בנוגע לתיק.

גלעד ארדן: עד כאן הדברים שלי בקשר לאירוע הספציפי שעליו שאל אותי חבר הכנסת טיבי.

גלעד ארדן: עם זאת, אני רוצה לומר שהאירוע הזה – שאני, שוב, מגנה אותו בחריפות, והדין ימוצה עם הצעירה שפעלה כפי שהיא פעלה – אי-אפשר לנתק את מה שהיא עשתה, שאין לו שום הצדקה כמובן, מכל האירועים שקורים בהר-הבית.

גלעד ארדן: בהר-הבית קיים הסדר סטטוס-קוו, נוהג, עשרות בשנים.

גלעד ארדן: התפקיד שלי כשר לביטחון פנים הוא לנסות ולשמור על הסטטוס-קוו הזה ולעשות כל מה שאני יכול כדי שהוא יישמר.

גלעד ארדן: במסגרת הסטטוס-קוו הזה, יהודים, לצערי – אני חושב שזו הייתה טעות, אני חושב שצריך לבחון את השינוי של זה – אבל יהודים, לפי הסטטוס-קוו, הזה לא מורשים ולא הורשו להתפלל בהר-הבית; אבל במסגרת אותו סטטוס-קוו יהודים מורשים לבקר בהר-הבית.

גלעד ארדן: ולצערי, הביקורים הללו הופכים קשים יותר ויותר, ולא במקרה, אלא כי יש תנועות מאורגנות – ואני לא אפרט עליהן היום, אבל בהחלט אני מתכוון לנקוט פעולות ממשיות כדי שהתנועות האלו יפסיקו את הפעולות הללו, כי המטרה של הפעולות שלהן היא להצר את צעדיהם של יהודים – הפעילות היא פעילות גזענית – להצר את צעדיהם של יהודים שמבקשים לבקר בהר-הבית במסגרת הסטטוס-קוו, בדגש על יהודים דתיים, יהודים מאמינים, שיש להם סממנים חיצוניים שניתן לזהות אותם בגללם כיהודים דתיים מאמינים.

גלעד ארדן: אני חושב שמי שחרד לדו-קיום ומי שרוצה לראות סובלנות דתית משני הצדדים צריך לגנות כל פעילות אלימה, בין שהיא נראית כקריאת קריאות או הסתערות לכיוונם של מבקרים כאלה ואחרים או הצרת צעדיהם, או כל דבר שנועד להקשות על מבקרים בהר-הבית.

גלעד ארדן: כל עוד הסטטוס-קוו הזה נשאר, אני מתכוון להמשיך ולקיים אותו, ולעשות ולנקוט את כל הצעדים הנדרשים כדי שהסטטוס-קוו הזה יישמר.

באסל גטאס: – – – לשנות את הסטטוס-קוו.

באסל גטאס: כבוד השר, אתה יודע היטב מי מנסה לשנות אותו, את הסטטוס-קוו.

גלעד ארדן: אני יודע מי מנסה.

גלעד ארדן: ויש ניסיונות, לצערי, משני הכיוונים, ואני אפעל כנגד שני הכיוונים הללו.

ינון מגל: האם תותר תפילת יהודים בהר-בית?

עבדאללה אבו מערוף: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, אנחנו נעשה את זה בצורה מסודרת, חבר'ה.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחבר הכנסת אחמד טיבי.

גלעד ארדן: נרשמת?

ינון מגל: – – –

גלעד ארדן: אז אני אענה על זה תוך כדי.

גלעד ארדן: כיוון – – –

יצחק וקנין: ואחריו – זהבה גלאון וחבר הכנסת מאיר כהן.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני השר, אומנם גינית, דחית, לא הסכמת למילים ולהתבטאויות ולגסויות שנאמרו נגד הנביא מוחמד, ואמרת שאין דבר שמצדיק זאת, אבל יחד עם זה וכו' – זה מקל.

אחמד טיבי: מדובר בדבר חמור, אחר כך זה התפשט; עוד שניים-שלושה צעירים נעצרו, רבים אחרים, שאמרו את אותן קריאות, לא נעצרו.

אחמד טיבי: אני רוצה להזכיר לאדוני, ואדוני בטח יודע מי היא הצעירה הזאת.

אחמד טיבי: הצעירה הזאת היא אותה צעירה שתקפה אותי באוניברסיטת בר-אילן לפני שנתיים, והיא עדיין לא נענשה.

אחמד טיבי: אומנם יש בית-משפט, שנתיים לא יודעים לקבל החלטה.

אחמד טיבי: וכשהיא רואה שכך מתנהלים הדברים, היא ממשיכה בנושאים אחרים, והפגיעה שלה היא פה הרבה יותר קשה, מסיתה, מתלהמת.

אחמד טיבי: ניסו, אדוני השר, לקשור, אולי – אני לא יודע אם אתה ברשת ב', או שר אחר – בין הקריאות "אללהו אכבר" של אל-מוראביטאת לבין התגובה הזאת.

אחמד טיבי: "אללהו אכבר" היא קריאה לגיטימית; "אללהו אכבר" זה "אלוהים גדול"; "אללהו אכבר" זה קריאה של מי שרוצה – –

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: – – להיעזר – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן.

אחמד טיבי: – – – רוצה שניעזר, שניעזר – –

אורן אסף חזן: די, אי-אפשר – – –

אחמד טיבי: – – באלוהים.

אורן אסף חזן: "אטבח אל-יהוד" זה לא – – –

אחמד טיבי: היא יכולה להיות בעברית "אלוהים גדול".

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, שב במקומך ותגיד – גם ממקומך אתה יכול לומר את הדברים, לא רק כשאתה עומד – – –

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: "אללהו אכבר" היא קריאה גם – –

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: – – נגד תופעות כאלה מצד ימין.

אורן אסף חזן: בורא עולם – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, אתה רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

אחמד טיבי: "אללהו אכבר" היא גם קריאה של מוסלמים כדי להתחזק, כדי לדבר נגד עושק, כיבוש.

אחמד טיבי: זו קריאה לגיטימית.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: ולכן אין לקשור בין הדברים.

אחמד טיבי: ובהתייחס לתקווה – השר אמר דברים מסוכנים.

אחמד טיבי: הוא שר לביטחון פנים שמבקש לשקול מחדש את עניין איסור התפילה של יהודים.

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: אל-אקצא, אדוני השר, וזו העמדה של כולנו, הוא מקום תפילה למוסלמים, נקודה.

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: עכשיו, הנקודה השנייה, נושא אחר, ברשותכם – – –

ינון מגל: – – –

קריאות: – – –

ינון מגל: – – –

אחמד טיבי: הנקודה השנייה: אחד מחברי הכנסת מהקואליציה, אדוני – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טיבי – – –

אחמד טיבי: אני מסיים.

אחמד טיבי: זה חשוב.

יצחק וקנין: זה כבר לא, זו לא שאלה נוספת, זה כבר נאום.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: זו שאלה נוספת.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: זו הצעה לסדר-היום.

יצחק וקנין: אתם רוצים שנפסיק מיקרופונים?

אחמד טיבי: הנקודה השנייה בנושא שקשור לתחומו, חשוב לכולנו כחברי כנסת: אחד מחברי הקואליציה, נדמה לי שקוראים לו חבר הכנסת יוגב, אמר בעקבות החלטת בג"ץ שהוא מקווה שכף D9, בולדוזר, תעלה על בג"ץ.

אחמד טיבי: אתה, כשר לביטחון פנים, מה דעתך?

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: והאם שלחת משטרה לאזור בג"ץ כדי לשמור על בג"ץ מבולדוזרים?

אחמד טיבי: בכל זאת, מדובר במתנחלים, יש להם ניסיון בהריסות.

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: האם תגן, אדוני – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: – – על בית-המשפט העליון?

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

אורן אסף חזן: – – – מה זה ההסתה הזאת?

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, להתמקד בזמן שצריך.

יצחק וקנין: כל אחד לוקח חמש דקות מהצד, זה בלתי אפשרי ככה.

יצחק וקנין: דקה לחברת הכנסת זהבה גלאון, ואחרי כן – חבר הכנסת מאיר כהן.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את העובדה שהשר עומד על הדוכן ולשאול אותו: איך המשטרה נערכת מבחינה הגנתית לתת מענה לקריאות ההסתה של חבר הכנסת מוטי יוגב נגד בית-המשפט העליון?

זהבה גלאון: חבר כנסת שאומר: אנחנו נעלה עם 9D, אנחנו נתקוף את בית-המשפט העליון, נדאג לרסן את בית-המשפט העליון, ומציע לעלות בבולדוזרים, בשופלים, אני לא יודעת מה, על בית-המשפט העליון – אני חושבת ששני דברים יהיו פה: האחד, יש מי שמפרש את הדברים כפשוטם; מחר הוא עוד יכול לעלות להביא לכאן בולדוזרים.

זהבה גלאון: והדבר השני: אמירה כזאת מצדו של חבר כנסת היא כבר לא במסגרת מה שאני קוראת השוליים הרחבים של חופש הביטוי.

זהבה גלאון: מדובר כאן בהסתה – בהסתה לרצח, צריך לומר.

יצחק וקנין: תודה.

זהבה גלאון: ואני אשמח לדעת מה העמדה של השר לביטחון פנים.

ינון מגל: – – –

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחבר הכנסת מאיר כהן.

ינון מגל: – – – רצח?

זהבה גלאון: אתה לא מבין?

ינון מגל: לא.

ינון מגל: רצח?

מאיר כהן: אדוני השר – –

מסעוד גנאים: לעלות על בג"ץ – – –

מאיר כהן: – – אני מוצא חובה, כשאר חברי – חברים, חברים – – –

יצחק וקנין: חברים, נא לאפשר לחבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אני מוצא חובה, כשאר חברי, אני משוכנע שכל הבית הזה, לדרוש ממך תגובה ישירה על התרת דמם של שופטים במדינת ישראל.

מאיר כהן: להגיד, אני מניף את כף ה-9D על בית-המשפט, זו התרת דם.

מאיר כהן: אני לא מצפה משרת המשפטים שנעלמה, אבל אני מצפה ממך, מתוך ההיכרות של אדם הגון, שתגיד את דבריך.

מאיר כהן: ובאשר להר-הבית: במקום – – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: שנייה, אדוני.

מאיר כהן: במקום שיש אנרכיה, זה מה שקורה.

מאיר כהן: אני חייב להגיד לחברי מהמשותפת:

מאיר כהן: אני מכבד גם את הקריאות של "אללהו אכבר" ואני מכבד את חופש הדת, אבל אני לא מכבד מה שכולנו יודעים, שבדרך להר-הבית – מי שהיה שם – יש קבוצות שאתה דיברת עליהן; קבוצות של כל מיני עמותות אסלאמיות שמבעירות את המקום.

מאיר כהן: אתם לא עשיתם דבר.

מאיר כהן: ובמקום שהריבון לא מתנהג כריבון, אל תתפלאו שאנשים יורקים ואומרים את מה שהם אומרים על דת כזו או אחרת.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: אדוני השר לביטחון פנים ישיב לכולם, אם זה לפי רצונו.

גלעד ארדן: טוב.

גלעד ארדן: אז אני רוצה להתחיל לגבי הר-הבית.

גלעד ארדן: אין פה שום אמירה מסוכנת, כפי שחבר הכנסת טיבי טוען.

גלעד ארדן: אמרתי בצורה המפורשת ביותר, שעל-פי הסטטוס-קוו זה עשרות שנים – ואני אומר את זה בצער – על יהודים נאסר להתפלל בהר-הבית.

גלעד ארדן: התפיסה שלי וההבנה שלי מה זה חופש דת ופולחן זה שגם אם אני לא מאמין במה שאתה מאמין אני לא אמנע ממך להחליט מה אתה, איך אתה רוצה להאמין, למי אתה רוצה להתפלל, איך אתה רוצה להתפלל.

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: בדיוק באותה צורה שבמערת המכפלה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

גלעד ארדן: – – – בדיוק באותה צורה – –

ינון מגל: – – –

גלעד ארדן: – – שבמערת המכפלה – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, תאפשר לשר להשיב.

גלעד ארדן: – – יהודים יכולים להתפלל לצד מוסלמים, וכל אחד מפרש – –

טלב אבו עראר: אבל זה לא – – –

גלעד ארדן: – – את ההיסטוריה ואת האמונה ואת הדת שלו כפי שהוא מפרש אותה.

גלעד ארדן: ואני מכבד גם את זכותם של המוסלמים – –

טלב אבו עראר: אין לך שם כלום.

גלעד ארדן: – – לעשות זאת – –

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: – – ולהתפלל במערת המכפלה, אף שלפי הדת והאמונה שלי – –

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: – – קנינו בכסף מלא את מערת המכפלה.

גלעד ארדן: ויש הרבה מאוד – – –

קריאה: – – –

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: ויש הרבה מאוד – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – – –

גלעד ארדן: ויש הרבה – אני לא צריך, זה בסדר.

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: ויש הרבה מאוד ציטוטים ביהדות – –

יצחק וקנין: לא, מה זה "אני לא צריך"?

יצחק וקנין: אני צריך את זה לניהול הישיבה.

גלעד ארדן: – – איזה מקומות לא ניתן לומר לעם היהודי שהם גזולים בידו – –

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: – – כי יש לנו כל ההוכחות שאנחנו, יש לנו הזכויות על אותם מקומות.

גלעד ארדן: ועכשיו אני לא בא להתחרות – –

טלב אבו עראר: – – –

קריאות: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גלעד ארדן: – – ואני לא אנסה לשכנע אותך – –

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: – – ואתה תנסה לשכנע אותי.

גלעד ארדן: תנסה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

גלעד ארדן: תנסה להקשיב למה שאני אומר.

טלב אבו עראר: שידבר – – –

יצחק וקנין: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: אתה רוצה שאני אוציא אותך?

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: אני לא רוצה להוציא אותך.

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: אדוני, אתה לא תפריע לשר בלי הפסקה.

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: אתה – שמענו.

יצחק וקנין: אמרת את הדברים.

יצחק וקנין: אז בוא נסגור את העניין.

יצחק וקנין: עד כאן.

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: עד כאן.

יצחק וקנין: אתה לא תפריע.

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני, איך אומרים, בשלישית כמעט.

ינון מגל: לא, הוא צועק, הוא חושב שהוא צודק, והוא יגיד שזה – – – הוא צודק.

יצחק וקנין: אדוני – –

מסעוד גנאים: הוא צודק – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: – – חבר הכנסת ינון מגל, אל תוסיפו לנו על – – –

מסעוד גנאים: הוא צודק – – – הוא צועק – – –

גלעד ארדן: בכל מקרה – – –

טלב אבו עראר: – – –

קריאה: – – – טלב.

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: אני יכול להמשיך?

יצחק וקנין: ודאי שאתה יכול להמשיך.

גלעד ארדן: אני עושה הפרדה בין האמונה שלי ובין הדעות שלי על מה שהיה צריך להיות או על מה שצריך לשאוף אליו, אבל סטטוס-קוו, כפי שאמרתי, אני כשר לביטחון פנים, תפקידי לשמור עליו ולאכוף את המצב כך שהוא יתקיים.

גלעד ארדן: וחברי חבר הכנסת ינון מגל, בהקשר הזה, שאני חושב שהוא הקשר מדיני שמבוסס על סיכומי עבר כלשהם בין ממשלות ישראל בראשות ראשי הממשלות לבין ממשלת ירדן, הדבר הזה איננו על-פי החלטתי אם כן לשנות אותו או לא לשנות אותו.

גלעד ארדן: ואני מציע, באמת, לא להגיד אמירות כאלה שיוצרות ציפיות, גם לא בצד של היהודים שרוצים, וזכותם לרצות להתפלל שם, אבל כרגע המצב איננו מאפשר זאת – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – כי ציפיות השווא הללו שאנחנו מייצרים, לפעמים מלבות את אותה אש.

גלעד ארדן: ומצד אחד יש אמירות שאין להן מקום, ואחרי זה אנשים משלמים מחיר כי הם יועמדו לדין על האמירות הללו; ומצד שני – וצודק חבר הכנסת מאיר כהן, רק שהוא לא מכיר לגמרי את כל הניסיונות שנעשו – לטפל באותן עמותות שממומנות ומממנות גם פעילות של מוסלמים – –

מאיר כהן: – – –

גלעד ארדן: – – שמובאים לשם כדי להבעיר את המקום – –

באסל גטאס: – – –

גלעד ארדן: – – וכדי להצר את צעדיהם של מבקרים יהודים – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – שברשות ובסמכות – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – יכולים לבקר בהר-הבית על בסיס הסטטוס-קוו.

קריאה: – – –

גלעד ארדן: ומי מחברי הכנסת – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – שמסתכל רק על צד אחד ולא מסתכל על הצד השני של הסטטוס-קוו – –

טלב אבו עראר: – – –

מאיר כהן: – – –

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: – – לתפיסתי הוא צבוע והוא נוהג בצביעות – –

טלב אבו עראר: – – –

מאיר כהן: – – –

גלעד ארדן: – – כי הוא לא באמת מאמין בחופש דת.

טלב אבו עראר: – – –

באסל גטאס: – – –

גלעד ארדן: ומי שמאמין בחופש דת צריך היה לדרוש את זה – – –

מאיר כהן: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת – – –

טלב אבו עראר: – – –

באסל גטאס: – – –

מאיר כהן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס – – –

טלב אבו עראר: – – –

באסל גטאס: – – –

מאיר כהן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס – – –

טלב אבו עראר: – – –

באסל גטאס: – – –

מאיר כהן: – – –

יצחק וקנין: רבותי – – –

טלב אבו עראר: – – –

באסל גטאס: – – –

מאיר כהן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – – –

באסל גטאס: – – –

מאיר כהן: – – –

באסל גטאס: – – –

מאיר כהן: – – –

באסל גטאס: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן – – –

באסל גטאס: – – –

מאיר כהן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן מנהל אתם דו-שיח בזמן שהשר עונה, זה לא יסתיים ככה.

מאיר כהן: אין בעיה.

מאיר כהן: אתה צודק.

גלעד ארדן: ולכן אני מתכוון, אדוני, לפעול כדי לאכוף את הסטטוס-קוו ולשמור עליו, ואני חושב שבימים הקרובים אנחנו גם ננקוט צעדים נוספים כדי להחזיר את הסדר אל מה שקורה בהר-הבית, להרגיע שם את מה שקורה, וכדי שהסטטוס-קוו יוכל להתקיים.

גלעד ארדן: לגבי מה שנשאלתי על אירועי היום, אני חייב לומר – זימן לנו בורא עולם באמת עיתוי אומלל למה שקורה היום – אתמול ציינו עשר שנים לגירוש מגוש-קטיף, וכך יצא שהחלטות בית-המשפט העליון לגבי הריסת בתי-דריינוף בבית-אל יצאו באמת בעיתוי מאוד מאוד כואב.

גלעד ארדן: בטח הוא כואב כשאני חלק מממשלה לאומית שצריכה לפעול כדי לחזק את ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון.

גלעד ארדן: אבל מצד שני, אנחנו ממשלה שמכבדת את החוק, ומכבדת את בתי-המשפט ואת החלטות בתי-המשפט.

גלעד ארדן: אני חושב, קודם כול, שיחד עם הכאב על ההריסה – שאני מבין אותו ומזדהה אתו – אני לא יכול לקבל בשום צורה ובשום פנים ואופן את התופעות של האלימות שראינו כלפי השוטרים וכלפי החיילים.

גלעד ארדן: יש פער אדיר, דרך אגב, בין מה שמציגים בתקשורת לבין מה שקורה בשטח – ואני מקבל דיווחים כל חצי שעה, או לפעמים פחות מזה, ממה שקורה בשטח – אבל עדיין, היו שם תופעות של השלכת אבנים, וחפצים אחרים, כלפי שוטרים וכלפי חיילים.

גלעד ארדן: לדבר הזה אין מקום.

גלעד ארדן: התבצעו שם מעצרים, ולתפיסת עולמי צריכה להיות אפס סובלנות כלפי מי שפעל כך, ואני מקווה מאוד שיוגשו גם כתבי-אישום, לא אכפת לי בני כמה הם אותם נערים, אם הם קטינים או לא קטינים; מי שזורק אבנים על כוחות הביטחון צריך לעמוד לדין וצריך לשלם את המחיר.

גלעד ארדן: נוסף על זאת, אנחנו גם שמענו ביממה האחרונה התבטאויות מאוד קשות.

גלעד ארדן: אתם ציינתם את ההתבטאות של חבר הכנסת מוטי יוגב נגד בית-המשפט העליון – ואני אומר את זה פעמים רבות גם לחברי משמאל וגם לחברי מימין: גם אם יש לנו ביקורת, או אי-הסכמה, כלפי החלטות של בתי-משפט, בראשם בית-המשפט העליון, אמירות כאלה, כמו של חבר הכנסת מוטי יוגב, אין להן מקום.

גלעד ארדן: אני מגנה אותן.

גלעד ארדן: יש אנשים שעלולים לפרש אותן כלגיטימציה לאלימות, וזה לא משנה אם אלימות כלפי שופטים או אלימות כלפי שוטרים וחיילים, שנאלצים – כי זאת המשימה שלהם – נאלצים לממש את ההחלטות השיפוטיות של בית-המשפט.

עמר בר-לב: כל הכבוד, אדוני השר, כל הכבוד.

גלעד ארדן: מי שלא יגבה החלטות של בית-משפט בישראל יוביל אותנו כאן לאנרכיה – יוביל אותנו לאנרכיה, וזה לא יכול לדור בכפיפה אחת עם נאמנות למדינת ישראל.

גלעד ארדן: זה פשוט לא הולך יחד, ולא משנה מאיזה כיוון זה בא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גלעד ארדן: מי שרוצה פה מדינה יהודית, או מי שרוצה מדינה דמוקרטית – ולא משנה באיזה צד שמים את הדגש – חייב לכבד ולגבות קיום של החלטות של בית-המשפט העליון.

גלעד ארדן: דרך אגב, אני שמעתי בבוקר את יושב-ראש הבית היהודי נפתלי בנט, אני שמעתי גם התבטאויות של שרת המשפטים – זה הכיוון, ואני חושב שכולנו צריכים לגנות התבטאויות כמו ההתבטאות של חבר הכנסת מוטי יוגב, ואני חושב שגם המשרד לביטחון פנים, גם משטרת ישראל, גם גורמי אכיפת החוק, מוכיחים כל הזמן שהם פועלים באותה צורה, בלי להפלות, גם כלפי קיצוניות מצד אחד וגם כלפי קיצוניות מצד שני.

גלעד ארדן: היום בבוקר הוגשו כתבי-אישום נגד החשודים בהצתה של כנסיית הלחם והדגים.

גלעד ארדן: אני הופעתי כאן, בפני הכנסת, ואני אמרתי שאנחנו לא נאפשר שום פגיעה בחופש הדת והפולחן או במרקם הכל-כך עדין ושברירי של הדו-קיום במדינת ישראל; ומדינת ישראל מושתתת על הערכים הללו.

גלעד ארדן: ביקשתי מהמשטרה לתת דגש ועדיפות לחקירה הזאת.

גלעד ארדן: זו הייתה חקירה שהוביל אותה ימ"ר ש"י, שהוקם במיוחד לפשיעה לאומנית, יחד עם שירות הביטחון הכללי.

גלעד ארדן: ובלי להיכנס עכשיו לתיאור מפורט של פרטי החקירה, זו הייתה חקירה מאוד מאוד מורכבת, שהופעלו בה אמצעים מאוד מאוד מתקדמים, והעובדה שהוגשו היום כתבי-אישום מוכיחה שאנחנו ננקוט אפס סובלנות כלפי פעולות – מכל אחד מהצדדים הללו – שנועדו, לצערי, לערער את יסודות הדמוקרטיה ולפגוע בדו-קיום.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר לביטחון פנים.

עיסאווי פריג': כבוד השר, באילו אמצעים – – –

יצחק וקנין: תודה לשר לביטחון פנים.

יצחק וקנין: אני לא מאפשר.

יצחק וקנין: אני מודה לשר גלעד ארדן, אני מודה לשואלים.

יצחק וקנין: רבותי, הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 14), התשע"ה–2015, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: עיכוב בהעלאת בני הפלאשמורה ובאיחודם עם משפחותיהם בישראל

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעות חבר הכנסת מאיר כהן וחבר הכנסת יחיאל חיליק בר: עיכוב בהעלאת בני הפלאשמורה ואיחודם עם משפחותיהם בישראל, מס' 951 ו-954.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן – אני רואה ששר הקליטה נכנס בעיתוי ממש מדויק – אדוני, חבר הכנסת מאיר כהן, שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, סיפורה של שארית יהודי אתיופיה, שדלת מדינת ישראל, אדוני שר הקליטה, נסגרה בפניהם, הוא סיפור קשה; סיפור של אטימות, סיפור של עצימת עיניים, סיפור של הסתר פנים.

מאיר כהן: זה עוד סיפור של עוול שאנחנו גורמים לקהילה האתיופית, וגרוע מכול, זה סיפור של גזענות.

מאיר כהן: ואני אומר מפורשות: זה סיפור שמדיף ריח של גזענות.

מאיר כהן: יהודי אתיופיה שמרו על יהדותם במשך אלפי שנים.

מאיר כהן: זה לא היה קל.

מאיר כהן: הם עשו את זה בחברה מנוכרת, שונאת, שפגעה והרגה בהם.

מאיר כהן: חלקם נאנסו להתנצר, ולמרות הדבר הזה, הם עדיין יהודים.

מאיר כהן: ההלכה קובעת באופן חד-משמעי שיהודי שהמיר את דתו תחת איום על חייו ורוצה לשוב ליהדותו הוא יהודי.

מאיר כהן: הם האנוסים של המאה ה-21.

מאיר כהן: ולצערי הרב – היו כל כך הרבה החלטות ממשלה, כל כך הרבה ישיבות, מבקר המדינה – כל כך הרבה התייחסות – ושום דבר לא קרה.

מאיר כהן: ואני אומר חד וחלק, שאם באירופה או בארצות-הברית היו נמצאים יהודים לא שחורים, שמישהו הטיל ספק ביהדותם, הם היו מזמן נמצאים במדינת ישראל.

מאיר כהן: ולצערי הרב – אני חוזר על זה, וזה צריך להיאמר בבית הזה – הגיבנת הזאת, של הגזענות, אם אנחנו רוצים לטפל בה, הדבר הראשון שאנחנו צריכים לעשות הוא להעלות מייד את שארית היהודים שנמצאים באתיופיה.

מאיר כהן: אני רוצה לספר לכם על צ'אלאצ'ו מקונן.

מאיר כהן: שימו לב מי זה הבחור הזה.

מאיר כהן: הסיפור הזה ממחיש עד כמה העיוות הזה זועק לשמים.

מאיר כהן: הוא לוחם בסיירת גבעתי.

מאיר כהן: הוא זכה בצל"ש, כשחברו סרן הדר גולדין, זיכרונו לברכה, נחטף ונהרג.

מאיר כהן: רק לפני כמה חודשים הוא עמד בגאווה וזכה בצל"ש ממדינת ישראל.

מאיר כהן: הוא היה בקרב הירואי.

מאיר כהן: ישראלי, יהודי, לוחם.

מאיר כהן: רק דבר אחד – הוא לא זוכה לראות את אחיו – – –

יצחק וקנין: אני מוסיף לך עוד דקה, תשתדל לסיים.

מאיר כהן: עוד דקה.

מאיר כהן: רק דבר אחד – הוא לא זוכה לראות את אחיו שנמצאים באתיופיה.

מאיר כהן: טספה ארגאווי, לוחם בסיירת צנחנים, מלח הארץ, לא יכול להתאחד עם משפחתו, כי משרד הקליטה, ומשרד הפנים, וממשלת ישראל, מצטרפים לשרשרת הגזענות הבלתי-נסבלת.

מאיר כהן: אני קורא לשר הקליטה, לשר הפנים, לדאוג מייד שהאנשים הטובים האלה, היהודים הטובים האלה, יחזרו למדינת ישראל בהקדם האפשרי.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, המציע השני.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן ישיב להם שר הקליטה והעלייה, השר זאב אלקין.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני מברך את הקהל שנמצא כאן, ובעיקר את מיה, שבגיל שש וחצי החליטה שלפני כיתה א' זה זמן טוב לבוא וללמוד על הדמוקרטיה הישראלית.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה שלא נבייש אותה; בחלק מהדיונים שהיו פה זה כבר קרה.

יחיאל חיליק בר: אז ברוכה הבאה, מיה.

יצחק וקנין: אז מעכשיו אני מתחיל לקחת את הזמן.

יצחק וקנין: מרגע זה.

יחיאל חיליק בר: אתה לא מחשיב לי את הזמן של מיה, כי זו מצווה לברך את הגעתה לכנסת.

יצחק וקנין: ממש לא.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, וגם מאיר, חשוב לי שתדע, אני את הנושא הזה מלווה מאוד כבר מהכנסת הקודמת – חבר הכנסת נגוסה יודע – את המאבק הצודק והנכון הזה של בני הפלאשמורה לעלות לארץ.

יחיאל חיליק בר: כבר 20 שנה מדברים עליהם, כן או לא; יעלו, לא יעלו.

יחיאל חיליק בר: בני המשפחות שלהם כאן – יהודים, ישראלים לכל דבר.

יחיאל חיליק בר: הם טובים לשרת בצה"ל, הם טובים להיהרג בצה"ל, אבל הם לא טובים כדי שיעלו את האחים – לפעמים הביולוגיים – שלהם בגלל, אגב, טעויות – שאם אתה תשמע, אדוני היושב-ראש – מביכות של כל מיני ארגונים ושל הסוכנות, ורשימות של "נאקוץ'" וכו'.

יחיאל חיליק בר: היו ארבע ועדות ממשלה, פלוס פסיקת בג"ץ של שמגר, שקראו להעלות אותם לארץ לאלתר.

יחיאל חיליק בר: אבל הנה, היום דיברנו על פסיקת בג"ץ – מה לנו, חלילה, ליישם את הפסיקה הזאת כשזה נוגע לבני הפלאשמורה.

יחיאל חיליק בר: ואני באמת קורא לסיים את הסאגה הכל-כך נוראית הזאת.

יחיאל חיליק בר: אני מזכיר לך, חבר הכנסת נגוסה, ואתה היית אתי אז כשיזמתי דיון מהיר בוועדת הקליטה של הכנסת בנושא הסדרת מעמדם של מסורבי העלייה מאתיופיה לקראת סיום מבצע "כנפי יונה" לאיחוד המשפחות שלהם מדרגה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: קיבלנו אז תירוצים של "נסגרה הרשימה".

יחיאל חיליק בר: אני שואל גם את אדוני היושב-ראש, הוא איש דתי: ממתי סגירת רשימה היא ערך יותר נעלה מלהעלות יהודים ארצה?

יחיאל חיליק בר: ולכן אז גם הקים שר הפנים בזמנו, גדעון סער, ועדה שתבחן את כניסתם.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא יודעים מה קרה עם הוועדה הזאת, מה המסקנות שלה, אם מישהו יישם ואכף אותן.

יחיאל חיליק בר: יש היום 1,600 משפחות במעמד – – –

יצחק וקנין: אני רק רוצה לשאול: לאיזו מדינה בעולם סגרנו את הרשימה?

יחיאל חיליק בר: לאתיופיה.

יצחק וקנין: זהו.

יחיאל חיליק בר: נכון, אני מסכים אתך.

יצחק וקנין: היא הנותנת על כל מה שאמר חבר הכנסת מאיר כהן.

יחיאל חיליק בר: לא לפולין, מאיפה שסבא שלי הגיע, לא לאנגליה, מאיפה שסבתא שלי הגיעה, ולא למרוקו, מאיפה שסבא וסבתא שלי הגיעו; לא סגרו.

יחיאל חיליק בר: אבל לאתיופיה סגרו.

יחיאל חיליק בר: 1,600 משפחות שנמצאות היום בסטטוס של מסורבי עלייה.

יחיאל חיליק בר: ושוב, חברת הכנסת ברקו, יש פה משפחות שאישרו להורים ושמונה ילדים לעלות, וילד אחד שאגב, במקרה, באותו זמן – סיפורים מזעזעים של ארגון "נאקוץ'" שעשה רשימה – הוא הלך לעבוד בשדה ופשוט לא רשמו אותו.

יחיאל חיליק בר: אז שמונה אחים נמצאים פה, ואח או שניים נמצאים שם – אחים בדם, מאותו אבא, מאותה אימא – בגלל טעות ברשימה.

יחיאל חיליק בר: אני מצטרף לידידי חבר הכנסת כהן, ובאמת, מכל הלב, מבקש מממשלת ישראל מלבד חמלה גם טיפה להפגין צדק בנושא הזה, לגמור את הסאגה הכל-כך מיותרת הזאת שסובלים ממנה אחינו ואחיותינו באתיופיה ולהעלות את באמת שארית הפליטה היקרה הזאת של יהודים ציונים אוהבי ישראל שמחכים לחזור לכאן, הביתה.

יחיאל חיליק בר: תראו כמה רעש – ובצדק רב.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה גם לברך על חזרתו בעזרת השם של יהונתן פולארד – תראו כמה רעש עושים על יהודי יקר מאוד אחד.

יחיאל חיליק בר: יש 5,000 יהודים באתיופיה, ואף אחד לא מקים רעש, וגם כשהיה רעש, התעלמו ממנו.

יחיאל חיליק בר: הסיפור זה צריך להסתיים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יצחק וקנין: יעלה שר העלייה והקליטה חבר הכנסת השר זאב אלקין.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי השר דרעי, חברי חברי הכנסת, לפני שאגע בגוף התשובה אני חייב להגיד שלפחות חבר הכנסת חיליק בר הוא עקבי.

זאב אלקין: הוא מקדם את הנושא הזה באופן עקבי מאז שהוא בכנסת.

זאב אלקין: אני תכף אעיר קצת על מורכבות הנושא ומה קורה כרגע בממשלה הנוכחית, אבל מהפתוס של העמדה של חברי חבר הכנסת מאיר כהן מאוד הופתעתי, כי רק לפני תקופה יחסית קצרה אדוני היה חבר ממשלת ישראל במשך שנתיים.

מאיר כהן: – – –

זאב אלקין: תכף אני אסביר.

זאב אלקין: ראש מפלגתך, שר האוצר, היה שר האוצר באותה ממשלה במשך שנתיים, ולא זכור לי שבשנתיים האלה משרד האוצר, שבאופן מסורתי מתנגד מאוד לכל החלטה חדשה על ההבאה של בני הפלאשמורה, שינה פתאום את עורו ואת עמדתו ובמשך אותן שנתיים אמר: אני, כשר האוצר וכמשרד האוצר, תומך בהבאתם ואני מסיר את ההתנגדות.

יעקב פרי: אנחנו לא היינו בסדר – – – נו, באמת.

מאיר כהן: אתה שר בממשלה.

מאיר כהן: עזוב.

מיקי לוי: זה לא עלה.

מיקי לוי: זה לא נפל על נושא כספי.

זאב אלקין: מה זאת אומרת "זה לא היה"?

זאב אלקין: אנשים לא היו?

מיקי לוי: זה לא עלה אפילו.

זאב אלקין: הם היו – תשאלו את חיליק בר, הוא היה שם באותן שנתיים, אנשים היו באותם מקומות, היו אותם קרובי משפחה.

זאב אלקין: מה זה "זה לא היה"?

מיקי לוי: נתת תחושה כאילו – – – ונפל בגלל כסף.

מיקי לוי: לא כך הוא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, אוקיי.

יצחק וקנין: תאפשרו לשר להשיב בבקשה.

מאיר כהן: אני יודע שזה לא נעים לשמוע – – –

יצחק וקנין: רבותי, תשובת השר חשובה.

מאיר כהן: אני יודע שזה לא נעים לשמוע שזו שאלה של גזענות.

מאיר כהן: זה קצת גורם לך להתגרד באי-נוחות.

זאב אלקין: אז איפה היית, מאיר?

זאב אלקין: שנתיים כשר בממשלה.

זאב אלקין: אם זאת שאלה של גזענות, למה לא יזמתם?

מאיר כהן: מה שאני עשיתי בשביל יהודי אתיופיה אתה לא עשית.

זאב אלקין: למה לא אישרתם?

זאב אלקין: למה לא דחפתם?

זאב אלקין: נו, בחייך.

מאיר כהן: אל תיתן לי ציונים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן.

זאב אלקין: כדאי מאוד לזכור שבסופו של דבר בבית הזה עוברים פה מקואליציה לאופוזיציה וחזרה – –

מאיר כהן: מה זה שייך?

זאב אלקין: – – וכדאי להיות עקביים ולא לגלות נושא שהוא נוח תקשורתית כרגע ולהתלבש עליו רק בגלל שאתה התיישבת על ספסל האופוזיציה.

זאב אלקין: זה הכול.

זאב אלקין: קצת פחות פתוס וקצת יותר התייחסות למורכבות ולרצינות של הנושא.

מאיר כהן: ועדיין אתה לא אומר כלום – – –

יצחק וקנין: רבותי, אתם לא מאפשרים לשר להשיב לכם.

זאב אלקין: אתה תקפת את הממשלה, מותר גם להעיר לך, מה לעשות.

זאב אלקין: היית שנתיים חבר ממשלה, יותר ארוך ממה – – –

יצחק וקנין: אולי אדוני השר ירגיע את הדיון הזה.

מאיר כהן: – – –

זאב אלקין: מה לעשות, אז זה לא עניין אותך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: אולי אדוני השר ירגיע את הדיון?

יצחק וקנין: תאפשרו לשר.

זאב אלקין: הערה שנייה – הבאת שני מקרים, מקרים באמת לא פשוטים, שכשאתה שומע ופוגש את החיילים – וגם אני פגשתי אותם ודיברתי אתם, ותכף אסביר מה המורכבות של הפתרון של הבעיה הזאת.

זאב אלקין: אבל דווקא שני המקרים האלה שהבאת ובשמם דיברת נפתרו.

זאב אלקין: נפתרו בממשלה הזאת, אגב.

זאב אלקין: הם התדפקו גם על הדלתות של הממשלה הקודמת, וכל מה שהיה חסר – היה חסר כסף.

זאב אלקין: ודווקא בממשלה הזאת מצאו פתרון – צריך לתת פה את הקרדיט – בזכות שיתוף פעולה של הסוכנות היהודית.

זאב אלקין: אבל זו הפעם הראשונה שפנו לסוכנות – בממשלה הקודמת לא פנו ולא ביקשו – שנתנה פה את היד, ובהתחשב במקרה מאוד מאוד חריג נכנסה בפלונטר המשפטי הקיים, שתכף אני אתייחס אליו, ואמרה: אני אביא את הכסף.

זאב אלקין: לכן קרובי המשפחה האלה – של האחד כבר כאן ושל השני בדרך.

זאב אלקין: לכן דווקא, אם מדברים על המקרים האלה, אפשר גם לתת קרדיט לממשלה ולסוכנות, שסוף-סוף פתרו את הבעיה ששנים לא יכלו לפתור אותה.

זאב אלקין: עכשיו לגופו של עניין.

זאב אלקין: קודם כול, צריך להבין פרט אחד: אני עומד כאן בשם כל הממשלה, אבל יש הרבה התייחסויות לנושא הזה לאחרונה, והרבה פעמים אני נשאל למה משרד הקליטה לא מוכן לתת סל קליטה לעולים מאתיופיה ונותן לכל העולים האחרים.

זאב אלקין: אין דבר כזה – משרד הקליטה נותן זכויות עולה וסל קליטה לכל עולה שנכנס לארץ.

זאב אלקין: לכל עולה.

זאב אלקין: הוא לא קובע מי עולה ומי לא עולה, אבל כל מי שמקבל הגדרת עולה מקבל את סל הקליטה ומקבל את הזכויות, ועולים מאתיופיה מקבלים גם זכויות מוגדלות, וטוב שכך ונכון שכך.

זאב אלקין: איפה הבעיה כאן?

זאב אלקין: שלפי הקביעה – האמיתית, גם של הרבנות וגם של משרד הפנים – בני הפלאשמורה לא נכנסים לקטגוריה של חוק השבות.

זאב אלקין: אפשר לאהוב את זה, אפשר לא לאהוב את זה, אפשר לפעול לשינוי חוק השבות – אדוני מוזמן לנסות לעשות את זה אם הוא חושב שזה נכון – אבל זה המצב.

זאב אלקין: ואף שהם לא נכנסים לקטגוריה של חוק השבות, ולכן לא יכולים באופן פשוט לבקש אשרת עלייה ולעלות, הלכה הממשלה כאן בתהליך ארוך, שהתחיל כמובן לא מהיום, ואמרה: אני, לקבוצת האוכלוסייה הזאת, בהתחשב ברקע ההיסטורי המסוים המורכב, שאותו תיארת, לפי המלצה גם של הרבנות הראשית, נדמה לי – היו פה כמה המלצות של הרבנים הראשיים – אני, כממשלה, הולכת למסלול מיוחד; אני מביאה אותם – לא כעולים, כי הם לא זכאים, מה לעשות – אני מממנת, כהחלטת ממשלה מיוחדת, את שהותם כאן במהלך תהליך הגיור, וברגע שהם עוברים את תהליך הגיור הם כמובן רשאים ונכנסים לקטגוריה של חוק השבות והופכים לאזרחים מלאים ועולים של מדינת ישראל, ומקבלים את כל הזכויות כמו כל עולה מאתיופיה, וזה המסלול.

זאב אלקין: לכן בכלל זאת סוגיה של כסף.

זאב אלקין: הרי על אף עולה אין סוגיה של כסף; לא משנה מאיפה הוא יגיע, מכל מדינה שבעולם, אנחנו מקבלים כל אחד.

זאב אלקין: אבל כאן יש החלטת ממשלה מיוחדת, או יותר נכון סדרת החלטות ממשלה, שאמרו: אומנם לא מגיע לפי החוק, אבל אנחנו, לפנים משורת הדין, משקיעים כסף מיוחד להביא אנשים לפה ולעבור את הגיור.

זאב אלקין: אגב, זאת לא הקבוצה היחידה שעושים אתה את זה; עושים את זה עם בני המנשה.

זאב אלקין: ואגב, דווקא על זה אפשר לברך את הממשלה הקודמת, שקיבלה החלטה בעניין וקידמה את זה.

זאב אלקין: אז הנה, אפשר.

זאב אלקין: כשרוצים – אפשר.

זאב אלקין: גם לגבי הפלאשמורה היו יכולים באותה הזדמנות לקדם.

זאב אלקין: לא רצו.

זאב אלקין: אבל זה המסלול.

זאב אלקין: עכשיו, במסלול הזה, כפי שאתם יודעים, התקבלה ב-2010 החלטת ממשלה רחבה מאוד, לאחר מאבק ציבורי של הרבה שנים, והחלטת הממשלה הזאת, אפילו כדאי לזכור את הכותרת שלו, הייתה כזאת: הבאתם לישראל של אחרוני הפלאשמורה.

זאב אלקין: זה היה ניסוח של החלטת הממשלה.

זאב אלקין: כך ממשלת ישראל ניסחה את ההחלטה שלה.

זאב אלקין: ובהחלטה הזאת היה מנומק – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ינון מגל, קולך נשמע עד פה.

יצחק וקנין: זה מפריע לשר וגם לנו.

יצחק וקנין: תודה.

זאב אלקין: בהחלטה הזאת היה מנגנון, שסוכם עליו אז עם הוועדה הציבורית שמטפלת בנושא הזה, בראשות השופט שמגר, עם הרבה מאוד גורמים, מהו העיקרון ולמה היא ההחלטה האחרונה.

זאב אלקין: בסופו של דבר התקבלה החלטה שהולכים לאותו פנקס שהוכן ב-2007 ועודכן ב-2010, ומהפנקס הזה בחרו את האנשים שהזיקה שלהם ליהדות היא לפי האם, בדיוק כמו בחוק השבות, אגב.

זאב אלקין: לפי אותו עיקרון.

זאב אלקין: ולכן – – –

מאיר כהן: אתה יודע שיש מקומות אחרים שהחליטו – – – לפי האב.

מאיר כהן: מעניין שאצלם החליטו להתעקש – – –

זאב אלקין: קודם כול, אין דבר כזה "מקומות אחרים".

זאב אלקין: יש חוק במדינת ישראל, חבר הכנסת כהן.

זאב אלקין: החוק הזה מאוד מאוד פשוט; הוא אומר מיהו יהודי, הוא אומר שעד דור שלישי של יהודי אפשר להביא.

זאב אלקין: ולכן, מי שהוא בן של אב יהודי, הוא למעשה דור שלישי לאימא יהודייה, ולכן הוא כן מגיע.

זאב אלקין: ואותו עיקרון חל על כולם.

זאב אלקין: אין חוקים מיוחדים פה, ולכן אין פה שום גזענות, להפך, יש רק קבוצות אוכלוסייה נבחרות, שבשבילן הלכו לפנים משורת הדין, וגם אם הן לא נכנסו תחת חוק השבות, החילו את זה עליהן.

זאב אלקין: אבל כשהתיישבה הממשלה, והתייעצה עם כל הגורמים המקצועיים, אמרו: אם כבר הולכים לפנים משורת הדין, בואו נלך לפי העיקרון המארגן של חוק השבות, כי יש כבר דעת מחוקק במדינת ישראל.

זאב אלקין: אגב, עוד הפעם, אפשר לפעול לשנות את זה; אפשר להציע לשנות את חוק השבות, שההגדרה תהיה לא רק לפי האימא, אלא גם לפי האבא.

זאב אלקין: זה כמובן ירחיב מאוד את מספר האנשים שהם זכאי עלייה, בכל התפוצות, בכל הקהילות ובכל המקומות.

אברהם נגוסה: זה לא רק חוק השבות, דווקא דרך האימא זה לפי ההלכה – – –

זאב אלקין: זה גם לפי חוק השבות.

אברהם נגוסה: חוק השבות נותן גם מי – – –

זאב אלקין: לא, לא נכון, חבר הכנסת נגוסה.

זאב אלקין: בחוק השבות יש שני סעיפים: 4א ו-4ב.

זאב אלקין: כאשר מוגדר לפי חוק השבות שמי שזכאי לעלות זה או יהודי – והיהדות מוגדרת רק לפי האימא לפי ההלכה, לא נכנסים שם לשאלה של גיור, לפי איזה גיור בדיוק, זה נושא רגיש אחר – או, לחלופין, עד דור שלישי.

זאב אלקין: ולכן, בן לאבא יהודי נכנס לארץ לא כי הוא בן לאבא יהודי, אלא כי הוא נכד לסבתא יהודייה.

זאב אלקין: זה בדיוק המשמעות של ההפעלה של חוק השבות, שקיימת היום בכל תפוצה, גם בתפוצה שאני באתי ממנה.

זאב אלקין: זאת הסיבה שיש הרבה לא-יהודים לפי ההלכה היום בכל גל עלייה שמגיע לכאן, כי היום ההתבוללות גדולה בכל תפוצה אפשרית, ואין כמעט גל עלייה שאין בו משפחות מעורבות.

זאב אלקין: ולכן, כאן הלכו בדיוק לפי אותו עיקרון.

זאב אלקין: עכשיו, אפשר להתווכח עם זה.

זאב אלקין: אגב, יש רבים שאומרים שגם בחוק השבות ההגדרה היא לא נכונה ולא תואמת היום את המקובל בקהילות השונות.

זאב אלקין: אני לא נכנס כרגע לסוגיה הזאת; זו סוגיה כבדה מאוד של המדיניות.

זאב אלקין: אבל זה היה העיקרון המארגן של הממשלה.

זאב אלקין: אגב, כל הגופים שמטפלים – טיפלו אז – בסוגיה הזאת גם התחייבו – כחלק מהחלטת ממשלה, הזהירו שמבחינתם זה סוף פסוק, זה סגירת השורות, והם לא יפעלו ולא יבקשו החלטה נוספת.

זאב אלקין: כמובן, החלטה לא פשוטה כזאת, שבוצעה, אגב, באופן מלא, מייצרת קושי, קושי אמיתי, הומניטרי, כי נשארים בני משפחה מאחור, נשארים אנשים שהגיעו למחנות מתוך תקווה לעלות, שבמשך שנים כבר חיים בתהליך של הכנה לגיור, ולכן מקיימים מצוות, והם רואים את עצמם יהודים, ופתאום מצאו את עצמם שהם נשארו מאחור.

זאב אלקין: אלה סיפורים קורעי לב; אני מסכים גם עם חבר הכנסת בר, ומסכים עם חבר הכנסת כהן, והיו לי על זה הרבה מאוד שיחות עם חבר הכנסת נגוסה.

זאב אלקין: זו באמת בעיה שעומדת לפתחה של ממשלת ישראל, אבל צריך להבין מה המהות שלה.

זאב אלקין: אגב, תדעו, וגם את זה חשוב להבין, שסיפורים הומניטריים מהסוג הזה קיימים בכל תפוצה ובכל גל עלייה.

זאב אלקין: אתם יודעים כמה פניות יש למשרד הפנים של אחים ואחיות וקרובי משפחה מדרגה ראשונה של חיילים מהתפוצות האחרות?

זאב אלקין: המון.

מאיר כהן: תעלו אותם.

זאב אלקין: אגב, במשרדי הפנים של כל הממשלות לדורותיהן רובם המוחלט אפילו לא מקבלים אישור שהות לתושב ארעי; אני כבר לא מדבר על מעמד עולה וסל קליטה.

זאב אלקין: זו סוגיה לא פשוטה.

זאב אלקין: למה היא לא פשוטה?

זאב אלקין: אני אגיד לך, חבר הכנסת כהן.

זאב אלקין: כי אתה אומר, אם העיקרון הוא "תעלו אותם", אין לזה גבול.

זאב אלקין: כי הרי אתה מעלה אותם, גם להם יש קרובי משפחה מדרגה ראשונה.

זאב אלקין: הרי בסופו של דבר, איפה שלא תעצור, ייווצר לך החיץ הזה, שיש אלה שזכאים ויש קרובי משפחה מדרגה ראשונה שהם לא.

זאב אלקין: וזה יכול להיות עם חייל, ויכול להיות עם כל אחד אחר, בכל נסיבות אישיות לא פשוטות.

זאב אלקין: הסוגיה היא לא פשוטה, כי איפה שלא תחתוך, יהיה לך מישהו שיגיד: אבל יש לי גם.

זאב אלקין: ואלה שתעלה אותם, גם להם יש.

זאב אלקין: ולכן, המנגנון שנבחר לטיפול בסוגיה הזאת, הסוגיה ההומניטרית, הוא מנגנון של ועדה מיוחדת של משרד הפנים.

זאב אלקין: אבל כאן היה משהו שאני חושב שלא חשבו עליו.

מאיר כהן: – – –

זאב אלקין: לא, היא לא הפסיקה לעבוד, היא עובדת.

זאב אלקין: איפה הבעיה?

זאב אלקין: היא מקבלת החלטה על בסיס הומניטרי, של אישור כניסה, וכפי שאמרתי, דווקא עם הפלאשמורה יש יותר החלטות חיוביות מאשר בתפוצות אחרות, של אישור להגיע לארץ.

זאב אלקין: אבל זה עבודה בעיניים.

זאב אלקין: למה זה עבודה בעיניים?

זאב אלקין: ואת זה חבר הכנסת נגוסה יוכל לאשר – כי אי-אפשר להגיד לאדם "תבוא לארץ" בלי לתת לו אמצעי קיום, או בלי לתת לו סל קליטה, כי כך בני הקבוצה הזאת לא יוכלו להתקיים.

זאב אלקין: הם צריכים איזה קיום, לפחות באותו זמן שהם יעברו את תהליך הגיור; זה לוקח זמן.

זאב אלקין: מי ישלם על זה?

זאב אלקין: ובדרך כלל, בני המשפחה שלהם – כולנו מודעים לקשיים של עולי אתיופיה שקיימים היום – הם לא במצב לכלכל אותם על חשבונם אותם כמה חודשים או חצי שנה או שנה או כמה שצריך כדי לעבור את תהליך הגיור.

זאב אלקין: וכאן הקושי.

זאב אלקין: ולכן, הוועדה פועלת, היא נותנת אישורים, אבל אין משמעות לאישורים האלה כי אי-אפשר לממש אותם.

זאב אלקין: גם החיילים שהזכרת, האישורים – נתנו שרי פנים גם בממשלות הקודמות, אבל באו המשפחות ואמרו: מה אנחנו עושים עם האישורים אם אין סל קליטה לצדם?

זאב אלקין: ולכן, יש כאן בעיה מובנית – אני מסכים – שמחייבת את הממשלה לתת על זה את הדעת.

זאב אלקין: עכשיו, פתרונות – יכולים להיות פתרונות שונים.

זאב אלקין: כרגע אין עוד החלטת ממשלה על מדיניות מגובשת, לכן אני חולק אתכם את המורכבות ומשתף אתכם במורכבות.

זאב אלקין: אני חושב שטוב שמתקיים הדיון.

זאב אלקין: אני גם יודע שהתקיים דיון מאוד מאוד חשוב אצל חבר הכנסת נגוסה.

זאב אלקין: אפילו – נדמה לי שזו הייתה ישיבה משותפת של ועדת הקליטה וועדת הפנים, שקיימו ראשי הוועדות, חבר הכנסת נגוסה וחבר הכנסת אמסלם.

זאב אלקין: הופיע שם שר הפנים, הציג את עמדתו – מאוד מאוד חשובה; אני תכף אתייחס אליה.

זאב אלקין: יש כאן תהליך כלשהו שיחייב גם את הממשלה לשבת על המדוכה ולקבל החלטה בין האופציות.

זאב אלקין: אבל ההחלטה היא לא פשוטה, היא מורכבת, ויכולות להיות לה גם השלכות רוחב, כי אתה לא יכול לבוא לחייל מתפוצה אחת ולהגיד: זה שאתה חייל, אוטומטית כל בני משפחה שלך מדרגה ראשונה זכאים לבוא לישראל, ואני אפילו משלם סל קליטה, ולחייל שנלחם לצדו ולהגיד: ואצלך לא.

זאב אלקין: זה לא פשוט.

זאב אלקין: לכן, כשאתה דן בסוגיה הזאת אתה צריך לראות את ההיקפים; אתה צריך להבין מה זה אומר ומה ההשלכות בהמשך.

זאב אלקין: כך או אחרת, במוקדם או במאוחר, תגיע לחַיץ הזה, שתמצא אחד בפנים, וקרוב משפחה שלו מדרגה ראשונה בחוץ.

זאב אלקין: כאן, בסוגיה הזאת, אני רואה כמה פתרונות אפשריים.

זאב אלקין: וכפי שאמרתי, הממשלה כבר התחילה דיון על זה.

זאב אלקין: בישיבה האחרונה של ועדת השרים לענייני עולי אתיופיה ויוצאי אתיופיה, הנושא הזה עלה, והייתה התייחסות ראשונית, ונקבע שיהיה דיון מיוחד.

זאב אלקין: אפשרות אחת – לקחת את הכלי הזה, של הוועדה ההומניטרית, ולתת כלי נוסף – יכולת לקבל החלטה לתת סל קליטה.

זאב אלקין: הרי ברגע שאותה ועדה של משרד הפנים תקבל סמכות להגדיר את האדם שהיא מחליטה להביא לארץ כמי שייכנס למסגרת אותה החלטת ממשלה, אותה החלטת ממשלה שקבעה מה בדיוק הזכויות, אז תיפתר הבעיה, ואני לא אצטרך כשר הקליטה לבוא ולהתחנן בפני יושב-ראש הסוכנות היהודית ולבקש ממנו לעשות מגבית מיוחדת כדי להביא את בני המשפחה של שני החיילים לכאן, כי ברור שזה לא פתרון.

זאב אלקין: זה פתרון למקרה בוער אחד, אבל זה לא פתרון מערכתי.

זאב אלקין: זה כיוון אפשרי אחד.

זאב אלקין: דיברנו על זה עם שר הפנים.

זאב אלקין: בהחלט אפשר ללכת להחלטה הזאת, אבל אז כמובן תהיה החלטה על כולם – על כל בני המשפחה של החיילים, וכל מקרה לגופו, ותלוי מה המצב הסוציו-אקונומי ומה המצב של המשפחה.

זאב אלקין: אפשר לקבל החלטה לאפשר לבן-אדם לבוא לארץ במעמד של תושב קבע או תושב ארעי בלי סל קליטה, אם המשפחה יכולה להחזיק אותו, ואפשר לתת סמכויות לוועדה, במקרים שאין אמצעי קיום לאפשר לתת סל קליטה, וזה רלוונטי בעיקר לסוגיה הזאת, של בני הפלאשמורה.

זאב אלקין: זה כיוון אפשרי אחד של פתרון.

זאב אלקין: כיוון שני של פתרון, אני יודע שבו מצדד חבר הכנסת נגוסה, וגם שר הפנים התבטא לטובת הפתרון הזה, זה לשנות את הגישה של הממשלה, להגיד שהחלטת הממשלה האחרונה היא לא האחרונה, אלא הולכים על עוד החלטת ממשלה אחרונה, נוספת – ונדמה לי שהיא תהיה שלישית או רביעית עם הכותרת הזאת:

זאב אלקין: אחרונה – לקחת את כל מי שנמצאים היום במחנות, ושם, נדמה לי, אם אני לא טועה, אברהם, זה בין 6,000 ל-7,500 איש – יש כל מיני שיטות ספירה, איך בדיוק סופרים – ולהגיד: אני רוצה לעשות סוף פסוק – – –

סופה לנדבר: – – –

זאב אלקין: מה?

סופה לנדבר: אנחנו הבאנו – – –

זאב אלקין: אגב, צודקת חברת הכנסת סופה לנדבר, פורמלית, המחנה נסגר.

זאב אלקין: זה היה חלק מאותה החלטת ממשלה, והגורמים שהחזיקו את המחנה הזה התחייבו לסגור אותו כחלק מאותה החלטה של סוף פסוק.

זאב אלקין: אבל עובדתית הוא לא נסגר.

זאב אלקין: עובדתית, האנשים שם לא הלכו לשום מקום.

אברהם נגוסה: זו תיאוריה.

אברהם נגוסה: זו תיאוריה.

אברהם נגוסה: מעשית, לא נסגר.

זאב אלקין: זה מה שאני אומר.

זאב אלקין: זה מה שאני אומר בדיוק.

זאב אלקין: חבר הכנסת נגוסה, אתה צודק.

זאב אלקין: תיאורטית, התחייבו שהוא ייסגר, הוא לא נסגר; אנשים גרים שם, וגרים יחד, ומחכים, ומקיימים אורח חיים יהודי, ומתכוננים לעלייה.

זאב אלקין: זה הכיוון האפשרי השני:

זאב אלקין: ללכת לקבלת החלטה לקחת את כל מי שנמצא שם, או את הרוב המוחלט, לפי אותן רשימות או לא אותן רשימות – אלה כבר שאלות של טכניקה, אבל ברור שזה מסלול אחר.

זאב אלקין: זה לא מסלול פרטני הומניטרי לבני משפחה של כל מי שנמצאים כאן, או חיילים, או כל מיני ורסיות אחרות לגבי איך אתה חותך את זה, אלא זה מסלול כללי – עוד החלטה, נוספת, על בני הפלאשמורה, שתכלול סדר גודל של בין 6,000 ל-7,500 איש.

זאב אלקין: יש לזה השלכות תקציביות, ויש לזה הרבה השלכות.

זאב אלקין: זו אחת מהאופציות.

זאב אלקין: ייתכן שזה מה שתחליט הממשלה.

זאב אלקין: אני בהחלט לא פוסל את האפשרות הזאת.

זאב אלקין: כרגע זה עומד לדיון.

זאב אלקין: הנושא הוא מורכב.

מאיר כהן: אמרת: שלוש אופציות.

זאב אלקין: אמרתי: אופציה אחת היא מסלול פרטני לחלוטין; אופציה שנייה היא החלטה גורפת על בני הפלאשמורה; אופציה שלישית היא החלטת רוחב כלשהי, למשל על כל הורי החיילים או אחי החיילים.

זאב אלקין: לא לתת את זה לסמכות ועדה מסוימת שבוחנת כל מקרה לגופו, אלא להגיד: יש לי איזה קריטריון כזה, שאני מחיל קריטריון הומניטרי באופן אוטומטי.

זאב אלקין: זה מין אופציית ביניים.

אברהם נגוסה: – – – לעוד עשרות שנים באופציה הזאת, כי אנחנו יודעים שישבת עם הוועדה, והיא לא עשתה דבר.

אברהם נגוסה: אדם אחד לא אושר או נדחה על-ידי הוועדה.

זאב אלקין: לא.

זאב אלקין: אנשים – – –

אברהם נגוסה: דרך האופציה של ועדה זה לקבור את הנושא לגמרי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אברהם נגוסה, אתה מוותר על דעה מהצד.

אברהם נגוסה: לא, אני לא מוותר.

זאב אלקין: א.

זאב אלקין: חבר הכנסת נגוסה צודק.

זאב אלקין: אני יכול להביא לכם קצת סטטיסטיקה מהוועדה.

זאב אלקין: אומנם אני לא שר הפנים, אבל הלכתי והתעניינתי במשרד הפנים.

זאב אלקין: משרד הפנים בחן עד עכשיו כ-350 פניות מהסוג הזה לאותה ועדת חריגים, ומהם כ-270 קיבלו תשובה חיובית.

זאב אלקין: אלא מה הבעיה?

זאב אלקין: כפי שאמרתי, חלק גדול מהתשובות החיוביות האלה אי-אפשר לממש בגלל היעדר סל קליטה.

זאב אלקין: אז בתפוצות האחרות, איפה שלא מבקשים סל קליטה מממשים, אבל כאן בהחלט יש בעיה.

זאב אלקין: לכן – יש כאן מכלול של אפשרויות, והממשלה תצטרך להכריע.

זאב אלקין: אגב, להערכתי – וכאן, עוד לפני שאני קובע מה עמדתי הסופית באפשרויות האלה – אני חושב שההחלטה צריכה לבוא מהר.

זאב אלקין: אני חושב שההמתנה בסוגיה הזאת אינה נכונה.

זאב אלקין: ככל שהסוגיה הזאת יותר באוויר, זה רק גורע, מהרבה מאוד סיבות.

זאב אלקין: אפילו ההיערכות הפנימית שלנו – אנחנו היינו ערוכים לביצוע החלטת ממשלה קודמת, כמשרד הקליטה.

זאב אלקין: יש לנו הרבה מרכזי קליטה מוכנים, הם מתחילים להתרוקן – או שאנחנו צריכים להמשיך את ההיערכות הזאת, או שאנחנו צריכים לסגור אותם.

זאב אלקין: לפתוח את זה מחדש ולהכין הכול זה מאמץ, וזה הרבה יותר כסף.

זאב אלקין: חבל.

זאב אלקין: לכן, אין לי ספק שהממשלה תצטרך כאן לקבל ממש בקרוב, כחלק מהדיונים של אותה ועדת שרים – שאגב, באופן חריג ותקדימי שותפים בה גם נציגי ציבור, ושותף שם חבר הכנסת נגוסה, כנציג הכנסת, כיושב-ראש ועדת העלייה והקליטה וכנציג הקהילה שמכהן היום בכנסת – נצטרך לקיים על זה דיון רציני ולקבל החלטה בין מכלול האפשרויות, וכולן אפשרויות לגיטימיות בעניין הזה.

זאב אלקין: אי-אפשר להתחמק מהבעיה כאן.

זאב אלקין: אני מסכים לגמרי עם המציעים.

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: אדוני השר – – –

זאב אלקין: כן, אני מסיים.

זאב אלקין: בסופו של דבר, במקום לקחת את הדיון הזה לפסים של ויכוח פוליטי והאשמות בגזענות או לא גזענות, אני מציע לחברי הכנסת: א.

זאב אלקין: להבין את המורכבות ולהבין את ההיסטוריה; ב.

זאב אלקין: להיות שותפים בתהליך הגיבוש והדו-שיח לגבי ההחלטה הנכונה, מתוך הבנה שחלק מהמודל שיהיה כאן יכול לחול גם על תפוצות אחרות ויש לו הרבה מאוד השלכות רוחב על כל מדיניות העלייה והקליטה והכניסה למדינת ישראל.

זאב אלקין: לכן אני בהחלט מברך על העלאת הנושא לדיון.

יצחק וקנין: מה אדוני מציע?

זאב אלקין: כפי שהמציעים ירצו.

זאב אלקין: אני מוכן להסכים לדיון בוועדה או במליאה – זה נתון לשיקול הדעת של המציעים, כי הנושא הוא נכון, ראוי לדיון, וראוי שהכנסת תיקח חלק בדיון הציבורי הזה במהלך קבלת ההחלטות בממשלה.

זאב אלקין: אנחנו בהחלט, בממשלה, לא מקלים ראש בזה, ומתייחסים לזה בשיא הרצינות.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: כמי שמכיר את השר זאב אלקין, אני חושב שיהיו לו בשורות בנושא הזה.

יצחק וקנין: אני מבין שאתם מסכימים לוועדה, כן?

מאיר כהן: דיון במליאה.

סופה לנדבר: מליאה.

יחיאל חיליק בר: – – – נגוסה, מה אתה אומר?

אברהם נגוסה: דעה נוספת.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך.

יצחק וקנין: דקה.

יצחק וקנין: אנחנו כרגע דנים האם הנושא יהיה במליאה או בוועדה.

יחיאל חיליק בר: אתה חושב שיותר טוב ועדה או מליאה?

מאיר כהן: היה כבר.

סופה לנדבר: במליאה, במליאה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נגוסה, שואלים, כיושב-ראש ועדת הקליטה והעלייה: האם אתה חושב שעדיף שהנושא הזה יועבר אליך לוועדה ויימשך בה הדיון, או במליאה?

אברהם נגוסה: ביום שני אנחנו כבר קיימנו דיון בוועדת הפנים וועדת העלייה והקליטה.

אברהם נגוסה: עדיף שזה יהיה במליאה.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: לפני שנצביע, דעה נוספת, של חבר הכנסת אברהם נגוסה, מהצד.

זאב אלקין: – – – לדיון במליאה.

יצחק וקנין: השר אינו מתנגד לדיון במליאה.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אברהם נגוסה.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מאוד מברך את חבר הכנסת מאיר כהן וחבר הכנסת חיליק בר על היוזמה בהגשת ההצעות לסדר-היום.

אברהם נגוסה: אני מצטרף לקריאת

אברהם נגוסה: כם להעלות את כולם לאלתר ולפתור את הבעיה.

אברהם נגוסה: אני רוצה להבהיר פה: דובר פה על רשימות.

אברהם נגוסה: הרשימות הן אותן רשימות שהוגשו להחלטת הממשלה ב-2003, וגם אותה רשימה שהוגשה להחלטת הממשלה ב-2010.

אברהם נגוסה: אנשים נשארו שם עד היום, מאותן רשימות – פשוט לא עלו בגלל הקריטריון שהשר ציין, שלפי טענת משרד הפנים הם לא הוכיחו את יהדותם מצד אימא.

אברהם נגוסה: אני שואל: מאיזה מדינה או מדינות ישנו הקריטריון של הצד של האימא לצורך עלייה?

אברהם נגוסה: רק מאתיופיה.

אברהם נגוסה: לכן – להפסיק את זה, ולהעלות את כולם.

אברהם נגוסה: זה נושא לא של אופוזיציה ולא של קואליציה.

אברהם נגוסה: זה נושא לאומי מדרגה ראשונה.

יצחק וקנין: תודה.

אברהם נגוסה: 80% מהממתינים יש להם פה, בישראל, הורים, בנים, בנות, אחים ואחיות.

אברהם נגוסה: צריך לסיים את הטרגדיה האנושית והיהודית.

אברהם נגוסה: תודה.

יצחק וקנין: אני מאפשר גם לשרת הקליטה לשעבר, סופה לנדבר, דעה נוספת.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני מצטרפת לקריאה של חבר הכנסת ויושב-ראש ועדת העלייה והקליטה נגוסה.

סופה לנדבר: אני חושבת שדי ומספיק להתעלל ביוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: אנחנו מקבלים החלטות, אבל זה היה חלקי; חלק הגיעו וחלק לא הגיעו.

סופה לנדבר: צריכים להגיד לזכותה של ממשלת ישראל הקודמת – ראש הממשלה הוא קיבל את ההמלצה שלי, כאשר אני הייתי באתיופיה, והממשלה קיבלה את ההחלטה להעלות אותם למדינת ישראל.

סופה לנדבר: אבל אני שואלת: עד מתי?

סופה לנדבר: חלק כאן, חלק שם.

סופה לנדבר: המשפחות סובלות, אנשים סובלים.

סופה לנדבר: צריכים להגיד לאנשים תכף ומייד: מי שכן – כן, מי שלא – לא.

סופה לנדבר: אבל אנשים צריכים להגיע לכאן.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שחיילים ואנשים צעירים ואנשים שהפרידו ביניהם יסבלו.

סופה לנדבר: אני חושבת שאני מצטרפת להמלצה של יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה, ואנחנו כולנו אתו.

סופה לנדבר: אנחנו כולנו בקריאה לממשלת ישראל: די, מספיק.

סופה לנדבר: לא להתעלל יותר ביוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: להעלות אותם למדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, כולם מסכימים שזה יידון במליאה.

יצחק וקנין: מי שבעד – בעד המליאה.

יצחק וקנין: מי שנגד זה הסרה.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 13 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הנושא יועבר לדיון במליאת הכנסת באחת מישיבותיה.

יצחק וקנין: אני מודה למציעים, מודה לשר העלייה והקליטה.

יצחק וקנין: גזענות וניסיון למנוע מכירת דירות לערבים בעיר לוד

יצחק וקנין: רבותי, ממשיכים בסדר-היום: גזענות וניסיון למנוע מכירת דירות לערבים בעיר לוד, הצעות לסדר-היום מס' 986, 996 ו-1054.

יצחק וקנין: ראשון המציעים – חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: רבותי, שלוש דקות לכל מציע.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, עמיתי חברי הכנסת, לפני זה רק במילה, בכל זאת, על מה שקורה עכשיו מחוץ לכנסת, וזה כמובן מה שמתחולל בבית-אל.

איציק שמולי: צריך לחזק את חיילי צה"ל וגם צריך לגבות את ההחלטה של שר הביטחון, שבמדינת חוק – כפי שקורה במדינת חוק – עושה ומיישם את הוראת בית-המשפט העליון.

איציק שמולי: אני יודע שיש חלקים בציבור, בציבור המתנחלי, שהתרגלו למדיניות הזאת של "הרגל בדלת".

איציק שמולי: באים, שמים רגל בדלת, מפעילים לחץ פוליטי ואז מכשירים את הדברים בדיעבד.

איציק שמולי: אז בא בית-המשפט העליון היום ואמר שלדבר הזה לא ניתן להסכים במדינה מתוקנת.

איציק שמולי: וגם לגבי האמירה החמורה של חבר הכנסת מוטי יוגב, אמירה – לקחת D9 ולהפנות אותו לכיוון בית-המשפט העליון – אמירה חמורה, מיותרת, אפילו קוראת במעט לאלימות, וטוב היה שלא הייתה נאמרת בכלל.

איציק שמולי: את ה-D9 צריך להפנות אולי לכיוונו, לכיוון הפה של חבר הכנסת יוגב, שזו לא הפעם הראשונה שהוא מפיק מרגליות.

איציק שמולי: אני ראיתי את ההודעה של ראש הממשלה וקצת גיחכתי.

איציק שמולי: אני חושב שהסיפור הגדול – אנחנו כמובן לא מתלוננים על זה – אבל אני שואל את ראש הממשלה וגם את נפתלי בנט: תגידו, אתם חושבים שהציבור שלכם הוא ציבור של מטומטמים?

איציק שמולי: אתם לוקחים כל פעם את אותן 300 דירות בבית-אל?

איציק שמולי: ולא שאנחנו מתלוננים, אבל אתם ממחזרים את ההודעה וממחזרים את ההודעה וממחזרים את ההודעה.

אורן אסף חזן: אולי תיצמד להצעה שלך לסדר-היום?

איציק שמולי: אז הגיע הזמן, אורן, שתתחילו להגיד לציבור – – –

אורן אסף חזן: אולי תיצמד להצעה שלך לסדר-היום?

איציק שמולי: אורן, האמת כואבת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, אתה לא יכול להכתיב לחבר כנסת שעומד על הדוכן מה לומר.

יצחק וקנין: אתה לא יכול.

יחיאל חיליק בר: – – – לשמוע את האמת?

אורן אסף חזן: אני חושב שראוי שברגעים כאלה, במקום לנסות לזרוע עוד שנאה, להביא לאחדות.

אורן אסף חזן: אם יש לך ביקורת כלפי הבית היהודי, אני מציע שתשמור אותה לימים אחרים.

אורן אסף חזן: אתה יודע – – – שאני חבר שלך, ואני מציע שתיצמד להצעה שלך לסדר-היום.

איציק שמולי: א.

איציק שמולי: תודה על ההצעה, אבל אני אשתדל לחרוג ממנה.

איציק שמולי: נתניהו שתק גם כשהרימו קול וקראו לאלימות נגד בית-המשפט העליון, ואתמול דחפו את חיילי צה"ל – אתה היית שם, אתה יודע – ונתניהו שתק.

איציק שמולי: המבוכה כאן הייתה גדולה.

איציק שמולי: וכשלפני שעה הוא יצא עם האמירה הזאת על אותו מחזור של דירות, זה כבר בכלל – עדיף היה שתימשך שתיקתו.

איציק שמולי: בדקה על ההצעה – בשבוע שעבר בעצם פורסם כי חברה, כבוד השר, בעיר לוד, חברת ניהול, בעצם בחרה להזהיר חלק מהתושבים מכך שאוי ואבוי, עומדים לעבור לשכונה שלהם תושבים ערבים.

איציק שמולי: והיא גם הסבירה מה מהות האזהרה – אם יעברו תושבים ערבים, זה חלילה עלול להוריד את ערך הדירות בשכונה.

איציק שמולי: התופעה הזאת, אדוני השר – אני, ככה, מלא ציפייה לך בגלל הנחישות שאתה מפגין מרגע הכניסה שלך לתפקיד גם בתחום של הדיור הציבורי.

איציק שמולי: התופעה הזאת היא לא תופעה חד-פעמית בעיר לוד.

איציק שמולי: אני יכול להגיד לך שבבלוק שאני גר בו – אני גר בבלוק של דיור ציבורי – התופעה הזאת קרתה, ושכן ערבי שנכנס לגור קומה מתחתי, בתוך שבועיים – איזה שבועיים?

איציק שמולי: בתוך שבוע היה בחוץ.

איציק שמולי: ולא היה ניתן לעשות שום דבר כדי לעצור את ההתלהמות ואת המחאה שקמה בקרב כל השכנים בבלוק.

יצחק וקנין: אדוני, זמנך תם.

איציק שמולי: אני מסכם.

יצחק וקנין: אם אפשר משפט אחרון.

איציק שמולי: אז אני, אדוני היושב-ראש, אבקש, אם חברי יסכימו, להעביר את הנושא לדיון באחת מוועדות הכנסת, גם כי אני חושב שזה לא מקרה חד-פעמי בעיר לוד – –

יצחק וקנין: תודה.

איציק שמולי: – – וגם כי אני חושב שאנחנו פה, בבית הזה, צריכים לשים קו מאוד מאוד ברור: אסור לתת יד להסתה ולאלימות משני הצדדים של המפה הפוליטית.

איציק שמולי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה באולם המליאה, השר ישיב לחברי הכנסת שהעלו את הנושא לסדר-היום.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הגזענות היא מחלה מיוחדת.

דב חנין: היא תמיד מתחילה במותקף ובסוף היא גם הורגת את התוקף.

דב חנין: הסוגיה שאנחנו מעלים כאן היום היא סוגיה של גזענות בחיי היום-יום.

דב חנין: אותה פנייה של חברת ניהול לדיירים עם אזהרה: הנה, שימו לב, עומדים למכור דירה באזורכם, רחמנא ליצלן, לאזרחים ערבים.

דב חנין: וכדי שלא יהיה ספק בדבר, גם מסבירים שמכירה כזו תוריד את מחירי הדירות ותפגע בערך הנכסים.

דב חנין: הנה אנחנו רואים, אדוני השר, איך מנגנוני גזענות עובדים ביום-יום שלנו.

דב חנין: במקרה של לוד, הקורבנות היו ערבים.

דב חנין: אגב, זה לא רק לוד.

דב חנין: זה קורה, לצערי הגדול, גם בערים נוספות.

דב חנין: אבל אני חייב לומר לך, אדוני השר, שכאן בכנסת יצא לי להיפגש עם קבוצה גדולה של פעילים יוצאי אתיופיה, והם סיפרו לי שתופעות כאלה קיימות גם ביחס אליהם.

דב חנין: לא בלוד אבל בערים אחרות.

דב חנין: והנה אנחנו רואים איך המחלה הקשה הזו הולכת ומתפשטת ומגיעה ופוגעת בציבורים נוספים.

דב חנין: מה שמתחיל בערבים ממשיך ביוצאי אתיופיה, ומחר יתגלגל גם לקבוצות נוספות בחברה שלנו.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, מול הדבר הזה צריך לעמוד בצורה נחושה ותקיפה.

דב חנין: קודם כול, צריך להפעיל את החוק.

דב חנין: החוק של מניעת הפליה באספקת מוצרים ושירותים חל גם על דירות.

דב חנין: ומי שמעמיד דירה למכירה או להשכרה צריך לדעת שמדובר במוצר או בשירות שאי-אפשר ואסור מבחינת החוק, כולל החוק הפלילי, להפלות בו.

דב חנין: ואת החוק הזה צריך להפעיל, ולהפעיל בצורה נחושה ותקיפה.

דב חנין: אבל אחרי שאני אומר את הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו צריכים גם לבדוק את עצמנו.

דב חנין: גם אנחנו בכנסת קידמנו – אני וחברי התנגדנו לכך – אבל גם אנחנו בכנסת קידמנו מנגנונים של סלקציה, כמו למשל ועדות הקבלה.

דב חנין: הן אומנם חלות על יישובים קהילתיים בנגב ובגליל, אבל הן מאפשרות סלקציה ומניעת כניסה ומניעת חברות ומניעת מגורים מאנשים על בסיס של "לא מוצאים חן בעיני" – לא נאים השכנים בעיני, כמו שכותבת לאה גולדברג ב"דירה להשכיר".

דב חנין: לכן, אדוני השר, המדיניות שנדרשת כאן צריכה להיות מדיניות כוללת, תקיפה.

דב חנין: והגיע הזמן, אולי גם במקביל לכל הדברים האחרים שיש לנו כבר, לקדם בכנסת חוק שאוסר במפורש הפליה בדיור מטעמים, בין היתר, של מוצא לאומי או השתייכות עדתית וטעמים מסוג זה.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב לשני המציעים.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעיה של גזענות ובעיה של דיור הן שתי בעיות נפרדות.

מרב מיכאלי: לא לא, הן לא נפרדות.

יואב גלנט: יחד עם זה, מאחר שההזדמנות נקרתה לי להביע את דעתי בנושא גזענות, אני מוכן לשלב את זה בתשובה בנושא הדיור.

יואב גלנט: גזענות היא גזענות.

יואב גלנט: המדינה הצהירה כבר ביומה הראשון, בהכרזת העצמאות, שגזענות לא תהיה פה.

יואב גלנט: אנחנו מדינה שאיננה רוצה להפלות, לא על בסיס דתי, לא על בסיס מיני ולא על בסיס אחר, וכל אזרחיה שווים.

יואב גלנט: כך אני מסתכל על הדברים, בצורה פשוטה ועניינית ביותר.

יואב גלנט: אגב, בכל מפגשי בנושאי דיור, שיכון, פגשתי חברי כנסת שמייצגים את כל הזרמים, וגם ראשי ערים, וראשי מועצות.

יואב גלנט: אני חושב שדנתי עם רוב חברי הכנסת הערבים על נושאי דיור, אני חושב שעסקתי בכל רחבי הארץ בנושאי דיור, והייתי לאחרונה בנצרת, ובנצרת-עילית, ודנתי אתם, והלכתי עם ראש עיריית נצרת לשכונת-הגליל, כדי לראות איך אנחנו משכנים מקסימום אזרחים ערבים, מפתחים את השטח, מרחיבים אותו, וגם הצהרנו על כך בתקשורת.

יואב גלנט: עכשיו הרשו לי להתייחס ספציפית לשאלה שעלתה כאן.

יואב גלנט: קודם כול, זו פעולה ללא סמכות.

יואב גלנט: מדובר על פעולה של גופים אזרחיים, חברה אזרחית, אנשים שהחליטו על דעתם שלהם, שמסיבות שלהם הם מעוניינים שבמקום מסוים לא יגורו אנשים מסוימים.

יואב גלנט: הדבר הזה נוגד את העקרונות של מדינת ישראל, נוגד את החוק, נוגד את התפיסה שכל אזרחי המדינה שווים.

יואב גלנט: ולכן, אנחנו כמדינת חוק מחויבים להציע דיור לכל השכבות, לכל הרבדים, לכל העדות ולכל הדתות, ובהקשר הזה לא יהיה שינוי, ואנחנו נמשיך ונקפיד על זה.

יואב גלנט: אני רוצה לתת לכם את הנתונים: מדינת ישראל צריכה מיליון פתרונות דיור, מיליון דירות, ב-20 השנים הקרובות, מהן 200,000–250,000 לאוכלוסייה הערבית.

יואב גלנט: אלה המספרים.

יואב גלנט: כאשר לאוכלוסייה הערבית אין פתרונות במקומות שבהם היא רוצה לחיות, וזה בדרך כלל סמוך למקומות שחיות בהם המשפחות שלהם, הם נאלצים לנוע למקומות אחרים, והמקומות האחרים הם מקומות שבהם יש דירות, ואז היא מוצאת את עצמה מגיעה לסיטואציות שגם היא לא רוצה; זאת אומרת, אף אזרח ערבי, בסופו של עניין, לא רוצה לחגוג את עיד אל-פיטר במקביל לכך ששכנו נאלץ לצום ביום כיפור, ולהפך.

יואב גלנט: אנשים רוצים לחיות במקום שנוח להם לחיות בו, בתפיסה שנוחה להם, עם סביבה שאוהדת אותם, ולצד אוכלוסיות אחרות.

יואב גלנט: ואפשר להיפגש – אפשר להיפגש במגרש הכדורגל, ובקניון, ובמקום אחר, אבל האוכלוסייה כאוכלוסייה מעוניינת, בדרך כלל, לדור עם אוכלוסייה שדומה לה, וזה נכון לא רק ליהודים וערבים, אלא גם לדתיים וחילונים, חרדים וחילונים, וכן הלאה, וכך הדברים מתגבשים במדינת ישראל, ואנחנו רואים את זה.

יואב גלנט: לכן, לצד הזכות של כל אחד לגור איפה שהוא רוצה, אנחנו נפעל לקדם פתרונות היכן שאפשר, ואנחנו מחויבים לפתרונות הדיור.

יואב גלנט: אשר להצעה עצמה, מצד אחד אין לי שום התנגדות, אם רוצים להמשיך ולדון בה, זה לשיקולכם.

יואב גלנט: אם אתם שואלים אותי, לכנסת יש דברים יותר חשובים לדון בהם בנושא הדיור.

יואב גלנט: אם רוצים לדון בנושא הגזענות ככלל, זה משהו אחר, הוא לא קשור לדיור ספציפי של חברה ספציפית, שלא צריכה הייתה לעשות את מה שהיא עושה, ולכן צריך לתת למי שאמון על החוק – – –

יצחק וקנין: מה אדוני השר מציע?

זוהיר בהלול: זה חוזר על עצמו.

יואב גלנט: אני האחרון שיתנגד.

יואב גלנט: מי שרוצה לדון – שידון, רבותי.

יצחק וקנין: אדוני השר, מה אתה מציע?

יצחק וקנין: ועדה?

יצחק וקנין: להסיר מסדר-היום?

יואב גלנט: ההצעה שלי היא שהנושא הזה יוסר.

יואב גלנט: אם זה לא מקובל על המציעים, והם רוצים לדון ולהעמיק וכן הלאה, אז שיגידו, ונראה אם אפשר להגיע – אבל, לדעתי, בנושא הדיור יש לנו דברים חשובים יותר לדון בהם, ומי כמו חברי הכנסת דב חנין ושמולי יודעים שזו עמדתי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק שמולי?

איציק שמולי: אני מוכן לוותר.

יצחק וקנין: מוכן לוותר.

דב חנין: אני מעוניין בהמשך דיון בוועדה.

יצחק וקנין: דיון בוועדה.

יצחק וקנין: אוקיי, ועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: השר מסכים.

יצחק וקנין: לפני שנצביע – אדוני השר, תודה.

יצחק וקנין: אני מודה לך.

יואב גלנט: תודה.

יצחק וקנין: עמדה נוספת לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן – הצבעה.

יצחק וקנין: דקה, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, חשיבות הנושא המוצג היום טמונה בכך שיש כל הזמן תלונות חוזרות ונשנות על בעיות כאלה – בלוד, ברמלה, ביפו, במעלות-תרשיחא לפני זמן מה.

יוסף ג'בארין: אחת הבעיות עם הנושא – אני לא אוכל להמשיך לשאול עד שהשר יתפנה.

יואל חסון: הנה, השר מקשיב.

יוסף ג'בארין: לכן, לא מדובר רק במקרה שקורה כאן וקורה כאן.

יוסף ג'בארין: יש לנו קושי עם המשפט הישראלי כשלעצמו, והתייחס לכך חבר הכנסת דב חנין, שאין הוראה מפורשת בדבר איסור הפליה בדיור, שיכול להתלוות אליה לדעתי גם מה שקיים בענייני תעסוקה.

יוסף ג'בארין: בתעסוקה יש נציבות שוויון הזדמנויות בתעסוקה; יכול להיות שאנחנו צריכים להקים גם נציבות שוויון הזדמנויות בדיור, מה שקיים בהרבה מדינות באירופה, מה שקיים בארצות-הברית, ולדעתי זה חשוב.

יוסף ג'בארין: דיברת בצדק על ההמלצות לקידום הדיור בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: אני מניח שאתה מודע גם להמלצות של "צוות 120 הימים".

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהשר יוכל באמת להתחייב שהממשלה, במסגרת הכנות התקציב, תקצה את התקציב הנדרש כדי שבעצם יבוצעו כל פרויקטי הדיור שמתוכננים לפי המלצות "צוות 120 הימים" בעניין פתרון מצוקת הדיור.

יוסף ג'בארין: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת גטאס, בבקשה.

יואל חסון: יש לך דקה, אדוני.

באסל גטאס: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, יש שתי תוצאות לפעולת ההפליה, או ההדרה, על רקע לאומי.

באסל גטאס: יש כמובן הנזק הישיר, שמשפחה, זוג צעיר, מראמה, הכפר שלי, שרוצה לגור בכרמיאל ונמנע ממנו, וזה יכול להיות גם בגלל רצונו, לא רק כי בראמה אין פתרונות דיור; לפעמים זוגות צעירים רוצים לגור בחיפה, או בעכו, או – בעיר.

באסל גטאס: אבל יש עוד נזק, וזה הנזק של כוחות השוק.

באסל גטאס: כי מה קורה אחר כך – אוסאמה, אתם מפריעים לי – מה שקורה אחר כך, שבשוק יד שנייה, אדוני השר, אנשים מצליחים למצוא, כי שם אתה מחפש בכל מקום שיש מישהו שרוצה למכור.

באסל גטאס: שם אנחנו מופלים לרעה פעמיים, כי מנצלים את ההזדמנות שאין מספיק היצע בעוד יש הרבה ביקוש מזוגות צעירים או מערבים שרוצים לגור בעכו או בחיפה, ומפקיעים מחירים.

באסל גטאס: אז גם לא נותנים לנו לרכוש דירה מיד ראשונה, בתוכניות למיניהן, שכוללות דיור בר-השגה ודיור במחיר מטרה, וגם כשבאים לקנות מיד שנייה, אנחנו משלמים מחיר מופקע.

יואל חסון: תודה לך, חבר הכנסת גטאס.

יואל חסון: אני מבין שהמציעים ביקשו להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה.

יואל חסון: הסכימו על ועדת הכלכלה, השר מסכים.

יואל חסון: אנחנו נעבור להצבעה, מי שבעד – הוא בעד ועדת הכלכלה.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: 17 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: ההצעה לסדר-היום התקבלה, ותועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: אני הצבעתי בטעות בשם היושב-ראש הקודם, חבר הכנסת וקנין, ולכן ההצבעה לא נחשבת.

יואל חסון: מערכת ההתרעה מפני פצמ"רים שהופעלה ב"צוק איתן" והצילה חיי רבים הושבתה ושוכבת במחסנים כבר שנה.

יואל חסון: מדוע?

יואל חסון: נעבור לנושא הבא בסדר-היום: מערכת ההתרעה מפני פצמ"רים שהופעלה ב"צוק איתן" והצילה חיים רבים הושבתה ושוכבת במחסנים כבר שנה.

יואל חסון: מדוע?

יואל חסון: הצעות לסדר-היום מס' 1032, 1041, 1046, 1049 ו-1057.

יואל חסון: ישיב על ההצעות לסדר-היום סגן שר הביטחון אלי בן-דהן.

יואל חסון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת – אתה עולה כבר בלי הזמנה?

חיים ילין: קראת לי.

יואל חסון: לא קראתי לך, אבל לא משנה, אתה מוזמן, אדוני.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: בדרך כלל חכה שיקראו לך.

יואל חסון: אבל בסדר, לא נלך לרב על זה.

אלי בן-דהן: – – –

יואל חסון: יכול להיות שהוא רוצה להיות סגן שר הביטחון, אדוני.

יואל חסון: אתה יודע מה, באמת נקרא לרב אחר כך.

חיים ילין: אני קורא מחשבות, תסלחו לי.

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני.

יואל חסון: בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, חברים, חברות, הנושא הזה הוא נושא מאוד כאוב מבחינתי, כי בעצם ביום האחרון ללחימה אנחנו שילמנו בחיי אדם.

חיים ילין: הבדיחות של הילדים ב"צוק איתן" היו: בום, "צבע אדום".

חיים ילין: אם היה בכלל "צבע אדום".

חיים ילין: כמסקנות של המלחמה, צה"ל הגדיר יחד עם ראשי הרשויות שלושה גורמים עיקריים שבעצם צריך לעשות בהם שינוי; אני לא אדבר על שניים מהם.

חיים ילין: אחד זה הגדר, שדיברתי עליה לפני כן; השני זה הפינוי; השלישי, שהוא מהותי מאוד, זה נושא הפצמ"רים.

חיים ילין: הפצמ"רים, כמו הרקטות 103, "קטיושות" קונבנציונליות שנורות בכינון ישיר לעבר היישובים בקו הקדמי – אין "צבע אדום", אין אזעקה, אין שום אפשרות כמעט לעשות זאת.

חיים ילין: ב"צוק איתן", בעקבות "עמוד ענן", הביאו מערכות ניידות לכוחות הקדמיים בצה"ל, וזה פעל.

חיים ילין: אני לא בא לשווק, תבינו, אני לא מגיע לפה לשווק שום חברה.

חיים ילין: אותי לא מעניינת חברה.

חיים ילין: אני לא נציג של שום חברה ולא נציג לא של חו"ל ולא של ישראל.

חיים ילין: אני רק מציין עובדות, וצריך להבין את זה.

חיים ילין: המערכת הזו עבדה, ככל שידוע לי, מצוין.

חיים ילין: אני אפילו יכול להגיד לכם ששמעתי גם "צבע אדום" ליד הבית שלי ולא בבית שלי, זאת אומרת שהמערכת הזו עבדה.

חיים ילין: אבל ראו איזה פלא: משרד הביטחון קיבל החלטה לצאת למכרז – ובצדק; אני לא נכנס לקטע החוקי.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי המערכות האלה היו מערכות ניסיוניות שגם צה"ל לקח אותן – אני לא יודע אם הוא רכש או לא, אבל הן היו בידי צה"ל.

חיים ילין: יצאו למכרז, המערכת הזו, שקיימת ועובדת, הפסידה במכרז – ואני לא נכנס להיבט החוקי של המכרז, למה המערכת הזו נפסלה או לא נפסלה – וחברה אחרת, שאין לה מערכת, פעם ראשונה היא מייצרת מערכת, זכתה.

חיים ילין: אנחנו כבר שנה שלמה בלי התרעה, מעבר לכל השנים לפני זה, בקו הקדמי, כאשר יש מערכות שיכולות להתריע על הנושא הזה כשיהיה "צבע אדום" בקו הקדמי.

חיים ילין: בסופו של דבר אין את המערכת הזו; יש כל מיני ספינים שמסתובבים, שיש מערכת חדשה שמתריעה.

חיים ילין: אין מערכת חדשה, לא פרסו מערכת חדשה, וגם אם יפרסו ייקח המון חודשים עד שיאפסו אותה.

חיים ילין: צריך להבין, מערכת כזו, שהיא מערכת מבצעית, צריכה איפוס, ואני כבר הכנסתי כמה מערכות לתוך המועצה האזורית אשכול, יחד עם כל עוטף-עזה, ואנחנו יודעים גם את כל הבעיות שיש במערכות חדשות.

חיים ילין: תדעו דבר אחד, אזעקת שווא לתושבים, זה בדיוק כמו אזעקת אמת.

חיים ילין: הדופק עולה ל-180, ל-200, וכולם רצים לממ"ד, כי אף אחד לא יודע אם זו אמת או לא.

חיים ילין: לכן זה נקרא כיול, והטווח הזה לוקח לא מעט זמן.

חיים ילין: אם יש מערכת שעובדת, ריבונו של עולם, שימו אותה בקו הקדמי, תצאו למכרז; שתזכה המערכת הכי טובה, הכי טובה שיש בעולם, אפילו יותר טובה ממה שקיים, וישימו את המערכת החדשה.

חיים ילין: אבל לא מצב שאין פה כלום כרגע ורק סיפורים יש לנו.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת ילין.

יואל חסון: חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת דניאל עטר – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות לרשותך.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שמח מאוד שהשר שמייצג את הממשלה כאן הוא אלוף פיקוד הדרום לשעבר – וסגן שר הביטחון שנמצא כאן.

דניאל עטר: אני חושב שזו הזדמנות לומר שאני מצטרף בפה מלא לדבריו של חברי חבר הכנסת חיים ילין.

דניאל עטר: על מנת שלא לחזור עליהם – אני חושב שהוא הציג בצורה מאוד מאוד נכונה וטובה את החשיבות של ההתרעה.

דניאל עטר: כיוון שאנחנו מצויים בתוך מזרח תיכון לא צפוי, שכל מה שקורה מסביב ולפעמים גם בפנים, גם בתוכנו, לא רק שהוא בלתי צפוי – השינויים שמתחוללים בהקשרים האלה הם דרמטיים.

דניאל עטר: כשאנחנו רואים את כל מה שקורה מסביב – אני חושב שרמת המוכנות, בוודאי במקום שבו יש אזרחים, אסור שתהיה פחות ממאה אחוז.

דניאל עטר: את זה אני אומר על רקע העובדה שבימים אלו מתנהל ויכוח על תקציב המדינה בכל מה שקשור לתקציב הביטחון.

דניאל עטר: אחד הדברים שהכי מדהימים אותי, ואני מאלה שלא חודרים לעומק בחקירת המבנה התקציבי, אבל עצם העובדה שנחשפנו לכך שבמשך כל חודשי העבודה של ועדת לוקר לא התנהל שיח מעמיק ביחד עם גורמי הביטחון, משרד הביטחון, עד אחרון האנשים במערכת הביטחונית; לא התקיים אתם דיון מעמיק, שיש בו פעם אחת מרכיב של המעבר מדוח ברודט, שפועלים על-פיו בשנים האחרונות, למתווה החדש של דוח לוקר.

דניאל עטר: בכלל, אתם שמים לב שההגדרה הזו של לוקר – שני האחים לוקר מעסיקים אותנו הרבה מאוד עם כל מיני מתווים שלוקחים אותנו למקומות שאף אחד לא יודע מה יהיו התוצאות הסופיות.

דניאל עטר: אבל בהקשר הזה – – –

יואל חסון: שמכניסים אותנו אל תוך לוקר.

דניאל עטר: בדיוק.

דניאל עטר: ממש כולאים אותנו בתוך לוקר.

דניאל עטר: ואנחנו, החקלאים, שסובלים מהלוקר הקודם, אנחנו יודעים להתריע ולצלצל בכל הפעמונים מפני הלוקר החדש, ולו רק בגלל העובדה שהדבר הזה לא התבצע בתיאום עם כל מערכת הביטחון.

דניאל עטר: אני מעריך שהכוונות הן כוונות טובות, אבל הדבר היחיד שאנחנו לא יכולים להמר עליו – אנחנו מהמרים כאן על רפורמות בתחום של חקלאות, אנחנו מהמרים כאן על רפורמות בתחומי החינוך, אנחנו מהמרים על רפורמות בתחומי הרווחה, אנחנו שומעים על הפרטה של שירותים בתוך עולם הרווחה; בדברים הכי הכי קשים של החיים, שהמדינה צריכה לקחת בהם אחריות – אנחנו מבצעים שם הפרטות.

דניאל עטר: זה סוג של הימור, ופוגעים בחוליות הכי חלשות במדינה.

דניאל עטר: את הכול אני יכול להבין, כי שום דבר לא מטיל ספק ביכולת שלנו להתקיים כאן במדינתנו, במדינת ישראל.

דניאל עטר: הנושא של הביטחון לא יכול להיכנס לתוך המשוואה הזו של שיקולים כלכליים, של תפיסות עולם ליברליות, או הייתי אומר ניאו-ליברליות, שמובילות להפרטה, שמובילות למקום שבו לוקחים את צבא אנשי הקבע, שאלה האנשים הכי טובים שיש למדינה הזו.

דניאל עטר: יושב כאן השר גלנט, והוא יודע טוב מאוד כמה לילות בימי חייהם הם ישנים מחוץ לבית.

דניאל עטר: הם לא רואים את הילדים; הילדים שלהם גדלים לבד.

דניאל עטר: זה בכלל לא חשוב אם הוא לוחם או תומך לחימה או אפילו בשרשרת של המעגל הרביעי או החמישי של תומכי הלחימה, הוא תמיד נמצא מחוץ לבית במשך שנים רבות, כשאנחנו ישנים ומגדלים את הילדים שלנו לידנו.

דניאל עטר: כשהילד שלנו בוכה בלילה ואנחנו עושים משמרת עם האישה לקום לטפל בו, אותו איש קבע ישן על מזרן בתוך שק שינה, לא שותף לגידול הילדים שלו.

דניאל עטר: ופתאום אנחנו באים, ובהינף קולמוס ובהינף מסיבת עיתונאים אחת, שאין – חוסר אחריות כזה לא ראיתי מזה זמן רב – מעמידים אותם כאילו הם אויבי העם.

דניאל עטר: אני מרגיש את החובה הזו להתייצב כאן ולהגן על אנשי הקבע, שבזכותם אנחנו בכלל יכולים לקיים אורחות חיים שגרתיים במדינה שלנו, עם כל האיומים שמסביב.

דניאל עטר: לכן, אדוני השר, אני רוצה לנצל את ההזדמנות, כי אני יודע שאתה מסכים עם רוב הדברים שלי, אם לא עם כולם אז עם רובם, שאסור לפגוע במערך המילואים, אסור לפגוע באנשי הקבע, אסור לפגוע במוכנות שלנו כצבא.

דניאל עטר: אסור לנו לפגוע, ואין לקחת הימורים וסיכונים בכל מה שקשור למערכת הביטחון של מדינת ישראל.

דניאל עטר: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת עטר.

יואל חסון: סגן השר אלי בן-דהן ישיב.

יואל חסון: בבקשה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן, הייתה מערכת זמנית, כפי שהוזכר כאן, מערכת להתרעה מפני פצמ"רים.

אלי בן-דהן: במסגרת מכרז שפרסם משרד הביטחון בנושא, אכן נבדקו שתי מערכות של שתי מציעות.

אלי בן-דהן: הבדיקות היו הן בהיבט הטכני והן בהיבט הכלכלי, והניקוד שניתן למציעה שזכתה היה הגבוה יותר, ולכן היא גם זכתה במכרז.

אלי בן-דהן: הטענה הזאת, שלפיה משרד הביטחון בחר חברה שאין לה היכולת הטכנולוגית, או יכולת לספק מענה, התרעה מפני ירי על יישובים הסמוכים לגדר, איננה נכונה.

אלי בן-דהן: המערכות של החברה הזוכה לפתרון הקבוע, כפי שאמרתי, יסופקו עד ליום כ"ד בסיוון תשע"ו, 31 ביוני 2016, עוד 11 חודשים, בעזרת השם.

אלי בן-דהן: כפתרון ביניים הציבה החברה הזוכה בעוטף-עזה מערכות זמניות בהשאלה.

אלי בן-דהן: לפיכך, הטענה שלפיה קיים מענה שמשרד הביטחון אינו עושה בו שימוש לטובת תושבי עוטף-עזה איננה נכונה, נהפוך הוא, מערכת הביטחון עושה שימוש במערכת המתאימה ביותר, הנותנת מענה אופטימלי לעת צורך.

אלי בן-דהן: לאור זאת, אני מציע שמליאת הכנסת תסתפק בתשובה זו שנתתי מעל בימת הכנסת.

חיים ילין: אני מבקש שהדיון יגיע לוועדת חוץ וביטחון.

חיים ילין: זה לא נכון, סגן השר.

אלי בן-דהן: זה מה שנאמר לי.

חיים ילין: אז אני אומר לך – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה – – –

חיים ילין: אני מבקש לקיים דיון על הנושא הזה בוועדת החוץ והביטחון.

טלי פלוסקוב: תודה לסגן השר.

טלי פלוסקוב: הבקשה הייתה להעביר את הנושא לדיון בוועדת חוץ וביטחון.

טלי פלוסקוב: כולם מסכימים עם זה?

טלי פלוסקוב: רבותי, אבקש להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: ההצבעה הופעלה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

טלי פלוסקוב: שבעה חברי כנסת בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: יואל חסון לא יכול היה להצביע, כנראה בגלל שהחלפת שם, הוא היה בדיוק – אז אנחנו מוסיפים את יואל חסון כמצביע, אני מבינה, בעד.

טלי פלוסקוב: הנושא עבר לוועדת החוץ והביטחון לפי ההצבעה.

טלי פלוסקוב: ביטול פרויקט בגרות ללוחמים בצה"ל

טלי פלוסקוב: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ביטול פרויקט בגרות ללוחמים בצה"ל, מס' 958, 970 ו-974.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה, להגיע לכאן.

טלי פלוסקוב: כפי שאתה בטח יודע, שלוש דקות שלך.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, השרים, חברי הכנסת, כמו שאתם יודעים, הצבא שלנו הוא לא צבא רגיל, הוא באמת צבא העם.

יואל חסון: הוא באמת צבא שלא מגיעים אליו כי מתנדבים, ולא מגיעים אליו כי זה מקום עבודה; מגיעים אליו קודם כול בתחילת הדרך כי זאת מחויבות, וכל אזרחי המדינה מתגייסים לצבא ההגנה לישראל – אזרחיה היהודים, כמובן, והדרוזים של מדינת ישראל.

יואל חסון: וכחלק מהיות הצבא הזה צבא העם, הוא לא רק עוסק בדברים הקלאסיים שצבא עוסק בהם, אלא הוא גם עוסק בחיילים עצמם, והוא עוסק בלתת לחיילים כלים כדי להצליח.

יואל חסון: אחד הכלים המדהימים שצה"ל הביא והכניס היה פרויקט בגרות ללוחמים.

יואל חסון: ב-1999 התחיל הפרויקט, ומאז למעלה מ-15,000 לוחמים השלימו בחינות בגרות בזמן שירותם בצבא.

יואל חסון: זה פרויקט שהביא סיפורי הצלחה מדהימים: בחורים שלא היו יכולים להשלים את הבגרות בשום תנאי אחר קיבלו את ההזדמנות הזאת בצבא והצליחו.

יואל חסון: אגב, אחוז העוברים הוא למעלה מ-94% מהלוחמים, הם עברו בציונים יפים מאוד את הבגרות, ו-85% מהם בממוצע שגבוה מ-85.

יואל חסון: זה בהחלט פרויקט מדהים, מקסים, ששינה חיי לוחמים רבים.

יואל חסון: לצערי, ככה מתברר – גורמים, ומידע שהגיע אלי גם מהצבא עצמו – הצבא ביטל למעשה את הפרויקט בגלל אילוצי תקציב, וגם בשל העובדה – זאת הטענה, אולי נשמע מסגן השר דברים אחרים – שיש כוונה או החלטה לקצר את השירות הצבאי ללוחמים, לבנים, והקורס עצמו הוא שבעה חודשים, מה שמביא למעשה לקושי מבחינת הצבא לשלוח את החיילים לתקופת הקורס.

יואל חסון: אני חושב, חברי חברי הכנסת, שכמו שאמרתי בתחילת דברי, אלה בדיוק הדוגמאות למה צה"ל הוא צה"ל, ואלה בדיוק הדוגמאות למה אנחנו, בצדק ובדין, לוקחים שלוש שנים מחבר'ה צעירים, בנות ובנים – להתגייס לצבא.

יואל חסון: שלוש שנים שבהן אם הם לא היו מתגייסים לצבא הם יכלו לעשות דברים אחרים, ויכלו ללמוד, ויכלו להשלים בגרויות.

יואל חסון: והנה, הצבא נותן את הכלי הזה, נתן כלי משמעותי ייחודי לחיילים האלה, ובאמת שינה להם את החיים.

יואל חסון: אני לא יכול להעלות על דעתי שפרויקט דגל כזה יבוטל.

יואל חסון: גם עם המציאות החדשה של השינוי במספר חודשי השירות, עדיין הצבא יכול למצוא את הדרך להעניק ללוחמים את המתנה החשובה הזאת.

יואל חסון: תראו, וזה משפט אחרון, צריך להדגיש את זה: שלוש שנים שירות בצבא זה חשוב, אבל זה גם גורם מעכב לדור הצעיר.

יואל חסון: זה גורם מעכב, גורם מעכב – להתחיל את חיי האזרחות, ללמוד, להגיע לאוניברסיטה.

יואל חסון: אם אפשר בשלב הזה לתת להם, בוודאי ללוחמים, את האפשרות להשלים את הבגרות בזמן הצבא, זה משהו שאסור לנו לוותר עליו, והכנסת צריכה להגיד פה אמירה מוחלטת לצבא.

יואל חסון: ולך, אדוני סגן השר: אל תוותרו על פרויקט חשוב כזה.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

עליזה לביא: חברי חבר הכנסת חסון, מילים כדרבונות.

עליזה לביא: אני רוצה להצטרף, אדוני סגן שר הביטחון.

עליזה לביא: אתה יודע, אני נחשפתי לפרויקט הנפלא, המבורך והחשוב הזה: בתי הבכורה שירתה בצבא בפרויקט הזה של בגרות ללוחמים.

עליזה לביא: יופי של יוזמה, יופי של רעיון, של עידוד, מתן אפשרות לצעירים שלנו, שחלקם לא השלים את תעודת הבגרות, חלקם עם ציונים נמוכים במקצועות שהם מקצועות מחייבים.

עליזה לביא: אנחנו שומעים היום על שינויים גם בקבלה לאוניברסיטאות, לטכניון.

עליזה לביא: יש מקצועות שאם אתה מקבל, את מקבלת, בהם ציונים טובים, אפשר להיכנס לשנה הראשונה ואז מתמיינים.

עליזה לביא: אדוני, זה אחד הפרויקטים היותר מבורכים, שצריך להרחיב אותם במדינת ישראל.

עליזה לביא: הצבא, כור ההיתוך של החברה בישראל, נותן הזדמנות גם למי שהיא לא ניתנה לו בתהליך הסוציאליזציה, בתהליך הגידול שלו.

עליזה לביא: ב-1999 מוכרז בצה"ל על הפרויקט הנפלא הזה – בגרות ללוחמים.

עליזה לביא: לא יכול להיות שבשנת 2015 אנחנו נבטל אותו.

עליזה לביא: איזה יופי שאתה עכשיו היושב-ראש, אדוני.

יואל חסון: את רואה, יש לי עניין לעזור בזה.

עליזה לביא: זה נהדר.

עליזה לביא: בטח אתה יודע ש-15,000 לוחמים הספיקו להשלים את תעודת הבגרות שלהם ולשפר את הציונים שלהם במקצועות החשובים.

עליזה לביא: על-פי הנתונים של הצבא, בכל מחזור עוברים 94% מהחיילים את בחינות הבגרות בהצלחה.

עליזה לביא: זה אחד הפרויקטים היותר-מבורכים.

עליזה לביא: אנחנו מכירים, רובנו הורים לילדים, הרבה פעמים, אדוני, ואתה בטח יודע, הצעירים במהלך התיכון – חלק מתשומת הלב שלהם לא תמיד ניתנת לבגרויות.

עליזה לביא: הרבה מהם מצויים בפעילות קהילתית, בתנועות נוער, בבגרות של הים, הים-תיכונית.

עליזה לביא: והנה, זאת הזדמנות שנייה.

עליזה לביא: הרבה מהצעירים שלנו מגיעים לשרת בצבא אחרי ש"ש – שנת שירות, ואחרי זמן שהם מקדישים לקהילה, לא יקרה, ובטח לא יהיה אסון אם אנחנו נבוא ונעודד.

עליזה לביא: מה גם, אדוני סגן השר, שאנחנו הרי רואים את הפרופיל המשתנה של מי שהולכים להיות לוחמים ומי שמוכנים להקריב את חייהם.

עליזה לביא: אני חושבת שזאת דרך נהדרת לבוא ולתמרץ, לבוא ולעודד את הלוחמים והלוחמות שלנו.

עליזה לביא: זאת הזדמנות לתת נקודה משותפת זהה בחיים האזרחיים.

עליזה לביא: חשוב שחיילי צה"ל, שתורמים את מיטב השנים שלהם למדינה, יזכו להכרה, לתגמול, לא רק בסמלים ובטקסים, אלא באמת, בדאגה אמיתית.

עליזה לביא: מדובר פה בפרויקט שמוכיח את עצמו, בפרויקט שמצליח, בפרויקט שנותן באמת מענה גם לסוג של מצוקות חברתיות שאנחנו לא מעט פעמים, בבית הזה, מדברים עליהן, והנה הזדמנות נהדרת לבוא לתקן, לשנות, לאפשר.

עליזה לביא: אין שום סיבה לעצור את הפרויקט הנפלא הזה.

עליזה לביא: מדינת ישראל – צעירים וצעירות שלנו מתגייסים בגיל 18 לצבא.

עליזה לביא: במדינות רבות בעולם החברים והחברות שלהם מתחילים את הלימודים בקולג'ים או באוניברסיטאות; החבר'ה הצעירים שלנו, שנותנים את השנים היקרות האלה לטובת החברה, לטובת מדינת ישראל, ובכך מרווחים את הקשר המיידי, לכאורה, בין סיום התיכון לבין הלימודים באקדמיה – יש פה פער של זמן, שיש לו השלכות גם על הלימודים.

עליזה לביא: והנה, יופי של יוזמה, יופי של פרויקט, ובטח, אדוני סגן השר, לא תרצה שבמשמרת שלך הפרויקט הנפלא הזה ייעצר.

עליזה לביא: זו גם הכרת תודה, וגם, בטח, תמריץ, במציאות שאנחנו רואים מפרופיל המשרתים, שהולך ומשתנה מול עינינו, גם, בטח, לתוך שדרת ההנהגה הצבאית.

עליזה לביא: זה גם תמריץ, גם חובה, וגם היכולת שלנו, לבוא בתחילת החיים ולמצוא נקודות מאזנות ומשותפות לכל הצעירים שלנו.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת לביא.

יואל חסון: חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קרה דבר נורא מוזר בשנים האחרונות: מה שפעם היה מובן מאליו כבר לא מובן מאליו.

ענת ברקו: פעם, אני זוכרת בתור קצינה צעירה, החברה התייחסה אלינו אחרת.

ענת ברקו: היום אסור בתכלית האיסור, אבל באותה תקופה – –

דניאל עטר: מי זה "לנו"?

דניאל עטר: את מתכוונת לצבא?

ענת ברקו: – – כשהיינו עוצרים אפילו טרמפים ברחוב, אזרחים היו לוקחים אותנו לבסיס.

ענת ברקו: בכל מקום פתחו לנו את הדלת, כי היינו במדים.

ענת ברקו: ופתאום קרתה תופעה חדשה: לוחמים, שזה הדבר הכי הכי קדוש במדינה הזאת – זאת כבשת הרש – גם הם לא יכולים לעשות תעודת בגרות?

ענת ברקו: ואני יודעת שיגידו, יש קיצוצים, אפשר לקחת ואולי לתת להם ואוצ'רים, שילמדו באופן עצמאי.

ענת ברקו: אבל ברור שהם לא יעשו את זה.

ענת ברקו: הייחוד של התוכנית הזאת, של בגרות ללוחמים, אדוני היושב-ראש, היא בכך שבעצם מדובר בתנאי פנימייה.

ענת ברקו: לכן, לומדים כמה חבר'ה יחד, עם כל התמיכה, גם של משרד החינוך, גם של מורות חיילות, גם של כל מה שצריך – אם צריך שיעורי עזר – פשוט, כי אורח החיים שלהם כלוחמים מנתק אותם לחלוטין מהלימודים, ואנחנו יודעים שנורא קשה לחזור לזה.

ענת ברקו: לכן, שום לימודים או כיתת לימוד בבסיס זה או אחר, כמו הצעות כאלה, שיש בצבא, לא ייתנו מענה לדבר הזה.

ענת ברקו: ואז מפסידים עוד שנה, ועוד שנתיים, לאחר הצבא, ומתחילים לימודים אקדמיים בגיל 24-23, ורק אז מתחילים את החיים, כשאין סיבה שזה יהיה כך.

ענת ברקו: זאת כבשת הרש של החיילים האלה.

ענת ברקו: לכן – צריך לתת להם כמה שיותר.

ענת ברקו: הגיע הזמן, בכלל, אולי, להוריד מסדר-היום את האמירה הזאת: חיילים מופלים לטובה במדינה.

ענת ברקו: כל כך הרבה דברים שפעם ניתנו לחיילים, היום הם לא מובנים מאליהם.

ענת ברקו: חיילים מופלים לרעה במדינה הזאת; חיילים צריכים לקבל הכרה בקורסים שהם עושים, גם בצבא – ואנחנו פועלים למען זה; חיילים צריכים לקבל הכרה בנקודות אקדמיות לפחות לגבי דברים שהם עושים בתחום המנהיגות, או בה"ד 1, או דברים כאלה.

ענת ברקו: חיילים צריכים לקבל הרבה יותר מהמדינה ששולחת אותם, ובעצם לאורך כל שנות השירות אומרת להם, כמה חשוב מה שהם עושים, החיילות והחיילים שלנו.

ענת ברקו: ובשנייה שהם יוצאים משם – וזה יכול להיות גם לאחר מלחמה – פתאום זה בעצם אל הלא-נודע, ללא עזרה וללא תמיכה.

ענת ברקו: אני מקווה שאנחנו נעשה שינוי בעניין הזה.

ענת ברקו: אנחנו נמשיך את הפרויקט הזה כי הוא פרויקט חשוב, וצריך לעשות עוד הרבה דברים טובים מהסוג הזה.

ענת ברקו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת ברקו.

יואל חסון: אדוני סגן שר הביטחון, בבקשה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, צה"ל מוקיר את המשרתים ועושה כל שלאל ידו כדי לבטא זאת – באמצעות שורה של מיזמים שמטרתם השקעה במשתחררים ויצירת גשר משירות משמעותי לאזרחות מועילה.

אלי בן-דהן: בימים אלה מגובשת תוכנית רחבת היקף, בשיתוף היחידה להכוונת חיילים משוחררים במשרד הביטחון, להקניית מקצוע או תואר אקדמי לכל חייל משתחרר, תוך העדפת המבצעים שירות משמעותי.

אלי בן-דהן: התוכנית להשלמת בגרויות ללוחמים קיימת זה שנים רבות, והכשירה אלפי בוגרים.

אלי בן-דהן: בשנים האחרונות, בשל שורה של אילוצים, שבמרכזם אילוצים כספיים, צומצם היקף התוכנית במתכונתה, ואולם העצמת שיתוף הפעולה עם הקרן להכוונת חיילים משוחררים מאפשרת את המשך קיומה כבר במחזורי השחרור הקרובים, ואף את הרחבתה.

אלי בן-דהן: עם זאת, ההחלטה על קיצור השירות והצורך להתאים את הכשרת הלוחמים אינם מאפשרים המשך ביצוע לימודי הבגרות תוך כדי השירות הצבאי.

אלי בן-דהן: לנוכח זה, תוכנית השלמת הבגרויות ללוחמים עוברת שינוי, והיא תיעשה ותימשך באמצעות הקרן והיחידה להכוונת חיילים משוחררים כחלק מהתוכנית השלמה של הקרן.

אלי בן-דהן: לסיכום, צה"ל אינו מבטל את הפרויקט, אלא מממש אותו באופן שונה, חרף אתגרי קיצור השירות.

עליזה לביא: מה זאת אומרת?

יואל חסון: אדוני סגן השר, מה המשמעות של העברה ליחידה להכוונת חיילים משוחררים?

יואל חסון: האם צה"ל יממן את זה לחיילים?

אלי בן-דהן: צה"ל יממן אותם – הקרן והיחידה תממן אותם.

אלי בן-דהן: ההבדל היחיד יהיה שזה יבוצע מייד לאחר השחרור, ולא כעבור כמה שנים.

ענת ברקו: אז זה לא יבוצע.

ענת ברקו: זה לא יקרה.

יואל חסון: זה לא יקרה.

ענת ברקו: זה לא יקרה, אנחנו יודעים את זה.

ענת ברקו: זאת הדרך לסגור את העיניים שלנו.

יואל חסון: אתה מציע קודם כול להעביר את זה לוועדה, או להסתפק במה שאתה יודע?

עליזה לביא: לא לא.

ענת ברקו: לא מסכימים.

עליזה לביא: – – –

יואל חסון: אז נשאל את המציעים.

יואל חסון: אני מציע שזה יהיה בוועדת החוץ והביטחון.

עליזה לביא: אני מסכימה.

יואל חסון: אנחנו נקיים על זה הצבעה.

עליזה לביא: אנחנו לא מסתפקים – – –

יואל חסון: מי שבעד להעביר הנושא לדיון יותר מעמיק – – –

ענת ברקו: לוועדת חינוך.

יעקב מרגי: ועדת חינוך.

יעקב מרגי: ברור, מה זה.

יואל חסון: לוועדת חינוך, אני מקבל.

יואל חסון: בוועדה נוכל לדון בעניין יותר לעומק ולהבין את זה.

עליזה לביא: אבל בתנאי שאני סגנית.

יואל חסון: מי שבעד להעביר את ההצעה לסדר-היום לוועדת החינוך יצביע בעד; מי שנגד הוא בעד להסתפק בהודעת השר.

יואל חסון: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יואל חסון: בעד – 14 חברי כנסת.

יואל חסון: ההצעה אושרה, ותועבר לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

יואל חסון: הודעת סגן מזכירת הכנסת – בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –        לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 42 והוראת שעה), שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק הפסקת חברות בכנסת של חבר הכנסת המכהן כשר או כסגן שר (תיקוני חקיקה והוראת שעה), התשע"ה–2015, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48) (חסיון חומר תחקיר), התשע"ה–2015.

נאזם בדר: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1941/20 וכלה בהצעת חוק פ/2031/20 – הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הארכת הגנה מפני פיטורים לעובדות לאחר לידה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, אורי מקלב, מרב מיכאלי, יעקב פרי, זהבה גלאון, מאיר כהן, תמר זנדברג, עבדאללה אבו מערוף, עאידה תומא סלימאן, יוסי יונה, עמר בר-לב, איתן ברושי, איל בן ראובן, קסניה סבטלובה, מיכל בירן, איתן כבל, קארין אלהרר ושי פירון; הצעת חוק השוואת תגמוליהם של נפגעי טרור פלילי לנפגעי טרור לאומני, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, יעקב פרי, יואל חסון, איציק שמולי ועליזה לביא; הצעת חוק המים (תיקון – הזכות למים וייעודם), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת מסירת הקלטת שיחת טלפון לצרכן), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – פיקוח אלקטרוני על אדם שהוצא כלפיו צו הגנה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, מירב בן ארי, אורן אסף חזן, מיקי לוי, איל בן ראובן, יוסי יונה, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, נחמן שי, איתן ברושי, יעל גרמן ורויטל סויד; הצעת חוק הנגשת מוקדי פניות חירום באמצעות מסרון, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת נורית קורן, מירב בן ארי, טלי פלוסקוב, אברהם נגוסה, יעקב מרגי, יואב קיש, איציק שמולי, ענת ברקו, מכלוף מיקי זוהר, אורי מקלב ומיכל בירן; הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון – הארכת תקופת הצינון), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – מוסר תשלומים), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק אשכולות אזוריים, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, יחיאל חיליק בר, מאיר כהן וזאב בנימין בגין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – קצבת זיקנה כהכנסה נוספת), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, אלי אלאלוף ורחל עזריה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי בעד הוצאות החזקת קרוב במוסד וזיכוי בעד נטול יכולת), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, יוסי יונה, אילן גילאון, דב חנין, יעקב מרגי, יצחק וקנין ומשה גפני; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – תוכניות ומרכזי טיפול באלימות במשפחה), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – ביטול ניכוי קצבה חודשית לפי הסכם עם גרמניה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב, יאיר לפיד, יואב בן צור, בצלאל סמוטריץ, אברהם נגוסה ואיציק שמולי; הצעת חוק השמירה על זכויות מחזיקים בקרקע ביהודה והשומרון, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, ינון מגל, מכלוף מיקי זוהר, מרדכי יוגב, אורן אסף חזן, שרון גל ויואב קיש; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – ביטול ניכוי הקצבה החודשית לפי הסכם עם גרמניה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת סופה לנדבר, מאיר כהן, עליזה לביא, יוסי יונה, אברהם נגוסה, אורן אסף חזן, ישראל אייכלר, טלי פלוסקוב, חמד עמאר, יצחק וקנין, מרדכי יוגב, יעקב מרגי, שלי יחימוביץ, יחיאל חיליק בר ושרון גל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסכמים קיבוציים (תיקון – התייעצות עם ארגוני עובדים בעניין צו הרחבה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אברהם נגוסה, נאוה בוקר, טלי פלוסקוב, יפעת שאשא ביטון, ינון מגל, מיכאל אורן, דוד ביטן, יואב קיש ודוד אמסלם; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – שמירת סודיות רפואית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק דין הבונה והנוטע במקרקעי הזולת ביהודה והשומרון, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, ינון מגל, מכלוף מיקי זוהר, מרדכי יוגב, אורן אסף חזן, שרון גל ויואב קיש; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות הציבור (מזון) (הגבלת השימוש בחומצות שומן טראנס), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, איציק שמולי, יעל גרמן, חיים ילין, מיקי לוי, דניאל עטר, קסניה סבטלובה, מירב בן ארי, איילת נחמיאס ורבין, יעקב פרי, עליזה לביא, נורית קורן, עבדאללה אבו מערוף ויואל חסון; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – ביטול מבחן הכנסה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת נורית קורן, עפר שלח, טלי פלוסקוב, אברהם נגוסה, יעקב מרגי, יואב קיש, איציק שמולי, ענת ברקו, מכלוף מיקי זוהר, מיקי לוי, מיכל בירן וניסן סלומינסקי; הצעת חוק לייצוג הולם של יהודים בני המגזר החרדי בשירות הציבורי (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, רועי פולקמן, מירב בן ארי, איציק שמולי, אלי כהן, בצלאל סמוטריץ, ישראל אייכלר, אורי מקלב ויצחק וקנין; הצעת חוק הרשויות המקומיות (ייעוד כספי הקצבות למטרות רווחה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דניאל עטר, דוד ביטן, מירב בן ארי, אברהם נגוסה, חיים ילין, איתן כבל, מרב מיכאלי, יחיאל חיליק בר, איילת נחמיאס ורבין, רויטל סויד, זוהיר בהלול, יואל חסון, סתיו שפיר, קסניה סבטלובה, עמר בר-לב, יעל גרמן, קארין אלהרר, מיכל רוזין, מיקי לוי, יואל רזבוזוב ושרון גל; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – הגבלת משך זמן החקירה המשטרתית וטיפול התביעה בתיק החקירה עד להגשת כתב-אישום), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, דב חנין, בצלאל סמוטריץ, מירב בן ארי, אורי מקלב ודוד אמסלם; הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון – הסרת מגבלות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב קיש ויחיאל חיליק בר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חישוב היקף משרה ושכר חודשי לעובד בשכר (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יעקב מרגי, מיכל רוזין, יואל רזבוזוב ומיקי רוזנטל; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – תוכנית מקומית שעניינה הקמת מפעל העוסק בחומר מסוכן), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הרשויות המקומיות (תיקון – התאמת תקציב הרווחה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר וחיים ילין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הארכת משך הזכאות לגמלת סיעוד בעת אשפוז), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עמר בר-לב, מיקי רוזנטל, איתן כבל, איציק שמולי, דניאל עטר, נחמן שי, יחיאל חיליק בר, יעל גרמן, אורלי לוי אבקסיס, מאיר כהן, מנואל טרכטנברג, מיכל רוזין, קסניה סבטלובה, איתן ברושי ויואל חסון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה מועדפת למדריך בתחום החינוך הבלתי-פורמלי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עמר בר-לב, מיקי רוזנטל, מירב בן ארי, איתן כבל, איציק שמולי, דניאל עטר, נחמן שי, יחיאל חיליק בר, אורלי לוי אבקסיס, מנואל טרכטנברג, עליזה לביא, מיכל רוזין, קסניה סבטלובה, איתן ברושי ויואל חסון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עקרת-בית לא תזדקק לתקופת אכשרה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי, אחמד טיבי, מסעוד גנאים, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, איימן עודה, חנין זועבי, עאידה תומא סלימאן ובאסל גטאס; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הרחבת חובת מתן שירותים רפואיים ביישובים קטנים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מיכל בירן, מכלוף מיקי זוהר וטלי פלוסקוב; הצעת חוק היטל על משאבי טבע, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף, מיכל בירן, שלי יחימוביץ, זהבה גלאון, תמר זנדברג, נחמן שי, מרב מיכאלי, איציק שמולי, סתיו שפיר, מיקי רוזנטל, איילת נחמיאס ורבין ויוסי יונה; הצעת חוק ההסדרה, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב קיש, בצלאל סמוטריץ, דוד ביטן, נאוה בוקר, ישראל אייכלר, אלי כהן, מכלוף מיקי זוהר, אברהם נגוסה, רוברט אילטוב ושרון גל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שירותי רפואה מונעת ושירותי בריאות לתלמיד), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, אלי אלאלוף, יעקב מרגי, מיקי רוזנטל, קארין אלהרר, חנין זועבי, זהבה גלאון, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', תמר זנדברג, מאיר כהן, סתיו שפיר, יוסי יונה ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (שלילת לימודים אקדמיים מאסירים ביטחוניים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שרון גל, רוברט אילטוב, אביגדור ליברמן, סופה לנדבר, חמד עמאר, אורלי לוי אבקסיס, דניאל עטר, מירב בן ארי, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, יואב בן צור, בצלאל סמוטריץ ואבי דיכטר; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון – לשכות לסיוע משפטי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת באסל גטאס, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, מסעוד גנאים, עבד אל חכים חאג' יחיא, ג'מאל זחאלקה, עאידה תומא סלימאן, איימן עודה ואחמד טיבי; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירות בני ישיבות הסדר), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי במס לגרושים ידועים בציבור), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, תמר זנדברג, מיכל רוזין ואילן גילאון; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון – ייצוג משפטי חינם בהליך הוצאה לפועל), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יעקב מרגי, מיכל רוזין, יואל חסון, יואל רזבוזוב ומיקי רוזנטל; הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון – נפגעים שנולדו מחוץ לישראל), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אברהם נגוסה, שלי יחימוביץ, טלי פלוסקוב, יפעת שאשא ביטון, דוד ביטן, ענת ברקו ודב חנין; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – סמכות בין-לאומית בתביעת גירושין של אישה יהודייה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, יעקב מרגי, מיקי לוי, ינון מגל, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, קסניה סבטלובה, אורלי לוי אבקסיס, יואל רזבוזוב, איציק שמולי, טלי פלוסקוב, מיכל בירן, אראל מרגלית ואיל בן ראובן; הצעת חוק זכויות ושירותים לילדים ובני-נוער עם קשיים נפשיים, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, קארין אלהרר, יעקב מרגי, אורי מקלב, יחיאל חיליק בר, אבי דיכטר ומרדכי יוגב; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור נגיש), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת סתיו שפיר; הצעת חוק גילוי עניינים של נבחרי ציבור, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, יעקב מרגי, מירב בן ארי, איציק שמולי, דניאל עטר, עמיר פרץ, זהבה גלאון, יוסי יונה, איל בן ראובן וסתיו שפיר; הצעת חוק הרשות לוועדות ערר רפואיות, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מאיר כהן וקארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פנסיה חובה לעצמאים, התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הרחבת מעגל הזכאים למענק לימודים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, רועי פולקמן, יעקב מרגי, יואב קיש, רוברט אילטוב, קארין אלהרר, טלי פלוסקוב, מסעוד גנאים, טלב אבו עראר, דב חנין, חנין זועבי, רויטל סויד, אוסאמה סעדי, דניאל עטר, עמר בר-לב, איל בן ראובן, יוסי יונה, איתן ברושי, מאיר כהן, חיים ילין, עפר שלח, שרון גל, יפעת שאשא ביטון, ינון מגל, מיכאל אורן, מיכל רוזין, אברהם נגוסה, איילת נחמיאס ורבין, דוד ביטן, ענת ברקו, יעקב פרי, תמר זנדברג, יצחק וקנין, ישראל אייכלר, יעל גרמן, אלי אלאלוף, רחל עזריה, נורית קורן, אורי מקלב, נאוה בוקר, אבי דיכטר, אלי כהן, סופה לנדבר, עאידה תומא סלימאן, עליזה לביא, איימן עודה, מכלוף מיקי זוהר, עמיר פרץ, יאיר לפיד ונחמן שי; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – גמול עבודה ביום עבודה מקוצר), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, יואב בן צור, מכלוף מיקי זוהר וינון מגל; הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, מאת חברי הכנסת אבי דיכטר, אברהם נגוסה, טלי פלוסקוב, מרדכי יוגב, ינון מגל, יואב קיש, נאוה בוקר, בצלאל סמוטריץ, אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב, חמד עמאר, דוד אמסלם, דוד ביטן ואלי כהן; הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, מאת חבר הכנסת ינון מגל; הצעת חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות) (תיקון – תשלום מזונות לבגיר עם מוגבלות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יעקב מרגי, מיכל רוזין, יואל חסון, יואל רזבוזוב ומיקי רוזנטל; הצעת חוק דחיית מועד תשלום מסים בעת מצב מיוחד בעורף (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני, אראל מרגלית, אורי מקלב, זהבה גלאון, יצחק וקנין, מכלוף מיקי זוהר, אורן אסף חזן, אלי כהן, רחל עזריה, מיקי רוזנטל, בצלאל סמוטריץ ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – התליית מספר ימי ההיעדרות במספר ילדי העובד), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת ינון מגל; הצעת חוק הספורט (תיקון – שלוש פסילות), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת עיסאווי פריג'; הצעת חוק ביטוח פיקדונות בתאגיד בנקאי, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב קיש ואלי כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על מוצרי מזון בסיסיים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, זהבה גלאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – העדפה מתקנת לנכי צה"ל), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת נורית קורן, טלי פלוסקוב, אברהם נגוסה, יעקב מרגי, יואב קיש, איציק שמולי, ענת ברקו, מכלוף מיקי זוהר, אורי מקלב, מיקי לוי, מיכל בירן וניסן סלומינסקי; הצעת חוק ניירות ערך (תיקון – צירוף היתר עסקה לתשקיף), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, ינון מגל, מנואל טרכטנברג, יואב בן צור, מירב בן ארי, רועי פולקמן, מכלוף מיקי זוהר, שי פירון, קארין אלהרר, מרדכי יוגב, אורן אסף חזן, יעקב מרגי, יצחק וקנין, מנחם אליעזר מוזס וישראל אייכלר; הצעת חוק הממשלה (תיקון – חוות דעת של רשות ציבורית בענייני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ ומיכל רוזין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון – תקופת צינון וגמול), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכפלת קצבת נכות בהגעה לגיל הזכאות לקצבת זיקנה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יעקב מרגי, מיכל רוזין, יואל חסון, יואל רזבוזוב ומיקי רוזנטל; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת סימון שם או כינוי המוצר בשפה הערבית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי, אחמד טיבי, טלב אבו עראר, איימן עודה, מסעוד גנאים, חנין זועבי, עאידה תומא סלימאן, באסל גטאס ויוסף ג'בארין; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – הגבלות על קבלת מידע מדורש עבודה באמצעות קורות חיים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב, איתן כבל, אלי אלאלוף, ינון מגל, יואב בן צור, אברהם נגוסה, דוד ביטן, מיכל רוזין, אורלי לוי אבקסיס, דב חנין, חמד עמאר, אחמד טיבי, מאיר כהן ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – התחזות לאדם במרשתת), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, יואב בן צור, ינון מגל ואורן אסף חזן; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – הכרה אזרחית בהכשרות וקורסים צבאיים), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות לגמלה למי שמצוי בהכשרה מקצועית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח וקארין אלהרר; הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון – הבטחת תנאים הולמים בעמדות אבטחה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגבלת כהונה של מנהלים כלליים ומנהלים אמנותיים במוסדות תרבות מתוקצבים, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב קיש, ענת ברקו, יעקב מרגי, ינון מגל, נאוה בוקר, אלי כהן, מכלוף מיקי זוהר, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, רוברט אילטוב, חמד עמאר, מיקי רוזנטל, קסניה סבטלובה, מיקי לוי, יואל רזבוזוב, מיכאל אורן, אבי דיכטר ואברהם נגוסה; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות לגמלה לתלמיד בלימודים אקדמיים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, עפר שלח, יעקב פרי, קארין אלהרר וחיים ילין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלה לעובדים בעסק בהליכי הבראה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, יואב בן צור, ינון מגל ואורן אסף חזן; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – הטבות לחייל משוחרר בודד), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק להעדפה מתקנת בתעסוקה לתושבי עיירות הפיתוח, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יוסי יונה ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – איסור פיטורים של עובד שאשתו בהיריון), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי, אחמד טיבי, טלב אבו עראר, מסעוד גנאים, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, חנין זועבי, באסל גטאס ויוסף ג'בארין; הצעת חוק מתן אפשרות לתשלום לגופים מסחריים או ציבוריים באמצעות שובר תשלום, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, עפר שלח, דב חנין, איציק שמולי, יואל חסון, עליזה לביא, יצחק וקנין ודניאל עטר; הצעת חוק הספורט (תיקון – ביטוח קטינים), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת עיסאווי פריג'; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – שלילת אפוטרופסות מאדם שהורשע בעבירות מין ואלימות נגד ילדיו), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת רויטל סויד, יחיאל חיליק בר, קארין אלהרר, מרב מיכאלי, איילת נחמיאס ורבין, איציק שמולי, מירב בן ארי ומיכל רוזין; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון – פטור ממס שבח אינפלציוני), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון מס' 4) (תיקון), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, רוברט אילטוב, יצחק וקנין, ינון מגל, מכלוף מיקי זוהר, מרדכי יוגב, אורן אסף חזן, דניאל עטר, דוד אמסלם, נורית קורן, אלי אלאלוף, ניסן סלומינסקי, יואב קיש ויואב בן צור; הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת רועי פולקמן; הצעת חוק מזונות לילד בגיר (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת סופה לנדבר, אילן גילאון, אברהם נגוסה, רויטל סויד, דניאל עטר, עליזה לביא, יעקב פרי, זוהיר בהלול, מרב מיכאלי, יחיאל חיליק בר, מיקי רוזנטל, איילת נחמיאס ורבין, יעקב מרגי, טלי פלוסקוב וחמד עמאר; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת שיקולי הגנת צרכן במכרזים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יצחק וקנין, אורי מקלב, יוסי יונה, איתן כבל, יעקב מרגי ואלי כהן; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – הערכת שוויו של רכב מעוקל), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, ינון מגל, דב חנין, איציק שמולי, איתן ברושי, מנואל טרכטנברג, איתן כבל, מרב מיכאלי, יואב בן צור, מירב בן ארי, רועי פולקמן, מכלוף מיקי זוהר, שי פירון, אוסאמה סעדי, קארין אלהרר, נחמן שי, מרדכי יוגב, אורן אסף חזן, מיכל רוזין, יעקב מרגי, יצחק וקנין, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר, יוסי יונה, עמר בר-לב ושרון גל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה של עובדת עצמאית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת טלי פלוסקוב, רועי פולקמן, אורלי לוי אבקסיס, מירב בן ארי, מרב מיכאלי, נורית קורן, קסניה סבטלובה, רחל עזריה, איציק שמולי, נחמן שי, יפעת שאשא ביטון, יואב קיש, ינון מגל ונאוה בוקר; הצעת חוק מס עיזבון, התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חובת הקלטת דיונים וניהול פרוטוקול ופרסומם), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, רועי פולקמן, איציק שמולי, ינון מגל, טלי פלוסקוב, יואב קיש, מכלוף מיקי זוהר, מיכל רוזין ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק נישואין אזרחיים בישראל, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, איציק שמולי, דניאל עטר, מיכל בירן, איתן כבל, עמיר פרץ, יוסי יונה, איל בן ראובן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, יואל חסון, עמר בר-לב, איתן ברושי, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, איילת נחמיאס ורבין, רויטל סויד, סתיו שפיר ומיקי רוזנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הצמדת קצבת הזיקנה לקו העוני), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת נחמן שי, איציק שמולי, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר, ציפי לבני, מנואל טרכטנברג, אורן אסף חזן, עפר שלח, דב חנין, מיקי לוי, קארין אלהרר, איתן כבל, איתן ברושי, מיקי רוזנטל, דניאל עטר, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, מיכל בירן, תמר זנדברג, יואב בן צור, מרב מיכאלי, זוהיר בהלול, איל בן ראובן, איימן עודה, קסניה סבטלובה, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, מיכל רוזין, יוסי יונה, רויטל סויד, עמיר פרץ, נורית קורן, חיים ילין, אראל מרגלית ויואל חסון; הצעת חוק מס עיזבון, התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (ייעוד כספי הקצבות והגנת נכסים למטרות חינוך) (תיקון – קביעת שיעור ההשתתפות של הרשויות המקומיות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר וחיים ילין; הצעת חוק יסודות המשפט (תיקון – עקרונות המשפט העברי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, בצלאל סמוטריץ, יואב בן צור ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – קביעת שיעור ההשתתפות של הרשויות המקומיות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דניאל עטר, דוד אמסלם, נאוה בוקר, מאיר כהן, רויטל סויד, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, זוהיר בהלול, נחמן שי, חיים ילין, קסניה סבטלובה ודב חנין; הצעת חוק הדרכונים (תיקון – יידוע מועד פקיעת תוקף הדרכון), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יעקב מרגי, יואל חסון, יואל רזבוזוב ומיקי רוזנטל; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – כשרות בלבד ובית-אוכל הפתוח בשבת), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, סופה לנדבר, מיקי לוי, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה ונחמן שי.

נאזם בדר: עוד הונחו – מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת עמר בר-לב בנושא: הצורך בתכנון תחבורתי הולם בפתח-תקווה לאור תנופת הבנייה ופינוי מחנה סירקין.

נאזם בדר: החלטת ועדת האתיקה בקובלנות נגד חבר הכנסת ירון מזוז, סגן שר הפנים.

נאזם בדר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני סגן מזכירת הכנסת.

יואל חסון: קמפיין ממקור לא ברור נגד אזרחים וחיילים הקשורים לקליטת חרדים מועמדים לגיוס

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

יואל חסון: הצעה לסדר-היום מס' 1028: קמפיין ממקור לא ברור נגד אזרחים וחיילים הקשורים לקליטת חרדים מועמדים לגיוס.

יואל חסון: ישיב סגן שר הביטחון אלי בן-דהן, ויציג זאת כרגע חבר הכנסת יעקב מַרגי, בבקשה.

יואל חסון: מֵרגי.

יואל חסון: מה נוח לך?

יעקב מרגי: אותו דבר.

יואל חסון: לא אותו דבר, בטוח.

יעקב מרגי: אם אתה מדבר בעברית – מַרגי, תדבר צרפתית, אז זה מֵרגי.

יואל חסון: אה, אז עברית.

יואל חסון: אז אמרתי נכון בהתחלה.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אנחנו יושבים כאן ומדברים גבוהה-גבוהה על גיוס חרדים, וכמו שמדברים גבוהה על גיוס חרדים לצה"ל ושילובם במערכות הביטחון, מדברים גבוהה על שילובם בעבודה, מדברים גבוהה-גבוהה על שילובם באקדמיה, ויד ימין לא יודעת מה עושה יד שמאל.

יעקב מרגי: מכובדי סגן שר הביטחון, בימים אלה שאנחנו יושבים במשכן שלווים, מתנהל קמפיין אגרסיבי – אם לא סף הרגישות שלי, שהוא גבוה, הייתי מכנה אותו בתיאורים אחרים – קמפיין הסתה אגרסיבי נגד חיילי צה"ל חרדים – שהתגייסו – כנגד אלו שמעודדים ומלווים אותם ומשלבים אותם.

יעקב מרגי: אבל לפני שאכנס לנושא – אדוני היושב-ראש ומכובדי מזכיר הכנסת, כדאי שאוזנכם תהיה כרויה – הסוגיה הזו, ההצעה לסדר-היום הזו הייתה צריכה להיות מושבת, היה צריך להשיב עליה השר לביטחון פנים.

יעקב מרגי: אין לי טענות על צה"ל – יש, אפשר לדרוש מהם יותר.

יעקב מרגי: הטענות שלי בהצעה לסדר-יום הזו מכוונות כנגד המשרד לביטחון פנים.

יעקב מרגי: לא ייתכן שקצין צה"ל נרגם באבנים וזה עובר לסדר-היום; לא ייתכן שבמדינת ישראל מופצות קריקטורות שמזכירות לנו תקופות אפלות בהיסטוריה של העם היהודי, וזה עובר לנו בשקט.

יעקב מרגי: ידידי חבר הכנסת יעקב פרי, השר לשעבר, בימים אלה מתנהל קמפיין אגרסיבי עם קריקטורות שמזכירות את אותה תקופה איומה בהיסטוריה של העם היהודי, ואף אחד לא עושה כלום – למה, כי אלה חיילים חרדים?

יעקב מרגי: למה, מפני שזה קשור למגזר החרדי?

יעקב מרגי: אני מאמין שאם הקריקטורות האלה, שכוללות הסתה ואלימות מילולית בוטה שכבר הובילה לאלימות פיזית, לצערי הרב – קצין צה"ל נרגם באבנים, והוגשה תלונה; מטופלת.

יעקב מרגי: שאר התלונות על תקיפה לא מטופלות, נסגרו תיקים, הפרקליטות מתמהמהת, הולכת לנו בין השורות בניסוחי מילים, מכבסת מילים.

יעקב מרגי: אז עם כל הכבוד, לדבר גבוהה-גבוהה על גיוס חרדים, שילוב חרדים – תנו להם את הסעד הנדרש.

יעקב מרגי: ואני קורא פה, מעל בימת הכנסת, לחברי לא לשתוק; ואני שוב אגיש ערעור, אדוני מזכיר הכנסת – אני יודע שזה לא תלוי בכם, זה תלוי במזכירות הממשלה, אבל אני מבקש להביא את דברי, ואם צריך להעלות אותו שוב אנחנו נעלה אותו שוב, כי זה אומנם מהמכסה של הסיעה, אבל אני אעלה אותו שוב, כי לא ייתכן.

יעקב מרגי: היום יש חיילים רבים – הרי אנחנו לא מצפים שהחיילים החרדים יגויסו רק מהפריפריה.

יעקב מרגי: כוח מציאות, מכובדי סגן השר, חייל שמתגורר בשכונה חרדית או צריך לעבור בשכונה חרדית, עם מדים הוא לא יכול לעשות זאת.

יעקב מרגי: יש קומץ אנשים – ואסור לנו להכליל פה את החברה החרדית בכללה, החברה החרדית מכילה אותם, מחבקת אותם, למדה לחבק אותם – יש קומץ קיצוניים, שמקבלים רוח גבית, לצערי הרב, מההתנהלות של הפרקליטות ושל משטרת ישראל.

יעקב מרגי: להערכתי – ואני אומר זאת לא בהיסחפות, בדומה לסוגיות אחרות בחברה החרדית, ראה ערך: הפגנות הקברים – יש אפילו קשר של שתיקה ושיתופי פעולה עם גורמים במשטרה, בגלל אינטרסים מודיעיניים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: לא ייתכן, אין דבר כזה, קריקטורות שמסיתות לפגיעה ברוטלית – וראינו, מי שיראה את הסרטונים; הפרקליטות לא צריכה אותי, משטרת ישראל לא צריכה אותי.

יעקב מרגי: ייכנסו לסרטונים ב"יוטיוב", יראו את אופן ההתגרות באותם חיילים, יבינו שמהלך כזה ייגמר באלימות קשה.

יעקב מרגי: ולצערי הרב, אנחנו יודעים לעבוד רק בשעת חירום כנראה, ואני יודע שהנושא לא יטופל בחומרה עד שלא יקרה, חס ושלום, אסון.

יעקב מרגי: ביום שיקרה אסון כולנו נתעורר, ויישפך פה ים של מלל ואמפתיה וסימפתיה, אבל יהיה כבר מאוחר.

יעקב מרגי: אני קורא מכאן לשר לביטחון פנים.

יעקב מרגי: אני קורא מכאן לשר לביטחון פנים לשלוף, לבקש חזרה את כל התלונות, להביא אליו את כל החומר המודיעיני; ידוע בית-הדפוס שבו מדפיסים את הקריקטורות ואת מודעות השטנה, מכירים את הבן-אדם שמזמין את העבודה, יודעים מי מממן.

יעקב מרגי: תאמינו לי, אם זה היה כנגד – אני לא רוצה לחשוב, אתה יודע מה, לא ניקח דוגמה תיאורטית, כולנו זוכרים את ההתקפות שהיו על שי ניצן, זוכרים?

יעקב מרגי: זה לא מההיסטוריה הרחוקה.

יעקב מרגי: אני גיניתי אותן, אבל ראינו איך כולנו נזעקנו, ראינו איך כל המערכת קפצה.

יעקב מרגי: לו יצויר שהיה קמפיין אגרסיבי כזה של הסתה כנגד מאן דהוא מפרקליטות המדינה, או כנגד קצין משטרה בכיר, תאמינו לי, לא מקנא בו מה היה עובר זה שהזמין את הקריקטורות, זה שעיצב, זה שמימן וזה שהדביק גם כן.

יעקב מרגי: אז מה קרה?

יעקב מרגי: חיילים חרדים, אז אפשר להסית כנגדם?

יעקב מרגי: זה קשור לחברה החרדית, אפשר לאיים עליהם?

יעקב מרגי: אני נקרא בקמפיין הזה, אני, חבר הכנסת יעקב מרגי, נקרא "מיסיונר שצריך לטפל בו" – בהסתה, בקמפיין ההסתה הזה.

יעקב מרגי: אז בואו נפסיק לדבר גבוהה-גבוהה על גיוס חרדים, גבוהה-גבוהה-גבוהה על שילוב חרדים בתעסוקה ובאקדמיה, ולעשות בדיוק הפוך.

יעקב מרגי: וממשרד הביטחון, הרב בן-דהן, מאחר שאתה, מזכירות הממשלה החליטה שאתה משיב, אני כן מצפה, אם זה כבר בא לשולחנך, אני כן מצפה שהצבא יעשה עבודה מערכתית בסוגיה הזו, ויגרור את המשרד לביטחון פנים, יגרור את הפרקליטות לסוגיה הזו, כי בסוף זה באחריותכם.

יעקב מרגי: בסוף.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מרגי.

יואל חסון: אדוני סגן השר, בבקשה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בפתח דברי אני רוצה לומר שאני מסכים לכל מילה שנאמרה כאן על-ידי חבר הכנסת מרגי.

אלי בן-דהן: פרסום חוברת עם פרטיהם האישיים של אלו המגייסים חיילים משורות החברה החרדית לצה"ל הוא אירוע חמור, שיש בו מעין התרת דמם של אלו העוסקים בגיוס חרדים לצבא.

אלי בן-דהן: אל לנו להפקיר את אלו הרואים בשירות בצה"ל ערך ומסייעים לכל מי שרוצה להתגייס לעשות כן.

אלי בן-דהן: מייד עם פרסום החומרים שוחחתי עם הגורמים הרלוונטיים במערכת הביטחון וביטחון הפנים, והובטח לי שהעניין יטופל כנדרש, לנוכח חשיבותו וחומרתו.

אלי בן-דהן: אבל לא הסתפקתי בכך.

אלי בן-דהן: בשבוע שעבר נפגשתי עם חיילים שפרטיהם האישיים ותמונותיהם הופצו בחוברת ועם נשות החיילים והמגייסים שהופיעו שם.

אלי בן-דהן: מהם שמעתי שאני נציג הממשלה הראשון שמגיע לשוחח אתם.

אלי בן-דהן: שמעתי את התיאורים המזעזעים של ההטרדות וההשפלות שהם עוברים בבתי-הכנסת, ברחוב ובמוסדות החינוך; את התיאורים על שיחות הטלפון המטרידות באמצע הלילה, שבהן מקללים אותם.

אלי בן-דהן: טורחים להתקשר דווקא לטלפון הביתי, ואם הילד עונה אז מקללים את אביו בפניו.

אלי בן-דהן: התיאור הכואב ביותר היה דווקא קשור למערכת החינוך; תיאורים של תחרויות ציורים בגני-ילדים כנגד מה שהגננות קוראות בבוז: חרד"קים.

אלי בן-דהן: בפגישתי אתם וגם כאן, במליאת הכנסת, אני אומר לכם בצורה הברורה: צה"ל רואה בחומרה רבה את הפצתם של פרסומים פוגעניים ומסיתים נגד קצינים וחיילים ואף כנגד אזרחים הפועלים מתוקף תפקידם לטובת גיוס בני החברה החרדית לשירות בצה"ל.

אלי בן-דהן: בעקבות פרסומים חמורים אלה פנה הפרקליט הצבאי הראשי לפרקליט המדינה בנושא וציין בפנייתו כי הפצת הפרסומים עלולה להגיע לכדי עבירה פלילית.

אלי בן-דהן: לפיכך ביקש הפצ"ר מפרקליט המדינה לפתוח בחקירה של משטרת ישראל לבירור נסיבות העניין.

אלי בן-דהן: סלחנות כלפי מקרים אלו, כפי שעולה ממכתבו של הפרקליט הצבאי, בעניין המנשרים שהופצו במאי 2013 ולא טופלו כראוי, מובילה להסלמה, לתרגום פעילות ההסתה למעשי אלימות, כפי שראינו כאשר הותקף רב-סרן חרדי בבית-שמש בחודש מאי האחרון כשהגיע לניחום אבלים, וכפי שהותקף קצין בגבעתי שביקר את חייליו בשכונת מאה-שערים בירושלים.

אלי בן-דהן: אני קורא מכאן למשטרת ישראל ולפרקליט המדינה שי ניצן למנוע את התקיפה הבאה של חיילים חרדים.

אלי בן-דהן: רק נקיטת יד קשה ומיצוי הדין עם מפרסמי החוברת יעביר את המסר שאנו לא נתפשר ולא נסלח.

אלי בן-דהן: יש, כמובן, לטפל גם במוסדות החינוך הממומנים על-ידי המדינה ומרשים לעצמם להסית את הילדים כלפי חיילים חרדים.

אלי בן-דהן: לא ייתכן שהם ימשיכו להיות מתוקצבים.

אלי בן-דהן: הבטחתי לחיילים החרדים שאהיה להם לפה, הבטחתי שאהיה להם לכתובת, והם יודעים שמרגע פגישתי הטלפון האישי שלי פתוח בפניהם, ובעזרת השם אמשיך לסייע להם ככל שאוכל כדי למנוע תופעות מעין אלו.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יעקב מרגי: מה אתה מציע?

יואל חסון: מה מציע סגן השר?

יעקב מרגי: ועדה.

יואב קיש: לא, זה נדון – – –

אלי בן-דהן: אתם רוצים לוועדה?

יואב קיש: גם מחר יש ישיבה.

יואב קיש: אפשר – – –

יעקב מרגי: – – –

אלי בן-דהן: אני מציע להעביר את זה לוועדת הפנים.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: לא, לא.

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: רגע.

יעקב מרגי: מאחר – – –

חיים ילין: מרגי רוצה עוד פעם חינוך.

יעקב מרגי: מאחר שמזכירות הממשלה טעתה כשהביאה את סגן שר הביטחון – – – צריכה להביא את השר לביטחון פנים, לא את סגן שר הביטחון – – –

אלי בן-דהן: נכון, נעביר לוועדת הפנים.

יעקב מרגי: ועדת הפנים.

אלי בן-דהן: אני מסכים.

יואב קיש: זה בחוץ וביטחון, יש מחר דיון.

יעקב מרגי: ועדת הפנים עדיפה – – –

יואל חסון: המציע רוצה ועדת הפנים.

יואל חסון: סגן השר?

אלי בן-דהן: ועדת הפנים.

יואל חסון: ועדת הפנים.

יעקב מרגי: – – –

אלי בן-דהן: זה המקום המתאים.

יואל חסון: יואב קיש, אתה רוצה?

יואל חסון: חבר הכנסת יואב קיש, אתה רוצה עמדה נוספת?

יואב קיש: כן.

יואל חסון: מהמיקרופון.

יואב קיש: לא, גם לגבי הוועדה.

יואל חסון: מהמיקרופון.

יואב קיש: ביקשתי גם להתייחס, ואולי גם – – –

יואל חסון: יש לך דקה, לא יותר.

יואב קיש: כן.

יואב קיש: ראשית, אני שמח – באמת, מרגי, אני שמח שהעלית את הנושא.

יואב קיש: הנושא חשוב.

יואב קיש: אני העליתי אותו כאחראי לוועדת כוח-אדם בוועדת המשנה בוועדת חוץ וביטחון.

יואב קיש: קבענו, הדיון הראשון שלנו יהיה מחר ב-11:30 – אתה מוזמן להצטרף, כמובן גם סגן השר – והוא יהיה בהתנכלויות לחיילים חרדים.

יואב קיש: זומנו כל הגופים הרלוונטיים.

יואב קיש: הם יהיו שם, חיילים יגיעו, וקיבלנו אישור שהם יעידו שם את עדותם.

יואב קיש: העניין הזה – דרך אגב, עקב חשיבות העניין ביקשתי שיהיה דיון פתוח לתקשורת.

יואב קיש: הוא יהיה פתוח לתקשורת באישור.

יואב קיש: עדויות החיילים, דרך אגב, יישמעו – – –

יעקב מרגי: – – – משטרת ישראל – – –

יואב קיש: ודאי.

יואב קיש: משטרת ישראל באופן ספציפי עם הגורמים הרלוונטיים.

יואב קיש: דרך אגב, אנחנו בדיון הזה גם מרכזים – – –

אלי בן-דהן: פרקליט המדינה.

יואב קיש: – – – התנכלויות גם לחיילים נוצרים, שזו גם עבירה לא פחות חמורה בעיני.

יואב קיש: ושני המקרים האלה, בעיני, הם בפוקוס.

יואב קיש: חשוב שהנושא של התנכלויות לחיילים יעלה, ולכן אני פשוט רוצה לעדכן בעניין הזה – –

יואל חסון: תודה.

יואב קיש: – – ואני גם רוצה להזמין אתכם להגיע מחר לדיון.

יואל חסון: תודה, חבר הכנסת קיש.

יואל חסון: אז נראה לי שאפשר להסתפק – –

יעקב מרגי: כן.

אלי בן-דהן: כן.

יואל חסון: – – בהודעת סגן השר.

אלי בן-דהן: אני רק מציע לך, חבר הכנסת קיש – – –

קריאה: – – –

אלי בן-דהן: חבר הכנסת יואב – – –

יואל חסון: יואב – – –

יואב קיש: לא, בדיון – – –

אלי בן-דהן: אני מציע לך לזמן גם את פרקליטות המדינה, כי הם האחראים, בסופו של דבר, להגשת כתבי-אישום.

יואב קיש: יזומנו.

יואל חסון: אוקיי.

ענת ברקו: מה – – –

יואל חסון: ועדת – אבל היא דנה בזה מחר.

יעקב מרגי: בסדר – – – אני אשמח – – –

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: אז אנחנו – המציע מבקש ועדת חוץ וביטחון, סגן השר אינו מתנגד.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: מי שבעד ועדת חוץ וביטחון יצביע בעד, מי שנגד – נגד.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יואל חסון: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורן אסף חזן: אני מבקש – – –

יואל חסון: ההצעה לסדר – – –

אורן אסף חזן: אני מבקש – – –

יואל חסון: ההצעה לסדר-היום תועבר לוועדת חוץ וביטחון לדיון.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, מה אתה מבקש לומר?

אורן אסף חזן: אני מצטרף גם – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חזן בעד?

אורן אסף חזן: כן, כן, בעד.

יואל חסון: בעד.

יואל חסון: אני מוסיף לפרוטוקול שהצבעת בעד.

יואל חסון: אי-קבלה של תקינה בין-לאומית על-ידי מכון התקנים

יואל חסון: הנושא הבא: אי-קבלה של תקינה בין-לאומית על-ידי מכון התקנים, מס' 959, של חבר הכנסת רועי פולקמן.

יואל חסון: ישיב שר הכלכלה אריה מכלוף דרעי.

יואל חסון: יש לך עשר דקות, אדוני.

רועי פולקמן: אני הבטחתי שזה יהיה קצר, ואני קודם כול מתחייב בפני השר שאני לא כל הזמן אעלה הצעות שקשורות לעולם – לתחום עיסוקו, כי זה קרה ככה בפעמים האחרונות.

רועי פולקמן: אבל אני באמת חושב שזה גם הרמה להנחתה.

רועי פולקמן: זה כמובן לא דבר ביקורת על השר או המשרד, ההפך.

רועי פולקמן: אני ממש אקצר, גם אמרתי לשר.

רועי פולקמן: ב-2013 עברה רפורמה בוועדת הכלכלה, ודובר על פירוק חסמי יבוא שהמכון אחראי להם, שכוללים תקנים בין-לאומיים.

רועי פולקמן: עברו שנתיים מאז הרפורמה הזאת שנכנסה לתוקף, והתחושה, מבדיקות שגם אני עשיתי מול יבואנים ושיחות שונות, גם על-פי אנשי מקצוע, שהרפורמה לא ממש מימשה את הייעוד שלה.

רועי פולקמן: אנחנו עוד לא במצב הזה שבו מאמצים באופן כמעט אוטומטי תקינה בין-לאומית ומקצרים תהליכים.

רועי פולקמן: סמכות ההכרזה על תקן מחייב נתונה לשר הכלכלה, והשיקול להכריז על תקן הוא בטיחות, בריאות וכו'.

רועי פולקמן: דוח מבקר המדינה ב-2014, שאדוני ודאי מכיר: יישום מדיניות התקינה בישראל, אינו תואם את רוח החוק שנועד להסיר חסמי יבוא, להגביר את התחרותיות וכו'.

רועי פולקמן: רק כ-30% מכלל התקנים המאומצים אומצו כלשונם, והיתר אומצו עם שינויים ותוספות וכו'.

רועי פולקמן: ודאי שצריך לדאוג לבטיחות הצרכנים, וכמובן גם לנהלים ולסייגים המיוחדים בישראל, אבל אנחנו צריכים להיצמד לרוח החוק, שהייתה לאפשר יבוא, ואם זה טוב במדינות אירופה, במדינות המערב.

רועי פולקמן: אז התשתית היא טובה.

רועי פולקמן: יש לבדוק יחד, ודאי בהובלת שר הכלכלה, את כל הגורמים, כדי לאמץ את התקינה הבין-לאומית ללא שינויים, על מנת להוריד את יוקר המחיה, לאפשר תחרות ולהגדיל את שיעור ההון שיישאר בישראל.

רועי פולקמן: אני רק אציין עוד דבר אחד: אזרחים היום, רבים, קונים באינטרנט בלמעלה מ-8 מיליארד שקלים בשנה, קניות פטורות ממס.

רועי פולקמן: וחלק מהעניין הזה הוא שגם אותן קניות לא כפופות למכון התקנים, ברובן, ו-8 מיליארד שקלים לא נשארים במשק הישראלי.

רועי פולקמן: ככל שאנחנו נאפשר יבוא מקביל בהיקפים גדולים יותר, ואנשים כן ירצו תקינה וכן ירצו מוצרים; הם גם פחות יקנו באינטרנט מוצרים שמגיעים באופן ישיר ויותר מס יישאר בישראל.

רועי פולקמן: צריך למצוא את האיזון הנכון.

רועי פולקמן: לאור זאת, אני גם אשמח שיתקיים על זה דיון בוועדת הכלכלה.

רועי פולקמן: זהו.

רועי פולקמן: הבטחתי לקצר.

רועי פולקמן: כך עשיתי.

יואל חסון: עמדת בהבטחה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: השר מכלוף דרעי, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת רועי פולקמן, קודם כול, אני מעודד: תמשיך להעלות את הנושאים האלה, נושאים באמת טובים ותכליתיים ומקצועיים.

אריה מכלוף דרעי: אכן, הנושא שהעלית, אני חושב שהוא אולי מהנושאים החשובים ביותר להורדת יוקר המחיה.

אריה מכלוף דרעי: אני מסכים, מעוניין שזה ירד לוועדת הכלכלה כדי שנדון באמת ותראו את הבעייתיות של הסיפור.

אריה מכלוף דרעי: הוא לא כל כך פשוט.

אריה מכלוף דרעי: במה שתלוי בנו, אומנם בקצב אטי, לצערי, אנחנו מורידים תקנים, משווים אותם לתקנים בין-לאומיים.

אריה מכלוף דרעי: יש כבר כמה דוגמאות – שחתמתי: מיטות של תינוקות, עריסות, ברזל לייבוא, כל מיני דברים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: אבל, לצערי, אנחנו מרגישים בהרבה מקרים שזה לא תלוי בנו אלא ברגולציה במשרדים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: אם זה, למשל, נושא שקשור למשרד הבריאות, אתה לא יכול – אף שהסמכות שלי היא בתקינה, אני חייב את האישור של משרד הבריאות.

אריה מכלוף דרעי: או אם זה ענייני חקלאות או אם זה עניין תחבורה והלאה והלאה, שורה שלמה של משרדים.

אריה מכלוף דרעי: ברוך השם, יש לנו הרבה רגולציה, ואתה תלוי בהם, ולכן – קשה מאוד.

אריה מכלוף דרעי: אני מודע למה שאמרת, לתופעה הזאת של אתרי אינטרנט.

אריה מכלוף דרעי: מצד אחד, אי-אפשר להתנגד לזה כשזה היום באמת – הדור הצעיר, כך הוא מצליח להחזיק מעמד, כשהוא קונה את זה בזול, והוא קונה.

אריה מכלוף דרעי: ההפך, יש אלינו כל הזמן בקשות להגדיל את הסכום שאפשר יהיה לקנות בו באינטרנט מ-75 דולר ל-200 דולר.

אריה מכלוף דרעי: אני מכיר את זה גם באופן אישי, אני רואה את הבנות שלי, זה היום כלי הקנייה שלהן.

אריה מכלוף דרעי: אבל מצד שני, אתה צודק.

אריה מכלוף דרעי: למה אי-אפשר לעשות את זה בארץ?

אריה מכלוף דרעי: למה להוציא את הכסף לחוץ-לארץ?

אריה מכלוף דרעי: לכן, אני מסכים, ואני חושב שראוי שוועדת הכלכלה תעשה על זה דיון מעמיק, לראות איך אנחנו באמת מתמודדים עם הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: מצד אחד – לשמור על התעשייה בישראל; אני לא רוצה למוטט את התעשייה בישראל על-ידי זה שאתה משחרר את כל החסמים, ואז לפעמים – יש תעשיות שאנחנו רוצים לשמור עליהן, ומקומות תעסוקה, אם בפריפריה ואם במקומות אחרים.

אריה מכלוף דרעי: מצד שני, אנחנו מחויבים להוריד את יוקר המחיה, ואין דרך אחרת – זה אחד הכלים החשובים ביותר, הנושא של התחרות, התחרות של היבוא ויבוא מקביל ועוד שורה של דברים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נפרט את הכול בוועדת הכלכלה.

אריה מכלוף דרעי: אני, בלי נדר, גם אבוא לדיון הזה, כיוון שאני רואה חשיבות רבה בדיון הזה.

אריה מכלוף דרעי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: אז יש הסכמה מצד השר לוועדת – – –

איתן ברושי: רגע, אני ביקשתי רשות דיבור.

יואל חסון: כן, נכון.

יואל חסון: חבר הכנסת ברושי, בבקשה, מהמיקרופון.

יואל חסון: יש לך דקה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי פולקמן, אני מבין שאתה לוקח על עצמך את הניסיון להתמודד עם יוקר המחיה כשליחו של חברנו שר האוצר.

איתן ברושי: אני רוצה לומר מעל הבמה הזאת, גם לשר דרעי, שאסור להתבלבל בעניין של היבוא והתרת היבוא.

איתן ברושי: הזכרת פה בחצי מילה גם את החקלאות.

איתן ברושי: שמעתי היום שבנושא מחירי המים, הטלת את האחריות למחירי המים על החקלאים בטענה שהמים של החקלאים גורמים ליוקר המים לאוכלוסייה.

איתן ברושי: אני מזהיר את חברי הכנסת, אני מזהיר את מפלגת כולנו, שבשם יוקר המחיה קיבלה כמה מנדטים: תשמרו על האיזון בין הטיפול ביוקר המחיה ובין הדאגה ליעדים נוספים.

איתן ברושי: רק במדינת ישראל – תקשיב טוב, השר דרעי – רק במדינת ישראל, שהתבלבלה בשנים האחרונות, יכול סוחר ירקות להדליק משואה, ואת החקלאים רומסים.

איתן ברושי: רק בישראל יכול רמי לוי להדליק משואה.

איתן ברושי: פעם זה היה הפוך – החקלאים הדליקו משואות והסוחרים מחאו כפיים.

איתן ברושי: ואני אמרתי לרמי לוי: לפני שאתה עולה להדליק משואה, תיקח אתך חקלאי מהערבה.

איתן ברושי: תיקח חקלאי מהערבה.

איתן ברושי: משהו השתבש כאן במדינה.

איתן ברושי: שחטו את כל הפרות הקדושות ונשארים רק עם עגל הזהב.

איתן ברושי: אני מזהיר אותך, כאיש ערכים: אל תיתן יד לפקידות להשתלט על המדינאות.

איתן ברושי: אני אומר לכם, אפשר גם להביא פקידי אוצר ביבוא.

איתן ברושי: לא צריכים תקנים קשים, לא צריכים מכון תקנים כדי להביא פקידי אוצר.

איתן ברושי: אל תבלבלו בין שמירת ערכים לטיפול ביוקר המחיה.

איתן ברושי: זה הולך ביחד, זה לא האחד נגד השני.

איתן ברושי: ואל תטילו על החקלאים את עלות המים.

איתן ברושי: זה חוסר ההבנה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת ברושי.

יואל חסון: השר הסכים לוועדת הכלכלה.

יואל חסון: חבר הכנסת פולקמן, גם אתה מסכים?

יואל חסון: רוצה?

יואל חסון: אז אנחנו נעבור להצבעה.

יואל חסון: מי שבעד ועדת הכלכלה יצביע בעד.

יואל חסון: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: ההצעה לסדר-היום של חבר הכנסת רועי פולקמן תועבר לוועדת הכלכלה להמשך דיון.

יואל חסון: הריסת מבנים בבית-אל

יואל חסון: הנושא הבא – הצעה לסדר-היום בנושא: הריסת מבנים בבית-אל, מס' 929, של חבר הכנסת אורן חזן.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: תשיב שרת המשפטים איילת שקד.

יואל חסון: אתה מאוד אקטואלי, חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: בבקשה, עשר דקות.

מיקי רוזנטל: זה כבר לאחר מעשה.

מיקי רוזנטל: הבתים כבר נהרסו, לא?

אורן אסף חזן: מה אתה, אובר-חוכם?

אורן אסף חזן: אתה יודע שאני אוהב אותך.

מיקי רוזנטל: לא, אתה אובר-חוכם, זאת עובדה – – –

אורן אסף חזן: בגלל השטויות שלכם דחינו את זה פעמיים, כדי שנהיה פה עד לפנות בוקר, אז גם זה לא בסדר?

יואל חסון: אדוני, עשר דקות עומדות לרשותך.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: אני לא מתחיל לך את ספירת הזמן כי אני לא רואה שר באולם.

יואל חסון: אני לא רואה שר פה באולם.

עפר שלח: השר לשעבר פרי.

יואל חסון: לא תופס.

אורן אסף חזן: אני ממנה את השר פרי להיות – – –

עפר שלח: שני שרים לשעבר זה כמו שר אחד.

אורן אסף חזן: טוב, אני מוכן לדבר, אדוני.

יואל חסון: אתה יכול לדבר.

יואל חסון: דבר, דבר.

אורן אסף חזן: בלי זמן.

יואל חסון: כרגע בלי זמן.

יואל חסון: עד שהוא לא יגיע אין לך זמן.

איתן כבל: עשר דקות נתנו לך?

אורן אסף חזן: עכשיו אני בפלונטר.

אורן אסף חזן: קודם כול, אדוני היושב-ראש, אנחנו נזכיר אותך שוב ברגע שנתחיל, אבל אני בפלונטר, כי עוד כמה רגעים אני אמור להתחיל את פתיחת השדולה שלי להשבת הרכוש הגנוב.

יואל חסון: יש שר, יש שר.

יואל חסון: הנה, יש שר.

אורן אסף חזן: יש שר באולם.

יואל חסון: יש שר בישראל.

אורן אסף חזן: בקצב של האירועים שקורים במדינה בקרוב נצטרך גם רופא באולם.

יואב גלנט: אני מתנצל.

יואל חסון: הכול בסדר גמור.

אורן אסף חזן: ידידי היקר, לרגע אל תתנצל, הכול בסדר גמור.

יואל חסון: זמנך רץ.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כבוד השרה, חברותי וחברי חברי הכנסת, לא רבים הרגעים שאני מגיע לכאן ולא באמת יודע מה להגיד.

אורן אסף חזן: היום לראשונה הבנתי שלעתים יש כאלה שמתוך פזיזות מחד גיסא ושאננות מאידך גיסא מביאים למראות קשים; מתעלמים מההשלכות של פגיעה בנפש, ולא רק בגוף.

אורן אסף חזן: אני חוזר מימים קשים בבית-אל.

אורן אסף חזן: נהרסו שם היום שני בניינים.

אורן אסף חזן: יש כאלה שיגידו שבהריסת שני המבנים האלה, רחמנא ליצלן, נפתרו כל עוולות העולם.

אורן אסף חזן: לפתע אין יותר בעיות.

אורן אסף חזן: אין עניים, אין מסכנים – הכול בסדר; אין גרעין איראני.

אורן אסף חזן: מה שאותם אנשים שוכחים – ולא מזמן עמדתי כאן ושאלתי: אני תוהה מי הוא אותו פחדן ליד לשולחן הממשלה.

אורן אסף חזן: אני מניח שבשעות האחרונות קיבלנו את התשובה.

אורן אסף חזן: באותה הזדמנות אני גם רוצה להגיד שאני מברך את ראש הממשלה נתניהו על אישור 300 יחידות בבית-אל.

אורן אסף חזן: נאמר כאן היום, ואנחנו נחזור ונאמר את זה שוב: אנחנו נבנה בבית-אל, ואנחנו נבנה מסביב לבית-אל, ואנחנו נרחיב בכל מקום שבו יש מי שיש להם איזו פנטזיה כאילו הוא לא שלנו.

איתן כבל: תראה איך האיום של השר, שר החקלאות, עבד על כלום – – – תחשוב על זה.

אורן אסף חזן: תראה איך אתה – תראה, אדוני, חבר הכנסת כבל, ממרום שנותיך במשכן, כנראה עדיין לא השכלת ללמוד כלום.

איתן כבל: אני לא לומד כלום.

אורן אסף חזן: ההחלטה היא לא בגלל איומים.

אורן אסף חזן: ראש הממשלה הוא יהודי ציוני אמיתי, אכפת לו מארץ-ישראל בדיוק כמו לי ולך.

אורן אסף חזן: כנראה, לצערך, הוא מצליח ועומד מול אתגרים שמול אלה שאתה לא יושב בכיסא שלהם.

מיקי רוזנטל: גם החנופה שלך לא תביא אותך לתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת.

מיקי רוזנטל: לא יעזור לך.

אורן אסף חזן: אני אחזור ואומר: היום הזה הוא יום מאוד מאוד קשה.

אורן אסף חזן: יש זילות אצל חברים בבית הזה, שמחלחלת לאזרחים מבחוץ, כאילו מתיישבי יהודה ושומרון, דמם אינו סמיך, דמם מותר, שמם מותר, כאילו אנחנו, שממשיכים את דרכם של החלוצים שייבשו ביצות ויישבו את הארץ הזאת, ועושים את זה תחת מאבקים של טרור שהתחיל אז וקיים גם היום, מחוץ ומבית, כאילו נגדנו הכול מותר; כאילו עוד ססמה של פוליטיקה זולה, בשביל עוד איזו כותרת שעושים בעיתון – – –

מירב בן ארי: תדבר גם על הפגיעה בחיילים.

מירב בן ארי: אתה כל כך בעד מדינת ישראל – תדבר גם על הפגיעה בחיילים, גם זה לא פחות חשוב – – –

אורן אסף חזן: אם לחברת הכנסת מירב מיכאלי – סליחה, בן ארי – תהיה סבלנות, היא תלמד שסבלנות זו מעלה ותלמד על הרגעים שהיו לי עם החיילים.

יואל חסון: אבל למה לוקח לך זמן לדבר על החיילים והשוטרים?

מירב בן ארי: – – –

אורן אסף חזן: בפעם האחרונה שבדקתי – יש מספיק זמן להגיד הכול.

מירב בן ארי: אין לך זמן – – –

אורן אסף חזן: ומי שהיה אתמול ושלשום בבית-אל ועזר לחיילים, ועזר לשומרים ולשוטרים, ומנע חיכוכים, ועצר גם בגופו פגיעה גם באזרחים וגם בחיילים, זה אני.

מירב בן ארי: מה זה קשור?

אורן אסף חזן: אז בואו נשים רגע את הפוליטיקה הזאת שאתם מנסים לייצר בצד ונסתכל לעניין.

מירב בן ארי: מה קשור פוליטיקה?

מירב בן ארי: אני מדברת על חיילים שנפגעו – – –

אורן אסף חזן: חברים, היום קרו שני דברים: הייתה השגה, או הבנה – אף שאנחנו, ואני הראשון שאומר, אנחנו במדינת חוק, ואני הראשון שאומר שצריך לכבד את החלטת בג"ץ – היום אנחנו גילינו שזה בסדר שהולכים לבחירות פעם בארבע שנים, פעם בשנתיים – אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת מירב מיכאלי – בן ארי – מפריעה לי.

איתן כבל: אני מתנצל, אני אקרא את הפרוטוקול.

מירב בן ארי: די כבר עם המיכאלי והבן ארי, הבדיחה מוצתה בשבוע שעבר.

יואל חסון: אני מבקש, נא לא לקרוא קריאות ביניים, בטח לא בעמידה.

אורן אסף חזן: יש אנשים שברגעים האלה עיניהם דומעות; יש כאלה שמרגישים שנקרע חלק מגופם.

אורן אסף חזן: את צריכה להתבייש שאת מוזילה בדברים האלה.

מירב בן ארי: מה קשור?

מירב בן ארי: – – –

מיקי רוזנטל: תפסיק לחלק ציונים, מי אתה?

מיקי רוזנטל: תפסיק לחלק ציונים.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני אקרא את הפרוטוקול.

אורן אסף חזן: עכשיו אני אגיד: עם כל הכאב והצער שלכם, אנחנו נמשיך לבנות, אנחנו נמשיך להרחיב.

אורן אסף חזן: אני רוצה להזכיר לאלה שיושבים במגדל השן שלהם אי-שם בתל-אביב, במדינת תל-אביב, שלא רחוק מעשרות מטרים מאותם מבנים שנהרסים היום יש קנים של מחבלים, ואם אנחנו לא נשב בגבעות האלה – כמו שאמר ראש הממשלה, אם אנחנו לא נהיה בגבעות האלה כאן – הרי אנחנו לא נוכל להיות בגבעות האלה שם, בתל-אביב ובחיפה – – –

יעקב מרגי: שם זה מישור.

אורן אסף חזן: יש גם גבעות בתל-אביב.

יואל חסון: יש גבעתיים.

אורן אסף חזן: יש מגדלים.

אורן אסף חזן: אני אומר עוד הפעם, אנחנו צריכים פעם אחת ולתמיד להבין, שמעבר לוויכוחים הפוליטיים; מעבר למאבק, כן קו ירוק לא קו ירוק, כן הקפאה לא הקפאה; מעבר לכל הססמאות שאותן אנשים בבית מנצלים ניצול ציני כדי להגיע לכותרות – עומדים בני-אדם.

אורן אסף חזן: אתמול ציינו עשור לגירוש, בימים האחרונים אנחנו מזכירים את חורבן בית ראשון, בית שני; יש כאלה שהובילו אותנו היום לחורבן הבתים בבית-אל – עוד זיכרון עצוב ועצום.

אורן אסף חזן: אמרתי בעבר ואגיד שוב, ציטטתי מדבריו של מרדכי אנילביץ': המלחמה הגדולה ביותר היא המלחמה בעצמנו.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן לשים לה די.

אורן אסף חזן: בשעות האחרונות ששהיתי בבית-אל ראיתי קומץ של ילדים שאין בלבם, במוחם, בנפשם או בכל מילימטר מגופם שום טיפה של חינוך.

אורן אסף חזן: צריך לעצור את התופעה הזאת, צריך לעצור את האלימות.

אורן אסף חזן: אני מגנה כל פגיעה בחיילים, בשוטרים וגם באזרחים.

אורן אסף חזן: אין שום סיבה שבעולם שפגיעה כזאת תתרחש, אין שום סיבה שבעולם שאנחנו נצדיק אותה.

אורן אסף חזן: יחד עם זאת, אי-אפשר להשית את האלימות כולה על מגזר שלם שיושב, מכבד, מיישב את הארץ, עומד וניצב כמגן האנושי של אנשים שיושבים גם בבית הזה, שיכולים לישון טוב טוב בלילה בגלל המחיר שאותם מתיישבים משלמים.

אורן אסף חזן: עם כל הכבוד לכם, ויש פה לא מעט בבית הזה שאני רוחש להם הרבה כבוד, אמרתי ואני אגיד עוד הפעם: בסוף אנחנו מתעסקים בבני-אדם, לא סתם בני-אדם – באחים והאחיות שלנו.

אורן אסף חזן: אנחנו קצת התבלבלנו.

אורן אסף חזן: זה נכון שנשאלת שאלה, כנראה שאלת השאלות: מתי התחילה ההיסטוריה?

אורן אסף חזן: יש כאלה שאצלם התחילה לפני 67 שנה, אחרים לפני 74, במלחמת העולם השנייה; יש כאלה שלפני כמעט 600, בגירוש ספרד, אולי במרד, בחשמונאים, בבר-כוכבא.

אורן אסף חזן: אצלי, כמו אצל כל היהודים, ההיסטוריה התחילה בבריאת העולם, באברהם אבינו, בדרכי אבות.

אורן אסף חזן: ואם אנחנו נשכיל להבין את הדבר הזה, יהיה לנו הרבה יותר קל לקבל את העובדה שארץ-ישראל היא שלנו.

אורן אסף חזן: אף אחד לא עושה לנו טובה, אנחנו פה בזכות.

אורן אסף חזן: מתי נפתח את העיניים שלנו ונתעורר?

אורן אסף חזן: בכל פעם שאנחנו מתקפלים, הורסים, מתחפרים, אנחנו נותנים לא יותר מאשר פרס לטרור.

אורן אסף חזן: אני לא אומר שצריך להתעלם מכולם.

אורן אסף חזן: יש אתגרים, אתגרים קשים, אני רק אומר שאם פעם ססמת ההתנתקות הייתה "בנחישות ורגישות", היום הרגישות גם ירדה מהפרק, זה הכול בנחישות.

אורן אסף חזן: אני קורא לשר הביטחון בוגי יעלון – – –

יואל חסון: אדוני, זו הממשלה שאתה מביע בה אמון כל יום.

אורן אסף חזן: הקדמת אותי ברגע.

אורן אסף חזן: אני קורא לשר הביטחון בוגי יעלון, יהודי ציוני אמיתי, חבר יקר שלי – קום, תתייצב מול המצלמה, תגיד "טעיתי".

אורן אסף חזן: אני לא פוסל את העובדה שעצם הזרמת הכוחות באישון לילה, תוך כדי מעשה שמתאים למחוזות אחרים, שרחוקים מהבית הזה, והזרמת הכלים הכבדים, הייתה כדי אמירה: כבוד בג"ץ הנכבד, בוא תשבור, תהרוס, רק תיתן לי את האישור.

אורן אסף חזן: ואם שר הביטחון או מישהו מהקואליציה התבלבל – אנחנו ממשלת ימין צרה, קצרה – – –

נחמן שי: מה עם הדחפורים על בית-המשפט העליון?

נחמן שי: הם כבר יצאו לדרך?

אורן אסף חזן: אני מצטער על אמירתו של חבר הכנסת יוגב.

אורן אסף חזן: אני אומר את זה בצורה ברורה.

אורן אסף חזן: לא שופטים אדם, לא בכיסו, לא בכוסו ולא בכעסו.

אורן אסף חזן: אני בטוח שגם חבר הכנסת יוגב – ואני לא דוברו – כנראה גם הוא מצטער על הדברים.

אורן אסף חזן: אני כבר אמרתי שאני מגנה אלימות מכול בכול כול, וגם בעניינים האלה, גם אלימות מילולית.

אורן אסף חזן: יחד עם זאת, אני אומר לכם שההתעלמות שלנו וההתייחסות שלנו למתיישבים – וכרגע זה בית-אל, אבל אני רוצה לסבר את האוזן, יש עוד 12 בג"צים על עוד מבנים שמיועדים להריסה: עמונה, עפרה, יש אפילו ויכוחים באריאל.

אורן אסף חזן: אז הגיע הזמן שחבורת השמאל הקיצונית שרוצה לפנות את ההתיישבות תעשה קצת חיים קלים ל"טמבור", כי היא גמרה להם את כל הצבע עם כל הצביעות הזו, ותבין שגם במקומות שאתם טוענים שהם בקונסנזוס, קרי אריאל, לא בונים.

אורן אסף חזן: 820 יחידות ב-20 שנה זה אפילו לא גידול טבעי של מושב קטן.

אורן אסף חזן: אז מספיק עם בדיחות הדעת.

אורן אסף חזן: יש בסופו של יום אנשים שמסתכלים, שומעים את הקולות, רואים את המראות ומבינים שכנראה מה שאנחנו אומרים, בוחרים להאמין לו.

אורן אסף חזן: כיום קיים משבר מנהיגות במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: הציבור לא מאמין לכנסת, הציבור לא מאמין לממשלה, הציבור לא מאמין למשטרה.

אורן אסף חזן: לא הגיע הזמן שאנחנו נתאחד לרגע וננסה למצוא לזה פתרון?

אורן אסף חזן: אסכם ואומר שוב בדברי: אני עצוב על הריסת המבנים, אני כואב, אבל אני גם מכבד את החוק ואת החלטת בג"ץ.

אורן אסף חזן: אני מברך את ראש הממשלה, סמוך ובטוח שיעזור לנו לבנות את בית-אל ועוד מקומות אחרים, ואני קורא לשר הביטחון: תיקח אחריות.

אורן אסף חזן: תבין, ידידי שר הביטחון, אנחנו לא אויביך.

אורן אסף חזן: אנחנו בצד שלך, והמעשים שלך משרתים לא יותר מאשר את השונאים שלנו.

אורן אסף חזן: זו לא בושה להגיד "טעיתי".

אורן אסף חזן: תודה רבה לכם.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: גברתי שרת המשפטים תשיב על ההצעה לסדר-היום.

יואל חסון: השרה שקד, בבקשה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, חברי חבר הכנסת אורן חזן, שהעלה את הנושא הזה עוד לפני שידענו איך תסתיים הפרשייה וכולנו קיווינו שזה יסתיים אחרת, אני רוצה להגיד ולציין כאן שהמדינה, מחלקת בג"צים במשרד המשפטים, בתקופה האחרונה ייצגו בצורה מאוד מקצועית ומדויקת את עמדת המדינה.

איילת שקד: למדינה, מאז הפסיקה של גרוניס, הייתה עמדה ברורה, שהליכי התכנון מתקדמים ושהם יסתיימו בזמן.

איילת שקד: צר לי כמובן שבג"ץ החליט אחרת, אבל משהחליט בג"ץ אחרת אנחנו כמובן מדינת חוק וצריכים לקיים את החלטת בג"ץ.

איילת שקד: אני קוראת מכאן גם למי שנמצא בשטח בבית-אל לא להרים ידיים על חיילים, על מג"ב.

איילת שקד: כולנו אחים.

איילת שקד: אף שזה כואב, ולפעמים עושים גם דברים שכואבים – לעשות את זה בסדר.

איילת שקד: מובן שמחאה היא דבר לגיטימי, אבל אלימות היא לא לגיטימית.

איילת שקד: אז אני מקווה מאוד שהאירוע הזה יסתיים היום.

איילת שקד: מדינת ישראל וממשלת ישראל מחויבות – – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: מדינת ישראל וממשלת ישראל מחויבות להמשיך לבנות ביהודה ושומרון.

איילת שקד: אני חושבת שהממשלה הזו, אני מקווה שהיא גם תתחיל לבנות והיא גם תמצא את הפתרונות המשפטיים הראויים, ככה שבאמת כל מה שייעשה ייעשה על-פי חוק וסדר.

איילת שקד: זהו.

איילת שקד: אני מאוד מקווה, חבר הכנסת אורן חזן, שההרס הזה יהיה – – –

מאיר כהן: שרת המשפטים – – –

יואל חסון: גברתי, לא תתייחסי לדברי חבר הכנסת יוגב?

יואל חסון: לא תתייחסי לדבר הזה?

אורן אסף חזן: אתם, שום דבר לא מספק אתכם.

מיקי רוזנטל: מי אתה?

איילת שקד: אני כמובן חושבת – – –

אורן אסף חזן: חתיכת חוצפן.

יואל חסון: חבר הכנסת רוזנטל, אני מבקש.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, תודה.

יואל חסון: שרת המשפטים, נשמח לשמוע התייחסות לדבריו של חבר הכנסת יוגב.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, תודה רבה לך.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: שמענו.

מיכל רוזין: לא ידעתי שיש לך סגן חדש – לשר.

יואל חסון: נרצה לשמוע התייחסות של שרת המשפטים לדבריו החמורים של חבר הכנסת יוגב.

יואל חסון: בבקשה.

איילת שקד: אני כמובן מתנערת מהדברים האלה.

איילת שקד: בית-המשפט העליון הוא מוסד חשוב וראוי.

איילת שקד: לפעמים אני לא מסכימה עם הפסיקות שלו, אבל צריך לכבד אותן.

איילת שקד: אני מאוד מקווה שהאירוע הזה ייגמר ללא נפגעים אבל עם הרבה מבט קדימה, ושאנחנו, כממשלה, נדע להתמודד עם הבג"צים שיש היום, ולהתמודד בהצלחה רבה יותר, ושההרס הזה לא ישוב.

איילת שקד: תודה.

יואל חסון: לא יצאת מגדרך, גברתי, להגן על בית-המשפט.

איילת שקד: אתה לא תקבע אם יצאתי מגדרי או לא.

יואל חסון: אני חושב שזו התחושה באולם, אבל – – –

איילת שקד: אני חושבת שמה שאמרתי היה מאוד ברור ונהיר.

אורן אסף חזן: זה לא תפקידך להגיד אם היא יצאה מגדרה או לא, זה לא תפקידך.

יואל חסון: בסדר גמור.

יואל חסון: אנחנו מבקשים דעה נוספת של חבר הכנסת ברושי – בבקשה, למיקרופון.

יואל חסון: מזכירת הכנסת, מיקרופון, בבקשה, לחבר הכנסת ברושי.

חיים ילין: – – –

איתן ברושי: שרת המשפטים, אני מזמין אותך לעוד שתי דקות.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שרת המשפטים – אני אחכה רגע.

איתן ברושי: אני רוצה לומר – סליחה, מרגי.

קריאה: מרגי פה.

איתן ברושי: לא מרגי – וקנין.

איתן ברושי: מאחור כולם אותו דבר.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שזה יום קשה.

איתן ברושי: זה יום קשה כי כשהורסים בתים זה קשה.

איתן ברושי: אבל זה יום קשה כי בעצם הבתים האלה הוקמו, והייתי עוזר שר הביטחון בימים שהם הוקמו – הם הוקמו מראש כבתים לא חוקיים.

איתן ברושי: לא היה צריך להגיע לרגע הזה ולעימות הזה כדי לומר שגם ביהודה ושומרון יש דין ויש דיין, ויש ריבון ויש צה"ל, ויש בג"ץ, ובג"ץ, כפי שאמרה שרת המשפטים, הוא מעל הכול.

איתן ברושי: לכן, זה יום קשה, משום שהיה צריך להפעיל כוח כדי לעשות את מה שבית-המשפט אומר במדינה דמוקרטית.

איתן ברושי: ולכן, אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהלקח מהאירוע הזה הוא לא להכשיר את מה שלא חוקי, אלא לבנות רק במסגרת החוק.

איתן ברושי: ההתיישבות ביהודה ושומרון אינה תלויה בהפרות חוק, היא קיימת בזכות עצמה.

איתן ברושי: ומי שמפר את החוק, גם אם הוא מהממשלה – הוא מחליש את ההתיישבות ולא מחזק אותה.

איתן ברושי: וצריך לומר כאן גם לראשי הרשויות.

איתן ברושי: כל מי שיודע מה זה ראש רשות יודע שאין בנייה בלי ראש רשות.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: נא לסיים.

איתן ברושי: ראש רשות שמאפשר בנייה לא חוקית, הוא בהמשך מתיר גם "תג מחיר".

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

איתן ברושי: רק שנייה.

איתן ברושי: לכן, אני קורא ומציע, ואני אומר את זה לחברי מימין: בואו ננקוט יוזמה.

איתן ברושי: בבתים שנגזר גורלם להתפנות, בואו נפנה אותם מרצון, ולא בכוח היס"מ והמג"ב.

איתן ברושי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: מיקי לוי, חבר הכנסת, דקה.

יואל חסון: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כנראה השתגענו, פשוט השתגענו.

מיקי לוי: התקפה בוטה על בית-המשפט העליון היא חרפה.

מיקי לוי: אנו חיים במדינה דמוקרטית, מדינת חוק, ויש לקיימו.

מיקי לוי: לאחר מכן לחפש את הדרכים החוקיות לבנות.

מיקי לוי: אני ומפלגתי בעד בנייה בגושי ההתיישבות.

מיקי לוי: אנחנו נגד לקיחת החוק לידיים.

מיקי לוי: חבר הכנסת סמוטריץ, שמתבטא בצורה מחפירה, מסוכנת, לא ראויה – ואני מצטט: פסק-הדין ההזוי הוא מסמר נוסף בארון הקבורה של בית-משפט עליון; שחצן שאינו יודע את מקומו; אוי לבית-משפט שאלו הם שופטיו מחריביו.

מיקי לוי: בושה וחרפה.

מיקי לוי: אותם חברי כנסת, וסמוטריץ בראשם, קראו לראש הממשלה שלא לקיים את החוק; לא שמעתי מראש הממשלה שהוא מגן על חיילי צה"ל.

יואל חסון: תודה.

מיקי לוי: או התבטאות של שר בממשלת ישראל כי פסיקת בג"ץ היא חרפה וכתם מוסרי על מערכת המשפט.

מיקי לוי: שר התיירות, אדוני שר התיירות, ההתבטאות שלך היא חרפה.

יואל חסון: תודה.

מיקי לוי: מצופה משר בממשלת ישראל כי יתבטא אחרת וימלא פיו מים.

יואל חסון: תודה לך, תודה לך.

מיקי לוי: אדוני, תן לי חצי דקה.

מיקי לוי: אני מרוגז.

מיקי לוי: הגדיל לעשות חבר הכנסת יוגב, שאמר כי יש לעלות עם דחפור על בית-המשפט ולהרוס אותו.

מיקי לוי: אני מבטיח לך ולחבריך, חבר הכנסת יוגב, כי הוא ימצא אותי ואת חברי מסביב לבית-המשפט העליון – –

יואל חסון: תודה רבה לך.

מיקי לוי: – – עומדים כחומה בצורה ומגינים עליו.

מיקי לוי: תתביישו לכם.

יואל חסון: תודה, חבר הכנסת מיקי לוי.

יואל חסון: אני מאפשר לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יואל חסון: מיכל רוזין, את רצית דקה.

יואל חסון: את רוצה?

יואל חסון: דקה, דקה.

מיכל רוזין: כן, בהחלט.

מיכל רוזין: תודה לך, כבוד היושב-ראש.

מיכל רוזין: אני רוצה לציין – חבל שאני לא רואה פה את שרת המשפטים.

מיכל רוזין: אני פניתי ליועץ המשפטי לממשלה בבקשה להעמיד לדין בדחיפות את חבר הכנסת מוטי יוגב על עבירה של הסתה להמרדה.

מיכל רוזין: דרך אגב, גם החסינות העניינית לא תעמוד לצדו.

מיכל רוזין: ואנחנו, אני מקווה, הכנסת תסיר את חסינותו על מנת שהיועץ המשפטי לממשלה יעמיד אותו לדין.

אורן אסף חזן: – – –

מיכל רוזין: מדובר פה בהסתה להמרדה – –

אורן אסף חזן: – – – את המסיתה הראשית, את לא מתביישת?

מיכל רוזין: – – נגד אחד מסמלי הדמוקרטיה החשובים ביותר, ואני מצפה שכולם יתמכו.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי.

יואל חסון: אנחנו רוצים להחליט מה אנחנו עושים.

יואל חסון: הצעה לסדר-היום – מה אתה מבקש?

יואל חסון: חוץ וביטחון?

יואל חסון: אין לי עמדת הממשלה פה, מה אני עושה?

יואל חסון: השרה אינה נוכחת, היא לא אמרה מה היא מוכנה.

יעקב מרגי: מצביעים.

יואל חסון: אנחנו מצביעים.

יואל חסון: מי שבעד, מעביר את זה לוועדת חוץ וביטחון.

יואל חסון: מי שנגד, מסיר את זה מסדר-היום.

קריאה: מליאה, מליאה.

מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים מליאה.

יואל חסון: מי שנגד – מליאה, בסדר.

קריאה: לא, לא.

יואל חסון: רגע, רגע.

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: אני לא הצבעתי עדיין, אוקיי.

יואל חסון: אז בעד ונגד, בעד ונגד מליאה.

יואל חסון: בעד ונגד מליאה.

יואל חסון: מי שבעד – בעד מליאה, מי שנגד – נגד מליאה.

יואל חסון: היה צריך להוריד את זה בכלל.

יואל חסון: יכולנו להוריד את זה.

יואל חסון: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יואל חסון: 18 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מירב בן ארי: תוסיף אותי גם.

יואל חסון: אני מוסיף את חברת הכנסת בן ארי.

יואל חסון: הנושא יועבר לדיון במליאה.

יואל חסון: [מס' מ/939; "דברי הכנסת, חוב' י"ד, עמ' 2588; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 12), התשע"ה–2015, קריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יואל חסון: החוק יוצג על-ידי יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור להצעת החוק הזו.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 12), התשע"ה–2015, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

משה גפני: אני מבקש רק להגיד לכנסת, אדוני היושב-ראש, שאמורה להגיע הצעת חוק החדשנות הטכנולוגית, הצעת חוק גדולה, שהדיון בה בוועדת הכספים הסתיים לפני דקות מספר והסתיים בהסכמה.

משה גפני: יש שם דברים מאוד חשובים, וזה יגיע לכאן.

משה גפני: ובאותה הזדמנות אני רוצה לבשר לכנסת שאישרנו את התקנות של עובדי המשמרות.

משה גפני: עד עכשיו זה לא הגיע.

משה גפני: אנחנו מאוד לחצנו שזה יגיע.

משה גפני: שרי האוצר והכלכלה חתמו, ואישרנו את זה בוועדת הכספים.

משה גפני: הצעת חוק זו שעליה אנחנו מדברים עכשיו, תיקון חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל), היא חלק מהצעת חוק ממשלתית שפוצלה וחלקה הראשון הוא זה המונח לפניכם.

משה גפני: אנחנו ביקשנו לפצל את ההצעה כדי לסגור מעגל שהתחלתי כיושב-ראש הוועדה בשנת 2012 בנוגע לאפשרות למשוך יתרה צבורה נמוכה שהצטברה לזכותם של עמיתים בקופות גמל.

משה גפני: בשנת 2012 העברתי כהוראת שעה חוק שאפשר לעמיתים כאמור למשוך במשך חצי שנה כספים מחשבונות של קופות גמל שהצטברה בהם יתרה צבורה נמוכה.

משה גפני: העברתי את התיקון הזה בעקבות פנייתו של אזרח שסיפר לי שנמנע ממנו למשוך כספים שהפקיד בקופת גמל בסכום נמוך.

משה גפני: בהמשך אישרה ועדת הכספים, בשנת 2013, תקנות שמאפשרות משיכת יתרה צבורה נמוכה עד תקרה של 7,000 שקלים עד לסוף חודש מרס 2015.

משה גפני: עם זאת, תקנות אלה לא פורסמו.

משה גפני: לאור בקשתו של חבר הכנסת, השר היום חיים כץ, להוסיף סוג נוסף של קופות גמל שגם מהן ניתן יהיה למשוך יתרה צבורה נמוכה, ובהמשך לכך, נחקקה הוראת שעה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שפקעה בסוף יוני 2015, ועתה אנו קובעים אותן כהוראת קבע.

משה גפני: בנוסח שאישרה הכנסת בקריאה הראשונה של הצעת חוק זו היה מדובר בסכום של 7,000 שקלים חדשים, והוועדה הגדילה את הסכום ב-1,000 שקלים חדשים נוספים כאמור, כך שעמית שהצטברו לזכותו, בכל חשבונותיו בקופת גמל לא משלמת לקצבה, סכום כולל של עד 8,000 שקלים חדשים, יהיה רשאי למשוך את הכסף מהקופה בהתאם לתקנות שיקבע שר האוצר.

משה גפני: בנוסף, הוועדה הוסיפה גם את עמיתי הקרנות הוותיקות כזכאים למשוך כספים מהקרן, בכפוף למגבלת הסכום הכולל כמובן, והדבר מגדיל את ההטבה ואת הזכאים לה כך שהכספים הצבורים בהם לא יישחקו עקב דמי הניהול הנגבים באותן קופות ובקרנות הוותיקות.

משה גפני: אלה שתי הטבות שאנחנו המשכנו אותן בוועדת הכספים בהמשך לבקשת הממשלה.

משה גפני: שני עניינים נוספים בהצעה זו הם: 1.

משה גפני: סמכות הממונה על שוק ההון, הביטוח והחיסכון לתת הוראות לכלל קופות הגמל, לסוגי קופות גמל או לקופות גמל בדבר זכויות וחובות של עמיתים שייקבעו בתקנון קופת גמל וניסוחן.

משה גפני: הוועדה עמדה על כך שההוראות שייתן הממונה יהיו אך ורק לטובת העמיתים, ולפיכך הוסיפה שהרשות שתינתן לממונֶה, לממונָה במקרה הזה, בעת הפעלת סמכותו תהיה לשם שמירה על ענייניהם של העמיתים.

משה גפני: הוועדה רשמה לפניה את התחייבותה של הממונה שאין בכוונתה להשתמש בסמכות זו כדי ליצור תקנון אחיד לכל קופות הגמל בדומה לתקנון האחיד של הקרנות הוותיקות; זאת לאור חששות שהובעו במהלך הדיון בוועדה.

משה גפני: הנושא השני בהצעת החוק שבפניכם הוא הבהרת תחולתו של סעיף 20 לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל), התשס"ה–2005, לעניין חופש הבחירה של העובד לבחור את קופת הגמל, ככזה שאוסר על המעביד לא רק להתנות תשלום כספים לקופת גמל עבור עובדו בכך שהם יופקדו בקופה מסוימת או בקופה שהעובד יבחר מתוך רשימה, אלא גם ככזה שאוסר על המעביד להתנות גם על שיעור מרכיב תשלומי המעסיק, ובהם גם רכישת ביטוח, אובדן כושר עבודה וכן על שיעור תשלומי המעסיק למרכיב הפיצויים.

משה גפני: עוד מוצע לקבוע, שאם נקבעה בדין או בהסכם תניה שסותרת את האיסור על התניית שיעור ההפקדה לקופת הגמל כאמור, ושיעור ההפקדה לקופה מסוימת או לסוג מסוים של קופות – או לקופה שתיבחר מתוך רשימה – יהיה גבוה משיעור ההפקדה לקופות או לסוגי קופות אחרים, יהיה העובד זכאי לשיעור ההפקדה הגבוה מבין השיעורים שנקבעו.

משה גפני: וזאת עד לתיקון הדין או ההסכם.

משה גפני: כדי שהמעבידים יוכלו להיערך להסדר חדש זה, תחילתו תהיה שישה חודשים מיום פרסומו של החוק.

משה גפני: לסיכום, ההוראות שאישרה ועדת הכספים הן הוראות בעלות אופי צרכני, שנועדו להיטיב עם ציבור העמיתים של קופות הגמל.

משה גפני: להצעה זו אין הסתייגויות, ואני מבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

יואל חסון: כמו שאמרנו, אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

יואל חסון: לכן נעבור להצבעה בקריאה השנייה.

יואל חסון: אנחנו מצביעים עכשיו.

יואל חסון: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–4 – 21 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

יואל חסון: 21 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני מוסיף את חברת הכנסת מרב מיכאלי, לפרוטוקול.

יואל חסון: הצביעה בעד.

יואל חסון: לכן, הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 12), התשע"ה–2015, עברה בקריאה שנייה.

יואל חסון: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה עכשיו, חברי חברי הכנסת.

יואל חסון: הצבעה עכשיו.

יואל חסון: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 29 נגד – אין נמנעים – אין חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 12), התשע"ה–2015, נתקבל.

יואל חסון: 29 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 12), התשע"ה–2015, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: אני מברך את היוזמים.

יואל חסון: [מס' מ/946; "דברי הכנסת", חוב' זו, עמ' 3139 ; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת חוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח) (תיקון מס' 2), התשע"ה–2015, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יואל חסון: יציג את החוק חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יואל חסון: בבקשה.

יעקב מרגי: רגע, אתם רוצים שאני אהיה פה המורה?

יעקב מרגי: מה הרעש הזה בכיתה?

יואל חסון: תודה רבה, אדוני, אתה יכול להתחיל להציג את החוק.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים – רק שאראה אותם ושיהיו כאן.

יעקב מרגי: אה, השר גלנט פה.

יואל חסון: השר גלנט פה.

יעקב מרגי: לא ראיתי.

יעקב מרגי: השר גלנט.

יואל חסון: השר גלנט פה.

יעקב מרגי: הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח) (תיקון מס' 2), התשע"ה–2015, שיזמה הממשלה.

יעקב מרגי: חוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח), התשנ"ד–1994, קובע, בין השאר, את חובתו של מכון כושר לקבל מתאמן רק לאחר שהמציא לו תעודה רפואית שניתנה לו בידי רופא, המאשרת את כשירותו הרפואית להתאמן במכון כושר.

מיקי רוזנטל: אתה ידעת שמכוני כושר מעוררים כזאת התרגשות, אדוני סגן השר?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני ידעתי שבקדנציה הזו, האגף הזה עמוס מדי.

יעקב מרגי: אגף היועצים השמאלי.

יואל חסון: אני מבקש שקט ביציעים.

יעקב מרגי: יש צפיפות אוכלוסין שם בצד שמאל.

יעקב מרגי: הניסיון שהצטבר עם הפעלתו של החוק בניסוחו כיום הוכיח כי הדרישה לתעודות רפואיות כאמור לפני אימון במכוני כושר, מונעת מאנשים רבים לעסוק בפעילות גופנית, וזאת בלי שהוכח מדעית כי תעודות רפואיות מהוות כלי סינון מתאים.

יעקב מרגי: נוסף על כך, נראה כי הנזק מאי-קיום הפעילות הגופנית רב מהתועלת שבביצוע הבדיקות ואישור רופא.

יעקב מרגי: לפיכך, הצעת החוק מבקשת לתקן את החוק ולבטל את הדרישה להמצאת אישור רפואי כתנאי לפעילות בחדר כושר.

יעקב מרגי: האישור יוחלף בשאלון רפואי והצהרה בלבד, שבהם – – –

יואל חסון: חבר'ה, אני מבקש, יש רעש באולם.

יואל חסון: פשוט אתם לא מבינים כמה זה רועש מלמעלה.

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: בבקשה.

יעקב מרגי: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: האישור יוחלף בשאלון רפואי והצהרה בלבד, שבהם מאשר המתאמן כי הוא אינו סובל מבעיות רפואיות העלולות לסכנו בשעת אימון.

יעקב מרגי: נוסח השאלון וההצהרה הרפואית ייקבע בידי שר התרבות והספורט – שרת התרבות והספורט במקרה שלנו – בהסכמת שר הבריאות ובהתייעצות עם ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: השר אף יהיה רשאי לקבוע סוגים של מכוני כושר שיהיו פטורים מדרישת הצהרת בריאות כאמור, וכן הוראות נוספות לעניין הצהרת בריאות ותעודות רפואיות.

יעקב מרגי: רק במקרה שבו המענה על השאלון בנושא קיום בעיות רפואיות יהיה חיובי יידרש המתאמן להמציא גם תעודה רפואית שבה יאשר רופא כי אימון בחדר כושר אינו מהווה סיכון לבריאותו של המתאמן.

יעקב מרגי: אם מדובר בקטין אשר מבקש להתאמן, מוצע לקבוע כי להצהרת הבריאות או לתעודה רפואית, לפי העניין, תיווסף הסכמה בכתב של אחד מהוריו לאימון בחדר הכושר, חתומה בידו, והיא יכולה להינתן לאימון מסוג אחד או לסוגים של אימונים.

יעקב מרגי: כמו כן מוצע לקבוע כי הצהרת בריאות תוגש אחת לשנתיים ותעודה רפואית תוגש מדי שנה, וכי מכון הכושר יחויב לשמור הצהרת בריאות רק אם המתאמן הצהיר בה כי אינו סובל מבעיות רפואיות העלולות לסכנו בשעת האימון, וכן תעודות רפואיות.

יעקב מרגי: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הבית לאשרה בקריאה שנייה ובקריאה השלישית.

יעקב מרגי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: אפשר להודות בהזדמנות הזו?

יעקב מרגי: בהזדמנות הזו אני רוצה להודות לשרת התרבות על לקיחת היוזמה – הנושא דובר, אבל המלאכה נקראת על שם גומרה, וכל הכבוד, ואנחנו מודים לך על היוזמה; ולצוות הנהלת ועדת החינוך, התרבות והספורט בראשות מנהלת הוועדה המסורה יהודית גידלי והיועצת המשפטית של ועדת החינוך, הלוא היא מירב ישראלי; ולכל העוסקים במלאכה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה של הצעת חוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח) (תיקון מס' 2), התשע"ה–2015.

יואל חסון: הצבעה עכשיו.

יואל חסון: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–5 – 27 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

יואל חסון: 27 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יואל חסון: הצבעה עכשיו.

יואל חסון: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 31 נגד – אין נמנעים – אין חוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח) (תיקון מס' 2), התשע"ה–2015, נתקבל.

יואל חסון: 31 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שחוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח) (תיקון מס' 2), התשע"ה–2015, עבר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: אני מזמין את השרה רגב לברך.

מירי רגב: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: אני רוצה להודות, בראש ובראשונה, ליושב-ראש ועדת החינוך, ידידי מרגי.

מירי רגב: אני לא יודעת כמה מחמאות אתה עוד תקבל ממני, אבל הפעם אתה מקבל מחמאה.

מירי רגב: אני רוצה להודות לך על כך שבזמן קצר עשית עבודה מקצועית, מתוך כוונה שבמהלך החגים הקרבים והחופש אנשים גם יתאמנו, ולא רק ישבו מול הטלוויזיה ויאכלו.

מירי רגב: התפקיד שלנו זה לעודד אנשים להתעמל עכשיו, בקיץ הזה, לקראת החגים, עד שיחזרו לבית-הספר.

מירי רגב: אני חושבת שהיכולת שלנו להביא חוק כזה, שיאפשר לאנשים להגיע למכוני כושר בלי כל הביורוקרטיה, כדי להתאמן, כדי להיות אנשים שמחים יותר ותורמים יותר לעצמם ולסביבה – אני חושבת שזו משימה חשובה, ועשית את זה בזמן מאוד קצר.

מירי רגב: אני רוצה להודות לך.

מירי רגב: אני רוצה להודות למנהלת הוועדה, לכל הצוות המשפטי של ועדת החינוך.

מירי רגב: אני רוצה להודות לצוות משרדי, למנכ"ל המשרד, לד"ר אורי שפר, ראש מינהל הספורט, ליועצת המשפטית של המשרד הדס, וכמובן לרחל וידל, מרכזת כנסת–ממשלה, על כל המאמצים שעשינו בעניין הזה.

מירי רגב: אני חושבת שזכו אזרחי המדינה בחוק טוב.

מירי רגב: תודה רבה לכנסת.

יואל חסון: מתי נכנס החוק לתוקף?

מירי רגב: עכשיו, מייד.

יואל חסון: עד שהטופס יתוכנן.

יעקב מרגי: 30 יום.

מירי רגב: בוא נקדים את זה.

יואל חסון: אי-אפשר כבר.

מירי רגב: אי-אפשר.

מירי רגב: טוב.

יחיאל חיליק בר: אתה יכול להתחיל לעשות כושר.

מירי רגב: אני רוצה להודות לחברי הכנסת, אופוזיציה וקואליציה, שנרתמו למשימה החשובה הזאת.

מירי רגב: כמו שאמרנו, בספורט ובתרבות אין חילוקי דעות.

מירי רגב: כולנו בעד להנגיש ולאפשר ליותר אנשים לצרוך ספורט ולצרוך תרבות.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

יואל חסון: תודה רבה, השרה רגב.

יואל חסון: [מס' מ/934; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 2519; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 14), התשע"ה–2015, קריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יואל חסון: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יואל חסון: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת – – –

מיקי לוי: חוק שנולד בחטא.

מיקי לוי: חוק שנולד בחטא.

מיקי לוי: – – – תאמין לי, כל כך הרבה שעות ישבנו אתמול וכאילו – – – כאילו אין זמן.

יואל חסון: חבר הכנסת לוי, זה לא החוק הזה.

קריאה: תן לו, תן לו להתבלבל.

מיקי לוי: כאילו אין זמן.

טלי פלוסקוב: – – – -

מיקי לוי: כאילו אין זמן.

יואל חסון: זה לא החוק הזה.

יואל חסון: אתה מתבלבל.

יואל חסון: זה לא החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: מיקי, אתה תראה שאתה תצביע בעד.

ניסן סלומינסקי: אתה תראה שתצביע בעד.

איתן כבל: מיקי, בהתחלה – – –

מיקי לוי: – – –

יואל חסון: אבל, אדוני, למה לא לתת מילה טובה לחבר הכנסת לוי?

יואל חסון: למה לא לתת מילה טובה לחבר הכנסת לוי, שהוא תמיד טעון באנרגיה, לוחם אמיתי?

יואל חסון: מה, לפרגן.

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: מיקי, עם יד אחת.

ניסן סלומינסקי: לא, עם יד אחת – לא עם שתיים.

יואל חסון: צריך לפרגן.

יואל חסון: צריך לפרגן.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת – – –

חיים ילין: הוא התבלבל בחוק.

ניסן סלומינסקי: מיקי, אתה תכניס לך לראש שוועדת החוקה מעבירה חוקים חברתיים בעיקר.

ניסן סלומינסקי: אני עומד כאן כבר, אני לא יודע כמה פעמים בתקופה האחרונה, ומעביר עוד חוק חברתי חשוב לאין ערוך.

ניסן סלומינסקי: שוב, הכול בזמן קצר והכול פה-אחד.

ניסן סלומינסקי: החוק שאנחנו מעבירים אותו יהיה חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 14), התשע"ה–2015.

ניסן סלומינסקי: מה שקיים כיום זה נפגעי – – –

יואל חסון: חברי הכנסת, אני מבקש לשמור על שקט.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה.

יואל חסון: חבר הכנסת שלח.

יואל חסון: חבר הכנסת שלח.

יואל חסון: חבר הכנסת כהן.

יואל חסון: חבר הכנסת מאיר כהן, נא לשבת.

חיים ילין: הוא גמר את המחסנית עכשיו.

חיים ילין: לנורבגי לא נשאר לו כוח.

יואל חסון: אז נא ללכת להיטען באיזה כוס קפה או משהו כזה.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: מי שנפגע – נפגעי עבירות מין זה נושא רגיש מאוד, ולכן קיים חוק מיוחד שאומר שבזמן שעבריין משתחרר מהכלא, אם זה מפני שהגיע זמנו להשתחרר ואם בגלל ועדת שחרורים או כל מיני דברים אחרים, צריכים להודיע לנפגע עבירות המין או לנפגעת עבירות המין, ויש לה זכות לבקש שהעבריין לא יחזור לסביבה הקרובה.

ניסן סלומינסקי: קשה מאוד לנפגע לעמוד פנים אל פנים מול הפוגע בעבירות מין, ולכן יש את הזכות הזו.

ניסן סלומינסקי: אבל החוק הגביל.

ניסן סלומינסקי: הרי אדם לא יודע איך להגיש ומה להגיש.

ניסן סלומינסקי: יש צעירים, ילדים ונערות.

ניסן סלומינסקי: לכן יש אפשרות לפנות לסיוע המשפטי של משרד המשפטים, והם יסייעו בידו להגיש את הבקשה.

ניסן סלומינסקי: דא עקא, שעד היום היו שני קריטריונים, וקריטריון אחד היה מגבלה של משכורת, כלומר מי שנפגע ומשכורתו גבוהה מעל סכום מסוים לא זכאי לסיוע הזה – דבר שהוא אבסורד שאין כמותו.

ניסן סלומינסקי: כאילו אומרים: אם אתה מרוויח פחות ואתה נפגע בעבירות מין, אנחנו נסייע לך; אם אתה מרוויח קצת יותר, המדינה – אנחנו – כאילו מתעלמת ממך ולא עוזרת.

ניסן סלומינסקי: זה הרי דבר שלא יעלה על הדעת.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה בא ואומר: רבותי, אין את המגבלה הזאת.

ניסן סלומינסקי: משרד המשפטים, הסיוע המשפטי, ייתן סיוע משפטי לכל אחד ואחת מנפגעי עבירות המין שרוצה להגיש בקשה שהעבריין לא יהיה בסביבתו.

ניסן סלומינסקי: זה חוק חשוב מאוד.

ניסן סלומינסקי: אנחנו, דרך החוק הזה, גם ניסינו לוודא שני דברים מרכזיים: שתהיה חובה אקטיבית למדינה, דרך מנ"ע, דרך המערכות, להודיע לנפגעי העבירות: תדעו לכם, העבריין עומד להשתחרר.

ניסן סלומינסקי: לכל אחד מהנפגעים יש פרק זמן של שלושה חודשים שבו הוא יכול להגיש את הבקשה.

ניסן סלומינסקי: תתארו לכם שלא מודיעים לו ושהוא לא יודע שהאיש שוחרר, ואחרי ארבעה חודשים נפגעת עבירת המין פוגשת במכולת את העבריין.

ניסן סלומינסקי: היא רוצה לגשת להגיש תלונה, ואומרים לה: גברת, עבר הזמן, שלושה חודשים, עכשיו כבר עברו ארבעה חודשים; והיא לא ידעה בכלל.

ניסן סלומינסקי: דרשנו שיבדקו ויכניסו גם הודעה אקטיבית.

ניסן סלומינסקי: זה דבר אחד.

ניסן סלומינסקי: דבר שני – שהמערכת המשפטית תודיע לכל נפגעי עבירות המין על הזכות שיש להם לקבל סיוע משפטי חינם ממשרד המשפטים, כדי שיוכלו להגיש את הבקשות להרחקת העבריין שמשתחרר מהסביבה שלהם.

ניסן סלומינסקי: זה חוק חשוב מאין כמוהו.

ניסן סלומינסקי: לא היו הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות, א.

ניסן סלומינסקי: לחברי הוועדה, קואליציה כאופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: אם שמתם לב, אצלנו ברוב המקרים אין קואליציה ואופוזיציה, וכולנו ביחד.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות לכל חברי.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות לייעוץ המשפטי, לנועה, לסיגל, למנהלת הוועדה דורית, ולעוזרי רחלי, רועי ורונאל.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, הצבעה עכשיו בקריאה שנייה על הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 14).

יואל חסון: הצבעה עכשיו.

יואל חסון: הצבעה מס' 13 בעד סעיף 1 – 34 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יואל חסון: 34 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יואל חסון: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יואל חסון: הצבעה עכשיו.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 14 בעד החוק – 27 נגד – אין נמנעים – אין חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 14), התשע"ה–2014, נתקבל.

יואל חסון: 27 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שחוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 14), התשע"ה–2015, עבר בקריאה שלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: [מס' כ/587; "דברי הכנסת" ה-19, מושב שלישי, חוב' ד', עמ' 14101.]

יואל חסון: הנושא הבא על סדר-היום: הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול (תיקון מס' 2) (הרחבת ההגדרה "אלימות מילולית"), התשע"ה–2014.

יואל חסון: יציג את ההודעה יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יואל חסון: בבקשה.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שאני עומד בראשה, מבקשת להחיל דין רציפות על הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול (תיקון מס' 2) (הרחבת ההגדרה "אלימות מילולית"), התשע"ה–2014.

אלי אלאלוף: הצעת החוק היא פרי יוזמתו של חבר הכנסת יעקב מרגי, והצטרפו אליו חברי הכנסת יואל רזבוזוב ועליזה לביא.

אלי אלאלוף: הצעת החוק מבקשת להרחיב את ההגדרה של "אלימות מילולית" הקיימת בחוק.

אלי אלאלוף: הרחבת ההגדרה נדרשת בעקבות מקרים של פרסומים פוגעים נגד רופאים ועובדים סוציאליים במוסדות בקשר לעבודתם, שגרמו לחשש לפגיעה בהם.

אלי אלאלוף: הרחבת ההגדרה תכלול גם פרסום, בכל האמצעים, כלפי איש צוות מסוים במוסד רפואי, או עובד רווחה מסוים, בנסיבות שבהן אותו פרסום עלול להביא לעשיית מעשה אלימות פיזית נגד אותו עובד או לפגיעה בו.

אלי אלאלוף: הממשלה הסכימה להחיל דין רציפות על הצעת החוק, בכפוף לתיאום הליכי החקיקה עם המשרדים הרלוונטיים.

אלי אלאלוף: אני פונה לחברי הכנסת לאשר את בקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ולהחיל דין רציפות על הצעת חוק זו.

אלי אלאלוף: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: זו רק הודעה.

יואל חסון: אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום.

יואל חסון: אני לא רואה פה את השר אריאל.

יואל חסון: [נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הנושא הבא, חבר הכנסת כבל:

יואל חסון: החלטת ועדת הכלכלה בדבר תיקון טעות בחוק קידום התחרות בענף המזון, התשע"ד–2014.

יואל חסון: יציג את ההחלטה חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

חיים ילין: היושב-ראש, אתה יכול לעשות טובה, אני מבקש, סדר-היום כל היום משתנה.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: אני מצטער על זה כמוך בדיוק.

יואל חסון: כל הזמן יש פה שינויי סדר-יום – הממשלה, אתה מכיר את זה.

יואל חסון: מהכיסא הזה אני פחות רוצה להגיד מה עמדתי על זה, אדוני.

חיים ילין: אתה יודע, אם אנחנו במליאת המועצה האזורית היינו משנים כך את סדר-היום, היו זורקים אותנו מייד.

יואל חסון: אתה יודע, אם היית מבין מה הולך פה מצד שמאל שלי ומה קורה עם הטלפון, עם המחשב – הוא לא עומד בעומס של השינויים.

יואל חסון: מה לעשות.

יואל חסון: חבר הכנסת כבל, בבקשה.

יואל חסון: אבל אם אפשר בכל זאת לתת סדר-יום עדכני לחברי הכנסת, אני אודה – שישתנה מעת לעת כמובן.

עפר שלח: עד שיבואו – – –

יואל חסון: עד שתעשו פה הפיכה, או שתעלו לכאן דחפור.

יואל חסון: אפשר להעלות דחפור.

איתן כבל: אדוני, הדחפור לא פה, הטרקטוריסט.

איתן כבל: הוא לא הגיע.

מיקי רוזנטל: גם הליצן לא פה – שאמר את זה, גם הוא לא נמצא.

יואל חסון: אתה צודק.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית נכבדת, האמת היא שאין לי כאן את כל ההקראה, אני רק יכול לומר, אדוני היושב-ראש, אם אפשר, שגם הסעיף הזה וגם הסעיף אחריו הם תיקוני סופר, טעויות סופר.

איתן כבל: אין בהם שום שינוי בחוק.

איתן כבל: נפלה שגגה בהקלדה של הדברים, ואנחנו מבקשים בסך הכול לעשות הסדרה של העניין הזה.

איתן כבל: גם בסעיף הזה וגם בסעיף הבא, אני מבקש מהחברים לאשר את תיקון שגיאות סופר האלה.

איתן כבל: תודה.

יואל חסון: אנחנו מעלים להצבעה את בקשתו של יושב-ראש ועדת הכלכלה: החלטת ועדת הכלכלה בדבר תיקון טעות בחוק קידום התחרות בענף המזון.

יואל חסון: אנחנו נצביע על זה עכשיו, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 15 בעד ההחלטה – 38 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת הכלכלה בדבר תיקון טעות בחוק קידום התחרות בענף המזון, התשע"ד–2014, נתקבלה.

יואל חסון: 38 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: לכן התקבלה בקשתו של יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אתה יכול להוסיף אותי?

יואל חסון: מוסיף אותך גם, חבר הכנסת יונה.

יואל חסון: [נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הנושא הבא שאנחנו נצביע עליו, על-פי בקשתו של יושב-ראש ועדת הכלכלה, הוא נימק גם את העניין הזה: החלטת ועדת הכלכלה בדבר תיקון טעות בחוק לטיפול סביבתי בציוד חשמלי ואלקטרוני ובסוללות, התשע"ב–2012.

יואל חסון: אנחנו נצביע על בקשת יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יואל חסון: ההצבעה עכשיו.

איתן כבל: לפרוטוקול: הטעויות לא מתקופתי.

איתן כבל: זה הממשלה הקודמת.

איתן כבל: הצבעה מס' 16 בעד ההחלטה – 36 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת הכלכלה בדבר תיקון טעות בחוק לטיפול סביבתי בציוד חשמלי ואלקטרוני ובסוללות, התשע"ב–2012, נתקבלה.

יואל חסון: 36 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: בקשתו של יושב-ראש ועדת הכלכלה התקבלה.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/947); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק שירות אזרחי, התשע"ה–2015, לקריאה ראשונה; קיבלה פטור מחובת הנחה.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק השר אורי אריאל.

יואל חסון: בבקשה, אדוני השר.

אורי אריאל: ברשות יושבת-ראש הישיבה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק שירות אזרחי, התשע"ה–2015.

אורי אריאל: החוק הזה מטרתו להבנות בחקיקה ראשית את התשתית המשפטית להפעלתו של השירות הלאומי האזרחי, הקיים בישראל כארבעה עשורים.

אורי אריאל: היוזמה להקמת ההתנדבות הזאת באה מהרב צפניה דרורי ואחרים, וצריך להודות להם, כי קם פה מפעל מפואר, גדול ומתאים לכל שכבות האוכלוסייה בארץ, ללא הבדל.

אורי אריאל: הצעת החוק איננה מחוללת שינוי באופיו המקורי של השירות הלאומי והאזרחי ובעקרונות המרכזיים שמובילים את הפעלתו לאורך השנים, אלא מבקשת ליצור מסגרת נורמטיבית מקיפה וחוקית להפעלתו.

אורי אריאל: הצעת חוק בנוסח כמעט זהה עברה בקריאה ראשונה בכנסת השמונה-עשרה.

אורי אריאל: דין רציפות הוחל על הצעת החוק בכנסת התשע-עשרה, אך בשל פיזור הכנסת לא הספיק השר אורי אורבך, זיכרונו לברכה, לסיים את תהליכי החקיקה בקריאה שנייה ושלישית.

אורי אריאל: אנו מבקשים לקדם את הצעת החוק במהירות האפשרית כדי להסדיר את כל הכללים והתנאים להפעלת המערכת וכדי לתת לי, בתור השר האחראי לרשות לשירות לאומי, את הכלים המתאימים להוביל את המערכת, לפקח עליה ולפתח את המסלולים השונים של השירות.

אורי אריאל: הצעת החוק באה להחליף תקנות מכוח חוק הביטוח הלאומי, שמכוחן מופעל מסלול השירות הלאומי היום, וליצור דבר חקיקה אחד מקיף ולטפל בסוגיות הללו.

אורי אריאל: בחודש מרס 2014 התקבל בכנסת חוק שירות לאומי אזרחי.

אורי אריאל: חוק זה, אשר חוקק במסגרת מתווה השוויון בנטל, הסדיר מחדש את מסלול השירות הלאומי-אזרחי לתלמידי ישיבות.

אורי אריאל: הצעת החוק שאנו מבקשים להעביר בקריאה ראשונה אינה משנה את הוראות חוק זה, למעט במספר מצומצם מאוד של הוראות שוליות שלגביהן היה צורך בתיאום של שני החוקים.

אורי אריאל: השירות הלאומי החל לפעול כבר בשנות ה-70 של המאה הקודמת, ביוזמת הרב צפניה דרורי, רבה של קריית-שמונה, כאשר קבוצה של בנות דתיות שקיבלו פטור מהצבא ביקשה לשרת את המדינה בדרך חלופית ולתרום את תרומתה.

אורי אריאל: עם השנים מספר המתנדבים הלך ועלה ונוספו אוכלוסיות חדשות, כמו בנים ובנות בעלי פטורים רפואיים משירות צבאי.

אורי אריאל: ככלל, צריך לומר בצורה ברורה: איננו יכולים לקבל אף בחור או בחורה לשירות הלאומי האזרחי ללא המציאות שהם קיבלו פטור מהצבא.

אורי אריאל: אי-אפשר לעקוף את מערכת הגיוס הצה"לית ולהגיע ישירות אלינו.

אורי אריאל: בעלי פטורים אחרים ממערכת הביטחון: בני ובנות המגזר הערבי, שיש להם למעשה פטור גורף מגיוס; תלמידי הישיבות שתורתם אומנותם, ואחרונים חביבים – בעלי מוגבלויות.

אורי אריאל: צריך להגיד תודה למנכ"ל הרשות שר-שלום ג'רבי ולאנשיו שהגדילו את זה: לפני חמש שנים היו 80 בעלי מוגבלויות, היום יש 800, ואנחנו מתכוונים – – –

קארין אלהרר: למה אתם לא – – –

אורי אריאל: תני לי לגמור.

אורי אריאל: אני אענה על השאלות אם היושב-ראש ייתן, ואת יכולה כמובן לעלות בדיון בקריאה הראשונה.

אורי אריאל: ברשותך, חברת הכנסת קארין.

אורי אריאל: – – – אנחנו מתכוונים להגדיל מ-800 לעוד הרבה יותר, ואנחנו נמצא את התקציב לזה; אנחנו עוסקים בזה כבר כיום.

קארין אלהרר: היה – – –

אורי אריאל: עכשיו אני אקשיב רגע, כי אני רואה שאת לא מצליחה להתאפק.

קארין אלהרר: היה – – –

אורי אריאל: תודה, זו הזדמנות להבהיר.

אורי אריאל: זו טעות.

אורי אריאל: שמעתי אותה כבר מכמה אנשים.

אורי אריאל: להפך, אנחנו דואגים לכך שיהיה תקציב נוסף, וזו הייתה המטרה שלנו בהסכם הקואליציוני, כדי שנוכל להגדיל את מספר בעלי המוגבלויות.

אורי אריאל: ואני אומר לכם, כך נעשה, ואנא, תעקבו אחרינו ותראו שבעוד שנה או חצי שנה, כשנדווח – תראו את התוצאות.

אורי אריאל: אנחנו מחשיבים מאוד את המסלול הזה, ואנחנו ניתן לו בהחלט עדיפות, כפי שעשה כבר עד היום מנכ"ל הרשות שר-שלום ג'רבי.

אורי אריאל: כיום פועלים במסלולים השונים של השירות האזרחי והלאומי 16,500 מתנדבים ומתנדבות, כן ירבו.

אורי אריאל: המתנדבים פועלים בכל תחומי העשייה במדינה – מתחומי החינוך, הרווחה, הבריאות, עבור בתחומי הגנת הסביבה, קליטת העלייה, ואף בתחומי הביטחון ושירותי ההצלה.

אורי אריאל: הם מסייעים לתלמידים בבתי-הספר, לחולים, לקשישים ולבעלי מוגבלויות, לעולים חדשים ועוד.

אורי אריאל: כמעט כולנו רואים אותם; כמעט כולנו נהנים מהם בדרך זו או אחרת ומהשירות שלהם.

אורי אריאל: ההשפעה שלהם על כל התחומים הללו הנה השפעה גדולה, ויש גופים רבים שקשה לדמיין איך היו פועלים בלעדיהם.

אורי אריאל: הצעת החוק באה ונותנת מענה והתחייבות – – –

נורית קורן: סליחה, אדוני השר, אני רגע אפסיק אותך.

נורית קורן: אני מבקשת קצת שקט במליאה, וגם תדאגו שהטלפונים לא יצלצלו.

נורית קורן: בבקשה, זה מאוד מפריע, הרעש.

נורית קורן: סליחה, של מי הפלאפון?

נורית קורן: אני מבקשת קצת יותר בשקט, חברים, זה מאוד מפריע.

נורית קורן: בבקשה, אדוני השר.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: הצעת החוק באה גם לתת מענה להתחייבויות המדינה בפני בג"ץ בעתירה שבה נדרשה המדינה להעביר את ההסדרה של התחום מתקנות לחוק וגם לקבוע הסדר יותר מפורט לגבי הקריטריונים, אמות המידה שבהם צריך לעמוד גוף המבקש ליהנות מסיוע של מתנדבי השירות הלאומי.

אורי אריאל: המדינה התחייבה בפני בג"ץ להסדיר כל פעולה של מערכת השירות הלאומי בהצעת חוק ממשלתית, וזה בדיוק מה שאנחנו עושים כרגע היום פה בכנסת.

אורי אריאל: במסגרת החוק מוסדרות שתי סוגיות עיקריות: 1.

אורי אריאל: הקמת והגדרת האורגנים השונים שלוקחים חלק באחריות של מערכת השירות הלאומי והאזרחי – הרשות לשירות אזרחי, שתיכנס בנעלי הרשות הקיימת, שנמצאת באחריותי; המועצה הציבורית המייעצת, שאמורה לייעץ לשר האחראי ולרשות שתוקם בשורה של סוגיות שקבועות בחוק; הגופים המוכרים, שכבר כיום אחראים להפניית וליווי מתנדבות ומתנדבי השירות הלאומי האזרחי; הגופים המפעילים, שבהם מתבצעת ההתנדבות בפועל, כדוגמת משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, בתי-חולים, עמותות ועוד.

אורי אריאל: במסגרת החוק מוסדרים כל התפקידים של כל אחד מהגופים הללו, הסמכויות שלהם, דרכי הפעולה ומערכת היחסים ביניהם; 2.

אורי אריאל: קביעת ההוראות והכללים שעל-פיהם ינהגו כל הגופים האמורים, וכן, הכללים המחייבים את המתנדבים במסלולים השונים.

אורי אריאל: החוק בא להסדיר את הכללים להפעלתם של המתנדבים.

אורי אריאל: המתנדבים מצטרפים לשירות מרצונם החופשי לאחר שקיבלו פטור משירות צבאי או שלא נקראו לשירות צבאי.

אורי אריאל: זו ההזדמנות להוקיר את כל המתנדבים ואת כל המתנדבות.

אורי אריאל: וזו הזדמנות לקרוא גם לאחרים שעדיין לא נכנסו למסגרת הזאת ושיש להם פטור מהשרות הצבאי, אכן, להצטרף לשירות הלאומי האזרחי.

אורי אריאל: אני מאמין שההתנדבות היא נשמת אפה של מערכת השירות הלאומי, ואני חושב שכל ניסיון להפוך את השירות לשירות חובה – – –

נורית קורן: חברי חברי הכנסת, אני מבקשת קצת שקט גם בתאים, ממש לא נעים לי כאן.

אורי אריאל: – – – כל ניסיון להפוך את השירות לשירות חובה, לא רק שלא יקדם את המערכת, אלא יפגע בה בצורה קשה, יביא לירידה בנכונות ובמוטיבציה הקיימות אצל הצעירים כיום ויוריד את מספר המתנדבים.

אורי אריאל: יחד עם זאת, משהחליט צעיר או החליטה צעירה להתנדב לשירות הלאומי האזרחי, חשוב שתהיה מערכת חוקית של כללים, ברורה ומקיפה, שתחול עליהם.

אורי אריאל: הצעת החוק שאני מביא בפניכם באה לעשות בדיוק את זה – לקבוע את הכללים להפעלת המערכת ואת הוראות החוק שעל-פיהם יפעלו המתנדבים.

אורי אריאל: אנחנו מביאים חוק שיקבע מי יכול להצטרף לשירות; מהם התחומים שבהם ניתן לבצע את השירות; מהם תנאי השירות של המתנדבים; מהי ההכשרה שצריכים לקבל המתנדבים; כיצד ישולבו המתנדבים בפעילות בשעת חירום, וסוגיות נוספות.

אורי אריאל: הצעת החוק נכתבה בשיתוף פעולה בין-משרדי, לאחר דיונים ארוכים מול משרד האוצר, משרד המשפטים ומשרדים נוספים.

אורי אריאל: אני מבקש להודות לכל המשרדים על שיתוף הפעולה שהביא להצעת החוק.

אורי אריאל: הודעתי בוועדת שרים לחקיקה, ואני אומר גם כאן:

אורי אריאל: אחרי הקריאה הראשונה אנחנו נמשיך את החקיקה, בהכנה לקריאה שנייה ושלישית, עם משרדי הממשלה השונים הנוגעים בדבר, ונשמח לקבל מכל משרד, מכל חבר כנסת ומכל אזרח הערות על החוק הזה, לדון בהן, וככל שנמצא לנכון שזה מועיל – להכניס אותן לחוק.

אורי אריאל: אני מבקש עוד הפעם להודות ולהצדיע לאלפי המתנדבים אשר קיבלו פטור משירות צבאי ובחרו לתרום למדינה.

אורי אריאל: אני בטוח שהצעת החוק שתתקבל תצעיד את מערכת השירות הלאומי קדימה לרווחת כלל תושבי ישראל ללא הבדל.

אורי אריאל: אני מבקש מכם לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעביר את הדיון בהצעת החוק לקראת הקריאה השנייה והשלישית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אורי אריאל: תודה רבה.

נורית קורן: תודה, אדוני השר.

נורית קורן: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה.

נורית קורן: חבר הכנסת דניאל עטר, בבקשה.

דניאל עטר: יש לי בעיה, תדחי אותי בסדר הדוברים.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: חברת הכנסת קארין אלהרר.

נורית קורן: אחריה – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי השרים, חברות וחברי הכנסת, החוק הזה שנצביע עליו היום הוא חוק חשוב.

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת.

נורית קורן: תכבדו את הדוברים, בבקשה.

קארין אלהרר: החוק הזה, שנצביע עליו היום, אין ספק בכלל שהוא חוק חשוב.

קארין אלהרר: יש חשיבות מכרעת לכך שאנשים צעירים שרוצים להיות חלק מהמפעל המופלא הזה שנקרא החברה הישראלית יתרמו כל אחד בדרכו ובצורה שהוא יכול.

קארין אלהרר: הדבר היחיד שאני מתרעמת עליו – גברתי, אי-אפשר לדבר ככה, באמת.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: חברים, כשאנחנו עולים לבמה אנחנו רואים כמה זה מפריע שמדברים באמצע, אז בבקשה, תשתדלו לדבר בשקט; גם בתאים, אני מבקשת.

נורית קורן: בבקשה.

קארין אלהרר: הדבר היחיד שאני מתרעמת עליו – בעצם שני דברים: א.

קארין אלהרר: העובדה שבמערך השירות הלאומי – ואת זה לא אני המצאתי, זה נכתב בדוח מטעם החשכ"לית – יש בזבוז משווע של כספים, באופן שלא ניתן מענה לכל התקנים; יש הרבה יותר מבקשי שירות לאומי מתקנים בשירות הלאומי.

קארין אלהרר: אפשר לפתור את זה באמצעות התייעלות, באמצעות צמצום הוצאות מופרזות של מנכ"לים, מכוניות ועוד הוצאות שונות ומגוונות שאין להן מקום.

קארין אלהרר: זה הדבר הראשון.

קארין אלהרר: הדבר השני, בנושא של אנשים עם מוגבלות, אדוני שר החקלאות – אני לא רואה אותו, אבל הוא בוודאי כאן.

נורית קורן: הנה, הוא כאן.

קארין אלהרר: אדוני שר החקלאות, אני לא מצליחה להבין.

קארין אלהרר: הייתה החלטת ממשלה מאוד מאוד ברורה, שאמרה: 10% אנשים עם מוגבלות.

קארין אלהרר: יש בישראל אנשים עם מוגבלות שרוצים להיות חלק, למה לקחת מהם את הדבר הזה?

קארין אלהרר: היה כבר מקור תקציבי, הכול היה מסודר, נשאר היה רק להפעיל.

קארין אלהרר: בחודש ספטמבר הקרוב היו אמורים התקנים האלה להיות מאוישים.

קארין אלהרר: אותם צעירים וצעירות, שרצו להיות חלק מהדבר הזה, יושבים בבית ולא יודעים מה יהיה הלאה, כי לא נותנים להם את ההזדמנות להיות חלק ממעגל התעסוקה בעתיד.

קארין אלהרר: אני קוראת לך: אתם מפלגה שחרתה על דגלה את האחים ואת האחיות.

קארין אלהרר: תהיו אחים של כולם, לא רק של חלק, לא רק של מי שמתאים.

קארין אלהרר: תהיו אחים של כל אותם צעירים וצעירות שרוצים להיות חלק מהדבר הזה.

קארין אלהרר: גם הם רוצים להשתלב במעגל התעסוקה בעתיד, והשירות הלאומי הוא הדרך עבורם.

קארין אלהרר: אני גם מודיעה ומבהירה שבמסגרת הדיונים בוועדה לענייני ביקורת המדינה אנחנו נבקש להחיל ביקורת גם על הגופים המפעילים, על כל אותם גופי מעטפת, כי לא יעלה על הדעת שהם יהיו לא מבוקרים.

קארין אלהרר: אני מתכוונת לקיים הצבעה בנושא הזה כבר בתחילת הכנס הבא.

קארין אלהרר: תודה רבה.

נורית קורן: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

נורית קורן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

נורית קורן: אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: אני רואה שחבר הכנסת טרכטנברג לא נמצא.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, אדוני שר החקלאות – אומנם הוא יצא, אבל אני מברך את הממשלה על קידום החוק החשוב הזה, שמסדיר את המנגנונים והכללים להפעלת מתנדבים בשירות האזרחי; אם כי, אודה על האמת, לא הייתי רוצה לראות את אותן בנות שירות לאומי במשרד החקלאות, וכבר התבטאתי בעבר, לא מגייסים אותן כדי לזרוע חסה בשטחים.

מיקי לוי: לכן, לא יאה שהן יהיו במשרד החקלאות; שיהיו במשרד הביטחון, שיהיו במשרד החינוך, אבל לא במשרד החקלאות.

מיקי לוי: אבל ניחא.

מיקי לוי: אני רוחש כבוד רב למתנדבים בשירות האזרחי, שעושים עבודה חשובה, ומקווה שבעתיד יותר ויותר אזרחים מהמגזר הערבי ומהמגזר החרדי יצטרפו לשורות השירות האזרחי אם לא ישרתו במסגרת שירות החובה בצה"ל.

מיקי לוי: אבל, כאמור, כפי שכבר הזכרתי לא פעם אחת, ואעשה זאת גם כעת, בתקופת כהונתי כסגן שר האוצר הובלתי צוות שיבחן את תעריף בנות השירות הלאומי, במטרה לחסוך היכן שצריך לחסוך, ולהעביר כסף שייחסך לטובת שילוב בעלי מוגבלות בשירות הלאומי.

מיקי לוי: מסיכום הדוח, ולאחר בדיקה מקצועית של התעריף על-ידי רואה-חשבון חיצוני, התברר כי אפשר לחסוך 50 מיליון שקלים מדי שנה ולהעבירם לקליטה של כ-1,000 בעלי מוגבלות, שישתלבו בשירות הלאומי.

מיקי לוי: לצד חיסכון זה, המשמש לקליטת בעלי מוגבלות בשירות הלאומי, יישום ההמלצות היה מביא לפינוי מאות דירות באזורי הביקוש בתל-אביב, שמשמשות את בנות השירות הלאומי שלא בצדק.

מיקי לוי: המלצות הצוות הן רחבות.

מיקי לוי: גדולה היריעה וצר הזמן מלהכיל אותן כרגע.

מיקי לוי: די היה אם היה אפשר לקחת את הדוח – ולזכותו של שר החקלאות ייאמר כי הוא הבטיח ללמוד את הדוח ולראות מה יהיה אפשר לעשות.

מיקי לוי: יישום הדוח יוביל להקטנת חגיגת השכר בעמותות המוכרות והפסקת ההוצאה המופרזת על הנהלה והוצאות כלליות.

מיקי לוי: למרות חשיבות יישום המלצות הצוות המקצועי שציינתי לעיל, דאג הבית היהודי, לצערי, להכניס להסכם הקואליציוני עם הליכוד סעיף שקובר את המלצת הצוות ומונע משר האוצר להמשיך לפעול ליישומן, כפי שתוכנן בתקופתי.

מיקי לוי: עם זאת אציין כי שר החקלאות הבטיח לי ברמה האישית לקחת ולבחון את המלצות הצוות.

מיקי לוי: אני מכבד את ההבטחה הזאת, ומקווה לראות את הביצוע שלה בעתיד.

מיקי לוי: עם זאת, אדוני שר החקלאות, בדרכו של החוק הזה להכנה לקריאה שנייה ושלישית בכוונתי לדרוש דיון בוועדה ולבדוק את כל המלצות הצוות המקצועי טרם הבאת החוק למליאה.

מיקי לוי: אני מאוד מקווה שככה יהיה.

מיקי לוי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

נורית קורן: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

נורית קורן: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

תמר זנדברג: חברות וחברים, לפני כמה דקות, בעיתוי מקרי, כמו שהרבה פעמים קורה פה, בכנסת, עלתה לדוכן הזה שרת המשפטים לענות על הצעה לסדר-היום בנושא שכנראה הוגש לפני איזה כמה ימים – הריסת בתים בבית-אל; נושא שבמקרה קצת אקטואלי היום, וזכה לכותרות.

תמר זנדברג: אני רוצה להגיד על זה שני דברים.

תמר זנדברג: 1.

תמר זנדברג: שרת משפטים שעולה לדוכן הזה, ביום שחבר כנסת בבית הזה, במקרה ממפלגתה, אבל בהקשר הזה זה בכלל לא משנה, קורא לעלות עם דחפור על בית-המשפט – אני חוזרת: קורא לעלות עם 9D על בית-המשפט – ועומדת כאן שרת המשפטים, והגינוי שהיא מוציאה מפיה, אחרי בקשה, אפילו אגיד הפצרה, כמעט תחינה, של יושב-ראש הישיבה, הוא כל כך רפה, הוא כל כך עלוב, הוא כמעט לא קיים.

תמר זנדברג: זאת לא רק בושה לשרה, זה בושה לנו, כבית, ולמדינת ישראל.

תמר זנדברג: אני חושבת, הדברים הם קשים, השרה אמונה על מערכת המשפט.

תמר זנדברג: חוסר ההסכמות שלה עם מערכת המשפט, שהוא לגיטימי – אני אומרת את זה ממקום של חוסר הסכמה מוחלט אתה – הוא לגיטימי.

תמר זנדברג: אבל ממקום כזה, שומעת אמירה כזאת ולא יוצאת בצורה הנחרצת ביותר והברורה ביותר בהבהרה מהי עמדתה כשרת המשפטים ומהי עמדת הממשלה – לא ראויה לכהן כשרת משפטים במדינת ישראל.

תמר זנדברג: זה עד כדי כך חמור.

תמר זנדברג: נדמה לי שבאמת – אנחנו אומרים את הקלישאה הזאת הרבה – אין פה שמאל ואין פה ימין, אבל במקרה הזה זה כל כך מובהק, זה כל כך צורם, זה כל כך בולט לעין, שאי-אפשר להתעלם מהעובדה הזאת.

תמר זנדברג: דבר אחד אחרון, בזמן שנותר לי, לגבי הנושא עצמו.

תמר זנדברג: תראו, אני רוצה לבשר משהו לכנסת: כל בית-אל היא לא חוקית.

תמר זנדברג: לא חוקית.

תמר זנדברג: מדינת ישראל מעולם לא החילה עליה את החוק הישראלי, החוק שחל הוא החוק הבין-לאומי, ולפי החוק הבין-לאומי בית-אל לא חוקית, כמו שאר ההתנחלויות בגדה המערבית.

תמר זנדברג: לכן אפשר להתווכח על בתים, אפשר להפוך את הנושא הזה לנושא של קרקע פרטית, ולעשות את ההתפלפלות שחשוב להגן על אנשים שיש פלישה לאדמות שלהם, חשוב להגן על אנשים מפני עוולות כאלה, אבל צריך גם לומר את הדבר הפשוט, את העובדה – זה לא עניין של עמדה – את העובדה הפשוטה הזאת: בית-אל היא לא חוקית.

תמר זנדברג: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נורית קורן: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אתמוך בהצעה, בהחלטה, בשינוי החוק שבא להעביר את הרשות למשרד החקלאות.

נחמן שי: לא זה יהיה המבחן שלה; המבחן האמיתי הוא באמת אם היא מצליחה למלא את החלל של כ-50% מאוכלוסיית הצעירים והצעירות במדינת ישראל שלא עושים שום שירות שהוא – לא שירות צבאי ולא שירות אזרחי.

נחמן שי: מדובר גם על צעירים, גם על צעירות, גם על יהודים, גם על ערבים, שבאיזה מקום חייהם מתנהלים לגמרי אחרת, ובגיל 18 הם הולכים למקום אחר.

נחמן שי: מקצתם מגיעים לשירות הלאומי-אזרחי, וטוב הדבר.

נחמן שי: מרביתם נהנים – עוד שנתיים-שלוש פנויות, הם בשיא הפריחה שלהם, הם הולכים לאוניברסיטאות, הם מטיילים, והם מקדימים את החברים שלהם בשנתיים, שלוש.

נחמן שי: זה לא הוגן.

נחמן שי: זה לא צריך להיות כך.

נחמן שי: כל אחד במדינת ישראל צריך למלא שירות צבאי או שירות לאומי אזרחי בגיל 18 ומעלה.

נחמן שי: זה נקרא שוויון.

נחמן שי: אם לא צריך למלא את המשימה האזרחית, גם לא צריך למלא את המשימה הצבאית.

נחמן שי: אז בואו נחליט שכל אחד יכול ללכת לדרכו, ונקיים פה צבא שיושתת על צבא קבע, צבא בתשלום.

נחמן שי: אני מאוד חרד לפרצופו ולדמותו של הצבא הזה, אבל מי שרוצה – שייקח.

נורית קורן: חברים, חברים.

נחמן שי: לעומת זאת, אם אנחנו מחליטים שבמדינת ישראל קיים שירות צבאי חובה כרגע – כנראה לעוד הרבה שנים.

נחמן שי: יש רעיונות לקצר אותו; אני בעד לקצר אותו, אני בעד לייעל אותו, אבל עדיין הוא חובה – צריך לידו להציב גם את השירות הלאומי-אזרחי כחובה.

נחמן שי: אני רוצה לומר את זה גם לחברינו חברי הכנסת הערבים, שאני מאוד זהיר גם בכבודם וגם במעמדם בחברה הישראלית.

נחמן שי: אבל אני חושב שגם צעירים וצעירות ערבים צריכים להתנדב לשירות האזרחי, ויכולים להתנדב, ואני חושב שהם גם היו רוצים להתנדב.

נחמן שי: אני מכיר אותם.

נחמן שי: הם יכולים להתנדב בכפר, או בעיר, או בתחנת מגן-דוד-אדום, או בתחנת משטרה, או במתנ"ס.

נחמן שי: אני מבין את הרגישות, מאוד מבין את הרגישות, ויחד עם זה הייתי רוצה שאם אנחנו דורשים שיהיה שוויון מלא בחברה הישראלית – שהם יהיו חלק ממנה.

נחמן שי: ואני יודע, אני מכיר את הדור הצעיר בחברה הערבית.

נחמן שי: אלה אנשים מוכשרים מאוד.

נחמן שי: מוכשרים מאוד.

נחמן שי: ואנחנו רואים אותם היום – אנחנו רואים אותם בבתי-ספר לרפואה, ואנחנו רואים אותם בבתי-ספר לרוקחות, ואנחנו רואים אותם באוניברסיטאות, ואנחנו רואים אותם בהיי-טק, ואנחנו נראה אותם יותר, וטוב – זה חלק מהשילוב בחברה הישראלית.

נחמן שי: אבל אני הייתי רוצה שגם בדרכם-שלהם הם יתנדבו לשירות הלאומי-אזרחי, וימלאו את התפקידים האלה בחברה הערבית.

נחמן שי: אני לא מנדב אותם למקומות אחרים.

נחמן שי: אני אשמח, גם זה חלק מהשילוב.

נחמן שי: אבל כשאני מסתכל על החברה הישראלית כולה, ואני שואל מה אני רוצה לקבל, מה אני יכול לתת – זה חלק מאותה גישה משתפת: אני נותן את מה שאני יכול, ואז אני יכול גם לתבוע מהחברה הישראלית ומהמדינה לתת לי כל מה שאני רוצה.

נחמן שי: אז שוויון – כל הדרך.

נחמן שי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, שרים נכבדים, חברי וחברותי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, אני תומך בחוק.

איתן כבל: החוק נכון, ראוי, והלוואי שיגיע הרגע שבו נמצא את עצמנו כשהשירות האזרחי הוא באמת אכסניה לכל מי שלא יכול, או לא ניתנת לו האפשרות, מכל סיבה שהיא, להיות חלק מהשירות הצבאי.

איתן כבל: אני גם מאוד מקווה, וגם צריך שיהיה ברור, שהשירות האזרחי הוא לא חלופה אוטומטית לשירות צבאי.

איתן כבל: זאת אומרת, צה"ל ימשיך ויחפש לקבל לעצמו את הטובים שבטובים מבחינת החיילים, וזה לא סוג של מקום מפלט.

איתן כבל: חבר הכנסת חאג' יחיא וחברי הכנסת הערבים האחרים, אני באמת מקווה שיגיע הרגע – חבר הכנסת איימן עודה – שהשירות האזרחי יהיה באמת שירות אזרחי במלוא מובן המילה גם עבור אזרחי ישראל הערבים, שמנקודת מבטי הם חלק בלתי נפרד מהחברה והמדינה הזאת, על כל המשתמע מכך.

איתן כבל: אני חושב שככל שהם ימצאו את עצמם משתלבים במערכות האלה, זה יהיה עוד צעד בתהליך שבו החברה הישראלית תמצא את עצמה, או תראה עצמה, פחות שבטית ויותר חברה משתפת ותומכת על כל חלקיה; לא כל אחד נמצא בשבט שלו ופועל בתוך השבט שלו.

איתן כבל: אני יודע שזה נשמע כמו איזה חזון אחרית הימים, אבל זה אפשרי.

איתן כבל: וברשות

איתן כבל: כם – – –

חנין זועבי: – – –

איתן כבל: חברת הכנסת חנין זועבי – – –

חנין זועבי: – – – שלך.

איתן כבל: אני לא – את יודעת, איך אני אגיד לך את זה?

איתן כבל: אין לי, אני לא אמרתי שום דבר אלייך.

חנין זועבי: – – – להגיד מה אתה היית רוצה – – – בסוד.

איתן כבל: אוקיי, בכיף.

איתן כבל: אם בסודות עסקינן, ביני לבינך, אז אני שמח לקבל את זה בסוד.

איתן כבל: אני, ברשותכם, לא יכול להתעלם מהעובדה – וזאת אמירה שאני חייב לומר כאן מעל במת הכנסת.

איתן כבל: היום שמענו את חבר הכנסת יוגב.

איתן כבל: חבר הכנסת יוגב ידוע באמרות השפר שלו, ביציאות לעתים הבלתי-ברורות.

איתן כבל: אני מכיר אותו הרבה שנים.

איתן כבל: אבל היום הוא הגדיל לעשות.

איתן כבל: חבר הכנסת ינון מגל, אני קורא לו – באמת – נהיה טרקטוריסט.

ינון מגל: הוא אמר D9.

איתן כבל: נהג D9 זה לא טרקטוריסט?

ינון מגל: לא, זה – – –

איתן כבל: הוא נהיה טרקטוריסט.

איתן כבל: הוא אפילו לא מבין, חבר הכנסת הטרקטוריסט יוגב, את משמעות דבריו.

איתן כבל: אינני מבין, בגלל גובהו הוא מנותק מהקרקע?

איתן כבל: האם הוא לא הבין?

איתן כבל: לבוא ולומר אמירה כל כך קשה על בית-המשפט העליון במובן הזה, בנושא שאין לו דבר וחצי דבר עם עניינים פוליטיים.

איתן כבל: העניין שם יכול להימצא כזה ששכן – כמו שאני מקבל פניות מיישובים ביהודה ושומרון של אזרחים שמבקשים סיוע, כי השכן בנה באופן חריג ממול והרשות המקומית לא מסייעת בידו.

איתן כבל: זאת בנייה בלתי חוקית על-פי כל דין.

איתן כבל: אין לה דבר וחצי דבר עם שאלות מדיניות וביטחוניות.

נורית קורן: חבר הכנסת, נא לסיים.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: לכן היציאה הזאת, שמבקשת לקעקע את הבסיס הדמוקרטי שלנו כחברה – אני חושב שכולנו צריכים להזדעק.

איתן כבל: זאת לא שאלה של ימין או שמאל.

איתן כבל: תודה.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

נורית קורן: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

נורית קורן: אחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

נורית קורן: אוקיי, אז אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

אראל מרגלית: כבוד היושבת-ראש, אדוני השר, חברי השרים וחברי חברי הכנסת, קודם כול, איתן, אני לא לוקח באופן אישי את העניין הזה שכשגבוהים מנותקים מהאדמה – – –

איתן כבל: אתה מתייחס – – – שאתה גבוה יותר ממני.

אראל מרגלית: אנחנו לא ניקח את זה כהערה אישית, אבל אנחנו בהחלט ניקח מאוד ברצינות את ההערות על ה-D9.

אראל מרגלית: אנחנו מדברים על חוק שירות לאומי ושנת שירות.

אראל מרגלית: אני אחזור ואדבר על הנושא הזה, כי זה נושא שלדעתי יכול לעשות שינוי חברתי ענק במדינת ישראל.

אראל מרגלית: היום מדינת ישראל נותנת מכסה של 2,800 חבר'ה לשנת שירות, ויש כיום דרישה של כ-50,000 צעירים שגמרו את התיכון ורוצים לעשות שנת שירות, ולהתנדב בשכונות, בעיירות, במקומות כאלה ואחרים.

אראל מרגלית: כל אחד ואחת מאלה שעושים היום את העבודה עושים מהפכה בחיים של ילד או ילדה בזה שהם בשבילם כמו אח או אחות גדולה.

אראל מרגלית: אני עוסק בזה שנים – שנים אני עוסק בזה; זה אחד הדברים המדהימים שיש במדינת ישראל.

אראל מרגלית: אז במקום שהמדינה תבוא ותעשה סדר ותגיד: אני מוכנה שתהיה שנת שירות ושבן-אדם יתנדב – ואחרי זה כמובן כולם שם עושים צבא, ובדרך כלל הם עושים צבא לעילא ולעילא אחרי השנה הזאת שהם בשכונות או בעיירות הפיתוח – אז המדינה מגבילה את זה, כי משרד הביטחון אומר:

אראל מרגלית: אני רוצה את האנשים עם הקב"א הגבוהה, אני רוצה שהם יהיו בתוך השירות הצבאי.

אראל מרגלית: ואני אומר, בואו נעשה תוכנית מדורגת, שבתוך כמה שנים יוכלו להגיע במקום ל-2,800 מתנדבים ל-40,000–50,000 מתנדבים.

אראל מרגלית: אני אומר לכם שזאת תהיה מהפכה חברתית במדינת ישראל, כי כל אחד, וכל בית-ספר, וכל כיתה, וכל ילד שהם מגיעים אליו, הילד והילדה האלה חולמים להיות משהו גדול.

אראל מרגלית: ואותו דבר בחברה הערבית.

אראל מרגלית: בחברה הערבית היום יש מודלים שעובדים, של חבר'ה צעירים – גם אם אתם קוראים לזה "שנת שירות", אם רוצים תקראו לזה משהו אחר; אתם רוצים שם אחר, קחו שם אחר – יש הרבה מאוד תוכניות.

אראל מרגלית: מה שהחבר'ה הצעירים הערבים בתיכון צריכים זה עזרה לבגרות הישראלית, וזה עזרה לפסיכומטרי הישראלי.

אראל מרגלית: הם יכולים לקבל את זה מאתנו, ובתמורה אנחנו רוצים התנדבות.

אראל מרגלית: וההתנדבות היא במרכזים הלימודיים, בבתי-ספר, במקומות, וזה משנה את ההישגים הלימודיים בכפר אחרי כפר במגזר הערבי בצורה דרמטית.

אראל מרגלית: את הדבר הזה צריכים לעשות ברמה הלאומית, לא בטיפין-טיפין.

אראל מרגלית: נעשה את זה, ונעשה מהפכה חברתית במדינת ישראל.

אראל מרגלית: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – נמצא?

נורית קורן: אורלי רוצה; אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי היושבת-ראש, ההמצאה של הנושא הזה:

עבד אל חכים חאג' יחיא: השירות האזרחי הלאומי עובר למשרד החקלאות – חשבנו בהתחלה שזה מנותק מהמציאות, אבל אחרי מחשבה עמוקה – יכול להיות, ממשלה שלא חושבת, למה להעביר את זה לשם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מתברר שיש תוכנית לבטל את כל העובדים התאילנדים ולהעביר את הצעירים לעבודת קטיף, לעבודה בחקלאות, לכן זה מתאים לשר החקלאות, וזה לא קשור לא לסחיטה קואליציונית ולא להסכמים קואליציוניים ולא לכלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לעניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כול, אני שמעתי את השר, שר החקלאות, שהוא תומך במתנחלים שהגיעו לאדמות הכפר סנור, או להריסות, לכאורה, של ההתנחלות שא-נור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה יש שם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש צו איסור כניסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק אוסר כניסת ישראלים למקום הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא בא ומעל הדוכן הזה תומך בעבירה על החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שמענו שום תגובה, לא מראש הממשלה ולא מאחד השרים, אפילו לא מהשר לביטחון פנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש כאלה שדיברו פה ושמעתי אותם מדברים על האוכלוסייה הערבית: תקבלו תנאים, תקבלו שוויון, תקבלו, תקבלו, ובואו לשירות האזרחי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רואים את הכפרים הדרוזיים, שכולם משרתים שם, ואנחנו רואים את ההפגנות שלהם ואת השביתות שלהם, ואנחנו יודעים, כל כמה שנים באים ומשתיקים אותם בכמה הבטחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפחות מיום קום המדינה הם משרתים בצה"ל, לא בשירות אזרחי, ועד היום לא הגענו לממשלה שהשכילה להגיד להם: אתם שווים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי גם דרוזים קיבלו מכות כשדיברו בערבית אחרי שסיימו את השירות שלהם; אסרו עליהם כניסה לקניונים – רק בשנה האחרונה ראינו אנשים שקיבלו מכות רצח, מה שנקרא, בירושלים, פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, לקשור את זה האחד בשני – אבל, אנחנו, יש לנו עבודה התנדבותית, אנחנו מתנדבים ומתנדבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יכול להעיד על עצמי: הייתי שותף ב-17 – בחלק מהם הייתי יושב-ראש או ראש הוועדה לעבודה התנדבותית – 17 מחנות התנדבות ביישוב טייבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנינו בתי-ספר, שיפצנו בתי-ספר, עזרנו לנזקקים, שיפצנו בתים פרטיים, הגשנו מתנות וניקינו כבישים ותיקנו אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אומר לכם, סללנו 8 קילומטר של כבישים בשכבת אספלט אחת ברוחב של 6 מטרים, והייתי אחראי לדברים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה, אני על עצמי עוד הפעם אעיד: שנתיים רצופות נתתי קורסים של הכנה לבגרות במתמטיקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לא ללמד אותנו – וזה היה בהתנדבות וזה חינם – אנחנו יודעים מה זה לשרת את האוכלוסייה שלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לבוא ולקשור את זה – אני מסיים – זה בלתי אפשרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל עוד דברים – כי במליאה פה יש חוקים, והם רצים ומאשרים חוקים, אז החוק של יריית אבנים, שמכבידים את העונש, האם החוק הזה יופעל גם נגד המתנחלים בבית-אל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראינו את יריות האבנים אתמול, ראינו אותן בטלוויזיה ובאתרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם החוק הזה יופעל שם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נראה את הפרקליטות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

נורית קורן: ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, כאמור, אי-אפשר שלא להתייחס למה שהתחולל היום בבית-אל, אירוע שהוא בהחלט מביש.

איציק שמולי: אני שואל את עצמי, מי בבית הזה קורא לעצמו ומכנה את עצמו "המחנה הלאומי" ובבוקר, או בלילה, דוחף שוטרים וחיילים, ובבוקר מוציא כאלו אמירות על בית-המשפט העליון.

איציק שמולי: עכשיו, בי אתם לא כל כך יכולים לחשוד, ינון, לגבי העמדות הממלכתיות והלאומיות שלי, אבל אני חושב שברגע שיוצאות אמירות כאלו, אז – כפי שאנחנו מגנים ומוקיעים ונאבקים כשיוצאות אמירות ויוצאים מעשים מטורללים מהשמאל הקיצוני, אנחנו צריכים לעשות בדיוק את אותו דבר, באומץ וביושר, כשדברים כאלו קורים גם מכיוון הימין הקיצוני.

איציק שמולי: והאמירה שנאמרה הבוקר היא אמירה קשה, היא מיותרת, היא פוגענית, ואין לה מקום, אין לה מקום בדמוקרטיה.

איציק שמולי: וזאת לא הפעם הראשונה שזה יוצא מפיו של חבר הכנסת יוגב.

איציק שמולי: זה אמירה שאין לה מקום, זה אמירה שהיא מתריסה, זה אמירה שמעודדת או עלולה להתפרש איפשהו כקריאה לאלימות.

איציק שמולי: וחבל שעמדה פה שרת המשפטים – אני כבר ראיתי את שרת המשפטים מתנערת מדברים, וההתנערות – בואו נגיד, היא הייתה מסוגלת ליותר.

קריאה: – – –

איציק שמולי: רפה ביותר.

איציק שמולי: ואנחנו צריכים להוציא קריאה מהבית הזה: אנחנו לא מוכנים לסבול אמירות כאלה.

איציק שמולי: אני מבין שלפעמים יש לכם ביקורת – לכל אחד יש לפעמים ביקורת – על החלטות שמתקבלות בבית-המשפט העליון ובמערכת המשפט בכלל, אבל אם אנחנו ניקח את ההחלטות, או את ההחלטות של בית-המשפט העליון, ועל כל החלטה שאנחנו לא מרוצים ממנה נקרא למלחמה – פוליטית, או אני יודע מה, אולי פיזית – בבית-המשפט, לאן אנחנו נגיע?

איציק שמולי: ולכן אני הייתי מצפה גם מכם להתנער בצורה חזקה ביותר מהדברים.

איציק שמולי: ובמעבר חד, בחצי דקה, אני רוצה להגיד רק משפט אחד, איימן עודה, על העניין של השירות האזרחי.

איציק שמולי: אני מוכן ללכת – אני מפנה את דברי בכוונה אליך באופן אישי, כי אני תולה בך תקוות רבות; אני חושב שבהרבה מאוד מובנים אתה וסיעתך, סיעת חד"ש, יכולים לשמש הגשר שאנחנו כל כך מחפשים פה.

איציק שמולי: אנחנו יכולים ללכת כברת דרך ארוכה בטרמינולוגיה וגם במהות כלפי האוכלוסייה הערבית והמנהיגים של האוכלוסייה הערבית – –

נורית קורן: נא לסיים, חבר הכנסת.

איציק שמולי: – – אבל אני חושב שגם אתם צריכים ללכת כמה צעדים לקראת העיקרון הזה, שמקבע משהו יסודי: שבמדינה דמוקרטית יש שוויון – שהיום הוא לא מתקיים – בזכויות; ואנחנו, אני היום העליתי פה הצעה לסדר-היום נגד אפליה בדיור של אזרחים ערבים בלוד.

איציק שמולי: אנחנו צריכים להיות שותפים גם במאבק לשוויון בזכויות, אבל אנחנו צריכים גם להוביל ביחד הכרה, שצריכה להיות פה – צריך להיות פה גם שוויון בחובות.

איציק שמולי: אפשר לדבר על הטרמינולוגיה, אפשר לדבר על המהות, אבל אסור להתנער מהעיקרון הבסיסי הזה.

איציק שמולי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, הכנס הזה מתקרב לסיומו, ובדיונים שהתקיימו השבוע אני כבר עסקתי במבוי הסתום – החברתי, הכלכלי, המוסרי – שהממשלה הזו מקדמת אותנו אליו.

דב חנין: אבל אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שהיום הזה הוא יום מתאים כדי לדבר על המבוי הסתום המדיני והביטחוני שהממשלה מביאה את ישראל אליו.

דב חנין: היום מפרסם ראש הממשלה את ההחלטה שלו לבנות 300 דירות חדשות בהתנחלות בית-אל בתמורה להריסתם של שני מבנים או שני שלדים של מבנים שנבנו על קרקע פרטית פלסטינית ובית-המשפט העליון הורה על הריסתם.

דב חנין: ואני חושב שאותה החלטה של ראש הממשלה על בנייה של 300 דירות בבית-אל; אגב, זה לא רק 300 דירות חדשות בבית-אל.

דב חנין: זה גם דירות בגילה ובפסגת-זאב ובהר-חומה, מעבר לקו הירוק.

ינון מגל: – – – השם ישמור.

ינון מגל: בגילה?

דב חנין: כן, כן, מעבר לקו הירוק.

ינון מגל: – – –

דב חנין: כן, כן, חבר הכנסת מגל, מעבר לקו הירוק.

דב חנין: יש קו ירוק בעולם.

ינון מגל: – – –

דב חנין: גם אם תעצמו את עיניכם נורא נורא חזק, זה לא הולך להיעלם.

דב חנין: יש קו ירוק בעולם, וכל העולם מכיר בקו הירוק הזה, חוץ מרבים מהכנסת הזאת, לצערי – –

ינון מגל: – – –

דב חנין: – – שמשוכנעים שאם הם יתעלמו מהקו הירוק, הקו הירוק יתעלם מהם.

קריאה: – – –

דב חנין: זו התנהלות של יען: תכניס את הראש בחול והמציאות תיעלם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מה המשמעות של הבנייה מעבר לקו הירוק?

דב חנין: מה המשמעות המעשית של הבנייה הזאת?

דב חנין: המשמעות המעשית של הבנייה הזאת זה לא רק עוד דירות, זה לא רק חיזוק התנחלויות.

דב חנין: אנחנו מדברים על מסר ברור שממשלת ישראל מנסה להעביר לעולם הערבי, והמסר הזה הוא מסר פשוט ואפשר לסכם אותו בשתי מילים: אין פרטנר.

דב חנין: ממשלת ישראל הנוכחית היא לא פרטנר להידברות על שלום הוגן, אמיתי, של עצמאות וצדק לשני העמים.

דב חנין: והמסקנה הזאת, עמיתי חברי הכנסת, היא מסקנה שצריכה להדאיג את כולנו.

דב חנין: כי במבט רחב, במבט היסטורי, לחברה בישראל יש רק שתי אפשרויות: או שאנחנו לומדים להסתדר בשלום ובביטחון באזור הזה שבו אנחנו חיים, והדרך היחידה לעשות את זה היא בדרך של שלום, של צדק ועצמאות לשני העמים – –

ינון מגל: – – –

דב חנין: – – או שאנחנו לא עושים את זה.

ינון מגל: כל האזור מלא שלום.

דב חנין: או שאנחנו לא עושים את זה, חבר הכנסת – – –

ינון מגל: הכול שלום מסביבנו.

ינון מגל: הכול שלום.

ינון מגל: להסתדר פה זה רק אם עושים שלום.

ינון מגל: מסביבנו הכול שלום.

דב חנין: אני עדיין מאמין בשלום.

דב חנין: אני יודע שאתה מאמין במלחמות, אני עדיין מאמין בשלום.

דב חנין: ואני אומר לך, ידידי, אם אנחנו לא נגיע – –

קריאות: – – –

דב חנין: – – להסדר שייתן לנו שלום וביטחון באזור ובארץ הזו, הדרך האחרת היא דרך של מלחמות ללא סוף.

דב חנין: ובדרך של מלחמות ללא סוף ייתכן שישראל תנצח במלחמה הבאה ואולי גם במלחמה אחרי הבאה ואולי גם במלחמה אחרי-אחרי הבאה, אבל הדרך הזו אין בה עתיד.

נורית קורן: נא לסיים.

דב חנין: אין בה עתיד לילדים שלי, אין בה עתיד לילדים שלך, אין בה עתיד לעתיד של הילדים בשני העמים, בכל עמי האזור.

דב חנין: ולכן דרכה של הממשלה, שאיננה מציעה שום אופק מדיני אלא מציעה רק העמקה של ההתנחלות, העמקה של הסכסוך, העמקה של השנאה בין שני העמים – –

נורית קורן: נא לסיים.

דב חנין: – – והמשך דרך של מלחמות, היא דרך שצריכה להדאיג את כולנו מאוד מאוד.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

נורית קורן: חבר הכנסת באסל גטאס, אתה רוצה לדבר?

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: ואחריו – חבר הכנסת שרון גל.

איתן כבל: איפה החולצה מאתמול?

דניאל עטר: אין לכם מחשבה על הסדר של הדוברים?

באסל גטאס: – – –

דניאל עטר: את שרון גל לשים – – –?

איתן כבל: לדעתי, הם מתאמים את זה ביניהם.

איתן כבל: אל תבנה על זה – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: רק – – –

דניאל עטר: – – –

באסל גטאס: מה?

מיקי רוזנטל: – – –

דניאל עטר: אתה ושרון מתואמים ביניכם, נראה לי.

באסל גטאס: את מה?

דניאל עטר: פעם אתה מדבר אחריו, פעם הוא מדבר אחריך.

מיקי רוזנטל: שמעתי שבלילות – – – שוטי שוטי ספינתי.

באסל גטאס: אז זה כנראה הנשיאות, הנשיאות, ירדנה.

באסל גטאס: תפנה את זה לירדנה, לא אלי.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, שרים, חברי הכנסת, אז מה היה לנו היום?

באסל גטאס: מה היה לנו היום?

קריאה: – – –

באסל גטאס: זה עניין של, באמת, הריסת שני שלדים של בניינים בבית-אל, איזו התנחלות, והמהומה וכל מה שהיה מסביב.

באסל גטאס: מי שרוצה לראות את זה רק בפרספקטיבה הזאת, כמובן זכותו, אבל הוא לא רואה את התמונה.

באסל גטאס: התמונה האמיתית כאן היא העובדה שהגענו לנקודה שהממשלה נשלטת על-ידי קבוצת מתנחלים.

אורי אריאל: אתה יכול – – –

באסל גטאס: זהו המקרה היחידי אולי בהיסטוריה שהקולוניה שולטת במדינת האם.

באסל גטאס: תתארו לעצמכם מצב שהמתנחלים הצרפתים באלג'יריה, לדוגמה, הם היו המחליטים לגבי איך צרפת הייתה צריכה להתנהג או להתנהל בזמן מלחמת השחרור האלג'ירית.

באסל גטאס: זה המצב.

באסל גטאס: היום המדינה מתנהלת ומנוהלת לפי סדר-היום של ההתנחלויות ועל-ידי נציגי המתנחלים, היושבים גם כאן וגם בממשלה.

באסל גטאס: הממשלה הפסיקה, הפסיקה מזמן, ועכשיו זה מתברר – היום, הנה, לפניכם, היום, לפניכם: כששרת המשפטים של ממשלה, שאמורה להגן על מערכת המשפט, מתנהגת כך; כשראש הממשלה, כל השרים, עומדים ומגבים התנהלות בלתי חוקית – כי כל מפעל ההתנחלויות הוא בלתי חוקי.

באסל גטאס: והמפעל הזה, וצריך להגיד את זה, לא הוקם רק על-ידי ממשלות הימין ולא גובה רק על-ידי ממשלות הימין.

באסל גטאס: גם השמאל, מה שנקרא השמאל ההיסטורי – הוא זה שהתחיל את המפעל והוא זה שמימן אותו, והוא זה שהפריח אותו גם בממשלות האחרונות שבהן או השתתף או שלט.

באסל גטאס: רבותי, אין עתיד, אין עתיד למפעל ההתנחלויות – –

קריאה: יש עתיד.

באסל גטאס: – – אם רוצים להגיע לשלום-אמת, שלום צודק, הבנוי על חלוקה, על סוג מסוים של חלוקה גיאוגרפית.

באסל גטאס: וככל שימשיך שלטון ההתנחלויות בממשלת ישראל, אני אומר לכם, קרב הקץ שבו המדינה הזו – היא מכניסה את עצמה לבידוד בין-לאומי, קרוב יום הסנקציות – –

שרון גל: אתה דואג לנו?

שרון גל: אתה דואג?

באסל גטאס: – – ויום החרם, שיביא את ישראל או לוותר על חלום ארץ-ישראל השלמה או – – –

ינון מגל: הוא קורא לחרם וגם – – – החרם.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת שרון גל, ולאחריו – חבר הכנסת דניאל עטר.

איתן כבל: חבר'ה, ההופעה החלה.

איתן כבל: אחרונים, לשבת.

איציק שמולי: אני בשורה הראשונה.

איתן כבל: לכבות מכשירים סלולריים, ההופעה מתחילה.

נורית קורן: איזה פרומו.

שרון גל: כן.

שרון גל: קודם כול, אני רוצה לומר, גברתי היושבת-ראש, שבאסל גטאס גאון.

שרון גל: לפני שלושה שבועות הוא עמד כאן וקרא לחרם על ישראל, והיום הוא דואג מפני החרם.

שרון גל: מה הוא לקח הלילה?

קריאה: אוהו.

שרון גל: או שהוא קיבל איזה טלפון מקטאר להתמתן קצת, כי זה לא כל כך עושה טוב.

שרון גל: חברי, אני קודם כול רוצה לומר: החוק הזה הוא נכון, והוא צעד קטן, אבל, בדרך לדבר הגדול שצריך לעשות.

שרון גל: אדוני השר אורי אריאל, שוחחנו קצת בחוץ עכשיו, ואני בדיוק התכוננתי לומר כאן שאנחנו חייבים, כולנו, כדי באמת לחזק את הלכידות הפנימית, ולחבר את כל המגזרים והאוכלוסיות, כמו שצריך לעשות – לחייב – שירות לאומי חובה לכל מי שלא משרת, וזה כמובן כולל את כל ערביי ישראל.

שרון גל: והאינטרס צריך להיות משותף, כי אין דבר שיכול לחבר יותר לחברה, לרווחה, לבריאות, לרוח ההתנדבות, כמו שירות לאומי.

שרון גל: אי-אפשר מצד אחד להגיד: אני כן רוצה ביטוח לאומי, ומצד שני: אני לא מוכן לעשות שירות לאומי; זה חייב ללכת יחד.

שרון גל: גם הסיפור הזה של, גברתי היושבת-ראש, לשנות את השם ולקרוא לזה שירות אזרחי – אם זה מקל, זה גם בסדר.

שרון גל: אבל הגיע הזמן – אדוני השר אורי אריאל, אני חושב שאם יש מישהו שיכול באמת לקחת את הנושא הזה ולהוביל אותו ברצינות, לא בדיבורים, ובלי לפחד מאותן קריאות של – מה פתאום, וזה לא שוויוני – רק כשרוצים את הזכויות ורוצים את מה שהמדינה הזאת נותנת, והיא נותנת באמת באופן שוויוני ושווה לכל המגזרים, כולל לכל ערביי ישראל, כמו שצריך להיות במדינה דמוקרטית שוויונית, צריך גם לדרוש את אותן חובות מכולם.

שרון גל: לא הולכים לצבא, מאה אחוז, יש שירות לאומי, או שירות אזרחי, ולא משנה איך קוראים לזה.

שרון גל: אסור לפחד מהאיומים ומההקצנות שאנחנו רואים ושומעים כאן, כמו בכל נושא אחר.

שרון גל: יש כאן – אתה יודע, אדוני השר, יש כאן איזו תוכנית ריאליטי בכנסת, קוראים לה, אדוני השר, "הכוכב הבא".

שרון גל: יושב בקטאר עזמי בשארה, והתחרות היא מי יותר קיצוני בקרב החבר'ה שיושבים כאן.

שרון גל: אז אחד עולה על משט, אתמול הוא בא עם חולצה כתומה ואומר: איך אתם מעזים בכלל להשתמש בצבע הכתום בכל מה שקשור לעקירה מגוש-קטיף, זה בכלל הצבע של בל"ד, ועוד אחת עולה על משט טרור, וכל אחד עושה כאן את הפרובוקציה שלו.

שרון גל: אגב, שתדעו – חבל שאחמד טיבי לא כאן – אתמול נפל דבר, אפילו מוטי וירון בערוץ 10 לא הצליחו יותר, ינון, להבין את ההיגיון מאחורי ההתנגדות הזאת, שיהודים יבקרו בהר-הבית.

שרון גל: ישב שם אחמד טיבי, והם אמרו לו: אדוני, אתה לא באמת מאמין שלא היה בית-מקדש על הר-הבית, ואתה לא באמת מאמין שיהודים לא יכולים לבקר בהר-הבית.

שרון גל: והוא היה מאוד נבוך.

ינון מגל: מה הם רצו, שהוא ישקר?

שרון גל: מה?

נורית קורן: נא לסיים.

ינון מגל: הם רצו שהוא ישקר?

שרון גל: לא, הם פשוט לא הצליחו להבין את ההיגיון שלו.

שרון גל: אתה אומר, קרה משהו בתוך אנשים שבדרך כלל מבינים טוב האחד את השני.

ינון מגל: אבל הוא היה – – –

שרון גל: הוא ממש אתמול היה במצוקה בשידור.

שרון גל: פעם ראשונה מוטי וירון לא מצליחים להבין – אפילו הם לא מצליחים להבין – את ההיגיון של אחמד טיבי, אפילו מוטי וירון.

נורית קורן: נא לסיים.

שרון גל: ולכן, אדוני השר, אתה חייב להוביל את הנושא הזה, שירות לאומי לכו-לם.

שרון גל: מי שדורש זכויות – ראוי שגם ימלא אחר כל החובות.

שרון גל: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת דניאל עטר, בבקשה.

נורית קורן: ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

דניאל עטר: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, אני פותח בזה שאני תומך בהצעת החוק, כיוון שאני חושב שהגיע הזמן לעשות סדר בכל הקשור לחלק הזה של החיים שלנו, שמגדיר את ההתנדבות לשנת שירות, את היציאה לשירות לאומי, ומכניס את הכול לתוך מסגרת שלא כפופה למערכת הביטחון או לצה"ל, באופן שמאפשר לכל אזרח במדינה הזאת להתנדב.

דניאל עטר: אני אומר לכם את זה כאבא לילדים שהיו בשנת שירות.

דניאל עטר: הילדה הקטנה שלי – אם מותר לדבר רגע, גברתי היושבת-ראש, על הילדים שלנו, אנחנו לא תמיד יכולים להרשות לעצמנו את זה – קוראים לה אלון, והיא התנדבה לשנת שירות, ובעוד שבועיים היא תתחיל את שנת השירות שלה.

דניאל עטר: וכמי שיודע לבחון את נקודת המבט – לא רק שהילד כבר היה שם, כי גם הבן הבכור שלי היה בשנת שירות – אלא גם במונחים של תוצאה: מי שיוצא לשנת שירות, אין לי ספק בכלל שהוא אזרח יותר טוב.

דניאל עטר: אני אומר את זה גם לחברי הכנסת הערבים שנמצאים אתנו כאן.

דניאל עטר: במועצה האזורית הגלבוע, במשך שנים, יש התנדבות, שמגיעה לעשרות רבות, הרבה מעבר לחלקם באוכלוסייה – שמתנדבים לשירות לאומי בתוך הכפרים, בבתי-הספר, בבתיהם של הקשישים שגרים בכפרים אצלנו במועצה, בבית-החולים "העמק" בעפולה, וכל אחד מהם בוחר איפה להתנדב, ואני לא ראיתי שזה עשה לו רע.

דניאל עטר: אז צודק חבר הכנסת חאג' יחיא, שעשה כאן השוואה לדרוזים, שלא רק שהם הולכים לשנת שירות, הם משרתים בצבא, והם בחזית בדיוק כמו היהודים, וזו השוואה נכונה, ואני מצר על כך.

דניאל עטר: אבל אני חושב שאסור לקחת את הדוגמה הזאת, כי צריך לפעול לכך ששוויון אזרחי יהיה לכולם: ערבים, דרוזים, צ'רקסים, יהודים; בין כולם, כל אזרחי המדינה, צריך שיהיה שוויון.

דניאל עטר: ובכל מקום שאין שוויון ביניהם, אנחנו צריכים לפעול בכל כוחנו – בשביל זה בחרו אותנו, בשביל זה אנחנו נמצאים כאן.

דניאל עטר: השירות הלאומי והאפשרות לצאת לשירות לאומי הם חלק מהכלים או מההסכמות החברתיות שבהם כל אחד מאתנו יכול לתרום גם לקהילה שלו – וכל אחד יגדיר מהי הקהילה: היא הכפר, היא העיר, היא האזור, היא המדינה.

נורית קורן: נא לסיים.

דניאל עטר: וזה כלל יוצא מן הכלל, וכלי שיכול לעודד את השוויוניות.

דניאל עטר: ואני אומר לך, חבר הכנסת חאג' יחיא, יהיה הרבה יותר קשה לקבל כאן החלטות – ואנחנו יודעים שהבית הזה קיבל לא מעט החלטות – שהן בניגוד לאזרחות של הערבים, זאת אומרת, בניגוד לאינטרסים שלהם, במכוון.

דניאל עטר: וכשזה יקרה, וככל שהתהליך הזה יואץ, אני מבטיח לך שלנו, כמי שמאמינים בשווין אזרחי, יהיה הרבה יותר קל גם בבית הזה.

דניאל עטר: ואנחנו צריכים לראות בזה כלי, כי אף אחד לא מבקש שהנער או הנער הערבים בוגרי י"ב יצאו לשנת שירות ביחידות צבא.

דניאל עטר: הלוואי שנגיע ליום הזה, זה יהיה ביום שיהיה שלום במזרח התיכון.

נורית קורן: בבקשה לסיים.

דניאל עטר: אבל לשרת את האוכלוסייה שהם חיים בה – אני חושב שזה כלי יוצא מן הכלל, ואנחנו צריכים לאמץ אותו.

נורית קורן: תודה.

דניאל עטר: גברתי היושבת-ראש, אני מודה לך על שאפשרת לי לחרוג מלוח הזמנים.

דניאל עטר: אני חושב שזה אחד הדברים היותר-טובים, שמקדמים את השוויון בחברה הישראלית.

דניאל עטר: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ינון מגל.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שלשום התבשרנו על-ידי שר החקלאות אורי אריאל, הממונה על הסדרת ההתיישבות הבדואית, כאילו, לכאורה הוא מבשר לנו שהוא הולך להקים מכינה קדם-צבאית ראשונה אצל הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: אם הוא מצא לנכון אחרי שסייר, ביקר, ביישובים הבדואיים, ובמיוחד ביישובים הבלתי-מוכרים, אם הוא מצא שזה הפתרון, הוא טעה.

טלב אבו עראר: זו בשורה מרה, ואנחנו לא מקבלים אותה ומתנגדים לה בתוקף.

טלב אבו עראר: אני לא חושב ששר בממשלת ישראל, שמבקר אצל אוכלוסייה חלשה, אוכלוסייה שסובלת מעוני, מאבטלה, ממצוקת דיור – בשיא הגזענות של ממשלה זו, בא להציע ולהקים מכינה צבאית – אנחנו בכלל נגד המכינה, מכינה לא תהיה מבורכת אצלנו.

טלב אבו עראר: אם מכירים אותנו רק כדי להתגייס לצבא או לשרת שירות לאומי – אנחנו נפעל כדי שהצעירים יתמקדו וייאבקו קודם כול למען חיים בכבוד על אדמותיהם.

טלב אבו עראר: הריסת הבתים שאורי אריאל אחראי לביצועה, והכול, כאילו – כשאתה יושב עם שר, עם ראש ממשלה, עם חבר כנסת מהימין, הוא אומר: מכובדי, כולנו כפופים לחוק; כל בנייה בלתי חוקית חייבת להיהרס.

טלב אבו עראר: שני מבנים בהתנחלויות, שני מבנים שנהרסו בבית-אל, בהתנחלות בית-אל – אני מודה לאל ששני המבנים בבית-אל, שנבנו על קרקע שהיא פלסטינית, קרקע פרטית, שנהרסו.

טלב אבו עראר: ואז, כהרגלם, רוצים לכבוש ולהמשיך לנשל את הקרקעות.

טלב אבו עראר: למבנים הללו, למי שלא יודע, הוצאו צווי הריסה על-ידי בית-המשפט אחרי התדיינות כל כך ארוכה – עד שזה הגיע לבית-המשפט, לבית-המשפט העליון, ובג"ץ פסק שהם ייהרסו עד סוף יולי השנה.

טלב אבו עראר: המובן מאליו הוא שבמדינת חוק, כאילו, כמו שמכנים אותה כאן, היו המבנים נהרסים בגיבוי ראש הממשלה ובכירי השרים בממשלתו.

טלב אבו עראר: ככה אפשר להבין.

טלב אבו עראר: אבל כשראש הממשלה, שר הביטחון, שר החינוך, שרת המשפטים, שר החקלאות פועלים נגד הערכאה הגבוהה ביותר בישראל, יש בכך להבהיר שישראל אינה מדינת חוק; אולי אפשר להגיד מדינת מסחרה, כי כל יום, לפי מצב רוח, רוצים לנהל.

טלב אבו עראר: למה הריסות בנגב במגזר הבדואי הן חוקיות וכאן בבית-אל לא?

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

טלב אבו עראר: תפסיקו.

טלב אבו עראר: תפסיקו להתחנף.

טלב אבו עראר: תפסיקו לפעול בניגוד לחוק.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת ינון מגל, בבקשה.

נורית קורן: ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ינון מגל: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, שמעתי טענות על כך שכל הנושא הזה עובר בין המשרדים ועובר עכשיו למשרד החקלאות, כאילו לבית היהודי יש איזו אפוטרופסות עליו.

ינון מגל: אז צריך להגיד, קודם כול מבחינת מספרים: אנחנו דואגים לנושא הזה של השירות הלאומי כי רוב משרתי השירות הלאומי הם מהציונות הדתית.

ינון מגל: יש היום 17,000 תקנים, 9,000 מתוכם הם רק של בנות מהציונות הדתית.

ינון מגל: אז בכלל זה אומר דורשני, למה עוד הפעם זה הציונות הדתית שמשרתת את הציבור ומשרתת את המדינה.

ינון מגל: היא הולכת לשירות לאומי, היא הולכת לגרעינים בעיירות הפיתוח, היא הולכת לגרעינים בשכונות מצוקה – – –

סתיו שפיר: נתת פטור לנשים משירות צבאי, לכל הנשים במגזר – – – על מה אתה מדבר?

ינון מגל: אני רק רוצה לעדכן אותך שבנות דתיות יכולות לא להיות בצבא, והן בוחרות להתנדב לשירות לאומי.

סתיו שפיר: רק לשנה.

סתיו שפיר: לשנה אחת במקום שנתיים.

סתיו שפיר: למה אנחנו – – –?

ינון מגל: את הרי תמיד תראי את הצד הרע.

ינון מגל: הן בוחרות להתנדב.

סתיו שפיר: שנה – – –

ינון מגל: לא נכון, הן עושות שנתיים.

ינון מגל: יש כאלה שעושות שנה ויש כאלה שעושות שנתיים.

סתיו שפיר: רק 25% מהן.

סתיו שפיר: אתם המגזר המשרת?

ינון מגל: אותו דבר את מדברת על הגרעינים.

ינון מגל: זה המגזר שמשרת בשירות לאומי יותר מכולם; זה המגזר שעושה גרעינים בעיירות הפיתוח יותר מכולם, הולך לשכונות המצוקה.

ינון מגל: איפה אתם בעיירות הפיתוח?

ינון מגל: איפה אתם בשירות הלאומי?

ינון מגל: איפה?

עמר בר-לב: לא עושה שירות צבאי.

עמר בר-לב: אנחנו בצבא.

ינון מגל: אתם לא עושים צבא, הציבור שלכם.

ינון מגל: לא כולו.

ינון מגל: יש אצלכם בציבור כאלה שלא עושים צבא ולא הולכים לשירות לאומי.

סתיו שפיר: – – –

חיים ילין: ינון, ינון – – –

סתיו שפיר: – – – משרתים את המדינה?

דניאל עטר: ינון – – –

נורית קורן: חברים, חברים, להירגע.

ינון מגל: איפה השירות?

נורית קורן: חברים, נא להירגע, לתת לו לסיים את דבריו.

חיים ילין: שמעת מה אמרת?

חיים ילין: אתה מחלק את המדינה.

חיים ילין: מכרת אוכלוסייה שלמה.

חיים ילין: רק מי שבעד – – –

ינון מגל: אני קורא לשר אורי אריאל, שמקבל את השירות הלאומי, לבטל לאלתר את התקנים לכל העמותות שמשתפות פעולה עם אויבי ישראל ומוציאות את דיבתנו רעה.

ינון מגל: לא "בצלם" – – –

חיים ילין: – – –

ינון מגל: חבר הכנסת ילין, אתה מפריע לי.

נורית קורן: חבר הכנסת ילין, נא לשבת.

חיים ילין: מחקת אוכלוסייה – – –

ינון מגל: – – – לא ארגון "בצלם" – לבטל לאלתר.

נורית קורן: חבר הכנסת ילין, אתה מפריע.

נורית קורן: שב בבקשה.

סתיו שפיר: הוא מפריע?

סתיו שפיר: עומד פה חבר כנסת ומעז להשמיץ ציבור שלם – – – שירות צבאי – – –

קריאה: – – –

ינון מגל: גברת שפיר, את מפריעה לי.

נורית קורן: את תדברי אחר כך ותאמרי את מה שאת רוצה.

מיקי רוזנטל: יאללה, לדרוס את החילונים עם 9D.

מיקי רוזנטל: יאללה, לכסח את כולם.

מיקי רוזנטל: תתבייש לך.

ינון מגל: בוא נדבר על עובדות; מי הציבור שעושה הכי הרבה שירות לאומי?

ינון מגל: מי הציבור שהכי הולך – – –

מיקי רוזנטל: כמה בנות עושות צבא?

ינון מגל: מי הציבור שהולך לגרעינים?

ינון מגל: כמה גרעינים אתם מוציאים?

נחמן שי: מה קרה לך?

ינון מגל: בואו נבדוק בגרעינים בעיירות הפיתוח.

ינון מגל: בואו נבדוק.

חיים ילין: תקשיב לי טוב, ינון – תבדוק.

ינון מגל: אתה יכול לצעוק, בואו נבדוק את המספרים.

ינון מגל: אתה צועק צועק צועק, אבל יש מספרים.

חיים ילין: ינון, אתה לא בקי במספרים.

ינון מגל: ולגבי העמותות, אני מבקש מהשר אורי אריאל לבטל לאלתר את התקנים בעמותות שמשתפות פעולה עם שונאי ישראל.

ינון מגל: אגב, לגבי החרדים, אני באופן אישי לא חושב שחייבים לכפות עליהם שירות בצבא; שיעשו שירות לאומי.

ינון מגל: זאת עמדתי.

מאיר כהן: ינון, מה יש לך נגד עיירות הפיתוח?

ינון מגל: חרדים, יש להם בעיה לשרת בצבא עם בנות – שלא יהיו בצבא.

ינון מגל: שילכו לעשות שירות לאומי.

ינון מגל: זאת עמדתי.

נורית קורן: נא לסיים.

מאיר כהן: מה אתה מעביר פה ביקורת על בוגרים – – –?

ינון מגל: עכשיו אני חייב, בהקשר שדיברו פה על ההרס והבתים – אני מאוד מצטער על ההרס של שני הבתים בבית-אל.

ינון מגל: אני שמח שקיבלנו במקומם 300 לבנייה מיידית, לשיווק מיידי.

איציק שמולי: אלה אותם בתים.

ינון מגל: אני מחזק את ידי האנשים שהגיעו לשא-נור.

ינון מגל: בעזרת השם, אנחנו נחזור לשא-נור ולחומש בקרוב.

ינון מגל: בכלל, המטרה צריכה להיות – בתוך עשור עוד מיליון יהודים ביהודה ושומרון.

איציק שמולי: אלה אותם בתים.

איציק שמולי: הציבור לא מטומטם.

נורית קורן: חבר הכנסת מגל, אני מבקשת לרדת מהבמה.

ינון מגל: מיליון יהודים ביהודה ושומרון, ולא בשמים היא.

ינון מגל: עיר גדולה בבקעת-הירדן, ערים גדולות, שכונות גדולות – –

מיכל רוזין: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת מגל, הסתיים הזמן מזמן.

ינון מגל: – – ואפשר לעשות את זה.

ינון מגל: תודה רבה.

ינון מגל: תודה, גברתי היושבת-ראש.

מיכל רוזין: למה אתה לא מגנה את דבריו של חבר הכנסת יוגב?

מיכל רוזין: למה אתה לא מגנה את ההסתה – – –

נורית קורן: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

נורית קורן: חברים – – –

תמר זנדברג: – – – במזגן, למה אתה לא בשטח, עם האנשים?

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: איפה הוא ואיפה אתה?

תמר זנדברג: מה זה?

תמר זנדברג: הוא פה במזגן מדבר וסמוטריץ עובד.

תמר זנדברג: איפה אתה ואיפה הוא?

תמר זנדברג: תגיד לי, איך תיבחר בפעם הבאה?

תמר זנדברג: מה זה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, באמת בואו נעמיד את הדברים על דיוקם ונגיד את האמת.

מסעוד גנאים: כאשר מדברים, החברה הערבית ונציגיה – ינון, חלאס, ביכפי, יא זלמה.

מסעוד גנאים: זהו.

מסעוד גנאים: אתה גילית הרבה דברים, אבל עם השקרים שלך.

מסעוד גנאים: אז, חברי חברי הכנסת, כאשר כחברה הערבית, כנציגיו של הציבור הערבי, רוצים לדבר על העניין של האפליה, על האלימות, על הפשע, על חינוך, על רווחה – מראש הממשלה וכל השרים: שירות לאומי, שירות אזרחי, כאילו זה פתרון הפלא.

מסעוד גנאים: אם אנחנו רק נוהרים לשירות האזרחי והלאומי – חלאס, זהו, אנחנו נהפכים לחברה שוויונית וצודקת.

מסעוד גנאים: שקר.

מסעוד גנאים: לפני רק כחודש היו פה ראשי הרשויות הדרוזיות.

מסעוד גנאים: על מה התלוננו?

מסעוד גנאים: על זה שאף שהם עושים שירות צבאי – לא לאומי ולא אזרחי – האם נוהגים בהם בשוויוניות?

מסעוד גנאים: בצדק?

מסעוד גנאים: מלא אפליה.

מסעוד גנאים: מה התשתיות שלהם?

מסעוד גנאים: מה החינוך?

מסעוד גנאים: הם התלוננו והכריזו על שביתה.

מסעוד גנאים: אז מספיק עם השקר הזה של זכויות וחובות.

שרון גל: למה?

מסעוד גנאים: מי עשה פוליטיזציה של השירות?

מסעוד גנאים: מי עשה פוליטיזציה וגם מיליטריזציה של העניין של ההתנדבות?

מסעוד גנאים: מי, יא סייד גל? מי?

מסעוד גנאים: זה הממשלה.

שרון גל: שירות לאומי.

שרון גל: אף אחד לא שואל אותך.

מסעוד גנאים: עקרון ההתנדבות הוא ערך עליון.

מסעוד גנאים: מי לא רוצה התנדבות?

מסעוד גנאים: מי לא רוצה לחנך את הילדים שלו והצעירים שלו על הנתינה?

מסעוד גנאים: מי לא?

מסעוד גנאים: אבל כאשר עושים את זה על תנאי של אזרחות, על תנאי של זכות – זה לא שירות.

מסעוד גנאים: פעם אתגרנו את ראש הממשלה.

מסעוד גנאים: אמרנו לו: אתה אומר שהפרויקט הזה טוב לנו?

מסעוד גנאים: בסדר גמור.

מסעוד גנאים: תן לנו את הפרויקט הזה, אנחנו ננהל אותו, אנחנו נקבע את היעדים שלו ונוודא שבאמת הוא שירות והוא התנדבות ולא דבר אחר.

מסעוד גנאים: כוונתי היא שכפי שהרשויות המקומיות מנהלות כל מיני דברים עם תקציבים – תפאדלו, תנו לנו את התקציב הזה, ועד ראשי הרשויות הערביות, הוא ינהל אותו, ונוודא באמת שזו נתינה וזו התנדבות.

מסעוד גנאים: בסוף יש כאלה שמדברים על נתינה, שותפות, מה עשיתם.

מסעוד גנאים: חבר'ה, כל צעיר ערבי שמסיים את התיכון הולך לעבודה שחורה, הוא מפרנס את עצמו, את הלימודים שלו.

מסעוד גנאים: הוא עובד בבנייה, בטיח, בריצוף.

מסעוד גנאים: יש לי שני בנים כאלה – הם באוניברסיטה, בחופש ובכל הזדמנות הם הולכים לעבוד כדי לפרנס עצמם.

מסעוד גנאים: הצעיר הערבי, כאשר הוא מסיים תיכון, הוא לא הולך לשפת הים ולא מפצח גרעינים ונרגילה.

מסעוד גנאים: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: נרגילה מעשנים.

מסעוד גנאים: מעשנים, מעשנים.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

נורית קורן: חברת הכנסת חנין זועבי אחריו.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, השרה, חברי הכנסת, לפי דעתי, מעבר לדברים שנאמרו, נדמה לי שהבעיה העיקרית היא של הממשלה – מה היקף הגיוס לשירות הלאומי, והאם יש פה מהלך משמעותי או שיש פה כותרות עם מעט תכנים.

איתן ברושי: צבא ההגנה לישראל, מאז הקמת המדינה אנחנו קראנו לו צבא העם, ובשנים האחרונות הוא הפך להיות צבא חצי העם; חלק גדול איננו משרת.

איתן ברושי: זה לא הזמן לפרט, אבל השירות הלאומי יש בו גם פתרון לשוויון בנטל ולאחריות משותפת בגיוס, שהוא גם חובה וגם זכות.

איתן ברושי: שמעתי פה קודם הערות לא לעניין בנושא שנת השירות.

איתן ברושי: אני יכול לתקן את החברים שדיברו על מספרים, הם גלויים.

איתן ברושי: מדובר על כ-4,500 בוגרי י"ב שמשרתים שנת שירות נוספת על השירות הצבאי, כאשר רובם משרתים אחר כך שירות משמעותי, וחלקם הגדול גם קבע ארוך.

איתן ברושי: מתוך ה-4,500, בערך, למעלה מ-1,000 הם באים מההתיישבות.

איתן ברושי: אבל המשימות הן רבגוניות.

איתן ברושי: אני חושב שהחברה הישראלית זקוקה לשירות הלאומי ולשנת השירות גם כדי למלא שליחות ולמלא משימות חשובות וגם כדי ליצור את האחדות ואת היכולת לומר שיש כאן מדינה אחת וגורל משותף.

איתן ברושי: השירות הלאומי מאפשר למי שאיננו רוצה או יכול למלא את ההתחייבות בתחומים נוספים, לא פחות חשובים, כמו המשימות שהוזכרו כאן.

איתן ברושי: המדינה והממשלה עושות טעות, במיוחד על רקע הסכמים קואליציוניים חסרי אחריות, שהן לא מגדילות את התקציב לשירות הלאומי.

איתן ברושי: ואני קורא מפה לשר הביטחון, שבא מתנועות הנוער, ושר הביטחון מכיר היטב את השירות החברתי ולא רק את השירות הצבאי, אני קורא לו מכאן להגדיל את המכסות של שנת השירות המוקדמת.

איתן ברושי: הצבא לא מפסיד מזה, להפך.

איתן ברושי: הוא מקבל קבוצה יותר בוגרת, יותר מנוסה, יותר תורמת.

איתן ברושי: ונדמה לי שההתעקשות על גידול מינימלי של 5% בשנה זאת התעקשות שאין לה מקום במציאות המשתנה, שבה הדגשים הופכים להיות גם חברתיים, בוודאי על רקע ההצעות של ועדת לוקר, שרוצה לקצר ולקצץ בשירות הצבאי.

איתן ברושי: לכן, אני חושב שיעשה נכון השר אורי אריאל – שדואג מאוד לחקלאות ולהתיישבות, ואני מאחל לו הצלחה; נדמה לי שהוא בטוח בעצמו קצת יותר מדי לגבי היכולת למנוע מהאוצר לגזור גזירות לא סבירות על חקלאות קורסת, אבל אני קורא לו בעניין הזה להפוך אותנו לשותפים.

איתן ברושי: אין אופוזיציה למדינת ישראל, יש כאן אחדות דעות על שוויון בנטל, על גיוס לכולם, על תרומה של כל המגזרים לחברה הישראלית, ומי שלא בצבא ובביטחון, אז בחברה ובקהילה.

איתן ברושי: והחיבור של חוסן חברתי וכלכלי עם עוצמה ביטחונית, הוא יביא לנו את הביטחון.

נורית קורן: נא לסיים.

איתן ברושי: ביחד עם הביטחון, הוא יביא גם את השלום.

איתן ברושי: ורק מי שחזק ורק מי שצודק יכול להתקיים בכבוד.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

חנין זועבי: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, שאלה, לפני שנדון בתוכן של השירות האזרחי: אפשר להקצות תקציבים, יש תקציבים לשירות האזרחי ואין תקציבים להשכלה גבוהה?

חנין זועבי: ומי משרת את החברה יותר: תקציבים של שירות אזרחי או תקציבים של השכלה גבוהה?

חנין זועבי: מי יותר חשוב לאלה שדואגים לחברה הערבית: השכלה גבוהה, חינוך, שירותים חברתיים או כפייה של שירות אזרחי?

חנין זועבי: ועוד שאלה לוגית, לא פוליטית, לא אידיאולוגית.

חנין זועבי: זו גם שאלה לוגית: אפשר להכריח אזרח לשרת את החברה שלו – בסדר, נקבל את ההגדרה אף שהיא אינה הגדרה נכונה; אנחנו לא מקבלים אותה, אבל מכיוון שזו שאלה לוגית – אפשר להכריח אזרח לשרת את החברה שלו ואי-אפשר להכריח את המדינה בעלת האמצעים לשרת את אותה חברה?

חנין זועבי: מכריחים את האזרח.

ינון מגל: – – – זכויות?

חנין זועבי: בואו נכריח את המדינה, קודם כול, לשרת את החברה הערבית.

חנין זועבי: אפשר להרשות למדינה לא להכיר בלאום שלנו ולדבר על שירות לאומי?

חנין זועבי: לא להכיר בזכויות החברה שלנו, להרוס בתים, להפקיע אדמות ולדבר על שירות לחברה?

חנין זועבי: איך מעזים לדבר על לשרת את החברה?

חנין זועבי: אלה שהורסים את הבתים שלנו באים אלי ואומרים לי: תשרתי את החברה שלך.

קריאה: – – –

חנין זועבי: אלה שמפקיעים אדמות באים אלי, יש להם החוצפה לבוא אלי ולהגיד לי: תשרתי את החברה שלך.

שרון גל: – – – את המדינה שלך.

מירב בן ארי: – – – את המדינה שלך תשרתי – – –

חנין זועבי: אלה שתומכים בחוקים שהם נגד החברה שלי באים אלי בשיא החוצפה ואומרים לי, מטיפים לי – שאלה לוגית, טיעון לוגי.

חנין זועבי: זה לא פוליטי.

מירב בן ארי: לא יקרה לך כלום.

חנין זועבי: אלה שהורסים את החיים שלי באים אלי ואומרים לי: תשרתי את החברה שלך.

חנין זועבי: ואללה, איזה היגיון.

מירב בן ארי: את המדינה שלך, את הארגונים שלכם – – –

חנין זועבי: אני, ואנחנו, אנחנו נגדיר איך לשרת את החברה שלנו.

חנין זועבי: אנחנו נגדיר איך לשרת את החברה שלנו.

קריאה: מדינה – – –

ינון מגל: – – –

שרון גל: את המדינה.

מירב בן ארי: את המדינה.

חנין זועבי: זה הטיעון הלוגי, לא הפוליטי, הראשון.

חנין זועבי: לא הורסים למישהו ובאים אליו ואומרים לו: תשרת.

חנין זועבי: הטיעון הלוגי השני: שוויון, חברה אזרחית.

חנין זועבי: אז בואו נגדיר מה זה שוויון ואיך נאבקים למען השוויון.

חנין זועבי: נאבקים למען השוויון על-ידי מלחמה בגזענות ועל-ידי מלחמה בגזענים.

נורית קורן: נא לסיים.

חנין זועבי: ככה מקדמים שוויון, ככה מקדמים חברה אזרחית, לא על-ידי מלחמה באזרחים.

מירב בן ארי: – – –

שרון גל: נגמר הזמן – – –

נורית קורן: נא לסיים.

חנין זועבי: חבר הכנסת מאיר כהן – – –

נורית קורן: חברת הכנסת חנין זועבי, נא לסיים.

חנין זועבי: כן, מסיימים, אבל לא מסיימים כלום פה.

נורית קורן: אז לסיים.

קריאות: – – –

חנין זועבי: משרתים את האזרחים על-ידי מלחמה בגזענות ובגזענים, לא על-ידי מלחמה באזרחים.

חנין זועבי: אז, קודם כול, שוויון מקדמים על-ידי – תפסיקו הפקעת אדמות, הריסת בתים.

קריאה: – – –

נורית קורן: אני מבקשת לרדת מהדוכן.

חנין זועבי: משפט אחרון.

חנין זועבי: זו ההגדרה של שוויון: שוויון עושים על-ידי שוויון – –

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אני מבקשת לרדת, חנין זועבי.

חנין זועבי: – – ולא על-ידי כפייה.

חנין זועבי: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

ינון מגל: את מדברת על גזענות.

ינון מגל: איך קוראים לשחורים בחברה הערבית?

ינון מגל: – – –

מירב בן ארי: איזה שוויון, איך אתם רוצים – – –

באסל גטאס: – – –

מירב בן ארי: – – – הורסים – – –

קריאות: – – –

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: חברים – תתחיל לדבר, בבקשה.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת לשמור על שקט.

נורית קורן: תנו לדובר הבא לדבר.

מירב בן ארי: – – –

באסל גטאס: – – –

נורית קורן: סליחה, בבקשה שקט באולם.

מיקי לוי: – – – לשרת ולא שואלים אותך, וראוי להעריך את זה שבאים לשרת בשירות האזרחי – – –

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מבקשת לשמור על השקט ולתת לדובר הבא לדבר.

מיקי לוי: – – –

נורית קורן: אני מבקשת.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד – – –

שרון גל: – – – להסתה.

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת, תנו לדובר הבא לדבר.

נורית קורן: בבקשה.

מיקי לוי: – – –

יוסף ג'בארין: כבוד היושבת-ראש, חברי הנכבדים – –

שרון גל: – – –

מיקי לוי: אה, סליחה.

מיקי לוי: אנחנו אמרנו את דברנו.

יוסף ג'בארין: – – אני עד היום מחזיק בכרטיס – – –

שרון גל: – – –

מיקי לוי: גברתי, זה פוליטי.

מיקי לוי: עזוב אותך.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת – – –

יוסף ג'בארין: אני עד היום מחזיק בכרטיס שאני מאוד גאה בו.

יוסף ג'בארין: זה כרטיס של השתתפות במחנה העבודה ההתנדבותי שעיריית נצרת ארגנה במשך שנים ארוכות.

יוסף ג'בארין: אני גאה בכרטיס הזה, כי אני אז הייתי, לדעתי, בן 12, כשהתחלתי להשתתף במחנות העבודה ההתנדבותיים הללו.

יפעת שאשא ביטון: – – – קצת קשה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא – – –

יוסף ג'בארין: מחנות העבודה האלה כוונו לעזור לעיר נצרת, לתושבי העיר נצרת, להתגבר על אפליה רבת שנים, כדי לשפר את העיר ולקדם אותה, למרות מדיניות האפליה.

יוסף ג'בארין: אני מזכיר את זה ומדגיש את זה, כי העבודה ההתנדבותית היא בנפשנו.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יוסף ג'בארין: העבודה ההתנדבותית היא בנפשנו; תשאלו את ראשי הרשויות המקומיות הערביות, תשאלו את העמותות הערביות.

יוסף ג'בארין: ולכן, עם כל הכבוד לכל חברי, שאף אחד לא יטיף לנו מוסר על חשיבות העבודה ההתנדבותית.

יוסף ג'בארין: אל תטיפו לנו מוסר.

יוסף ג'בארין: אנחנו אלופי העבודה ההתנדבותית.

מירי רגב: – – – בוודאי – – –

חנין זועבי: – – – הקשבתי.

מאיר כהן: לא בגללךְ.

יוסף ג'בארין: מה שאני רוצה להגיד, שכל אלה שעכשיו קופצים לדבר על השירות האזרחי והשירות הלאומי, אני לא מבין מדוע הם רוצים לדבר דווקא על, אולי, החובה היחידה שהיהודים מקיימים – כמובן, לא כולם – והעניין היחידי אולי שהמשפט הישראלי עצמו פוטר ממנו את האזרחים הערבים.

יוסף ג'בארין: אני פשוט מתפלא: במקום להתמקד בעיקר – והעיקר זה מדיניות האפליה, והעיקר זה אפליה בתקציבים, והפקעת הקרקעות – –

מירי רגב: – – –

יוסף ג'בארין: – – ולכבוד שרת התרבות, שנמצאת כאן:

יוסף ג'בארין: העיקר נמצא גם בבעיה תקציבית במשרד התרבות, שם אנחנו מקבלים פחות מ-3% מהתקציב.

מירי רגב: על מה אתה – – –?

מירי רגב: אתה לא – – –

יוסף ג'בארין: אז במקום לדבר על כל הדברים הללו – –

מירי רגב: – – –

טלב אבו עראר: – – –

יוסף ג'בארין: – – באים להיטפל דווקא לנושא היחידי, שדווקא שם המשפט הישראלי עצמו פוטר את האזרחים הערבים.

יוסף ג'בארין: ואני שואל, ואני שואל, ואני שואל: מי שמבקש להציע ולתמוך, אם בשירות אזרחי או שירות לאומי לאזרחים הערבים, האם הוא מציע גם שוויון מלא?

יוסף ג'בארין: אני חושב שזה אתגר.

יוסף ג'בארין: זה בדיוק האתגר.

יוסף ג'בארין: מי שדוגל בשירות אזרחי ושירות לאומי, שזו החובה היחידה שהיא לא חובה בחוק, אבל לפחות זה משהו שכאילו האזרחים הערבים לא מקיימים, האם הוא באמת דוגל בשוויון מלא?

מירב בן ארי: כן.

יוסף ג'בארין: האם הוא מוכן לחשוב על מדינה אחרת, שנותנת שוויון לכל אזרחיה גם במישור האזרחי וגם במישור הלאומי?

מירב בן ארי: כן.

איציק שמולי: יש לך ספק לגבי הספסל הזה?

יפעת שאשא ביטון: – – –

יוסף ג'בארין: האם הוא יכול לחשוב על מדינה שההמנון שלה יהיה המנון גם של האזרחים היהודים וגם של האזרחים הערבים?

מירב בן ארי: – – –

יוסף ג'בארין: האם הוא יכול לחשוב על מדינה – – –

איציק שמולי: ישראל היא מדינת הלאום היחידה?

איציק שמולי: מה זה קשור?

מירב בן ארי: מה זה קשור?

יוסף ג'בארין: זה קשור.

יוסף ג'בארין: אני אגיד למה זה קשור.

מירב בן ארי: אתה מכניס – – – אתה רוצה שוויון – אז שוויון.

יוסף ג'בארין: אני אגיד לך למה זה קשור.

ינון מגל: יש יהודים בשווייץ – – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

מירב בן ארי: – – –

יוסף ג'בארין: זה קשור.

יוסף ג'בארין: אי-אפשר שדווקא הרשות המבצעת – –

מירי רגב: – – – השעון?

מירי רגב: מה עם השעון?

יוסף ג'בארין: – – תבוא אלינו, ורוצה לנהל שיח רק על החובה – –

נורית קורן: חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: – – של השירות האזרחי, השירות הלאומי – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים ולרדת מהבמה.

נורית קורן: כבר נתתי זמן די והותר.

יוסף ג'בארין: – – בלי להציג תוכנית אמיתית של שוויון בזכויות לאזרחים הערבים.

מירי רגב: גברתי היושבת-ראש – – –

נורית קורן: בבקשה.

יוסף ג'בארין: וגם כבוד השרה, שמודאגת מעניין הזמן – – –

נורית קורן: סליחה, אדוני.

נורית קורן: אני מבקשת לרדת מהבמה.

נורית קורן: עבר הזמן.

נורית קורן: בבקשה לרדת.

יוסף ג'בארין: אבל את יודעת שהיו הפרעות.

יוסף ג'בארין: מאוד הפריעו לי, מאוד הפריעו לי.

נורית קורן: נתתי לכולם.

נורית קורן: נתתי לך מעבר לזמן.

נורית קורן: בבקשה לרדת.

יוסף ג'בארין: או שאולי תוכני דברי לא כל כך נעימים, ואז אני מוותר.

נורית קורן: בבקשה לרדת.

נורית קורן: נתתי מספיק זמן.

יוסף ג'בארין: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מוטי יוגב אמר הבוקר שצריך להרים כף של D9 על בית-המשפט העליון; הגיע הזמן להעמיד את הרשות השופטת על מקומה, ולהראות לה מי הריבון.

יואל חסון: כך התבטא מוטי יוגב.

יואל חסון: אדוני חבר הכנסת יוגב, הריבון הוא מדינת ישראל; הריבון הוא בית-המשפט העליון; הריבון הוא לא ממלכת יהודה ולא ממלכת מוטי יוגב.

יואל חסון: אתה לא ריבון, חבר הכנסת יוגב; אתה מסית, אתה מורד, אתה מדרדר את מדינת ישראל לאבדון.

יואל חסון: אתה, חבר הכנסת יוגב, מעודד למרד נגד ריבונותה של מדינת ישראל.

יואל חסון: חבר הכנסת יוגב, אני מכיר אותך המון שנים.

יואל חסון: ישבנו ליד שולחן משותף.

יואל חסון: אתה היית מזכ"ל תנועת "בני עקיבא" – מזכ"ל תנועת "בני עקיבא".

איציק שמולי: זה בלתי נתפס.

איציק שמולי: זה בלתי נתפס.

יואל חסון: מאות אלפים של אנשים מדהימים עברו תחת גגה של התנועה המדהימה והמפוארת הזאת, "בני עקיבא", ולחשוב שאתה, חבר הכנסת יוגב, אתה הנהגת את התנועה המפוארת הזאת?

איציק שמולי: בושה.

יואל חסון: אתה?

יואל חסון: לא ייאמן, אדוני – לחשוב שיכול להיות כרגע שמישהו מחניכיך, או קבוצות מסוימות מבוגריך, יושבים עכשיו באיזה חדר, אפל יותר או אפל פחות, ומתכננים – אדוני, הם מתכננים – לבצע את חזון D9 שלך, חבר הכנסת יוגב.

יואל חסון: הם חניכים שלך.

יואל חסון: הם מתייחסים ברצינות למה שאתה אומר, חבר הכנסת יוגב.

יואל חסון: אתה הנהגת אותם.

יואל חסון: ויכול להיות – – –

איציק שמולי: אם הוא היה יכול, הוא היה עושה את זה בעצמו.

איציק שמולי: היה עושה בעצמו.

יואל חסון: כן, תצא מהאולם.

יואל חסון: אתה לא ראוי להיות באולם הזה, חבר הכנסת יוגב.

יואל חסון: אתה לא ראוי להיות באולם הזה.

קריאה: בושה.

יואל חסון: אתה מסית ומדיח.

יואל חסון: אתה רחוק שנות אור – –

קריאה: פשוט תצא – – –

איציק שמולי: תתבייש.

יואל חסון: – – מדמות המופת של איזה מנהיג חינוכי.

יואל חסון: ואתה, בימים קשים כאלה, של אלימות קיצונית נגד שוטרים וחיילים, אתה מוסיף ומסית את ההמון המשולהב בבית-אל לעלות על בית-המשפט העליון?

יואל חסון: לעלות על הרשות השופטת?

יואל חסון: תאמין לי, חבר הכנסת יוגב, יוסף בורג, חיים משה שפירא וזבולון המר מתהפכים בקבריהם, מתהפכים בקבריהם, ואם היו יכולים – הם היו קורעים קריעה – – –

נורית קורן: אני מבקשת.

נורית קורן: תם הזמן, נא לסיים.

יואל חסון: – – – הם היו קורעים קריעה על המנהיגות הנוכחית של האנשים האלה.

יואל חסון: אני אסיים, גברתי.

יואל חסון: זה חשוב לומר את הדברים.

נורית קורן: אבל תם הזמן.

יואל חסון: אנחנו, במחנה הציוני, לא ניתן לאף אחד להרים יד על חיילי צה"ל או על השוטרים של מדינת ישראל, וגם לא ניתן לאף אחד, גברתי היושבת-ראש, לפגוע בבית-המשפט העליון.

יואל חסון: ומבחינתנו, בהתנהלותו זו של חבר הכנסת יוגב, הוא הוציא עצמו מהבית הזה; הוא הוציא עצמו מכללי המופת; הוא בוודאי איננו יכול להיות מוגדר באיזו צורה שהיא מופת או איש חינוך.

יואל חסון: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

נורית קורן: אחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני הקשבתי לדברים של עמיתי בכנסת, ואני רוצה להגיד לכם, אם הסיפור הוא פוליטי, אז התשובות הן פוליטיות; אם הסיפור הוא שוויון בחובות וגם שוויון בזכויות, אז אתה לקחת את כל הסיפור של ההתנדבות למקום פוליטי, וזו הבעיה העיקרית של השירות הלאומי.

איימן עודה: כלומר, כאשר מדברים על שוויון בחובות ושוויון בזכויות, לא מדברים על התנדבות לשם ההתנדבות, אלא סוגיה פוליטית.

איימן עודה: לכן כל החברים שלי בסיעה המשותפת הגיבו תגובות פוליטיות.

איימן עודה: אתה לא בא ואומר להם: אנחנו רוצים לבנות תוכנית להתנדבות לשם ההתנדבות, אלא יותר מזה.

איימן עודה: אתם יודעים שכל הסיפור התחיל בוועדת לפיד בשנת 2004, כאשר דיברו על השירות הלאומי כצעד ראשון לכיוון המשטרה, הצבא ומסגרות ותוכניות נוספות.

איימן עודה: כשהעבירו את השירות הלאומי למשרד הביטחון, שר הביטחון דאז היה שאול מופז – אמרנו: מה הקשר בין השירות האזרחי, שאמור להיות אזרחי, לבין הביטחון והביטחוניזם ומשרד הביטחון?

איימן עודה: אתם יודעים שנתנו למל"ל – המועצה לביטחון לאומי – לטפל בסוגיה הזאת.

איימן עודה: אתם יודעים שראשי הממשלה דיברו על הקשר בין הזכויות לבין החובות, ונתנו את השירות הלאומי כדוגמה.

איימן עודה: כלומר הכול פוליטי, לכן התשובות הן תשובות פוליטיות.

איימן עודה: אבל אני רוצה עוד להוסיף – בכמה מדינות בעולם ביטלו את השירות הלאומי כי הוא הגביר את האבטלה.

איימן עודה: למשל באוסטריה, בשנת 1964; בניו-זילנד, בשנת 1969; באוגנדה, בשנת 1972 – מכיוון שהביאו אנשים שישרתו חינם במקום אנשים שעובדים בכסף, וכך הוציאו את האנשים שעובדים בכסף ממקום העבודה, ובכך הגבירו את האבטלה.

איימן עודה: האם למדתם את הנושא הזה?

איימן עודה: האם אתם חושבים שבקרב הציבור הערבי – – –

איציק שמולי: יש גם מדינות שהוסיפו שירות אזרחי.

איימן עודה: טוב, אז אני נתתי לך דוגמאות, אני מבקש ממך ללמוד אותן.

איימן עודה: לעומת זה, כאשר אנחנו אומרים לא, אנחנו אומרים לא מסיבות פטריוטיות, מסיבות חברתיות, מסיבות כלכליות, מכל הסיבות יחד.

איימן עודה: לכן, אנחנו בוודאי נתנגד.

איימן עודה: אנחנו אומרים כן להתנדבות.

איימן עודה: כולנו התנדבנו.

איימן עודה: יש לנו עמדה ערכית כלפי ההתנדבות, אבל אנחנו התנגדנו לפוליטיזציה של ההתנדבות.

איימן עודה: תודה רבה.

איציק שמולי: אתם תהיו מוכנים לשים תוכנית שלכם?

נורית קורן: חברת הכנסת סתיו שפיר.

נורית קורן: אחריה – חברת הכנסת אורלי לוי.

סתיו שפיר: חבר הכנסת ינון מגל, אני מבקשת שלא תברח מהמליאה דווקא עכשיו, כי אני הולכת להתייחס לדבריך, ברשותך.

סתיו שפיר: כבוד היושבת-ראש, זה פשוט מביש בעיני שעולה פה לדוכן חבר כנסת מטעם מפלגה, מפלגת הבית היהודי, מפלגה שאתמול היושב-ראש שלה, נפתלי בנט, הלך ועמד על מכולה בבית-אל, והתסיס צעירים עבריינים, לגרום להם לחשוב שהם מעל החוק והם יכולים לעשות מה שהם רוצים – לירוק על חיילי צה"ל, להרביץ לחיילי צה"ל.

ינון מגל: למה את מסלפת?

סתיו שפיר: איזה מין חוצפה זאת – שר חינוך בישראל.

ינון מגל: למה את מסלפת?

סתיו שפיר: אתה חבר מפלגה – השרה הבכירה במפלגה שלך, איילת שקד, עדיין לא שמענו אותה מגנה בחריפות – אומרת שהיא יודעת – את חבר הכנסת השני מהסיעה שלכם, מוטי יוגב, שהחליט שהוא צריך לעלות עם 9D על בית-המשפט העליון.

סתיו שפיר: תגיד לי, אתם התחרפנתם?

סתיו שפיר: אתם פשוט התחרפנתם?

סתיו שפיר: איבדתם את זה לגמרי?

סתיו שפיר: אתם מפלגה שנמצאת בשלטון; אתם רוצים להעביר חוק במדינת ישראל, תעבירו חוק במדינת ישראל – – –

יואב קיש: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

סתיו שפיר: אתם הולכים להתסיס בני-נוער?

סתיו שפיר: לגרום להם – להסית אותם לעבריינות?

קריאות: – – –

סתיו שפיר: אתם הולכים ומסיתים נגד בית-המשפט?

סתיו שפיר: שופט, נשיא בית-המשפט העליון לשעבר אשר גרוניס, מקבל מכתב איומים, שאם יהיו פינויים הוא יקבל פצצה באוטו שלו.

סתיו שפיר: ואתם, במקום לבוא ולעמוד מול הציבור ולהגיד, חבר'ה, תירגעו, לציבור שלכם, להגיד להם: תירגעו, מה זה הדבר הזה?

סתיו שפיר: אתם באים ומתסיסים עוד – מי אתם?

ינון מגל: ומה עם – – –

סתיו שפיר: שהבית היהודי – באמת, זה כבר בית-המשוגעים, זה בית-הסוהר, צריך להיות.

סתיו שפיר: מה הבית יהודי?

סתיו שפיר: מה הקשר?

קריאות: – – –

סתיו שפיר: חברים, ואתה עוד מעז לבוא לפה ולספר לנו שאנחנו, יש לנו בעיה עם שירות.

סתיו שפיר: ידידי, אני עשיתי גם שירות לאומי וגם שירות צבאי מלא.

ינון מגל: לא מאמין לך.

סתיו שפיר: ומה הנשים של המגזר שלך עושות?

סתיו שפיר: הן מסכנות, הן רוצות לעשות שירות צבאי, אבל אתם כפיתם עליהן את הפטור הזה משירות צבאי כדי לשלוח אותם לשירות הלאומי.

סתיו שפיר: רק 25% מהן ממשיכות לשנה שנייה בשירות לאומי, אבל זה מבחינת

סתיו שפיר: כם ערך הגיוס.

ינון מגל: גם החילוניות שלא עושות – – –

סתיו שפיר: תעשה לי טובה, נו, באמת.

קריאות: – – –

סתיו שפיר: אתם פשוט מביכים.

סתיו שפיר: אתם מפלגה מביכה.

סתיו שפיר: שכחתם לחלוטין מה זה לאומיות.

סתיו שפיר: שכחתם מה זה ממלכתיות.

סתיו שפיר: שכחתם שאתם אמורים לפעול לטובת כל אזרחי מדינת ישראל.

קריאות: – – –

ינון מגל: – – –

סתיו שפיר: הפכתם להיות מפלגה שדואגת אך ורק למגזר שלה ולעסקנים שלה, ולמקורבים שלה; פשוט תתביישו.

סתיו שפיר: וללכת עכשיו ולהסית ככה בני-נוער לעבריינות, במקום לשמור על שלטון החוק, במקום להגן על הדמוקרטיה, במקום להגן על עתידה של מדינת ישראל ועל עתיד הציונות.

סתיו שפיר: זה פשוט מביך, אתם צריכים להתבייש.

סתיו שפיר: יותר מזה, השרים שלכם צריכים להתפטר מהממשלה.

סתיו שפיר: איזה מין דבר זה?

סתיו שפיר: להגיד לאנשים פה, אנשים שמשקיעים את החיים שלהם בשירות ציבורי, להגיד להם שהם לא משרתים?

סתיו שפיר: להשוות בין חייל קיבוצניק לחייל דתי, אתם מפרקים עכשיו את צה"ל – מי אתם שתעשו דבר כזה?

סתיו שפיר: מי אתם, באמת?

קריאות: – – –

ינון מגל: מי את?

סתיו שפיר: אנחנו הולכים לצבא, אנחנו שומרים על הצבא – – –

קריאות: – – –

סתיו שפיר: – – – גורמים לאנשים צעירים ללכת ולירוק על חיילי צה"ל – –

קריאות: – – –

סתיו שפיר: – – אנשים שעוד שנה אמורים להתגייס לצה"ל, מי אתם?

סתיו שפיר: אני מציעה לכם להירגע.

סתיו שפיר: כבר עכשיו להתנצל בפני הציבור, להתנצל בפני הכנסת, לחזור בך מהדברים החמורים שאתה אמרת כאן, ומהר מאוד להתחיל להבין שאתם מפלגה שאמורה להגן על הדמוקרטיה הישראלית, על הציונות – –

ינון מגל: – – –

קריאה: מה מצב החסה בשטחים?

קריאה: יש לך פה נושא, למה את הולכת לתקוף אותם?

קריאה: מה קרה?

סתיו שפיר: – – על עתיד מדינת ישראל, שכן אתם אמורים לדאוג שכספי ציבור יחולקו בצורה הוגנת, לכל אזרחי ישראל, זאת החובה שלכם.

סתיו שפיר: ואני אומר מילה אחת על החוק הזה, שעומד פה עכשיו, שהוא חוק מאוד חשוב.

קריאה: אוה, תודה רבה.

נורית קורן: אני מבקשת משפט אחרון ולסיים.

קריאות: – – –

סתיו שפיר: החוק הזה, אם הוא יונח עוד הפעם בידיים של אנשי המפלגה הזאת, הם ימשיכו להשתמש בשירות הלאומי כאיזה כלי מגזרי שיש להם, במקום להפוך את השירות הלאומי והשירות האזרחי למשהו שכל אזרחי ישראל עושים – יהודים, ערבים, דתיים, חרדים.

סתיו שפיר: כל מי שלא יכול להתגייס לצבא, יוכל ללכת למסלול של השירות הלאומי והשירות האזרחי, כך שכל אזרח בישראל יעשה שירות כמו כולם, בלי הנחות.

ינון מגל: מה את מסיתה?

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת אורלי לוי, בבקשה.

ינון מגל: את תלמדי אותנו ציונות?

ינון מגל: את רצית להוסיף למילה "יהודי" – – –

סתיו שפיר: – – – באמת, רק יהודה ושומרון, רק הציונות – – – תתבייש.

ינון מגל: את רצית – – –

סתיו שפיר: לך עכשיו – – – שאסור להתנהג ככה לחיילי צה"ל, לך תספר להם.

ינון מגל: באמת?

ינון מגל: – – –

נורית קורן: חברים, נא לאפשר לחברת הכנסת אורלי לוי לדבר.

נורית קורן: בבקשה.

ינון מגל: – – –

סתיו שפיר: – – –

קריאות: – – –

נורית קורן: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

נורית קורן: חברת הכנסת סתיו שפיר, פעם ראשונה אני קוראת אותך לסדר.

נורית קורן: פעם שנייה.

נורית קורן: סתיו – חברת הכנסת סתיו שפיר, אני מבקשת.

ינון מגל: – – – על קיבוצניקים – – – את – – –

נורית קורן: חבר הכנסת ינון מגל, בבקשה.

סתיו שפיר: למה את לא מוציאה אותו מהמליאה?

נורית קורן: חברת הכנסת אורלי לוי, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: חברים, אני רוצה לשים סדר ולהכניס קצת היגיון בדברים.

אורלי לוי אבקסיס: עולים לכאן חברי כנסת, תאמינו לי, מבולבלים בעיני, לא עושים שיעורי-בית, לא מכירים את הנתונים, ובאים, שולפים אותם – ואני אצטט פה חבר כנסת שאמר דבר שבעיני הוא מנותק מהמציאות; לא יודע את החומר, ומטעה את הציבור.

אורלי לוי אבקסיס: אם מגיע חבר כנסת מסיעה כזו או אחרת ואומר: חברים, בסיעה שלנו, או האנשים שלנו, משרתים בשירות לאומי יותר מכולם, וההוכחה לכך היא מספר התקנים שניתנים לאותו ציבור – אז תעשה שיעורי-בית; כי יש סיבה למה האחוז הזה הוא הגבוה ביותר: כי התקנים נמצאים אצלם.

אורלי לוי אבקסיס: והדבר הולך ומתחדד.

איילת נחמיאס ורבין: יפה מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: כל הכבוד.

מיקי רוזנטל: כל הכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: והאבסורד הרבה יותר גדול, כי כל אותם נערים ונערות חדורי מוטיבציה וראייה חברתית אמיתית, באים ועושים גם וגם: גם שנת שירות – קוראים להם שינשינים – וגם שירות צבאי אמיתי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה האבסורד?

אורלי לוי אבקסיס: – שלהם אין תקנים, והתקנים האלה לא מחולקים ולא ממומנים.

אורלי לוי אבקסיס: ובאמת, העמותות צריכות לגייס כסף לאותו שינשין, לאותו נער – ודרך אגב, אלה הנערים המוכשרים ביותר במדינה.

אורלי לוי אבקסיס: באמת, הגאווה שלנו, שהם באים בתחושת שליחות, מתנדבים במוסדות הקשים ביותר, נמצאים במוסדות של נערים חסרי עורף משפחתי, של ילדים שהוצאו מהבית שלהם, מהרווחה, מוסדות רווחה, מוסדות חינוך, בתים לחיים, ילדים אוטיסטים.

אורלי לוי אבקסיס: ובמקום להצדיע להם, מדינת ישראל, בהשקפת עולם צרה, אומרת:

אורלי לוי אבקסיס: לכו תחפשו את הכסף כדי שאתם תוכלו לתרום שנה נוספת.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאתה שואל: למה זה?

אורלי לוי אבקסיס: אז מסתבר שיש מישהו על השלטר.

אורלי לוי אבקסיס: והבן-אדם הזה גם עכשיו בא ואומר: אנחנו עושים טובה לחברה, כי אנחנו באים עם גרעינים לעיירות הפיתוח.

אורלי לוי אבקסיס: אז בוא נספר לכם קצת על הגרעינים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: בחלק מהמקרים הם שותים את התקציבים החברתיים של עיירת הפיתוח; בחלק מהמקרים הם נמצאים בתוך הדירות של הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: הם גם רוצים לקנות את הדירות של הדיור הציבורי, כאשר ממתינות בתור אלפי משפחות.

אורלי לוי אבקסיס: ולא בכדי, כנראה, שרת המשפטים לא הביאה להצבעה את החלת דין הרציפות על הצעת חוק שכר דירה ריאלי לממתינים בתור.

אורלי לוי אבקסיס: וראו איזה פלא, מי תוקע את החוק?

אורלי לוי אבקסיס: אותו אחד ששייך לאותו זרם.

אורלי לוי אבקסיס: הוא אולי במפלגה אחרת, אבל שלא יטעו אתכם השמות של המפלגות – הם שותפים, והם שותפים לפשע של הגזלה של התקציבים החברתיים, והם שותפים לכך שאין מספיק שינשינים מפני שאין מספיק תקנים.

אורלי לוי אבקסיס: והם שותפים לכך, מפני שאין מספיק תקנים גם למגזר, וגם כאשר רוצה ערבי או נוצרי או אחר להתגייס או לעשות – – –

איימן עודה: אורלי, מה זה ערבי או נוצרי?

אורלי לוי אבקסיס: סליחה, מוסלמי או נוצרי, טעות שלי, מתנצלת.

אורלי לוי אבקסיס: – – – וכאשר הם רוצים – אין תקנים.

אורלי לוי אבקסיס: אחר כך יעלה לפה חבר כנסת מהבית היהודי ויגיד: אנחנו הכי בסדר, אנחנו הכי תורמים לחברה, כי תראו את מספר התקנים המאוישים אצלנו.

אורלי לוי אבקסיס: תחלקו את התקנים שווה בשווה.

אורלי לוי אבקסיס: זה הולך ומחמיר כאשר ילדים בסיכון שמסיימים את הפנימיות שלהם באים אלי להתחנן שאשיג להם תקנים לשירות לאומי, כי השירות הלאומי לא רוצה לקבל אותם.

ינון מגל: מה הקשר?

ינון מגל: מה את מקשקשת?

אורלי לוי אבקסיס: תתביישו לכם.

מירב בן ארי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אל תכניסי את כולנו לסיפור הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת למה את עושה את זה.

נורית קורן: חברת הכנסת לוי, תם הזמן.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

ינון מגל: מה הקשר לשנת שירות?

ינון מגל: מה הקשר?

ינון מגל: למה את מקשרת את זה?

מירב בן ארי: יש שנת שירות – – –

נורית קורן: תאפשרו לה משפט אחרון, בבקשה.

נורית קורן: נא לא להפריע.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, אפשר לשקר לאנשים פעם אחת, פעמיים; אי-אפשר לשקר לאותם אנשים כל הזמן.

אורלי לוי אבקסיס: המחסור בתקנים או ניווט התקנים מאוד מאוד מכוון, והנושא – – –

ינון מגל: מה הקשר?

ינון מגל: למה את מקשרת ביניהם?

אורלי לוי אבקסיס: כי התקנים לא מגיעים לא לילדים בסיכון שסיימו את בית-הספר, ולא לשינשינים, שעושים גם צבא וגם שירות.

ינון מגל: מה הקשר?

אורלי לוי אבקסיס: ותתביישו לכם, אתם שולטים בזה כמו שאתם שולטים בברז.

ינון מגל: טוב, טוב.

ינון מגל: בסדר.

נורית קורן: חברת הכנסת לוי, אני מבקשת לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה חברי כנסת שלא עושים את שיעורי-הבית שלהם והם מבולבלים.

נורית קורן: חברת הכנסת לוי, אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: חברת הכנסת לוי.

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון, גברתי היושבת-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תשמעו, יש פה חברי כנסת שאוהבים לעשות רעש וצלצולים – – –

ינון מגל: מה הקשר?

מירב בן ארי: תפני למשרד הביטחון.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, אתה רוצה לעשות רעש?

אורלי לוי אבקסיס: תלמד מחבר הכנסת שרון גל.

אורלי לוי אבקסיס: גם כשהוא מתסיס, הוא חד.

נורית קורן: חברת הכנסת אורלי לוי, אני מבקשת לרדת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

נורית קורן: חברי הכנסת, בבקשה להירגע, לתת לאחרים את זמן הדיבור שלהם.

מיקי רוזנטל: מי הפך את השירות הלאומי לפוליטי אם לא הבית היהודי?

מיקי רוזנטל: הכול משרות וג'ובים, זה כל הסיפור.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי רוזנטל פעם שנייה.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: נא לא להפריע.

זוהיר בהלול: גברתי היושבת-ראש, בתחילת דברי אני חייב לומר שאין מתאם בין רמת הדציבלים הקולניים לבין רמת השכנוע.

זוהיר בהלול: אז אנא, אני מרגיע אתכם, כי ככל שתצעקו, סביר להניח שלא תשכנעו.

זוהיר בהלול: אני חשבתי לתומי, גברתי היושבת-ראש, שהבניין הזה יתייצב בדקת דומייה על הניסיון להפציץ את בית-המשפט העליון בישראל ב-9D.

זוהיר בהלול: אבל מובן שציפיותי הן ריאליות, ריאליסטיות, אז לפחות חשבתי שהבניין המכובד הזה, שהוא הסמן הנשגב ביותר של הדמוקרטיה, לפחות יתאחד במחאה כנגד הדברים שבקעו מגרונו של חבר כנסת במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: אבל הנה, אנחנו רואים את ההתפרצויות, ואת העובדה שאתם הפכתם במו-ידיכם ומכוח המוח שלכם למדינה שמסתגרת ומתכנסת אבל גם מתפלגת ומתפרקת.

זוהיר בהלול: ואני מציע למדינת ישראל, שהיא מדינה מודרנית לכל הדעות וגם סיפור הצלחה – האם אני יכול לבקש ממר נגוסה שישמע את דברי?

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

זוהיר בהלול: נגוסה, זה שייך אליך.

זוהיר בהלול: חבר הכנסת נגוסה, זה שייך אליך.

זוהיר בהלול: המדינה הזאת עברה תהליכים דרמטיים במהלך תולדותיה, אבל היא פסחה על אחד התהליכים החיוניים ביותר במדינה בעלת משטר דמוקרטי – המדינה הזאת לא עברה תהליך של התאזרחות.

זוהיר בהלול: ומכוח העובדה שהיא פספסה והחמיצה את אחד התהליכים הרלוונטיים למדינה דמוקרטית, אז היא הפכה למדינה לאומית, מכונסת בתוך עצמה, מסתגרת באופן פתולוגי, ואיננה מבינה שהתאזרחות זה הסמן היותר נשגב ואמיתי של דמוקרטיה, ולכן היא מתנה תנאים.

זוהיר בהלול: מכוח העובדה שהיא פסחה על התהליך הזה היא מתנה תנאים עושקים כלפי אוכלוסייה ערבית שמנסה להשתלב במדינה הזאת אבל היא לא יכולה להטות ראש, להתכופף, להכפיף את עצמה ללאומיות וליהדות של המדינה הזאת.

זוהיר בהלול: אנחנו רוצים להתנדב.

זוהיר בהלול: אנחנו, את הערך ההתנדבותי מבינים ומטמיעים.

זוהיר בהלול: אבל מדינה בעלת כוח התאזרחותי, לא יכולה להתנות זכויות בשירות לאומי או בשירות צבאי.

זוהיר בהלול: זה תנאי הסף היחידי שיכול להרחיק את המדינה הזאת משאיפתה או מכמיהתה להיות מדינה דמוקרטית.

זוהיר בהלול: תנו לאוכלוסייה הערבית להתאזרח דרך השוויון, דרך סגירת העוולות.

נורית קורן: משפט אחרון.

זוהיר בהלול: 95% מאדמתם של הערבים הופקעו.

זוהיר בהלול: הערבים בתוך המדינה הזאת חשים לא רק מאוימים אלא גם לא שוויוניים.

זוהיר בהלול: החזירו את השפיות ליחסים הרלוונטיים בין המיעוט הערבי למדינה – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

זוהיר בהלול: – – ואל תתנו תנאים שמרחיקים את הדמוקרטיות הזאת של המדינה ממרחבי המזרח התיכון.

זוהיר בהלול: ומילה אחרונה, גברתי.

נורית קורן: לא, בבקשה, זהו.

נורית קורן: עד עכשיו הארכתי יותר מדי.

נורית קורן: בבקשה לרדת.

זוהיר בהלול: הואיל ואני מכבד אותך אז אני יורד מהדוכן, ורק אומר מילה אחת.

נורית קורן: לא, אני מבקשת לרדת.

זוהיר בהלול: רק מילה אחת.

נורית קורן: הארכתי יותר מדי.

זוהיר בהלול: אל תלאימו את המדינה הזאת ללאומיות שלה.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

נורית קורן: אני מבקשת לשמור על הזמנים.

נורית קורן: בבקשה, שלוש דקות.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת מיקי לוי, זוהיר, רק בזה הרגע קיבלתי הודעה, עמיתי: סגן-אלוף שעיה עוקב, מח"ט בית-אל, ירה שני קליעים בגבו של נער מתנחל בשם נחמיה שובל, בן 17, שזרק עליו אבן, כאשר לא נשקפה סכנה לחייו של הסגן-אלוף.

ינון מגל: – – –

אחמד טיבי: הנער יידה אבנים לעבר חיילים שבאו לאבטח את הריסת הבניין.

אחמד טיבי: רגע הירי עצמו לא תועד במצלמה, אבל הקצין נראה מתקרב אל הנער הירוי נחמיה ודוחף אותו ברגל.

אחמד טיבי: הוא גם מנע ממנו פינוי על-ידי אמבולנס בזמן.

ינון מגל: יהודים גם שחטו משפחה ערבית עם סכינים בלילה?

אחמד טיבי: והנער המשיך, שתת דם עד שנפח את נשמתו.

אחמד טיבי: בסוף הוא מת.

ינון מגל: יהודים גם רצחו משפחה ערבית בלילה?

אחמד טיבי: דובר צה"ל הודיע שהירי בוצע על-פי ההוראות, אבל נפתחה חקירה.

אחמד טיבי: למה זה נשמע לכם סיפור דמיוני?

אחמד טיבי: כי בחיים לא יקרה דבר כזה, אף שהיום נזרקו אבנים לעבר חיילים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ירו אבנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ירו אבנים.

אחמד טיבי: והאבנים אומנם היו אבנים של יהודים כנגד יהודים, אבל היו אבנים.

אחמד טיבי: מישהו מתאר לעצמו שהחוק של איילת שקד, השרה שקד, שרת המשפטים, יופעל נגד אלה, 10–20 שנים?

אחמד טיבי: מישהו מתאר לעצמו שזה יופעל שם?

אחמד טיבי: לא יופעל, חבר הכנסת מיקי לוי; נדמה לי שתמכת בחוק.

אחמד טיבי: מישהו מתאר לעצמו שהאירוע הדמיוני שתיארתי יתרחש?

אחמד טיבי: הוא לא יתרחש.

אחמד טיבי: כי יש הוראות שלא יורים ביהודים גם אם הם מסכנים את החיילים.

אחמד טיבי: ולכן כאן אני מדבר על מוסר כפול.

אחמד טיבי: המוסר הכפול השני הוא איך התנהלה המדינה בעניין צווי ההריסה.

אחמד טיבי: איך היא שינתה את דעתה, את חוות דעתה; איך היא ביקשה מבית-המשפט להתייחס – הליכי תכנון מקוצרים, מזורזים – כאשר הבית של מר קאסם, שאני מצדיע לו, אני שולח לו מכאן את ברכות הרשימה המשותפת וכל אדם בעל מצפון.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אנחנו מברכים את בעל הבית הזה ובעל האדמה הזאת אשר לא ויתר על אדמתו אפילו לאחר שהוצעו לו מיליוני דולרים.

אחמד טיבי: הוא ניצח בסוף המערכה הזאת והוא ינצח.

אחמד טיבי: בסופו של דבר האמת תצא לאור.

אחמד טיבי: ברכות לאחי ולכל משפחת קאסם ביישוב הזה, אשר עמדו בפרץ למרות בְּנָם השהיד.

אחמד טיבי: כמה נערים מתו מות קדושים למען האדמה הזאת והבית הזה.

אחמד טיבי: ברכותי להם.

אחמד טיבי: )

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

קריאה: "שהיד" – – – כל הווריאציות, כל ההטיות.

עמר בר-לב: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, ראשית אני רוצה לעשות כאן קצת סדר לגבי החוק הזה, כי נראה לי שחלק מהאנשים לא יודעים בדיוק על מה מדובר, כולל חלק מאלה שמדברים.

עמר בר-לב: מדובר על שירות לאומי ושירות לאומי אזרחי.

עמר בר-לב: אלה שני דברים שונים.

עמר בר-לב: השירות הלאומי הוא בהתנדבות והוא מיועד באמת לנשים, נשים דתיות וגם נשים מהמגזר הערבי.

עמר בר-לב: ולגבי השירות הלאומי הזה אני יכול לומר מתוך ידיעה, שמספר התקנים שמקצים – או אני אגיד את זה כך: הביקוש בקרב צעירות במגזר הערבי – גם צעירים אבל בעיקר צעירות – להתנדב לשירות לאומי הוא הרבה יותר גדול מהתקנים שהמדינה מקצה להם.

עמר בר-לב: ולכן אני מאוד מקווה שהמדינה תקצה יותר תקנים.

עמר בר-לב: אז זה דבר ראשון.

עמר בר-לב: לגבי השירות הלאומי האזרחי, השירות הלאומי האזרחי – כאן, חבר הכנסת ינון מגל, כדאי שתקשיב.

עמר בר-לב: בתור אחד, אני, שישב בערך שישה חודשים עם חברת הכנסת שקד, שהיום היא שרת המשפטים, על חוק שקד – השירות הלאומי האזרחי מיועד לגברים חרדים, והוא מחולק לשירות אזרחי ביטחוני ולשירות אזרחי חברתי.

עמר בר-לב: והוא לא מיועד, כפי שאתה התבטאת כאן, לנשים דתיות.

עמר בר-לב: אז זה דבר אחד, מבחינת הסדר והניקיון.

ינון מגל: זה לא מה שאמרתי.

עמר בר-לב: לא, אתה אמרת.

עמר בר-לב: תכף אני אתייחס גם למה שאתה אמרת.

ינון מגל: לא אמרתי את זה.

עמר בר-לב: אתה הטחת כאן האשמות קשות כנגד ציבור שלם.

עמר בר-לב: ואמרת: הנשים מהמגזר שלנו הן אלה שמתנדבות לשירות הלאומי, מתנדבות יותר מאשר מהמגזר שלכם.

עמר בר-לב: דבר ראשון, המגזר שלנו והמגזר שלכם – אני חושב שכבר הגיע הזמן שנפסיק לדבר – – –

ינון מגל: לא אמרתי "שלנו".

עמר בר-לב: – – – ואני אגיד לך למה.

עמר בר-לב: אתה צודק, הן מתנדבות יותר לשירות הלאומי.

עמר בר-לב: אתה יודע למה?

עמר בר-לב: כי הנשים החילוניות מתגייסות לשירות צבאי.

עמר בר-לב: והשירות הצבאי שהן מתגייסות אליו הוא שנתיים.

ינון מגל: למה חילוניות לא מתגייסות?

ינון מגל: למה חילוניות לא מתגייסות?

מיקי רוזנטל: דמגוג.

עמר בר-לב: ולכן פחות מתנדבות לשירות הלאומי.

עמר בר-לב: ואני אגיד לך עוד דבר.

עמר בר-לב: בשירות הלאומי יש שתי אפשרויות: אפשרות אחת, שירות של שנה בלבד – –

אורי אריאל: – – –

עמר בר-לב: – – שהוא – אני לא זוכר את מספר השעות, ושירות של שנתיים, שבו מספר השעות הוא מחצית ממספר השעות של השירות בן השנה.

עמר בר-לב: לכן, אני לא מציע לפתוח במערכה הזאת.

עמר בר-לב: אני כן אזכיר את זה שגם הנשים וגם הגברים הצעירים החילונים יותר ויותר מתגייסים, נוסף על השירות הצבאי, לשנת שירות נוספת – בעיירות פיתוח, באזורים אחרים ובכל מיני נושאים שצריכים לקדם בחברה הישראלית.

עמר בר-לב: כך שבסופו של דבר השירות הוא לא שנתיים ושלוש לנשים וגברים, כי אם לחלקם אפילו שלוש שנים לנשים וכמעט ארבע שנים לגברים, כשהשנה הראשונה היא בהתנדבות.

עמר בר-לב: ומילה אחרונה, אם אנחנו כבר מדברים.

עמר בר-לב: השירות של בחורי ישיבות ההסדר הוא 17 חודש, לעומת זה של הגברים החילונים, שהיה 36 חודש ועכשיו ירד ל-32 חודש.

עמר בר-לב: אז אני מאוד מציע שלא תתחילו להתחשבן, כי בהתחשבנות הזאת מצבכם לא ממש טוב.

נורית קורן: תודה.

עמר בר-לב: אז כדאי להכיר את הפרטים, כדאי להכיר את העובדות, ולא לשאת כאן נאומים חוצבי להבות שאין להם שום בסיס.

עמר בר-לב: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

נורית קורן: אני מבקשת לשמור על הזמנים.

נורית קורן: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כמה זמן יש לי?

נורית קורן: שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק שירות אזרחי לא ממצה את התוכן האמיתי של הצעת החוק שמונחת לפנינו.

ג'מאל זחאלקה: כי יש בהצעת החוק הזאת כדי לפגוע בזכויות אזרח בסיסיות, ובמיוחד של הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: ולכן הייתי מוסיף: הצעת חוק שירות אזרחי ושלילת זכויות יסוד של האזרחים הערבים.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: המצב הוא כדלקמן.

עמר בר-לב: אבל הוא התנדבותי.

ג'מאל זחאלקה: אני אסביר.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שאני אשכנע אותך.

עמר בר-לב: התנדבות.

ג'מאל זחאלקה: תאמין לי, אם אני אומר משפט – יש לי נימוקים כבדי משקל, אם אני אומר אותו.

ג'מאל זחאלקה: עד היום, כאשר פנינו לבג"ץ בנושא אפליה, כשהתנו זכות זו או אחרת לאזרחים בשירות צבאי, בג"ץ פסל את זה בטענה של אפליה, כי הוא אמר שרוב הציבור הערבי לא משרת בצבא, לכן התנאי הזה מפלה.

ג'מאל זחאלקה: כיום באים ואומרים: עכשיו שירות אזרחי.

ג'מאל זחאלקה: וכבר עכשיו ישנו מבול – גם בכנסת הקודמת, דרך אגב – של חקיקה, של התניית זכויות, שיש לנו כבר, בשירות אזרחי: מי שמשרת מקבל, ממשיך לקבל אותה הזכות כפי שהיום, ומי שלא משרת – תישלל ממנו הזכות הזאת.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, העניין הזה של השירות האזרחי – ואלה שתמכו בו, יכול להיות שהמפלגה שתמכה ודחפה ולחצה בעניין הזה היא ישראל ביתנו, ומהסיבות האנטי-דמוקרטיות של תפיסה רפובליקנית קיצונית, אם הם מבינים מה זה בכלל, אם אנשי ישראל ביתנו מבינים את המשפט הזה; תפיסה רפובליקנית קיצונית של האדרת פטישיזם של המדינה, שגובלת בתפיסה פאשיסטית, שבה האזרח צריך לשרת את המדינה ולא המדינה צריכה לשרת את האזרח.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, על בסיס זה, באים ואומרים לנו: תעשו שירות לאומי.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם שאנחנו מתנגדים לזה מסיבות לאומיות.

ג'מאל זחאלקה: זה בא לפגוע בזהות הלאומית שלנו וזה בא לפגוע בזכויות שלנו.

שרון גל: – – –

נורית קורן: נא לסיים.

נורית קורן: תם הזמן.

ג'מאל זחאלקה: גם אלה שתומכים בזה בתום לב.

ג'מאל זחאלקה: אני בטוח שחלק מחברי הכנסת תומכים בהצעת הזאת בתום לב.

ג'מאל זחאלקה: אומרים, אם תשרתו – תקבלו זכויות.

ג'מאל זחאלקה: זה תפיסה שאני מתנגד לה.

נורית קורן: אני מבקשת, משפט אחרון.

ג'מאל זחאלקה: רק תדעו לכם שזה הפוך לגמרי.

ג'מאל זחאלקה: אם אנשים ילכו לשירות הלאומי, תישללנה זכויות אזרח בסיסיות משאר האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: אז אל תיתנו יד לזה.

ג'מאל זחאלקה: לפחות – אין אפילו הגנה, אין שום הגנה.

ג'מאל זחאלקה: אני רואה – – –

נורית קורן: תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: כבר עברת את הזמן בהרבה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: מאה אחוז.

נורית קורן: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: מכובדי, האמת, לא תכננתי לדבר, אבל ינון מגל לחץ על הכפתור הנכון.

ינון מגל: נשארתי רק בשבילך.

חיים ילין: לחצת על הכפתור הנכון, לא צריך יותר מזה.

חיים ילין: רק אתמול הייתי פה ונתתי נאום על אחדות העם, על כך שהקיצונים צריכים להפסיק לנהל את המדינה.

חיים ילין: אני אומר לך, ינון, תחליטו, בבית היהודי, איפה אתם; אם אתם חלק ממדינת ישראל, או שאתם הקצה של מדינת ישראל.

חיים ילין: אני אומר לך את זה חד-משמעית.

ינון מגל: לא, אתם תחליטו.

חיים ילין: אני החלטתי.

חיים ילין: אין לך מונופול, לא לך ולא למפלגה שלך, על הציונות.

חיים ילין: אין לך מונופול.

ינון מגל: לך יש.

חיים ילין: אין לי – – –

ינון מגל: אתם הקמתם את המדינה, אתם בניתם – – –

חיים ילין: לא שמעת את זה ממני בחיים.

חיים ילין: לא שמעת את זה, אבל עכשיו אתה תשמע משהו אחר.

חיים ילין: אתה מכיר מישהי שקוראים לה גיל ילין?

חיים ילין: היא הבת שלי.

חיים ילין: היא עבדה שנה בבן-שמן בהתנדבות.

חיים ילין: היא התקשרה אלי כשהיא החזיקה ילדות על סמים, בסדר?

חיים ילין: לבד, בת 18.

חיים ילין: אחרי זה הייתה שנתיים בשירות צבאי.

חיים ילין: הלכה ועשתה – הייתה מדריכת עורב קרבית.

חיים ילין: אתה מכיר את עדי ילין?

חיים ילין: הוא היה גם בשנה שלישית, אחרי זה נתן שלוש שנים ביחידה שלך.

חיים ילין: אתה מכיר את אור ילין?

חיים ילין: הוא בקריית-יערים, עבד עם נוער אתיופי בסיכון, בסדר?

חיים ילין: ובמגלן.

חיים ילין: אתה רוצה את שי?

חיים ילין: אני לא יודע מה יהיה אתה, עוד שנתיים אולי אתה תדע, אבל בטוח היא תהיה שם.

חיים ילין: עכשיו תשמע עוד נתון: 50% מבוגרי י"ב במועצה אזורית אשכול עושים שנת שירות לאומי, שנת שירות לפני הצבא, לפני הצבא, ונותנים בצבא.

חיים ילין: אתה יודע מה אומר לי הרמטכ"ל?

חיים ילין: אני לא אתן לך יותר תקנים, כי אלה הנוער הכי איכותי שיש במדינת ישראל ואני צריך אותם עכשיו.

חיים ילין: 1,500 תקנים בקושי יש.

חיים ילין: אבל זה לא שירות לאומי.

חיים ילין: שירות לאומי נועד למי שלא עושה צבא.

חיים ילין: זה תחליף צבא.

חיים ילין: בזה אל תתבלבל.

חיים ילין: אל תתבלבל.

ינון מגל: כמה לא מתגייסים?

מיקי רוזנטל: יותר – – –

חיים ילין: ינון מגל, תקשיב טוב מה אני אומר לך, אני לא באתי לפלג, באתי לאחד.

חיים ילין: אני לא רוצה להיות במקום שלך.

חיים ילין: 97% מתגייסים לצה"ל במועצה אזורית אשכול.

חיים ילין: ככה בכל המועצות האזוריות, ככה כמעט בכל השלטון המקומי.

חיים ילין: 97%.

חיים ילין: אנחנו נלחמים על כל אחד שיש לו פרופיל נמוך, שיגייסו אותו.

חיים ילין: יש לי פה סרטונים של ילדים שבחיים לא היו מתגייסים, ואנחנו כולנו עובדים כדי שיתגייסו לצה"ל, שיהיו מתנדבים בצה"ל.

חיים ילין: אז איך אתה יכול לבוא ולתת לנו הרצאה כזאת?

חיים ילין: תפסיקו לקחת – הציונות הדתית הם לא מונופול של הציונות.

חיים ילין: די.

חיים ילין: אתם רוצים להיות אחים, כולם יחד?

חיים ילין: בבקשה.

חיים ילין: יש בית-משפט, אנחנו צריכים לכבד את בית-המשפט, תפסיקו עם השופלים.

חיים ילין: אתמול מוטי יוגב בא אלי, אלי, אתה יודע מה הוא אומר לי?

חיים ילין: אני אתך, נאחד יחד את העם.

חיים ילין: לקח את השופל ופירק את המדינה.

חיים ילין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת ילין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

ינון מגל: ככה מאחדים.

ינון מגל: ככה מאחדים.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת – ינון מגל, שלום, כנראה גם לך זה קורה, שעולים לכאן, ואז חרצובות הלשון משתחררות, ומותר להגיד הכול.

מאיר כהן: מותר להגיד הכול.

מאיר כהן: באמת אפשר לצפות לקצת איפוק.

מאיר כהן: העליונות הזאת, התחושה הזאת – – –

ינון מגל: אתה מטיף עכשיו.

ינון מגל: אתה מדבר על עליונות?

ינון מגל: אתה מטיף.

מאיר כהן: סליחה, תקשיב, אל תפריע לי.

מאיר כהן: אני אטיף, אני אגיד מה שאני רוצה.

מאיר כהן: אתה עומד כאן, משדר עליונות מטופשת, מתחיל לעשות חשבון עם סקטורים אחרים מי מתגייס ולא מתגייס, ומטיל גם דופי בבני עיירות הפיתוח; אני שומע אותך אומר "ובעיירות הפיתוח" – אתה תעלה לפה ותתנצל בפני עיירות הפיתוח.

מאיר כהן: כי הבוגרים – – –

ינון מגל: – – –

מאיר כהן: תחזור על מה שאתה אמרת, תקרא את מה שאמרת, כי הבוגרים והבוגרות של עיירות הפיתוח מתגייסים לצבא.

מאיר כהן: אלפים מהם עושים גם שנת שירות – שינשין – וגם שירות צבאי.

מאיר כהן: ואתה עומד פה כנציג המפלגה המתנשאת, כנציג המפלגה שלקחה את הציונות, שבלעדיה שום דבר לא היה קורה במדינה הזאת.

מאיר כהן: אתה יודע, איפוק וצניעות טובים לכולכם, אז אל תייצרו כאן פילוג שהוא מיותר.

מאיר כהן: לרגע היה נדמה לי שגמרתם עם הערבים, ועכשיו הבאים בתור זה עיירות הפיתוח.

מאיר כהן: אז תתבייש לך.

מאיר כהן: בפעם הבאה שאתה עומד כאן תדע לאחד, ולא לפלג.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת מוטי יוגב, אם הוא יהיה כאן.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, יום קשה היום.

רויטל סויד: יום קשה היום.

חיים ילין: אתמול לא היה כזה?

רויטל סויד: מחד גיסא, בתים נהרסים במדינת ישראל.

רויטל סויד: מאידך גיסא, מהבית הזה, מבית-המחוקקים, מהבית שאמור להיות הבית שדוגל בדמוקרטיה, בשלטון דמוקרטי, בבית הזה נאמרים דברים שהם חד-משמעית ערעור על שלטון החוק.

רויטל סויד: אבל לא סתם ערעור על שלטון החוק.

רויטל סויד: דבריו של חבר הכנסת מוטי יוגב הם דברים מסיתים, דברים אלימים.

רויטל סויד: חברי מוטי יוגב, אתה איש כל כך מוערך, איך יכולת לומר דברים כל כך קשים?

רויטל סויד: אתה יודע, לא מעט אנשים במדינת ישראל לא תמיד מקבלים את פסיקתו של בית-המשפט העליון, או בכלל של בית-המשפט, אבל מכבדים את בית-המשפט, מבינים את מעמדו; יודעים שהוא האדן החשוב ביותר במדינה דמוקרטית, שומר הסף האחרון שיש לנו כאן.

רויטל סויד: איך אפשר לומר דברים כאלה נגד בית-המשפט העליון ונגד שלטון החוק?

רויטל סויד: והוסיף חברי השר לוין, שזה גם לא מוסרי – הפסיקות של בית-המשפט העליון לא מוסריות.

רויטל סויד: איך אנחנו יכולים לקבל דבר כזה פה?

רויטל סויד: אבל מצד שני, באותה נשימה, נזרקות אבנים על חיילי צה"ל ושוטרים.

רויטל סויד: מיידים אבנים בחיילי צה"ל.

רויטל סויד: רק לפני שבוע עמדנו פה, הגנו על החוק על יידוי אבנים.

רויטל סויד: מי פילל שייתכן שהשימוש הראשון שייעשה בו יהיה יידוי אבנים בחיילי צה"ל על-ידי אזרחים תושבי בית-אל.

רויטל סויד: מי פילל לזה?

רויטל סויד: איך אפשר שלא לגנות את זה?

רויטל סויד: לבנו כואב, לבנו דואב, זה יום קשה היום; יום קשה לתושבי בית-אל, יום קשה לדמוקרטיה הישראלית.

רויטל סויד: אי-אפשר לקבל בשום דרך וצורה שהיא – לא רק את האמירות נגד בית-המשפט העליון, גם את חוסר הגינוי של יידוי אבנים בחיילי צה"ל.

רויטל סויד: אני פונה אליכם, חברי בבית הזה, תנו את כל המעטפת ואת כל ההגנה לחיילי צה"ל, שעושים עכשיו עבודה שאין לי ספק שרובם לא היו רוצים לבצע, ובטח ובטח לשמור על שלטון החוק.

רויטל סויד: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת סויד.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו סוגרים את רשימת הדוברים.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, שר החקלאות, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אנחנו עוסקים פה בחוק, ואם אינני טועה, רבים מהדוברים פה התייחסו ממש לעניין, אז אני כן רוצה להתייחס לעניין של הדברים שנאמרו כאן.

מיקי רוזנטל: אולי תתנצל קודם.

קריאה: אולי תקרב את המיקרופון אליך?

קריאה: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: אולי עדיף שלא.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, אני רק מבקש שייחסך מזמני כל עוד יש הפרעות.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו התחלתי.

בצלאל סמוטריץ': הזכרת לי.

מרדכי יוגב: הרשות המחוקקת – הכנסת – והרשות המבצעת – הממשלה – קרי, אנחנו ומי שבחרנו מתוכנו לנהל את המדינה, הם נבחרי העם – –

בצלאל סמוטריץ': יושבי המרפסת בצד שמאל או ימין של המליאה.

מרדכי יוגב: – – והם, קרי אנחנו, אלו שצריכים להוביל, להנהיג את מדיניותה של מדינת ישראל.

מרדכי יוגב: כן, לא הרשות השופטת.

מרדכי יוגב: היא עוד רשות חשובה ביותר.

מרדכי יוגב: אלמלא מוראה איש את רעהו חיים בלעו.

מרדכי יוגב: אלה הן כל הרשויות.

מרדכי יוגב: אבל לא כאשר באקטיביזם שיפוטי – ואני אומר יותר מזה – אגרסיביות – –

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש – – – אותו.

מרדכי יוגב: – – ושרלטנות שיפוטית, לוקחת לעצמה הרשות השופטת את הגה ההובלה או את סטיק הטרקטור, ולאחר שמקום קיבל תב"ע בתוקף והיתר בנייה – – –

קריאות: מיקי, שב – – –

מיקי רוזנטל: אני לא יכול לשמוע את השטויות – – –

מיקי לוי: אתה, חשבנו שאתה עולה להתנצל.

מיקי לוי: תתבייש לך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לוי, חבר הכנסת לוי.

מיקי לוי: אתה רוצה להרוס עם טרקטור את בית-המשפט העליון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לוי, אנחנו נותנים כאן לכולם לדבר.

מיקי לוי: אין לך בושה.

מיקי לוי: חשבנו שאתה עולה להתנצל, לבקש סליחה מהבית הזה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לוי, חבר הכנסת מיקי לוי, אני עדיין לא קראתי אף אדם לסדר – –

מיקי לוי: – – – בית-משפט העליון.

מיקי לוי: אין לך בושה.

בצלאל סמוטריץ': – – אל תהיה הראשון.

מיקי לוי: – – – הבית הזה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מיקי לוי: אתה לא שייך – – – ההתנהלות הזאת.

מיקי לוי: תתבייש – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לוי, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מיקי לוי: אני יוצא לבד.

מיקי לוי: אני לא רוצה לשמוע אותו.

מיקי לוי: בושה לשמוע אותו.

מיקי לוי: אני קורא לחברי לצאת החוצה – – –

בצלאל סמוטריץ': אני קראתי אותך לסדר פעם שלישית עכשיו, ואני לא אתן לך את התענוג לצאת לבד.

מיקי לוי: אני קורא לחברי לצאת החוצה – – –

בצלאל סמוטריץ': תוציאו אותו, בבקשה.

מיקי לוי: – – – בושה.

מיקי לוי: תתבייש לך.

מיקי לוי: (חבר הכנסת מיקי לוי יוצא מאולם המליאה.

מיקי לוי: )

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, חבר הכנסת יוגב.

מרדכי יוגב: בית-המשפט העליון איבד את הרסן, איבד את הצדק ואיבד את המוסר – – –

קריאה: מוטי, מוטי – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ילין, לא בעמידה.

בצלאל סמוטריץ': לא בעמידה.

קריאות: – – –

חיים ילין: מה יצא לך – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אני מציע לתת לכל אדם לומר את אשר על לבו.

בצלאל סמוטריץ': לא הפרענו לכם.

קריאה: לא, לא, למחוק את בית-המשפט העליון זה כבר לא מה שאומר את אשר על לבו.

מיקי רוזנטל: אתם צריכים להחליט – – – או שדין תורה – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רוזנטל, לא בעמידה, אבל.

מיקי רוזנטל: זה מצב קשה.

מיקי רוזנטל: אני מבין שקשה לכם.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רוזנטל, לא בעמידה.

חיים ילין: – – – אנחנו מוכנים – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין, לא בעמידה, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': כך אמרו לי שהכללים פה מכתיבים.

מרדכי יוגב: בית-המשפט העליון איבד את האיזון ואת מקומו הראוי מאוד בקרב הרשויות, זו המחוקקת וזו המבצעת, שנבחרות על-ידי העם, וזו השופטת שתפקידה לאזן בערכיה אך לא להוביל את המדיניות.

מרדכי יוגב: מדיניותה של מדינת ישראל לגבי הסוגיה הזאת נקבעה, והוצבה לבית-המשפט העליון אתמול, ואילו בית-המשפט העליון החליט להתעלם ממנה – בצער, מבחינתי.

מרדכי יוגב: לא אזכיר לכם את התבטאויותיהם של אנשי שמאל כמו השופט חשין, שאמר שהוא יגדע את ידו של כל מי שירים את ידו על בית-המשפט העליון – –

יואל רזבוזוב: זה לא קשור, זאת התבטאות – – –

מרדכי יוגב: – – או של פרופסור שאמר שהוא יעלה דחפורים על עפרה, ולא ראיתי אתכם מתקוממים או מתנצלים; או של גורם אחר, שאינני רוצה להזכיר את שמו או את התבטאותו כי היא נמוכה מדי.

מרדכי יוגב: ואני רוצה לומר שבהתבטאותי – אני אומר – לא התכוונתי, חס וחלילה, לאלימות של מאן דהוא, אלא כמטפורה; מטפורה לאותה קביעה של בית-המשפט העליון, שפסקה שהורסים בית, שאולי תחילתו בחטא, אבל הוא בתוך תחום יישוב; לא הוכחה בעלות שם של איש, חוץ משל היישוב בית-אל, הוא קיבל תב"ע בתוקף והיתר בנייה.

מרדכי יוגב: במגזר הערבי מסדירים, ובמגזר היהודי, על קוצו של יו"ד – הורסים.

מרדכי יוגב: זו איננה סימטריה, זו איננה אמת דין צודקת, וזו איננה מידתיות.

מרדכי יוגב: ולכן אמרתי את מה שאמרתי, ואני קורא לבית-המשפט העליון להתנהג בצדק ולקבל את ההערה כמו שהיא ולהתמודד אתה, ולבדוק את עצמו – באיזו מידתיות הוא נוהג ביחס להתיישבות היהודית, ובאיזו מידתיות הוא נוהג ביחס למאות בתים שנבנים שלא כחוק באזור גוש-אדומים על-ידי ערבים, ואין אכיפה, ומתעלמים מהם ובסוף גם מכשירים אותם.

מרדכי יוגב: אני קורא לרשות השופטת, של היועצים המשפטיים ושל השופטים, לבדוק את עצמם ולבוא להידברות של אמת וצדק ולא לחשוש מביקורת.

מרדכי יוגב: אני לא חושש ממנה, ואני עומד מאחוריה, ובשום פנים ואופן לא באלימות.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מרדכי יוגב: הטרקטור – כמשל מטפורי, ואני גם מגנה כל אלימות כנגד שוטרים וחיילים.

מרדכי יוגב: השוטרים והחיילים הם בנינו, אהובינו, ולא חס ושלום אויבינו.

מרדכי יוגב: הם נשלחו למלא את תפקידם, וככאלה אנחנו אוהבים אותם בכל מקום ומחבקים אותם ומגנים כל אלימות.

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון.

מרדכי יוגב: אני אומר גם בסיום דברי – אני אמרתי על דברי בעניין הטרקטור שהוא מטפורה; אני מחכה לשופט חשין שיאמר שדבריו לגדוע ידיים הם לא במדינה כמו סעודיה, ששם גודעים, אלא גם הם היו מטפורה של מי שאומר דברים כנגד בית-המשפט העליון.

מרדכי יוגב: אני קורא לשופטי בית-המשפט העליון לבדוק את עצמם לאור ביקורתי, שהיא ביקורת של אמת – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מרדכי יוגב: – – ורוב הציבור בישראל חושב כמוני אך מפחד להביע.

מרדכי יוגב: שיבדקו את עצמם בסקר וימצאו שהאמון בהם ירד פלאים – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוגב, תודה רבה.

מרדכי יוגב: – – וכדי לחזק את מערכת המשפט בישראל, "ואשיבה שֹפטיִך כבראשנה", טוב שבית-המשפט העליון יבדוק את עצמו, ויהיה בנקודה הרבה יותר מאוזנת, הרבה יותר מאזנת והרבה יותר צודקת למען המשפט בישראל.

מרדכי יוגב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת בן ארי, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מגל, אתה הגשת בקשה להשיב מאחר שדבריך סולפו.

בצלאל סמוטריץ': הבעיה היא שכל מי שסילף את דבריך איננו באולם.

בצלאל סמוטריץ': אתה עומד על בקשתך?

ינון מגל: נראה מה קורה.

בצלאל סמוטריץ': אז תודיע לי אחרי חברת הכנסת בן ארי.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני אומנם חדשה כאן, אבל לדעתי אולי צריך, אדוני היושב-ראש, איזה חוק שאומר שכשיש הצעת חוק ויש זכות דיבור עליה, אז צריך לדבר על הצעת החוק ולא על דברים אחרים, ואז נהיה יותר ממוקדים.

מירב בן ארי: לי דווקא מאוד חשוב לדבר על הצעת החוק, ותודה, אדוני השר, שאתה נמצא כאן.

מירב בן ארי: צריך להבדיל, ונעשה פה מין ערבוב.

מירב בן ארי: יש שינשינים, שזה שנת שירות, שזה חבר'ה שלפני הצבא בכלל, ויש שירות לאומי אזרחי, שזה במקביל לשירות הצבאי.

מירב בן ארי: נעשה פה מין סלט – – –

חיים ילין: – – –

מירב בן ארי: אתה היחיד – שמעתי אותך, שמעתי, חבר הכנסת ילין, אתה היחיד שדייקת עם דוגמאות.

מירב בן ארי: שנת השירות פתוחה לכולם.

מירב בן ארי: הבעיה המרכזית של שנת השירות היא שמשרד הביטחון צריך להגדיל את מספר התקנים, אולי גם באיזה מקום להעביר את התקנים למשרד החינוך סוף-סוף, ולתת למשרד החינוך.

מירב בן ארי: יש התעקשות, נכון, של משרד הביטחון להשאיר אצלו את השינשינים, לדעתי שלא בצדק.

מירב בן ארי: השירות הלאומי-אזרחי – ואני רוצה להגיד לך משהו, אדוני השר, אני בטוחה שאתה שומע אותי – הבעיה בעיני, מכיוון שאני מבינה מעט בנושא של השירות הלאומי-אזרחי, והתעסקתי בו, זה שכיום התקנים הם מועטים; בעיקר, אגב – גם בתור יושבת-ראש השדולה למען בני-הנוער בסיכון – שיש כיום רק 300 תקנים לנוער בסיכון, 700 לבעלי מוגבלויות, ואת זה אני יודעת באמת, חבר הכנסת מיקי לוי עשה כאן עבודה – – –

אורי אריאל: 800.

מירב בן ארי: יופי.

מירב בן ארי: אז אם הגדלנו לבעלי המוגבלויות, הנה, אני מנצלת את הבמה הזאת לדבר על החוק ולהתמקד באמת בנושא של בני-נוער בסיכון.

מירב בן ארי: כמה זה חשוב להגדיל את התקן עבורם, כי אנחנו יודעים באמת כמה משמעות זה נותן להם אחרי זה – להיות אזרחים טובים יותר למדינת ישראל.

מירב בן ארי: באופן כללי אני יודעת שיש 11,000 לבנות הדתיות; אולי נוכל, מתוך זה, בהסכמה שלך, וכמובן בחשיבה שלך עם הצוות איך להגדיל.

מירב בן ארי: אני באתי לכאן לדבר על החוק הספציפי ולדבר על בני-נוער בסיכון מתוך מקום שבאמת כיום אין להם מספיק מקום.

מירב בן ארי: אני יודעת, אגב – והעליתי את זה גם בפני סגן שר הביטחון, דיברנו גם על זה – שגם בצבא צמצמו.

מירב בן ארי: זאת אומרת, גם לחיילי מקא"ם צמצמו בחצי, גם באפשרות שלהם לעשות שירות לאומי כבני-נוער בסיכון – גם בזה אנחנו עומדים בסך הכול על 300 תקנים.

מירב בן ארי: נראה לי שיש כאן איזה עוול והגיע הזמן לתקנו.

מירב בן ארי: בכלל, זהו חוק חשוב, אבל חשוב שכל המגזרים במדינת ישראל ייוצגו בחוק הזה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה לחברת הכנסת בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – 8 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות אזרחי, התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות: 23 בעד, שמונה נגד, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק שירות אזרחי, התשע"ה–2015, עברה בקריאה ראשונה ועוברת לדיון, להכנה לקריאה שנייה ושלישית, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מבקשים להוסיף עוד שלושה: חבר הכנסת פולקמן, חברת הכנסת עזריה וחברת הכנסת בן ארי גם הצביעו בעד החוק.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ינון מגל ביקש וקיבל את רשות התגובה.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': טוב, חבר'ה, לא נראה לי שזה ישנה יותר מדי את התוצאות.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': בסדר, חבר הכנסת מגל, ברשותך.

ינון מגל: היות שלא מעט חברי כנסת, כבוד היושב-ראש וחברי הכנסת, התייחסו לדברי, אז נראה לי נכון שאני אבהיר את הדברים.

ינון מגל: א.

ינון מגל: חבר הכנסת בר-לב, אני חושב שכשמתייחסים למספרים – – –

קריאות: – – –

ינון מגל: כבוד היושב-ראש, אם אפשר טיפה שקט שם.

ינון מגל: חבר הכנסת ילין, אני לא חושב שיש מה לעשות תחרות מי הולך יותר ליחידות קרביות, מי יותר בשינשינים, באיזה משפחה יותר וכאלה.

ינון מגל: עזוב, אני לא נכנס לשם.

חיים ילין: למה?

ינון מגל: לא, אני לא נכנס.

חיים ילין: אנחנו הולכים לכל – – –

ינון מגל: אמרתי לגבי אוכלוסיות.

ינון מגל: עכשיו, כשבוחנים את זה, חבר הכנסת בר-לב, צריך לבחון לפי כמה מהאוכלוסיות לא מתגייסים, אם ברשות אם לא ברשות, וכמה מתוך אלה שלא מתגייסים, מתנדבים.

ינון מגל: זאת הבדיקה.

ינון מגל: על זה דיברתי, ואני חושב שזה נושא ראוי שצריך לבדוק אותו.

עמר בר-לב: אבל למה שלא יתגייסו?

ינון מגל: מסיבות כאלה: פציפיזם, בריאות – –

עמר בר-לב: לא, לא, אני מדבר – –

ינון מגל: – – סיבות שונות.

ינון מגל: ומתוך אלה שלא מתגייסים בוחנים את החוסן החברתי, ואת רוח ההתנדבות בחברה – לפי אלה שלא חייבים להתגייס ובכל זאת מחליטים להתנדב.

ינון מגל: הנה, בוא, אני אומר לך, בוא נבדוק את זה, נראה.

ינון מגל: זה לגבי העניין הזה.

חיים ילין: אני אבדוק את כל מה שאמרת.

ינון מגל: הנה, בוא נבדוק את זה ונראה.

עמר בר-לב: – – – החילונים, אתה שמעת?

ינון מגל: מי שבוחר להיעלב רוצה להיעלב, ההערה של חבר הכנסת כהן על עיירות הפיתוח בכלל לא נראית לי קשורה למה שאמרתי.

ינון מגל: אמרתי שגרעינים הולכים לעזור בעיירות הפיתוח, ולא הבנתי איך הוא הגיע לדברים שהוא אמר.

ינון מגל: אבל הנה, אני אומר – אם בכל זאת מישהו נפגע מזה, אני מתנצל.

ינון מגל: אבל לגופו של עניין הביקורת – ופה בגלל זה כעסתי כשאמרתי:

ינון מגל: אל תבואו בעליונות – יש פה חברי כנסת, אולי אחת במיוחד, שעשו להם מטרה להיכנס בבית היהודי, שהבית היהודי הוא המטרה אצלם.

ינון מגל: ואמרתי את דברי לנוכח זה שהייתה ביקורת למה הבית היהודי מתעסק בסיפור הזה של ההתנדבות ושל השירות הלאומי.

ינון מגל: ואני מודיע שמי שזאת המטרה שלו, להכפיש את הבית היהודי, כן, אני לא אאפשר את זה.

ינון מגל: זה הכול.

ינון מגל: אני אעמוד על כבודנו, אני אעמוד על זכותנו, אני אעמוד על רוח התנדבותנו, ואני אבהיר שהדברים האלה לא יתקבלו כאן בכנסת.

ינון מגל: אם מישהו חושב שהוא יעשה קריירה פוליטית בוועדת הכספים ואחרי זה במליאה על חשבון הבית היהודי, אז הוא טועה.

ינון מגל: תודה.

חיים ילין: אז הכול היה בגלל חברת כנסת אחת?

בצלאל סמוטריץ': תודה לחבר הכנסת ינון מגל.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להודעת המזכיר.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה מיום י"ב באב התשע"ה, 28 ביולי 2015, בעניין קובלנות נגד חבר הכנסת ירון מזוז, סגן שר הפנים.

נאזם בדר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/771; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 1528; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 113), התשע"ה–2015, דיון לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, חברי וחברותי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית נכבדה, ברשותכם, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 113), לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איתן כבל: מדובר בהצעת חוק שהתקבלה בקריאה הראשונה עוד בכנסת הקודמת, והכנסת הזאת החליטה להחיל עליה דין רציפות ב-20 ביולי.

איתן כבל: בשל דחיפותה הכנו אותה לקריאה השנייה והשלישית כמעט באופן מיידי לאחר החלת הרציפות.

איתן כבל: ומדוע הדחיפות, אדוני שר התחבורה?

איתן כבל: בשל כך שעניינה של הצעת חוק זו הוא אכיפת עבירות תעבורה על-ידי רשויות מקומיות באמצעות מצלמות, ובשלב הראשון – בנת"צים, נתיבי תחבורה ציבורית.

איתן כבל: בעקבות עבודות הרכבת הקלה בתל-אביב, אשר מטבע הדברים יובילו להגברת התדירות בשימוש בתחבורה הציבורית בעיר, יש חשיבות רבה להבטיח שנתיבי התחבורה הציבורית יהיו פנויים לתחבורה הציבורית בלבד.

איתן כבל: חשוב לי לציין כי חרף הדחיפות קיימנו בוועדה דיון ארוך, ובמהלכו הועלו סוגיות חשובות רבות, ובפועל אף ערכנו לא מעט שינויים בהצעת החוק כפי שאושרה לקריאה הראשונה.

איתן כבל: אתייחס בקצרה להוראות המוצעות: כידוע, ככלל, משטרת ישראל היא המוסמכת לאכוף בעבירות התעבורה, למעט כאשר יש הסדרה מפורשת בחוק המסמיכה גם את הרשויות המקומיות לאכוף בעבירות אלה.

איתן כבל: במצב הקיים, פקודת התעבורה הסמיכה את הרשויות המקומיות לאכוף רק לגבי עבירות תעבורה הנוגעות להסדרי חניה.

איתן כבל: כעת מוצע להסמיך את הרשויות המקומיות לאכוף באמצעות מצלמות בעבירות תעבורה נוספות, הנכללות בתוספת המוצעת לחוק.

איתן כבל: כאמור, בשלב זה מדובר רק על שימוש שלא כדין בנתיב שיועד לתחבורה הציבורית.

איתן כבל: כולנו היינו עדים לא פעם לנתיב תחבורה ציבורית עמוס בכלי רכב פרטיים עד כי לא ניתן להבחין שהוא מיועד לתחבורה ציבורית בלבד.

איתן כבל: תופעה זו פוגעת באפקטיביות של נתיבי התחבורה הציבורית ובמימוש ייעודם.

איתן כבל: כיושב-ראש ועדת הכלכלה אני רואה חשיבות רבה בקידום התחבורה הציבורית, אשר יביא להפחתה בעומס בדרכים ובזיהום האוויר ויחסוך זמן ומשאבים רבים למשק.

איתן כבל: לשם כך אף הקמתי ועדת משנה לתחבורה ציבורית בראשות חבר הכנסת דב חנין.

איתן כבל: הצעת החוק שבפנינו היא נדבך אחד בפעילות שאנו מתכוונים לקדם בוועדה בעניין זה.

איתן כבל: נוכח הסמכות שניתנה לרשות המקומית להציב, לתחזק ולתפעל מצלמות במרחב הציבורי, נקבעו בהצעת החוק הוראות שונות לעניין ההגנה על הפרטיות, ובכלל זה החובה לבצע ולשמור את הצילום באופן שהצופה בו לא יוכל לזהות את הנוסעים ברכב ואת עוברי האורח.

איתן כבל: מעבר להוראות הכלליות בעניין, ובניגוד לנוסח שהוצע מלכתחילה, מוצע להסמיך את שר המשפטים לקבוע תקנות באישור ועדת הכלכלה.

איתן כבל: התקנות יתייחסו לא רק לעניין האמור אלא גם לדרך אבטחת המידע שנאגר במאגר המידע ועוד.

איתן כבל: קביעת התקנות האמורות תוביל לכך שהנורמות שייקבעו בסוגיות מהותיות וחשובות אלה יהיו אחידות, ולא ייקבעו על-ידי כל רשות מקומית בהתאם לשיקול דעתה.

איתן כבל: בהצעת החוק נקבע כי לא תישלח הודעת תשלום קנס למי שרשאי לפי דין לנסוע בנתיב התחבורה הציבורית או למי שניתן לגבי רכבו תג נכה בהתאם לסעיף 71א1 לפקודת התעבורה.

איתן כבל: עוד מוצע כי הקנסות בשל נסיעה שלא כדין בנתיב התחבורה הציבורית ישולמו לקופת הרשות המקומית.

איתן כבל: אני רוצה להדגיש שיש בנושא הזה הסתייגות שהועלתה על-ידי חבר הכנסת דוד ביטן והשר בשם הרשויות המקומיות, שמתנגדות להצעה שהועלתה על-ידי חבר הכנסת עיסאווי פריג', שבעצם הציע שכל ההכנסות יעברו לקופה מיוחדת שתשמש אך ורק עבור העניין של התחבורה הציבורית.

איתן כבל: בסוגיה זו סברנו שיש להוסיף הוראה אשר תבטיח כי הכסף שיגיע לקופת הרשות לא ייכנס לקופה הכללית שלה, אלא ישמש להשקעות לקידום ענייני התחבורה, ובכלל זה התחבורה הציבורית שבתחום סמכות הרשות.

איתן כבל: לכן, ההצעה של עיסאווי פריג' וההסתייגויות האחרות תובאנה כאן להצבעה.

עיסאווי פריג': אני לא רואה את ההסתייגות.

איתן כבל: היא מופיעה.

איתן כבל: אתה כבר רחוק.

עיסאווי פריג': טעות שלהם.

איתן כבל: מופיעה, מופיעה, מופיעה.

איתן כבל: מה שכתוב שם בסעיף 27א1 – תימחק.

איתן כבל: תסתכל שם, עיסאווי, זה מופיע.

איתן כבל: תאמין לי, בדקתי.

איתן כבל: חברות וחברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק חשובה, אשר מקדמת את התחבורה הציבורית בכך שהנתיבים שהוקצו לה אכן ישמשו למטרתם ויקצרו את משך הנסיעה בהם.

איתן כבל: משרד התחבורה הצהיר בפנינו כי במקביל לאישור הצעת החוק בכנסת תיעשה עבודת הסברה בציבור, אשר תביא לידיעתו את הגברת צעדי האכיפה.

איתן כבל: אני מקווה שהצעה זו אכן תגשים את מטרתה ותקל על תושבי תל-אביב והבאים אליה, שיוכלו להשתמש בתחבורה ציבורית יעילה וזמינה.

איתן כבל: אני קורא לכם לתמוך בהצעה בקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: אני רוצה להודות לכם.

איתן כבל: אחרי ההצבעה אני ארצה להגיד כמה מילים.

דניאל עטר: איתן, גם אנחנו מודים לך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': את הסתייגויותיהם של שר התחבורה והבטיחות בדרכים ישראל כץ ושל חבר הכנסת דוד ביטן ינמק חבר הכנסת דוד ביטן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן, אנחנו ממתינים.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות לרשות אדוני.

דוד ביטן: ההסתייגות היא על סעיף 27א1(יא) להצעת החוק.

דוד ביטן: הצעת החוק המקורית הייתה – – – מה הבעיה?

דניאל עטר: אתה כרוז – כל עשר דקות אתה עולה להודיע משהו?

דוד ביטן: לא לא, אני עכשיו הסתייגתי – מהחוק.

איתן כבל: זה לא קשור, זה לא בתוקף תפקידו.

דוד ביטן: זה לא קשור לקריאות האלה.

דוד ביטן: אל תדאג, קודם כול, יש לך קול יותר חזק משיש לי, אז אני מכניס אותך לוועדת הכנסת, ואת כל ההודעות אתה תגיד.

דוד ביטן: אל תהיה מודאג.

דוד ביטן: או מיקי.

דוד ביטן: שניכם, אין לכם מתחרים.

רויטל סויד: מיקי יכול מהמקום.

דוד ביטן: מיקי לא צריך מיקרופון.

דוד ביטן: עיסאווי, ברדיו יש בעיה אתו, כי ברדיו הקול שלו – – –

עיסאווי פריג': ובמליאה?

דוד ביטן: במליאה אני יכול להתחרות אתך, למה לך יש קול דק ולי קול עבה.

דוד ביטן: אז ברדיו, אתה אומר משהו, צריך להתגבר עליך, זאת בעיה.

דוד ביטן: אבל מה שקרה, הצעת החוק הממשלתית המקורית הייתה שההכנסות מהקנסות יועברו לרשות המקומית שמבצעת את הקנסות האלה – כמו שזה מקובל, דרך אגב, בכל החוקים; בכל החוקים, כשהפקחים מקבלים סמכות לבצע את הקנסות, זה עובר לרשות המקומית, מהסיבה הפשוטה שכל ההוצאות של העובדים וכל ההוצאות מסביב הן על הרשות המקומית.

דוד ביטן: זה חלק מההכנסות של הפיקוח העירוני, כדי לכסות את ההוצאות.

דוד ביטן: מה קרה בחוק הזה?

דוד ביטן: פתאום הגיע עיסאווי פריג' – אני לא הייתי שם, דרך אגב, הייתי בוועדת הכנסת – והציע שזה ילך לקרן של תחבורה הציבורית.

דוד ביטן: אז קודם כול, זה דבר לא מקובל, כי כדי לבצע את המשימה שהחוק הזה מטיל על הרשויות, יצטרכו לקבל עובדים נוספים, יצטרכו להקים את כל מערך המחשוב והבקרה, כולל מצלמות, כדי לעמוד במה שהחוק דורש, ואין שום היגיון, לא כלכלי ולא אחר, שהעיריות יממנו את כל זה וההכנסות מהקנסות ילכו למקום אחר.

דוד ביטן: זה בעצם יגרום שתכלית החוק, שהמטרה של החוק להסתייע ברשויות המקומיות לבצע את המטלה של קנסות, ולמנוע את הנסיעה בנת"צים, לא תתממש, מכיוון ששום עירייה לא תסכים בשום פנים ואופן לבצע את העבודה ושהקנסות ילכו למשהו אחר.

דוד ביטן: לכן אין שום היגיון בתיקון הזה שעשו.

דוד ביטן: ההיגיון הוא גם – בפועל, ההוצאות על קידום תחבורה ציבורית, ההוצאות הן מאוד מאוד גדולות.

דוד ביטן: והקרן הזאת – בואו ניקח את דימונה, נגיד, לצורך העניין.

דוד ביטן: אם יש לה נת"צ, כמה הכנסות כבר יהיו בקרן הזאת?

דוד ביטן: זה לא יסייע ולא ייתן שום דבר לנושא שהם מדברים עליו.

דוד ביטן: אני אתן לכם דוגמה.

דוד ביטן: הקו הכחול לתחבורה ציבורית, שהולך לנוע מרחובות עד צומת חולון, העלות שלו היא מיליארד שקל.

דוד ביטן: אז מה זה כבר משנה לעניין הזה אם יתווספו איזה 400,000 שקלים סיוע לעניין הזה?

דוד ביטן: אין לזה שום בסיס.

דוד ביטן: רק גחמה של עיסאווי פריג' לשים את הכסף באיזה מקום; זה בסופו של דבר לא יסייע לתחבורה הציבורית ולא למימוש של המטרה שאנחנו מתייחסים אליה.

דוד ביטן: נוסף על כך, אני בכלל חושב, דרך אגב, שצריך לעשות כל מה שאנחנו יכולים כדי שהפיקוח העירוני יהפוך למשטרה עירונית.

דוד ביטן: היום לא רק המשטרה, גם הממשלה, לא מסוגלות לבצע את המשימה.

דוד ביטן: אני אתן לכם דוגמה, חוק הרעש.

דוד ביטן: בחוק הרעש – יש אולי עשרה או 11 פקחים במשרד להגנת הסביבה שיכולים ללכת לכל הארץ ולתת קנסות, או למנוע את הנושא של הרעש, והם צריכים לשתף פעולה עם המשטרה, שמגיעה אחרי שעה או שעתיים לבית שהתלוננו עליו.

דוד ביטן: היחידים שיכולים לבצע את המטרה הזאת ואת המשימות האלה הם הפקחים העירוניים.

דוד ביטן: בעצם יש אפשרות שלמשטרה ולממשלה יהיו אלפי עובדים, על חשבון הרשויות המקומיות, שזה התפקיד שלהן – לשמש גם פיקוח, גם שיטור, ולטובת האזרחים, ובעצם לטפל בכל עבירות הרחוב, בכל עבירות הרכוש ובכל העבירות שהחוקים האלה מנסים להגן לגביהן: רעש, לכלוך, דברים מהסוג הזה.

מיקי לוי: איכות חיים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן, זמננו תם.

בצלאל סמוטריץ': הזמן חלף עבר לו.

בצלאל סמוטריץ': יש עוד דוברים.

דוד ביטן: מי הדובר הנוסף?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

דוד ביטן: אה, פריג' עוד לא דיבר?

דוד ביטן: יפה.

דוד ביטן: לכן אני מבקש מכולם, כדי שתכלית החוק הזאת תקוים על-ידי הרשויות המקומיות, במיוחד כשלפי החוק כל רשות מקומית צריכה אישור מועצת עיר לכך שתיקח את התפקיד של ביצוע לגבי הנת"צים – שום רשות מקומית, אם החוק הזה יתקבל בנוסחו, בעצם לא תקבל החלטה, ואז לא עשינו כלום, אפשר לקחת את החוק הזה ולזרוק אותו לפח.

דוד ביטן: אז אני מבקש מכולם לקבל את ההסתייגות, להצביע בעדה, ואז החוק יחזור למתכונת של ההצעה הממשלתית.

דוד ביטן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג' ביקש ומקבל את רשות הדיבור, לנמק את הצעתו, שנכון לעכשיו נמצאת בנוסחו של החוק שמונח לפנינו.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג, והרשימה סגורה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, שר התחבורה, חברים, ראשית כול, בואו נגיד מילה טובה לכבוד השר שהביא את הצעת החוק הזאת במהירות כזאת.

עיסאווי פריג': זאת נקודה, אני חייב להגיד שזה נזקף לזכותך, כי לאור מה שהולך להיות בגוש-דן ובתל-אביב במיוחד, מחייבת חקיקה, וחקיקה מהירה, וזה לזכותך, וברכות על הצעד.

עיסאווי פריג': אני, למען האמת, ההסתייגות שמועלית כאן על-ידי החברים, לבטל חלק מסעיף שהוספנו בוועדת הכלכלה – אני רוצה להסביר לחברים ולהגיד את דעתי בעניין.

עיסאווי פריג': אמורים להיכנס כספים לקופות העיריות מהקנסות שיבואו מהשימוש בנתיב הציבורי.

עיסאווי פריג': אני והחברים חשבנו שנכון שהכספים האלו ייועדו, בקופה נפרדת, בקרן, ויושקעו בתחבורה הציבורית, בקרן מיוחדת להסדרי תנועה, לטכנולוגיה מתקדמת בתחבורה.

עיסאווי פריג': יש המון דברים, וזאת הזדמנות לתת דחיפה ורוח גבית לתחבורה הציבורית, במיוחד בערים הגדולות.

עיסאווי פריג': זה מה שעמד מאחורי הדברים.

עיסאווי פריג': למה עשינו את זה?

עיסאווי פריג': איש משרד התחבורה בעיריית תל-אביב קם ואמר – הכספים שנעשה, הקופה שנעשה, מהשימוש בנתיב הציבורי – אז הוא דיבר על קופה, דיבר על כספים, יפה.

עיסאווי פריג': אם מדברים על כספים, למה שלא נייעד אותם לסוגיה, לדבר ספציפי?

עיסאווי פריג': אבל אני חייב להמשיך.

עיסאווי פריג': היו לי שיחות עם השר, וגם עכשיו דיברנו, והשר ישראל כץ שר התחבורה הביע נכונות.

עיסאווי פריג': ואני פונה אליך מכאן, שהכספים שיהיו שם – ויהיו כספים, בוא, אנחנו לא נורבגיה, עוד לא; רוצים להיות, אבל לא נורבגיה, יהיו כספים – אני פונה אליך שהכספים שיהיו, מהקנסות שישולמו, כתוצאה מהשימוש בנתיב הציבורי, ייועדו ויושקעו, ויהיה מערך בקרה שלכם, שאכן זה ילך להסדרי התחבורה ולקידום התחבורה בעיר עצמה.

עיסאווי פריג': אני מצפה ממך ומאמין שאכן אתה תדאג לקיום מנגנון שיכוון את הדברים.

עיסאווי פריג': במידה שאני אשמע את זה, אני חושב שאני אסתפק בתשובה שלך, ואני רואה את זה לחיוב.

עיסאווי פריג': הנקודה השנייה שרציתי לציין, אדוני השר – הנתיב הציבורי.

עיסאווי פריג': פנו אלינו אנשים כמו נהגי מוניות, כמו הורים שמסיעים את התלמידים לבית-הספר במיניבוסים או באוטובוסים.

עיסאווי פריג': צריך למצוא דרך להחריג אותם גם בנתיבים של התחבורה הציבורית, כי הבקשות שהגיעו אלינו מנהגי מוניות, והם לא מעטים – – –

בצלאל סמוטריץ': רגע, חבר הכנסת, רגע אחד.

בצלאל סמוטריץ': חברים, בואו ננסה לייצר קצת יותר שקט.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, בואו ננסה להיות קצת יותר בשקט ולכבד את הדובר.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': איך?

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': לא, לא, החוק לא אוסר עליהם, החוק לא מכליל אותם.

עיסאווי פריג': החוק מחריג אותם כדי שמוניות ורכבי נכים והסעות של תלמידים לבית-הספר ישתמשו בנתיב הזה.

עיסאווי פריג': אלה הסדרים שבתיאום בין משרד התחבורה לעיריות, וזה לא על-פי חוק.

עיסאווי פריג': ככה הבנתי, אדוני.

עיסאווי פריג': אז אני מבקש התייחסותך לזה, כי אנשים פונים ורוצים התייחסות.

עיסאווי פריג': בגדול, אדוני, וחברים, הצעת החוק טובה, חיונית וראויה לציון.

עיסאווי פריג': מזל טוב.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': אני מוריד את ההסתייגות, אבל רוצה לשמוע את השר.

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה שנצביע בעד ההסתייגות?

עיסאווי פריג': אני מוריד את ההסתייגות.

דוד ביטן: – – – הסתייגות.

בצלאל סמוטריץ': לא, לך אין הסתייגות.

עיסאווי פריג': אין הסתייגות.

עיסאווי פריג': אה, כן, אני – – –

דוד ביטן: – – – מקבל את ההסתייגות.

בצלאל סמוטריץ': אתה מקבל את ההסתייגות.

עיסאווי פריג': אני מקבל את ההסתייגות, אכן.

עיסאווי פריג': אבל, השר.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בסדר גמור.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה יוכל להשיב שר התחבורה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, חמש דקות.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, אני רק רציתי לברך.

תמר זנדברג: הנושא של האכיפה בנת"צים, אנחנו מדברים עליו שנים כאחד החסמים המרכזיים לעידוד תחבורה ציבורית.

תמר זנדברג: זה היה תקוע בין הרשויות למשטרה למשרד התחבורה, וכל אחד מאשים את השני; המשטרה לא הסכימה לוותר על סמכות, והרשויות לא הסכימו לסלול נת"צים אם אין אכיפה, וככה התחבורה הציבורית עמדה בפקק, מילולית, מה שנקרא, literally, במשך שנים, והנה, הדבר הזה בא – אני, מבין כל הדברים הגרועים – אדוני היושב-ראש, מעירים לי שלא שומעים אותי.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו נמתין.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, יש נורא רעש באגף השמאלי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מבקשים קצת יותר שקט.

תמר זנדברג: זה האגף הימני, דרך אגב.

בצלאל סמוטריץ': האגף הימני, כן, האגף השמאלי שלי.

דניאל עטר: – – – שבשמאל שלכם.

בצלאל סמוטריץ': תושבי המרפסות באגף הימני.

תמר זנדברג: אה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, לא, לא, אנחנו לא נמשיך.

בצלאל סמוטריץ': סליחה, תמר, שנייה.

תמר זנדברג: אוקיי.

דניאל עטר: בצלאל, אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו מבקשים קצת יותר שקט.

בצלאל סמוטריץ': עדיין לא.

בצלאל סמוטריץ': נמתין.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה לקרוא בשם של אף אחד, שאף אחד לא ייעלב שאני פונה דווקא אליו, אבל בכל זאת, חבר הכנסת פרוש, חבר הכנסת אייכלר, חבר הכנסת הנגבי.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו לא נחדש את הדיון עד שיהיה פה קצת יותר שקט ונכבד את הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': מה יהיה?

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: בקיצור, מבין הרבה דברים רעים שאנחנו עומדים להצביע עליהם בקרוב, יש נקודה אחת משמחת, כשהכנסת יוצאת היום או מחר, מתי שזה לא יהיה, לפגרת הקיץ, כאשר סוף-סוף הצלחנו, משרד התחבורה, אדוני שר התחבורה, להביא את הנושא הזה של האכיפה בנת"צים.

תמר זנדברג: אני מקווה שזאת תהיה בשורה לקידום התחבורה הציבורית, לנסיעת התחבורה הציבורית ולהעדפת התחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': שר התחבורה ביקש להגיב, ובהתאם לסעיף 31(א) לתקנון אנחנו מאפשרים לו.

בצלאל סמוטריץ': לרשות אדוני עומדות חמש דקות, בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמח על קידום הצעת החוק, ורוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת איתן כבל, על שנענה לאתגר לקדם באופן מהיר את הצעת החוק, גם כי היא נכונה עקרונית, וגם בהקשר של להיערך כדי ללוות את העבודות לקידום הרכבת התחתית, הרכבת הקלה בתל-אביב ובגוש-דן – פרויקט שהוא חשוב ביותר ומאותגר, ואין לו תחליף.

ישראל כץ: זה אחד הדברים שיסייעו לאוכלוסייה התל-אביבית, הגוש-דנית ולכל מי שמגיע לשם לנוע בצורה יותר סבירה.

ישראל כץ: זו אכיפה אפקטיבית בנתיבי התחבורה הציבורית, דבר שבימים כתיקונם מתרחש, לצערנו, בצורה לא מספקת.

ישראל כץ: לכן, העובדה שפקחי העיריות והעיריות יוסמכו לאכוף את החוק באמצעות התקנה של מצלמות בדרך אלקטרונית, וכל מי שיפר חוק – נוכל להיכנס כדי להרתיע, ולמנוע, ולפנות את המסלולים לתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: אני גם רוצה להודות לחבר הכנסת דוד ביטן, שהיה פעיל, להודות לחבר הכנסת דב חנין, שגם סייע, ויש גם כמובן אחרים; ואני רוצה עכשיו מכאן להודות לחבר הכנסת עיסאווי פריג', שגם גילה מעורבות גדולה, גם הרחיב את הדיון בהיבט הזה של מה עושים ומה עושים עם הכספים שייגבו – שהיינו שמחים לוותר עליהם, אגב, שלא ייסעו שם, פשוט.

ישראל כץ: איך אמרת?

ישראל כץ: אם נהיה נורבגיה, לא יצטרכו קנסות, לא יהיו הכנסות.

ישראל כץ: אבל מאחר שאנחנו מכירים את התנאים, טוב שהתפתח דיון, ובסופו של דבר אני מודה לך על שבהיסח הדיון גם דיברנו.

ישראל כץ: ואני אכן התחייבתי ומתחייב לפקח, והמשרד יפקח שהעיריות מכוונות את אותן הכנסות, קודם כול – שתהיה להן תקורה, כמובן של הוצאות, להיערך בכל ההיבטים, ולקדם את נושא התחבורה הציבורית בעיר שלהן.

ישראל כץ: ויש הרבה מה להשקיע.

ישראל כץ: אנחנו נוכל גם אולי, בפרויקטים שאנחנו יוזמים ודורשים השתתפות משלימה של הערים, לכוון את הכספים האלה גם לכיוון.

ישראל כץ: לכן, כמו שאני מבין את הסיכום, אנחנו כולנו, כל הכנסת תצביע ביחד, ובעצם תתגייס ביחד לטובת ציבור האזרחים במדינת ישראל, במקרה הזה תל-אביב, גוש-דן, כדי להקל עליהם.

ישראל כץ: ובדרך הזאת של הצבעה בעד ההסתייגות שחבר הכנסת דוד ביטן ואני הגשנו, שמקובלת על חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אנחנו גם נתמוך בהסתייגות, ולאחר מכן נתמוך בחוק.

ישראל כץ: וכולם יתאחדו כדי לקדם תחבורה ציבורית מתאימה, שגם תלווה את הקמת הרכבת הקלה, שהיא תחתית בחצייה, וגם תאפשר לאכוף בכל מיני מקומות בארץ את מניעת הנסיעה הלא-חוקית בנתיבי התחבורה הציבורית.

ישראל כץ: ומשפט אחרון: מדובר בפרויקט לאומי – הנושא של הרכבת, הרכבת התחתית, הרכבת הקלה, במקרה הזה בגוש-דן – פרויקט לאומי שיש לו חשיבות, שהתעכב 50 שנה, ולכן זה סמלי וראוי שכל הבית הזה מתאחד כדי לתמוך באמצעי חשוב מאוד לקידום הפרויקט הזה.

ישראל כץ: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר התחבורה.

בצלאל סמוטריץ': יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, רק ממש בקצרה, בקליפת אגוז, כדי לומר לכל החברים פה, בכנסת: אני קורא לכולם להצביע בעד החוק, ובהמשך לדבריו של חבר הכנסת עיסאווי פריג' – לתמוך בהסתייגות כפי שהוצגה על-ידי השר ישראל כץ ועל-ידי דוד ביטן, חבר הכנסת דוד ביטן.

איתן כבל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 113), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים על סעיפים 1 ו-2.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': ללא הסתייגויות, בהתאם להצעת הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 18 בעד סעיפים 1–2 – 75 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 75 בעד, אין מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים עכשיו – שני הסעיפים, סעיף 1 וסעיף 2 התקבלו כהצעת הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על ההסתייגות לסעיף 3.

דוד ביטן: קודם כול על ההסתייגות.

קריאה: בעד ההסתייגות.

קריאה: בעד ההסתייגות.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 82 נגד – אין נמנעים – אין ההסתייגות של שר התחבורה והבטיחות בדרכים ישראל כץ וחבר הכנסת דוד ביטן לסעיף 3 נתקבלה.

איתן כבל: ביטן, אתה תותח.

איתן כבל: תראה מה זה.

בצלאל סמוטריץ': לפרוטוקול – חבר הכנסת זוהיר בהלול הצביע בטעות ממקומו של חבר הכנסת יואל חסון בעד הצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': התוצאות: 82 בעד, אין מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': ההסתייגות לסעיף 3 התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים עכשיו להצביע על סעיף 3, כולל ההסתייגות שהתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 20 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה – 81 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 81 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': סעיף 3 עם ההסתייגות שלו התקבל.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים עכשיו להצביע על סעיפים 4–9, ללא הסתייגויות, לפי נוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 21 בעד סעיפים 4–9 – 80 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 4–9 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 80 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': סעיפים 4–9 התקבלו כנוסחם כפי שהונח בפנינו על-ידי הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': בהסכמת חבר הכנסת כבל, יושב-ראש הוועדה, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בקריאה שלישית על החוק כולו.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 22 בעד החוק – 80 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 113), התשע"ה–2015, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 80 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 113), התשע"ה–2015, התקבלה בקריאה שלישית ונכנסה לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': מעוניין לברך על כך – חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, רק כמה תודות, בכל זאת.

איתן כבל: נעשתה עבודה בלחץ זמנים מאוד מאוד אינטנסיבי.

איתן כבל: קודם כול, אדוני השר, תודה על העבודה.

איתן כבל: אני רוצה להודות לחברי בוועדה שהיו פעילים: חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת עיסאווי פריג', חבר הכנסת חאג' יחיא גם היה אתנו בדיונים, וכמובן דוד ביטן, שנכנס לטפל בהסתייגות.

איתן כבל: מפרגן לך.

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: אני רוצה כמובן גם להודות לצוות הוועדה: למנהלת הוועדה לאה ורון; לעורכת-הדין אתי בנדלר, היועצת המשפטית; לעורכת-הדין אביטל סומפולינסקי; למתמחה יעל לדרמן, שהבנתי שזו לה הצעת החוק הלפני-אחרונה בכנסת, והיא מסיימת בהצטיינות את ההתמחות שלה בכלכלה.

איתן כבל: בהצלחה.

איתן כבל: תודה רבה לכם.

איתן כבל: ואל תיסעו בנת"צים.

איתן כבל: רק תחבורה ציבורית.

איתן כבל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת כבל.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/938; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 2579; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 103 והוראת שעה), התשע"ה–2015, קריאה שנייה ושלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק יושב-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, התשע"ה–2015, ולדיון בהצעת חוק התכנון הבנייה (תיקון מס' 104), התשע"ה–2015 – חבר הכנסת אלי כהן.

בצלאל סמוטריץ': רגע אחד.

בצלאל סמוטריץ': לפני שנעבור לדיון בהצעת החוק שהקראתי עכשיו את שמה, חבר הכנסת אורן חזן ביקש למסור הודעה.

בצלאל סמוטריץ': כן?

בצלאל סמוטריץ': אורן?

בצלאל סמוטריץ': בוועדת האתיקה?

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': אני שומע שלא.

בצלאל סמוטריץ': לא ידוע לי.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו כאן איזה בלבול.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לדיון – רגע.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אתה רוצה להקריא?

בצלאל סמוטריץ': אחר כך.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת אלי כהן, אנחנו עוברים עכשיו בכל זאת לדיון בהצעת החוק, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 103 והוראת שעה), התשע"ה–2015, קריאה שנייה ושלישית.

בצלאל סמוטריץ': יושב-ראש הוועדה המיוחדת – אני מקצר בשמה הארוך של הוועדה המיוחדת שאתה עומד בראשותה – חבר הכנסת אלי כהן יציג את החוק, בבקשה.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 103 והוראת שעה), התשע"ה–2015, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אלי כהן: ב-19 במאי השנה – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רק מבקשים קצת יותר שקט באולם.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג, חבר הכנסת חיים ילין, חבר הכנסת ברושי.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת.

אלי כהן: ב-19 במאי השנה, סמוך לאחר הקמתה, קיבלה הממשלה את החלטה מס' 16 בנושא:

אלי כהן: התאמת מבנה ניהול הנדל"ן והתכנון בממשלה להתמודדות עם משבר הדיור.

אלי כהן: במסגרת החלטה זו הוחלט, בין השאר, להעביר את שטח הפעולה תכנון ובנייה, בכללותו, ממשרד הפנים למשרד האוצר, וכן להעביר לשר האוצר את סמכויות שר הפנים הנוגעות לתכנון ובנייה בשורה של דברי חקיקה, ובראשם חוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965.

אלי כהן: כמו כן, הוחלט להעביר את מינהל התכנון ולשכות התכנון המחוזיות ממשרד הפנים למשרד האוצר.

אלי כהן: ביום 13 ביולי אישרה הכנסת את הודעת הממשלה בדבר העברת הסמכויות ושטחי הפעולה כאמור.

אלי כהן: מטרת הצעת החוק שלפנינו, שיזמה הממשלה, לשקף בחקיקה את החלטות הממשלה בדבר העברת הסמכויות ושטחי הפעולה כאמור.

אלי כהן: לשם כך מוצע לערוך את תיקוני החקיקה הנדרשים בחוקים הבאים: בחוק התכנון והבנייה – חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 101); חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), 2011; חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), 2014.

אלי כהן: באופן כללי, מוצע כי בכל מקום בחוק התכנון והבנייה שבו ניתנת סמכות לשר הפנים, תעבור סמכות זו לשר האוצר.

אלי כהן: יחד עם זאת, מהוראה זו מוחרגים סעיפים מסוימים בחוק, בעיקר בכל הנוגע להפעלת סמכות שר הפנים כשר האחראי לשלטון המקומי.

אלי כהן: כיוון שהוצע בהצעת החוק להגדיל את מספר נציגי הממשלה בכמה ועדות תכנון ובראשן במועצה הארצית, החליטה הוועדה בראשותי, בשיתוף פעולה מלא של כל סיעות הבית, לערוך כמה שינויים משמעותיים בהצעה אשר נועדו לשמור על האיזון הקיים היום בין נציגי הממשלה לנציגי הציבור במוסדות התכנון המרכזיים, וזאת על-ידי הוספת נציגים לשלטון המקומי ולארגונים החברתיים במוסדות אלו.

אלי כהן: בהחלטה שלנו החלטנו שלמועצה הארצית יתווסף ראש עיריית באר-שבע, וכן נציג ארגון חברתי שימונה על-ידי שר הרווחה והשירותים החברתיים; לוועדה לתשתיות לאומיות וכן לוועדה לתכנון מתחמים מועדפים לדיור יתווסף נציג ארגון חברתי; לוועדה לשמירת הסביבה החופית יתווסף נציג הרשויות המקומיות, כך שיהיו בסך הכול שלושה נציגי שלטון מקומי בוועדה זו.

אלי כהן: בוועדה לשמירה על קרקע חקלאית בשטחים פתוחים הוחלט להפחית את מספר נציגי הממשלה שהוצעו בהצעה, כך שבמקום שני נציגים למשרד האוצר יהיה נציג אחד כאמור.

אלי כהן: בנוסף החליטה הוועדה כי החוק יהיה הוראת שעה ויעמוד בתוקפו חמש שנים.

אלי כהן: בשל שיתוף הפעולה האמור, אישרה הוועדה את הצעת החוק ללא מתנגדים, ונציגי האופוזיציה החליטו לוותר על כל ההסתייגויות שהוצעו במהלך הדיון, למעט כמה הסתייגויות בודדות.

אלי כהן: היה כאן באמת שיתוף פעולה מלא, גם של חברי הקואליציה וגם של חברי האופוזיציה, ואני חושב שהוכחנו כאן בצורה ברורה שמה שעומד לנגד עינינו זה כמובן לבוא ולרכז את מוסדות התכנון ומינהל מקרקעי ישראל במקום אחד, על מנת לקצר תהליכים, על מנת לפשט את הביורוקרטיה, על מנת שנוכל לבוא ולהקל בסרבול הקיים היום.

אלי כהן: אך, יחד עם זאת, דאגנו לשמור על איזון; לשמור על איזון בין נציגי הממשלה, יחד עם הרשויות המקומיות ויחד עם הנציגים של הארגונים החברתיים.

אלי כהן: לכן כללנו גם בוועדה הארצית, חוץ מהתוספת של שני נציגי ממשלה, גם נציג לרשויות המקומיות – במקרה הזה באר-שבע – וגם נציג לארגונים החברתיים.

אלי כהן: אני חושב שבאמת פעלו כאן כל סיעות הבית בשיתוף פעולה על מנת לבוא ולתת חוק שיוכל לתת מענה בסוגיה חשובה זאת.

אלי כהן: לאור האמור, אבקש כי הכנסת תדחה את ההסתייגויות ותאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

אלי כהן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: יש שתי הסתייגויות לחוק הזה.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין ינמק את שתי ההסתייגויות.

נורית קורן: לרשותך עשר דקות לנמק את שתי ההסתייגויות, בסדר?

דב חנין: כן, תודה לך, גברתי היושבת-ראש, רק ההתקהלות פה מקשה עלינו.

נורית קורן: חברים, חברים, רק קצת יותר בשקט, בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, האם יש לנו שר באולם, או שאולי הממשלה נטשה אותנו?

נורית קורן: יש שר.

דב חנין: יש שר, אני שמח לשמוע.

דב חנין: אדוני השר להגנת הסביבה, כמה טוב, כמה טוב לראות אותך אתנו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו היא בעייתית, מסוכנת וגם מיותרת.

דב חנין: אנחנו פה עושים ניתוח של השתלת מוח, עוקרים את מוחה של מערכת התכנון ומעבירים אותה לגוף אחר.

איתן ברושי: הגוף דוחה.

דב חנין: הגוף דוחה, אתה צודק.

איתן ברושי: הגוף דוחה את ההשתלה.

דב חנין: הגוף דוחה את ההשתלה.

דב חנין: אומרים לנו כל גופי התכנון שהגוף דוחה את ההשתלה.

דב חנין: את מערכת התכנון עוקרים ממשרד הפנים, שהוא המשרד הרלוונטי, המתאים, ואני תכף אסביר למה, ומעבירים אותה למשרד האוצר.

דב חנין: מה הבעיה כאן?

דב חנין: הבעיה כאן היא שמשרד האוצר הוא המשרד הכלכלי המרכזי של הממשלה, הוא משרד שאחראי למדיניות כלכלית.

דב חנין: יש לו הרבה תפקידים: פיסקליים, מוניטריים, ויסות הפעילות הכלכלית והעסקית במשק, תפקידים רבים.

דב חנין: אבל משרד האוצר לא יכול לנהל את כל הדברים במדינה.

דב חנין: לעומת זאת, מערכת התכנון בישראל היא מערכת ארגונית שעסקת במגוון רחב של שיקולים, בוודאי גם שיקולים כלכליים אבל גם שיקולים חברתיים וסביבתיים.

דב חנין: בין צורת העבודה של משרד האוצר לבין צורת העבודה של מערכת התכנון יש שוני עקרוני.

דב חנין: משרד האוצר מתמקד בחשיבה אורכית לטווח קצר, מנהל תקציב לשנה; לפעמים הממשלה רוצה להביא לנו תקציב לשנתיים ואז יש הרבה בעיות וקשיים עם זה.

דב חנין: אי-אפשר לתכנן במשרד האוצר לשלוש שנים, ולכן אין תקציב תלת-שנתי.

דב חנין: לעומת זאת, מערכת התכנון היא מערכת רוחבית, היא מערכת שמכוונת לייצר פתרונות לטווח ארוך.

דב חנין: אנחנו מייצרים תכנון לא לשנה, לא לשנתיים, אלא ל-20, 30, 40, 50 שנה קדימה.

דב חנין: להשתיל את מערכת התכנון בתוך משרד האוצר זה לקרוע אותה מהרקמה הטבעית שבתוכה היא נמצאת ולהעביר אותה למקום לא נכון ולא רלוונטי.

דב חנין: לא במקרה הדבר הזה לא קורה בשום מדינה בעולם, לא בבריטניה, לא בצרפת, לא בגרמניה, לא בדנמרק, לא בהולנד, לא בנורבגיה.

דב חנין: זו המצאה ישראלית.

דב חנין: מדוע יש לנו את ההמצאה הזו?

דב חנין: באו אלינו, עמיתי חברי הכנסת, נציגי הממשלה והסבירו לנו: יש משבר דיור.

דב חנין: אכן, יש משבר דיור, בואו נתמודד אתו.

דב חנין: למה משבר הדיור מחייב את הצעד המוזר הזה?

דב חנין: כאן לא הסבירו לנו.

דב חנין: משבר הדיור, עמיתי חברי הכנסת, יש לו שני צדדים – וזה משהו שהממשלה לאורך שנים התעקשה לא לראות – יש צד במשבר הדיור שקשור לביקושים.

דב חנין: ביקושים בתחום הדיור הם ביקושים דיפרנציאליים – אני אפילו, גברתי היושבת-ראש, אני לא שומע את עצמי.

נורית קורן: לא שומע את עצמך.

נורית קורן: סליחה, חברי הכנסת.

דב חנין: אז זה לא על חשבוני, אבל אי-אפשר עם – – –

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת שקט, יש יותר מדי המולה.

דב חנין: אולי להגביר את הרמקול הזה?

דב חנין: אדוני המזכיר, אדוני המזכיר – – –

נורית קורן: הוא לא שומע.

דב חנין: כיוון שגם אני לא שומע את עצמי, לא רק אתה לא שומע אותי, אולי תבקש להגביר קצת את הרמקול, שנתגבר על רעשי הרקע במליאה?

נורית קורן: אי-אפשר, זה אוטומטי.

דב חנין: אי-אפשר?

דב חנין: אי-אפשר לדבר ככה.

דב חנין: בכל מקרה, עמיתי חברי הכנסת – – –

נורית קורן: חברי הכנסת, חבר הכנסת דוד ביטן, אפשר לשבת ולדבר יותר בשקט?

נורית קורן: תודה.

דב חנין: הוא לא שומע אותך, אף אחד לא שומע אף אחד.

נורית קורן: חבר הכנסת ביטן, השר, בבקשה, תשבו, לדבר בשקט.

נורית קורן: גם בתאים, תודה.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אני רוצה לחזור ולומר, עמיתי חברי הכנסת, מערכת התכנון, מקומה במשרד הפנים – התחלתי להסביר את זה – ומשבר הדיור לא מחייב לעקור אותה ממקומה הטבעי למקום אחר.

דב חנין: כדי להתמודד עם משבר הדיור אנחנו צריכים להבין שלמשבר הדיור יש שני צדדים: יש צד הביקוש ויש צד ההיצע.

דב חנין: בצד הביקוש הממשלה יכולה לעשות הרבה דברים, כולל משרד האוצר.

דב חנין: אם נסתכל, למשל, על ביקושים של דירות לרכישה, אין שום ספק שביקושי הדירות לרכישה במדינת ישראל נובעים בין היתר מהעובדה שאין כאן, בארץ הזאת, מסלולים של חיסכון בטוח ורווחי לטווח בינוני ולטווח ארוך.

דב חנין: אם לאנשים יש קצת כסף בצד, הדרך היחידה שלהם, כך הם חושבים, להבטיח את הכסף הזה היא לקנות נדל"ן.

דב חנין: ולכן משרד האוצר צריך במסגרת תפקידו לייצר אפיקים של חיסכון לטווח בינוני ולטווח ארוך, וזה אכן יקל על הביקושים בתחום הדיור.

דב חנין: יש שכבה נוספת של ביקושים בתחום הדיור שהיא הביקושים לשכירות.

דב חנין: גם כאן יש הרבה דברים שצריכים להיעשות על-ידי הממשלה, כולל גם על-ידי משרד האוצר.

דב חנין: יש שכבה נוספת של ביקושים בתחום הדיור שהיא שכבת הביקושים והצרכים לדיור חברתי ולדיור ציבורי, וגם כאן המדינה צריכה לעשות הרבה יותר ממה שהיא עושה.

דב חנין: נעבור לצד ההיצע.

דב חנין: בצד ההיצע המדינה לא עושה את מה שהיא הייתה צריכה לעשות וזה לבנות דירות; לבנות דירות בבנייה תקציבית כמו שישראל ידעה לעשות בעבר, ועשתה בהיקפים גדולים ואפילו עצומים.

דב חנין: במקום לעשות את מה שהמדינה צריכה לעשות בתחום הביקושים ובתחום ההיצע, אנחנו לאורך שנים עדים למודל שמספר לנו שהבעיה היא מערכת תכנון שאותה צריך לפרק.

דב חנין: ולכן יצרו לנו אפיקים עוקפי-תכנון, הקימו לנו וד"לים, ואחר כך ותמ"ל, ובמקביל ות"ל, ומסלולים עוקפים את המסלולים העוקפים, ושוב מסלולים עוקפים, מסלולים עוקפים חדשים.

דב חנין: ועכשיו, על כל הדברים האלה מציעים לנו את המהלך המוזר של קריעת מערכת התכנון ממשרד הפנים והעברתה למשרד האוצר.

דב חנין: אדוני השר להגנת הסביבה, כל אנשי המקצוע שאתם דיברתי הסבירו לי שהתוצאה הטבעית של המהלך הזה תהיה בעיקר כאוס.

דב חנין: למערכת התכנון, עד שהיא תדע להתנהל בכללים ובנורמות החדשות, ייקח זמן, זמן יקר שהמערכת לא תדע לייצר בו פתרונות ולא תדע לייצר בו תשובות.

דב חנין: למה משרד הפנים הוא המקום הנכון והראוי יותר למערכת התכנון?

דב חנין: לא רק מכיוון שמשרד הפנים הוא מטבעו משרד מתכלל, שאמור לראות גם שיקולים כלכליים, גם שיקולים חברתיים, גם שיקולים סביבתיים, אלא גם מכיוון שמשרד הפנים הוא המשרד שאמון על הקשר עם השלטון המקומי, ואי-אפשר לדבר על מערכת תכנונית, אי-אפשר ליצור מערכת תכנונית טובה בלי קשר עמוק ואינטנסיבי עם השלטון המקומי, עם הרשויות המקומיות.

דב חנין: ולכן סביב הצעת החוק הזו התנהל ויכוח רציני, עמוק ועקרוני, ואנחנו אמרנו לממשלה שהדבר הזה שהם מקדמים עכשיו הוא דבר בעייתי, הוא דבר מסוכן והוא גם דבר מיותר.

דב חנין: המחשבה לעשות את החוק הזה לחוק של הוראת שעה היא כשלעצמה מחשבה נכונה.

דב חנין: אגב, עמיתי חברי הכנסת, לי אין ספק שכאשר תהיה פה כנסת חדשה וממשלה חדשה, אחד הדברים הראשונים שהממשלה הזאת תעשה הוא לנסות לתקן את העיוות הזה ולהחזיר את מערכת התכנון למשרד הפנים, למקומה הטבעי, בדיוק כמו שהממשלה הנוכחית, אחד הדברים שהיא עושה ומנסה לעשות זה לתקן את הקלקולים של הממשלה הקודמת, עם כל חוקי המשילות ההזויים וכל הקלקולים האחרים שנעשו בקדנציה הקודמת.

דב חנין: אני הצעתי שמשך הזמן של התיקון הזה יהיה קצר יותר.

דב חנין: אין שום סיבה לחכות עד לכנסת הבאה.

דב חנין: אנחנו נראה את המחירים הכלליים, החברתיים והסביבתיים של הקלקול הזה כבר בחודשים הקרובים, ולכן אין שום סיבה שנמשיך לשלם מחיר יקר על הטעות שהממשלה עושה.

דב חנין: אני בכל זאת רוצה לומר, אדוני חבר הכנסת כהן, יושב-ראש הוועדה, מילה טובה לך.

דב חנין: יש בינינו ויכוח, אבל אתה ניהלת את הוועדה בחוק המורכב והמסובך הזה בתבונה רבה, וגם ניסית, למרות המחלוקות הרבות, למצות את המשותף בינינו, חברי הכנסת.

דב חנין: ואני אומר לכם, עמיתי, אני חושב שחבר הכנסת כהן, שהוא חדש בבית הזה – הוא ותיק בפעילות הציבורית אבל חדש בבית הזה – הראה לכולנו דוגמה של איך אפשר לעבוד גם בנושאים שיש בהם מחלוקת ולנסות למצות הסכמות, להגיע להבנות, ובסופו של דבר, כך אני גם מעריך, לייצר הצעת חוק יותר טובה מאשר החוק הממשלתי, כי אנחנו שמרנו, קודם כול, על האיזונים בין גופי התכנון השונים – בין נציגי הממשלה לנציגי שלטון מקומי וקבוצות אזרחיות וציבוריות אחרות.

דב חנין: ונוסף על זה, כמו שגם אמרת בהצגת הדברים, הוספנו – ואני חושב שזה אחד החידושים החשובים בחוק הזה – אני מסיים – נציג של ארגונים חברתיים.

דב חנין: אני חושב שזו תרומה חשובה לחוק הזה.

דב חנין: אולי במובן מסוים, לפחות להשקפתי, החוק הזה בא לקלל אבל במובן מסוים הוא יצא מברך, ועל כך אני רוצה להודות לך.

דב חנין: אני גם רוצה להעריך, להביע הערכה לנציגו של שר האוצר בדיון, מר אביגדור יצחקי, שהוא גם חבר כנסת לשעבר, ותיק בבית הזה, שבתבונה רבה ידע גם הוא לתרום את תרומתו לתהליך הזה שאתה הובלת, אדוני היושב-ראש, וזה גם מה שמאפשר לנו, חבר הכנסת סמוטריץ, יושב-ראש הישיבה הזו, לקיים את הדיון בחוק הזה במסגרת זמן נורמלית, כי אחרת היינו ממשיכים להתווכח עליו מן הסתם עד כניסת השבת.

דב חנין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת איימן עודה.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, נדמה לי.

בצלאל סמוטריץ': נכון?

בצלאל סמוטריץ': שתי הסתייגויות.

בצלאל סמוטריץ': וואו וואו, איך ממלאים דבר כזה?

בצלאל סמוטריץ': בהצלחה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, אני רוצה דווקא להתחיל מהסוף, אולי מסוף דבריו של חבר הכנסת דב חנין, ולומר שבאמת, כפי שציין יושב-ראש הוועדה החדש חבר הכנסת אלי כהן, החוק הזה בא לכאן אחרי מידה מסוימת של הבנות והסכמות.

תמר זנדברג: זה המקום להודות לך, חבר הכנסת כהן, על הובלת וניהול העניין בצורה עניינית ובצורה קשובה גם לצרכים, תוך הבנה שדברים מגיעים לוועדה וצריכים גם להשתנות.

תמר זנדברג: ואכן, באמת הרכב הוועדות עבר שינוי בוועדה שלך ונוספו גם נציגים חברתיים, גם נציג השלטון המקומי וגם ראש עיריית באר-שבע רוביק דנילוביץ – שזה המקום לברך אותו על חברותו החדשה במועצה הארצית לתכנון ובנייה.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אם הוא מעוניין במינוי הזה, אנחנו לא שאלנו אותו, אבל מכיוון שראשי כל הערים המרכזיות במטרופולינים – תל-אביב, ירושלים וחיפה – כבר חברים במועצה, חשבנו שזאת גם אמירה גיאוגרפית, פריפריאלית, חברתית – – –

אלי אלאלוף: – – –

תמר זנדברג: אז אוקיי, אז תמסור לו בשמנו את המינוי.

תמר זנדברג: חשבנו שזאת גם אמירה ערכית בפני עצמה.

תמר זנדברג: וזו הזדמנות גם לברך אותך, חבר הכנסת אלאלוף, תושב באר-שבע, שעכשיו אתה תהיה מיוצג במועצה הארצית.

תמר זנדברג: ועם זאת, ולמרות הרוח הטובה ששררה בדיון, ולמרות ההסכמות באמת עם כל נציגי האופוזיציה וההקשבה, אני חייבת לומר שההתנגדות שלנו לחוק הזה מתחילה במהות שלו.

תמר זנדברג: נכון, אחרי שהמהות, שכנראה עוד תגיע להצבעה, אבל לא בטוח שנצליח למנוע אותה – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת כאן מתחת לעמדת היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כהן.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו רוצים קצת יותר שקט.

בצלאל סמוטריץ': סדרנים, אנחנו נבקש שקט שם ביציע.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אז אני אומרת שלמרות הרוח הטובה ולמרות ההבנות אנחנו נתנגד לחוק המוצע, והסיבה היא לא ההבנות בסופו של דבר בתיקונים הקטנים שהצלחנו להשיג, אלא המהות שאנחנו מתנגדות ומתנגדים אליה.

תמר זנדברג: והמהות היא העברת סמכויות מינהל התכנון והעברת מינהל התכנון עצמו, כגוף, ממשרד הפנים, שם הוא היה עד היום, למשרד האוצר במסגרת עוד רפורמה שהכריזו עליה שר האוצר כחלון וכולנו.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר על זה שני דברים, אחד פרוצדורלי, ואחר כך לעבור למהותי.

תמר זנדברג: הפרוצדורלי – אני רוצה להזכיר לכם, חברות וחברי הכנסת, שלפני כמה שבועות הצבענו כאן על העברת סמכויות – סעיף כזה של העברת סמכויות, שהוא בלי דיון ובלי הסתייגויות ובלי דיונים בוועדות, פשוט העברת סמכויות ממשרד למשרד.

תמר זנדברג: הצבענו כאן על העברת סמכויות התכנון למשרד האוצר.

תמר זנדברג: הצבענו.

תמר זנדברג: ואחרי שהצבענו ולכאורה הדבר הזה כבר עבר, הביאה הממשלה הצעת חוק שמכילה סעיפים שעליהם כבר הצבענו במסגרת העברת הסמכויות.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי ככל הנראה הייתה כאן איזו נפילת אסימון שמדובר בנושא כבד.

תמר זנדברג: זה לא דבר של מה בכך, זו לא העברה של סמכות או של איזה תחום ממשרד כזה או אחר, אלא מדובר בעצם במערכת התכנון בשלמותה, מערכת שאחראית לדמותה המרחבית של ישראל, על כל המשתמע מכך: על הקמת שכונות למגורים, על הקמת אזורי תעשייה ותעסוקה, על תשתית, על שטחים פתוחים, על שמורות טבע.

תמר זנדברג: כל דמותה התכנונית של מדינת ישראל טמונה במערכת התכנון הזו, ולכן נעשה ההליך הכפול הזה של הליכה לחוק.

תמר זנדברג: עכשיו, בואו נבין מה המשמעות של מערכת התכנון.

תמר זנדברג: מדובר על מערכת עם איזונים ובלמים, מערכת דמוקרטית; מערכת, שדרך אגב, ספגה כמה מכות די קשות בשנים האחרונות.

תמר זנדברג: רק בקדנציה האחרונה אנחנו, בוועדת הפנים, דנו בשלוש רפורמות חדשות לפחות בנושא התכנון והבנייה.

תמר זנדברג: הווד"ל – אם את זוכרת, חברת הכנסת סתיו שפיר, בדיוק בזמן הזה, סוף יולי 2011, חוק הווד"ל, הסופר-טנקר של נתניהו, כביכול, להתמודדות עם משבר הדיור שעמד במוקד המחאה החברתית.

תמר זנדברג: כתשובה עליה הובא חוק הווד"ל, שאנחנו טענו שיעשה בדיוק ההפך, אבל הוא עבר.

תמר זנדברג: אחריו בא הוותמ"ל – – –

סתיו שפיר: – – –

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: ומאז אפס דירות נבנו במסגרתו.

תמר זנדברג: ולמרות זאת בא הוותמ"ל – העוקף של העוקף, שגם הוא עוד יותר החמיר את התנאים ועוד יותר החמיר את אחיזת הממשלה במערכת התכנון.

תמר זנדברג: והוא רק עבר עכשיו, רק עבר בקדנציה האחרונה, עוד לא הספיק לעבוד.

תמר זנדברג: במקביל אליו עברה עוד רפורמה בחוק התכנון והבנייה – רפורמת המרפסות המפורסמת, רפורמה מאוד מאוד גדולה ששינתה את כל מערכת התכנון.

תמר זנדברג: וגם היא עברה רק עכשיו, בשנה האחרונה.

תמר זנדברג: נכנסה לתוקף לא מזמן, לפני כמה חודשים.

תמר זנדברג: הטענה שלי היא שהעברת הסמכויות הזאת והעברת מינהל התכנון במסווה של ייעול עבודת הממשלה ובמסווה של אותו ארגז כלים שדיבר עליו שר האוצר עם כניסתו לתפקיד, תעשה קודם כול את ההפך מזה.

תמר זנדברג: היא רק תסרבל ותתיש, ותעשה בלגן גדול ושלם בעבודת הממשלה, ולא תייעל אותה ולא תשפר אותה, ולא תעשה שום דבר כזה.

תמר זנדברג: אבל יש לי כאן גם עוד לקח למי שבאמת מעוניין לפתור את משבר הדיור.

תמר זנדברג: תראו, זו כבר הכנסת השנייה שנבחרת כאשר השאיפה לפתור את המשבר עומדת במרכזה, ויש לנו ויכוח אמיתי מה הדרך לעשות זאת.

תמר זנדברג: זאת כבר הממשלה, לפחות השנייה, אם לא השלישית, שטוענת שהדרך היחידה לפתור את משבר הדיור היא לבנות עוד דירות.

תמר זנדברג: כמו באותו משל ידוע על המשוגע שחושב שאם הוא יעשה עוד פעם ועוד פעם אותו דבר התוצאה תהיה שונה, ככה גם הפעם הזאת – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

תמר זנדברג: לא, עשו.

תמר זנדברג: אז בואי אני אספר לך, בואי אני אספר לך שלפי בדיקות בוועדות המחוזיות הקיימות היום, קיים מלאי תכנוני של מאות-אלפי יחידות דיור מאושרות.

תמר זנדברג: הן לא נבנו, וזה חלק מהבעיה.

תמר זנדברג: את צודקת, הדירות האלה לא נבנו, אבל הן תוכננו.

תמר זנדברג: ולכן רפורמה נוספת בתכנון היא לא מה שיעזור.

תמר זנדברג: כנראה מה שצריך זה שני דברים: 1.

תמר זנדברג: לפתור חסמים בבנייה בהוצאה לפועל.

יפעת שאשא ביטון: – – –

תמר זנדברג: אבל זה לא מה שהדבר הזה בא לעשות.

תמר זנדברג: הנושא הזה נוגע למינהל התכנון, הוא לא נוגע לא לשום דבר של – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

תמר זנדברג: לא, לא, לא.

תמר זנדברג: אנחנו כרגע דנים ספציפית בהעברת מינהל התכנון, ויש טענה חזקה שאומרת שהבעיה היא לא בתכנון, משני טעמים: 1.

תמר זנדברג: יש מלאי תכנוני, רק שבאמת, כמו שאת אומרת בדיוק, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, הבעיה היא בביצוע ובהסרת חסמים בבנייה.

תמר זנדברג: והדבר השני, והוא אולי החשוב יותר, שאם אנחנו נבנה עוד מאותו דבר, קרי, אם אנחנו נמשיך לבנות שכונות פרבריות שתלויות באופן בלעדי ברכב פרטי, ללא פתרונות תחבורה ציבורית, ללא עירוב שימושים, כאשר הקהילה היא קהילה הומוגנית – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

תמר זנדברג: את יודעת שכאשר קבלן רוצה למכור, לשווק יחידות דיור בשכונה, יש לו ססמה: לגור עם אנשים כמוך.

תמר זנדברג: זה אמור להיות דבר טוב.

תמר זנדברג: אבל יש לנו חוסר הבנה, כי שכונה טובה, איכותית, מתפקדת, שעובדת לטובת התושבים, היא דווקא הטרוגנית.

תמר זנדברג: אפשר למצוא בה אנשים מכל מיני סוגים, בדירות קטנות ליד בתים גדולים, גבוהים ליד נמוכים, אנשים עניים גרים ליד עשירים.

תמר זנדברג: לא יקרה לנו שום דבר.

תמר זנדברג: הלכידות החברתית רק תעלה אם אנחנו נבנה שכונות יותר טובות, יותר איכותיות, עם מרכזים קהילתיים, בתי-כנסת, בתי-ספר, שאפשר ללכת אליהם ברגל.

תמר זנדברג: אנחנו התרגלנו לגור באיים, איים בנויים, של בתים נמוכי קומה שלא מנצלים את הקרקע כמו שצריך – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

תמר זנדברג: – – דירות חמישה חדרים עם מחסן, חניה ושתי חניות לדירה, ואנחנו חושבים שזאת איכות חיים.

תמר זנדברג: אנחנו משתעבדים לרכב הפרטי, אנחנו מאבדים את החיים החברתיים שלנו, אנשים לא נפגשים במרחב הציבורי, ואנחנו ממשיכים לבנות עוד מאותו דבר על מנת שמחירי הדירות ירדו.

תמר זנדברג: על מנת לפתור את משבר הדיור צריך לשנות דיסקט, צריך להתחיל ולהביא חשיבה תכנונית אחרת, עירונית, מקיימת.

תמר זנדברג: אני חייבת לציין בהקשר הזה את הדבר שעומד לבוא אל הוועדה שלך, חבר הכנסת אלי כהן, והוא הרשות להתחדשות עירונית, שבעצם לשמה הוקמה הוועדה, והיא גם מככבת בשם הוועדה.

תמר זנדברג: אני תולה הרבה מאוד תקוות ברשות הזאת, בתקווה שהיא באמת תעשה את הדבר הזה ותעצור את הקיבעון המחשבתי התכנוני הזה ותתחיל לתכנן דברים בכיוון אחר לגמרי.

תמר זנדברג: אני מקווה שלא נגלה פה שיש דברים שהולכים בכיוונים הפוכים.

תמר זנדברג: כלומר, מצד אחד, להמשיך לעשות עוד מאותו דבר, ומצד שני, להתחיל באמת לחשוב ולדמיין איך נראית באמת עירוניות והתחדשות עירונית טובה.

קריאה: – – –

תמר זנדברג: לטעמנו, העברת מינהל התכנון למשרד האוצר היא לא הדרך לעשות זאת.

תמר זנדברג: ולכן, אנחנו נמשיך לדחוף ולקדם את הרעיון של תכנון עירוני מקיים וטוב, ועם זאת נתנגד להעברת סמכויות למשרד האוצר.

תמר זנדברג: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אדוני היושב-ראש, בוא נתחיל בזה שהשם שלי איימן עוֹדֶה ולא עוּדָה.

איימן עודה: תנסה להגיד את זה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת היימן עוֹדֶה.

איימן עודה: מה זה היימן?

איימן עודה: מה, שם אשכנזי?

איימן עודה: סי היימן, למשל?

בצלאל סמוטריץ': עוד פעם?

איימן עודה: איימן, באל"ף.

בצלאל סמוטריץ': איימן עודה – איוא.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איימן עודה.

איימן עודה: כל הכבוד.

איימן עודה: הפעם הצלחת.

איימן עודה: יופי, כל הכבוד.

איימן עודה: כן, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו תגיד בבקשה "סמוטריץ".

איימן עודה: סמוטריץ – מה, זה – – – דרך אגב, מי שיודע את השפה של האחר הוא מרוויח מזה.

איימן עודה: לכן, גם יהודים צריכים ללמוד ערבית.

איימן עודה: פהמת עלי?

בצלאל סמוטריץ': פהמת.

איימן עודה: אבל לא מהמקום של דע את האויב, אלא ממקום של תרבות נוספת – – –

דניאל עטר: כששניכם מתחילים לתקשר זה נקודת שיא, ועדיף לפרוש בשיא.

יחיאל חיליק בר: אני מציע שתחליפו בזה: בצלאל עודה ואיימן סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': עד כאן.

איימן עודה: מישהו אמר פעם שבתוך כל בן-אדם יש גזען קטן.

איימן עודה: אני מאמין גם שבתוך כל גזען יש בן-אדם קטן, צריך לדבר אליו.

בצלאל סמוטריץ': אני עוצר כאן רק מפני שאני על כיסא היושב-ראש עכשיו.

איימן עודה: לגבי התכנון והבנייה – אני ביקשתי לדבר, ואני רוצה להציג את הבעיה הקשה של האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: מאז שנת 1948 לא נבנה יישוב ערבי אחד בגליל ובמשולש, ממש אפס, ותוכניות מתאר לא חודשו.

איימן עודה: חלקן לא חודשו זה 30 שנה.

איימן עודה: "צוות 120 הימים" קבע שהאפשרות הייתה של הממשלה – קבעה בצורה חד-צדדית שלא מאשררים תוכניות מתאר, לא מרחיבים אזורי שיפוט.

איימן עודה: ואני פעם אמרתי שהמצב הזה הוא כמו חליפה שאתה קונה לילד בן עשר אבל היום הוא בן 30.

איימן עודה: ואתה רוצה להלביש לו את החליפה בכוח, אז היא תיקרע מפה וגם תיקרע מפה.

איימן עודה: בשביל לפתור את הבעיה, אנחנו הגשנו – – –

דניאל עטר: – – – על זה שהחולצה קרועה.

איימן עודה: בשביל לפתור את הבעיה אנחנו הגשנו הצעה קונקרטית.

איימן עודה: אמרנו שיש 50,000 בתים לא מוסדרים בקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: אם אנחנו נמשיך במצב הזה, ניפגש בקדנציה הבאה, ויש 55,000 בתים לא מוסדרים.

איימן עודה: אז אנחנו צריכים להגיע לפתרון לבעיה הזו.

איימן עודה: ההצעה הקונקרטית שלנו – להקים ועדה; חלקם מקצועיים מטעם הממשלה, חלקם מקצועיים מטעמנו.

איימן עודה: והוועדה הזו תלמד את הנושא, תלמד את סוגיית תוכניות המתאר ואזורי השיפוט, והיא תגיש המלצות.

איימן עודה: אם נצליח לעשות את הצעד הזה אנחנו נפתור בעיה כואבת ולחוצה זו, ויפה שעה אחת קודם.

איימן עודה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת איימן עודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, בבקשה.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק התכנון והבנייה הוא משנת 1965.

מסעוד גנאים: החוק הזה כבר התיישן.

מסעוד גנאים: אני נולדתי בשנת 1965, הרבה שינויים עברתי.

מסעוד גנאים: אתם יכולים להסתכל על השערות שלי רק.

מסעוד גנאים: אז החוק הזה גם צריך לעבור שינוי.

מסעוד גנאים: ריבונו של עולם, חוק משנת 1965.

מסעוד גנאים: העולם השתנה, מובנים השתנו, והחוק נשאר כפי שהוא, אף שכולם יודעים מה הבעיות או מה הדפקטים שיש בחוק הזה, שאחד מהם זה הזמן הארוך שלוקח עד שמישהו מקבל היתר או עד שמאשרים הרחבת שטח שיפוט או תוכנית מתאר או תוכנית אב.

מסעוד גנאים: כל הדברים האלה והקשיים האלה – למרות זה שמרו על אותו חוק.

מסעוד גנאים: נכון, עכשיו בין ידינו יש כמה שינויים.

מסעוד גנאים: אבל יש שינוי שחשוב מאוד להכניס אותו, זועק לשמים, והוא האפליה וההדרה של הערבים מכל ועדות התכנון והבנייה, בראשן המועצה הארצית לתכנון.

מסעוד גנאים: תתארו לעצמכם: המועצה הזו מונה 74 חברים; ה-74 הם יהודים נטו.

מסעוד גנאים: אין שם אף ערבי.

מסעוד גנאים: יש מחקר שעשה עורך-הדין ד"ר קייס נאסר על הוועדות ועל מסגרות התכנון והבנייה בישראל, מהמועצה הארצית לתכנון ועד לכל הוועדות המקומיות; תראו את התוצאות של המחקר הזה – אין ערבים.

מסעוד גנאים: אפילו בוועדות הבנייה המקומיות, שאמורות לשרת את הציבור הערבי, יש מעט מאוד ערבים.

מסעוד גנאים: במחוזיות אין כמעט; לא יועץ משפטי, לא מהנדס ערבי – אין.

מסעוד גנאים: אז אם להתחיל לתקן ולעשות צדק ושוויון ולהיות הגונים, אז להתחיל משם.

מסעוד גנאים: מה הפלא, אם בכל הוועדות האלה והמסגרות האלה מדירים את הערבים ולא מביאים אותם בחשבון ולא מכירים בהם כבעלי החלטה או כבעלי דעה, שאמורים לשמוע אותם, אפילו בתוכניות תכנון ובנייה השייכות להם, ליישובים שלהם?

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, משבר הדיור והבנייה בחברה הערבית ידוע וזועק לשמים, ואנחנו, כחברי כנסת ערבים, זועקים את זעקתם של האזרחים הערבים ששלחו אותנו לפה כדי לשרת אותם.

מסעוד גנאים: הנושא הזה מעסיק אותנו בכנסת הזו מאז נכנסנו – ההתחלה בהריסות, במדיניות הריסת הבתים, ועד אישור כל הבקשות להרחבת שטחי השיפוט ותוכניות המתאר ושיווק דירות בחברה הערבית וביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, אנחנו הגשנו פתרון, והיינו גם פעילים ויוזמים.

מסעוד גנאים: זה לא רק כפי שחושבים שאנחנו רק עומדים פה כדי לזעוק, כדי לצרוח וכדי להתווכח ככה סתם.

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: אנחנו יזמנו.

מסעוד גנאים: הייתה יוזמה לפני שנתיים או שלוש שנים, גם בעזרה ובשיתוף פעולה של הוועד הארצי של ראשי הרשויות הערביות.

מסעוד גנאים: הם הגישו יוזמה, הם הגישו תוכנית מפורטת מקצועית, לראש הממשלה נתניהו ולשר הפנים דאז אלי ישי, שהיא להקפיא את כל צווי ההריסה לשנה וחצי, ובמקביל ראשי הרשויות לא נותנים לאף אחד לבנות מחוץ לתחומי המתאר בזמן הזה.

מסעוד גנאים: אבל בתוך הזמן הזה, בתוך השנים האלה, משרד הפנים יאשר את כל התוכניות שיש לו במגירה.

מסעוד גנאים: יש לו.

מסעוד גנאים: נכון שבעבר היינו אומרים שהמועצות הערביות ומחלקות ההנדסה – ויש כאלה שעד היום אין להן מחלקות הנדסה – לא יזמו, לא הגישו תוכניות להרחבה או לאישור.

מסעוד גנאים: אבל היום רובן כן מגישות.

מסעוד גנאים: נכון, היום יש כ-40% שלא הגישו בגלל העלות הכספית, ועל המדינה ועל הממשלה לתת מענה – הכוונה, לתקצב את הדברים האלה.

מסעוד גנאים: אז אנחנו מבקשים: אם משנים את חוק התכנון והבנייה, שהוא יהיה יותר צודק, שיהיה יותר יעיל, כדי לקצר את כל התהליכים; אבל בעיקר, אם רוצים לפתור את בעיית הדיור והצפיפות – ויש יישובים ערביים בעלי ממדים עולמיים בצפיפות, כמו מג'ד-אלכרום, ג'סר-א-זרקא ועוד – אז במקום להיחפז, להיות חפוזים ולמהר בצווי הריסה, נו, בהתחלה תנסה לפתור את הבעיה, תנסה לפתור אותה.

מסעוד גנאים: תעזור לאזרח הזה שלא יהיה עבריין, כי הוא לא רוצה להיות כזה.

מסעוד גנאים: הוא רוצה לפתור את הבעיה שלו, הבוערת.

מסעוד גנאים: הוא לא יודע איך לבנות את העתיד של הילדים שלו.

מסעוד גנאים: לכן הוא לפעמים בונה מחוץ למתאר.

מסעוד גנאים: אז אני מבקש מהממשלה, שהקימה את "צוות 120 הימים", ויש בדוח שהם פרסמו צדדים שהם טובים, יעילים, אבל יש כאלה שלא – ישמעו את קולם של ראשי הרשויות ושל נציגי הציבור הערבי לתקן את החוק הזה ולתקן את העוול.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, בזמן הח'ליף עומר אבן אל-ח'טאב, למשל, וזה סיפור היסטורי, כשליט שלא מיהר ליישם את החוק, בא אליו מישהו שגנב.

מסעוד גנאים: בעל פרדס שהיו לו תפוחים הביא מישהו ואמר לו: בוא ותקטע את היד של הבן-אדם הזה, הוא גנב תפוח.

מסעוד גנאים: הסתכל עליו הח'ליף אבן אל-ח'טאב, השליט הצודק, ההגון, וראה שהוא עני ושהמצב שלו מאוד לא טוב, והוא גם היה בור, לא יודע קרוא וכתוב ולא יודע כלום.

מסעוד גנאים: אז הוא אמר לו את האמירה המפורסמת (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם:) – תחילה תאכיל אותו, תלמד אותו, ואחר כך תתחשבן אתו אם הוא עשה דבר או עבירה.

מסעוד גנאים: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת גנאים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

ג'מאל זחאלקה: נוכח.

ג'מאל זחאלקה: למה לא?

בצלאל סמוטריץ': נוכח.

בצלאל סמוטריץ': סליחה.

בצלאל סמוטריץ': לא במקומו.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, זו לא פעם ראשונה שמזיזים תחום אחריות זה או אחר ממשרד למשרד.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים זה נראה טבעי, ולפעמים זה נראה מאולץ, ואנחנו כאן בפני הזזה מאולצת, artificial.

ג'מאל זחאלקה: אין לה שום הצדקה עניינית.

ג'מאל זחאלקה: הסיבה היחידה היא סיבה קואליציונית, כדי לצרף מפלגה נוספת לקואליציה, כדי לתת עוד סמכויות בלי שום הסבר משכנע וענייני.

ג'מאל זחאלקה: אם היינו מביאים היום מומחה מחוץ לכנסת ושואלים אותו היכן צריך להיות מינהל התכנון, הוא היה אומר: משרד הפנים.

ג'מאל זחאלקה: קשה למצוא מומחה כלשהו או אדם אובייקטיבי שהיה אומר שזה צריך להיות במשרד האוצר, כמו שקשה למצוא מישהו שיבין למה עניין השירות הלאומי-אזרחי נמצא במשרד החקלאות.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: ככה.

ג'מאל זחאלקה: מישהו יכול להסביר מדוע זה ככה?

ג'מאל זחאלקה: זה ככה.

ג'מאל זחאלקה: מינהל הבדואים הוא אצל שר החקלאות.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: ככה.

בצלאל סמוטריץ': חקלאים.

בצלאל סמוטריץ': ככה מספרים.

ג'מאל זחאלקה: כאשר המטרה היא למנוע חקלאות, אם אתה כבר אומר.

ג'מאל זחאלקה: אם יש קשר בין עניין מינהל הבדואים והטיפול באזרחים הערבים בנגב, בענייניהם, שזה במשרד החקלאות, זה לא – זה נקרא: משרד החקלאות ופיתוח הכפר.

ג'מאל זחאלקה: איפה הפיתוח?

ג'מאל זחאלקה: האזרחים הערבים בנגב דורשים שיהיו להם יישובים חקלאיים ורוצים פתרון כזה.

איתן ברושי: אתה לא יודע איזה מזל שהם לא יושבים כחקלאים – – – חובות.

איתן ברושי: ככה לפחות אין להם חובות.

איתן ברושי: תחשוב על זה.

ג'מאל זחאלקה: תאמין לי, תן להם את הבעיות של הקיבוצים והמושבים, והם יודו לך.

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה להתחלף בבעיות?

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, לא צריך לבכות.

ג'מאל זחאלקה: תן להם את האדמות שלהם, תחזיר להם את האדמות שלהם שיטפלו בהן, ושיהיו להם משקים וחקלאות ובעיות של חקלאים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מוכנים לקנות את הדיל הזה.

ג'מאל זחאלקה: אבל העניין הזה בא כדי לאפשר לשר האוצר לעשות כל מיני דברים שהוא רוצה לעשות לבד, כאשר הקרדיט יבוא אליו, ולדלל את משרד הפנים מסמכויות שיש לו.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה שלנו היא שהתזוזה הזאת – העניין הזה – היא לא רפורמה לטובת האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: היא לא באה לטפל בבעיה של הריסת הבתים, אלא לאפשר לממשלה הגרועה הזאת לעשות עוד יותר דברים גרועים ביתר יעילות – ואת זה צריך למנוע.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא רואים שיש ממשלה טובה, ואללה, שהעבירו פה והם עכשיו יעשו את הדברים.

ג'מאל זחאלקה: לא.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים שמעשיה של הממשלה הזאת הם מעשים רעים; הם מעשים נגד טובת האזרח; הם מעשים לטובת העשירים; הם מעשים שימנעו שלום; הם מעשים שיעודדו גזענות; הם מעשים שיעמיקו אפליה.

ג'מאל זחאלקה: זו המדיניות הרשמית של הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: ראש הממשלה ידוע במדיניות שלו.

ג'מאל זחאלקה: איזו תפיסת עולם מדינית יש לו?

ג'מאל זחאלקה: איזו תפיסת עולם חברתית-כלכלית יש לו?

ג'מאל זחאלקה: לכן, חובה לשים גלגלים במכונית של הממשלה – לשים מקלות.

ג'מאל זחאלקה: חובה מוסרית ופוליטית לשים מקלות במרכבה של הממשלה הזאת, כדי שאולי מהכשלת תוכניותיה הרעות תימנע הרעה.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני חושב, כבוד היושב-ראש, שיש להצביע נגד ההחלטה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: שום טובה לא תצמח ממנה.

ג'מאל זחאלקה: הדבר היחידי, שזה יקל על הממשלה הזאת לתפקד כממשלה, אבל זה לא יקל על האזרחים בניסיונם לפתור את בעיית הדיור ולא יקל על העוסקים במלאכת פתרון בעיות דיור לאזרחים.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני חושב שצריך להצביע נגד ההצעה הזאת כדי, כפי שאמרתי, שאולי, אולי, אולי זה ייכשל.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רואה שזה ייכשל, אבל אנחנו מביעים בכך את חוסר אמוננו בממשלה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בעצם מצביעים לא רק אי-אמון בהעברה הזאת, אלא אי-אמון בממשלה שמביאה את ההצעה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אם עסקינן בתכנון ובנייה – זה אחד הנושאים הקריטיים ביחסים בין הממשלה לבין הציבור הערבי.

אחמד טיבי: תמיד אמרנו שתכנון ובנייה במדינת ישראל הם מעשה אידיאולוגי.

אחמד טיבי: למה אני אומר "אידיאולוגי"?

אחמד טיבי: כי מטרתו היא להצר את הצעדים, את המרחב של היישובים הערביים, של האזרח הערבי, ולהרחיב, לשחרר את המרחב של הרוב היהודי.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: מעולם, למרות הדרישות, לא נבנתה עיר ערבית – מאז 1948 ועד היום, במשולש או בגליל.

בצלאל סמוטריץ': יש תוכניות – – –

אחמד טיבי: זאת לא עיר וזה לא יישוב חדש.

אחמד טיבי: זה משהו בג'דיידה-מכר, שיש לגביו התנגדויות והסתייגויות.

אחמד טיבי: אני מדבר על הצורך להקים עיר, יישוב חדש.

אחמד טיבי: יישוב חדש הוא משהו שלא רק פותר מצוקת שיכון אלא יש בו התחדשות רעיונית, עירונית – תיאטרון, ספריות, דברים כאלה שלא קיימים ברוב היישובים או בכל היישובים הכפריים.

אחמד טיבי: לכן אני אומר, האם זה מקרי שברמות הגבוהות בתכנון ובנייה אין ערבים?

אחמד טיבי: אין ערבים.

אחמד טיבי: ולכן אנחנו אומרים שוועדות תכנון ובנייה הן ועדות אידיאולוגיות שמדירות את הערבי ואת הצרכים שלו כפרט וקולקטיב מן המרחב.

אחמד טיבי: עכשיו יש צורך בוועדות מקומיות.

אחמד טיבי: הרשימה המשותפת נפגשה עם השרה גילה גמליאל ועם נציגי "צוות 120 הימים" והודיעה שיקימו ועדות עירוניות מקומיות בשישה יישובים.

אחמד טיבי: הם יכריזו על כך אחר כך.

אחמד טיבי: יש צורך להרחיב גבולות של יישובים, דבר שלא נעשה הרבה זמן – שנים, עשורים.

אחמד טיבי: הגיע הזמן שהדבר הזה ייעשה.

אחמד טיבי: מכובדי חבר הכנסת אלאלוף, היום אני רוצה להודות לך.

אחמד טיבי: קיימנו דיון חשוב בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא: התפשטות קדחת מלטה בדרום, מכיוון שמשרדי החקלאות והבריאות צריכים לנקוט צעדים, והם לא עושים את זה, כדי להדביר את התפשטות המחלה.

אחמד טיבי: אנשים נפגעים.

אחמד טיבי: הרי ברוצילוזיס, קדחת מלטה, זה חיידק שפוגע בבעלי-חיים ועובר לבני-אדם.

אחמד טיבי: בשנה האחרונה נפגעו כמעט 590 איש ואישה.

אחמד טיבי: ילד מהדרום נפגע, חלה ונפטר מהמחלה.

אחמד טיבי: טרגדיה נוראית.

אחמד טיבי: קיבלנו החלטות, ואתה הקראת את הסיכום על צורך בישיבה עם אנשי אגף התקציבים כדי לתת תקציב מיידי ולעזור להדביר את המחלה הזאת, להדביר עדרים נגועים ולתת פיצוי מתאים.

אחמד טיבי: הופיעו אנשים שנוגעים באופן ישיר, בעלי עדרים, מגדלי צאן, ותהיה ישיבת מעקב בתחילת נובמבר.

אחמד טיבי: הנושא הזה חשוב לכולנו.

אחמד טיבי: אגב, יש גם פגיעות ותחלואה גם באזור ואדי-עארה, גם בצפון, באזור ירושלים, בעכו גם.

אחמד טיבי: ואנחנו נמשיך לעקוב אחרי הנושא החשוב הזה, הודות לדיון שהתקיים בראשותך בוועדה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני תורם חמש דקות לפרוטוקול.

אחמד טיבי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת טיבי, גם על תרומתו לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

בצלאל סמוטריץ': אני קורא לכל חברי הבית ללכת בעקבותיו של חבר הכנסת טיבי ולתרום – עשייה חברתית ברוכה – חמש דקות לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': כמובן, כל המוסיף הרי זה משובח.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, שוב אנחנו מדברים על תכנון ובנייה, על חוק התכנון והבנייה.

עאידה תומא סלימאן: ואפשר באמת לחשוב שהשינוי שאנחנו מדברים עליו ומסע החקיקה הזה בא כדי לתקן את המעוות, וכדי באמת סוף-סוף לעשות שהחיים של האזרחים וכל מי שעוסק בתכנון ובנייה יהיו יותר קלים.

עאידה תומא סלימאן: ואת האמת, אני ניסיתי וקראתי והסתכלתי וחיפשתי איך החוק הזה באמת יעשה את מערכת התכנון והבנייה ואת כל התהליך של תכנון ובנייה במדינה יותר יעיל, יותר צודק, יותר – בואו נגיד – ישיג את המטרות שלו בצורה הכי אמינה.

עאידה תומא סלימאן: והדבר היחיד שברור לי, שאי-אפשר להתייחס לכל מערכת התכנון והבנייה וחוקי התכנון והבנייה כאילו באופן נייטרלי טוטלי, כאילו זה עניין מקצועי גרידא וכל המטרה היא רק לשפר את הביצוע המקצועי.

עאידה תומא סלימאן: כי בעצם כל עבודת התכנון והבנייה משקפת, בכל מקום בעולם, גישה פוליטית-אידיאולוגית, שמנסה לתרגם את עצמה דרך ביצוע על הקרקע – איך המדינה צריכה להתנהל מבחינת התרחבות מקומות מגורים, איזה אוכלוסיות כן לפתח, איפה, באיזה אזורים גיאוגרפיים להשקיע ואיך לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: ומה שברור, לצערי הרב, שהפוליטיקה – והאידיאולוגיה שעומדת מאחורי התכנון והבנייה במדינת ישראל מנסה להדיר, לצמצם את רוחב המחיה של האוכלוסייה הערבית במקום.

עאידה תומא סלימאן: ביום חמישי שעבר, כפי שאמרתי קודם, היה לוועדה לקידום מעמד האישה סיור בנגב.

עאידה תומא סלימאן: בין המקומות שבהם ביקרנו היו כפר שנקרא ביר-אלמשאש וכפר שנקרא אום-אלחיראן.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שעל ביר-אלמשאש לא כל כך יודעים, כי הוא אחד הכפרים – אני לא אגיד הלא-מוכרים אלא אגיד אחד הכפרים שהמדינה לא מכירה בהם; כי כפר שקיים ונמצא אפילו מלפני קום המדינה, הוא בטוח מוכר והוא בטוח מוכר לאנשים שחיים בתוכו ולאוכלוסייה שמכירה אותו, אבל הוא לא מוכר על-ידי המדינה.

עאידה תומא סלימאן: אום-אלחיראן מוכר יותר, לצערי הרב מוכר יותר, כי הוא מועמד לפינוי והריסה, כדי להקים מעליו יישוב יהודי, שאפילו לא טרחו להתאמץ למצוא לו שם ואימצו את השם חירן.

עאידה תומא סלימאן: יצירתיים, ברור שלא.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לתאר את זה.

עאידה תומא סלימאן: אבל עצם העובדה של הריסת כפר שלם ובניית יישוב יהודי במקומו – כפר ערבי – ובניית יישוב יהודי באותו מקום, זה מסביר בדיוק את מה שאמרתי מבחינת האידיאולוגיה שעומדת מאחורי התכנון והבנייה.

עאידה תומא סלימאן: אז בעצם, האם החוק הזה בא לחזק את האידיאולוגיה הזאת?

עאידה תומא סלימאן: אני לא בטוחה, כי בעצם כל מה שהוא עושה זה רק לסרבל יותר את התהליך של התכנון ולהעתיק את הסמכויות משר אחד לשר שני.

עאידה תומא סלימאן: האם המעבר הזה והחוק החדש מבשרים שינוי רציני אמיתי עמוק בגישה של מערכות התכנון והבנייה ויחסן לאוכלוסייה הערבית?

עאידה תומא סלימאן: ברור שלא.

עאידה תומא סלימאן: זה לא משנה הרבה.

עאידה תומא סלימאן: האם תהיה הכרה בכפרים שלא מכירים בהם, אם זה בנגב או מה שנשאר בצפון?

עאידה תומא סלימאן: אני בספק רב ואני לא בטוחה; אני כמעט בטוחה שלא.

עאידה תומא סלימאן: לא תהיה הכרה, לפחות בשנים הבאות, אלא אם תהיה מהפכה אמיתית פה.

עאידה תומא סלימאן: האם חקיקת החוק תפסיק את מסע הריסת הבתים, שאנחנו עדים לה בחודשים האחרונים?

עאידה תומא סלימאן: והאם תבטל את צווי ההריסה שקיימים כנגד יותר מ-50,000 בתים של ערבים?

עאידה תומא סלימאן: לא, כנראה.

עאידה תומא סלימאן: האם החוק הזה בא להכשיר את כל הבתים שנבנו במטרה אחת, שלאנשים שחיים בתוכם יהיה גג מעל לראש ויוכלו לבנות חיים נורמליים של משפחה שיש לה בית ויש לה קירות מסביב למקום שהיא חיה בו?

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שלא.

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה לא מכשיר את הבתים האלה.

עאידה תומא סלימאן: האם החוק מבטיח ייצוג של האוכלוסייה הערבית – לא רק מבחינה מספרית, שיהיו אנשים שישבו בוועדות וישתתפו בקבלת ההחלטות, אלא גם כן ייצוג של הצרכים של האוכלוסייה, בלהתפתח, בלהרחיב את מרחב המחיה שלה, בלהוסיף או לפחות להכניס את הקרקעות שהן רכוש פרטי לתוך תוכנית המתאר של כל כפר?

עאידה תומא סלימאן: אפילו יותר מזה, האם באמת החוק הזה יעזור לאשר את תוכניות המתאר של הרבה יישובים ערביים שנמצאים כבר בתהליך ההכשרה או של האישור ושנים נתקעות בפרוזדורים של הוועדות?

עאידה תומא סלימאן: כנראה גם כן לא.

עאידה תומא סלימאן: אז בעצם, בשביל מה צריך את החוק הזה?

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה רק יסרבל את התהליך.

עאידה תומא סלימאן: משרד הפנים, שדרך הרשויות המקומיות אמור לבצע את עבודות התכנון, ומחלקות ההנדסה, יעבדו בצד אחד, ומערכת התכנון והבקרה עליהם תהיה באוצר.

עאידה תומא סלימאן: איך יזרימו את המידע ואיך יעבדו ביחד, זה יהיה עוד סרבול אחד, שרק יתקע את כל הנושאים האחרים שדיברתי עליהם, וכמובן לא נגעתי בכל הנושאים האחרים שקשורים לתכנון ובנייה – מחוץ לאוכלוסייה הערבית, בעיקר – בכל המדינה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאסור לנו לתמוך בחוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: חייבים להתנגד לחוק הזה, ואני מאוד מקווה שהכנסת תתנגד לו.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה (תיקון מס' 7), התשע"ה–2015, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יחיאל חיליק בר: נברך את חברינו באדי חסייסי מהעדה הדרוזית שבא לבקר אותנו ואת רעייתו ח'יר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חוק התכנון והבנייה חייב להשתנות וחייב תיקון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל השאלה, האם התיקון הוא המשך העברת חלק מהסמכויות, או תיקון מעשי, ענייני, כדי לפתור את בעיות הדיור ולדאוג לתכנון עתידי לטווח ארוך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין ספק שיש בעיה ומצוקת דיור בארץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו עדים לדוח מבקר המדינה, שמדבר על 12 שנים כדי להגיע לדירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל גם הממשלה מכירה בכך שיש מצוקת דיור במגזר הערבי, והממשלה הקודמת הקימה "צוות 120 ימים" כדי לטפל בעניין ולהגיע למסקנות בעניין מצוקת הדיור של המגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: "צוות 120" הגיש את הדוח שלו, בדוח יש הרבה סעיפים חיוביים, הרבה סעיפים שהם הבינו לעומק, אבל הוא לוקה קצת בחסר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שבמקום לבוא ולשנות את העניין של – חילופי הגברי, כי זה ממש שולי, ובהוראת שעה לתקופה מסוימת של חמש שנים, צריך לבוא ולתקן את החוק מהותית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שצריך לתקן בצורה הזאת גם חלק מהחוק עצמו וחלק מהיישום; צריך להקפיא את הריסות הבתים למשך שנתיים, תקופה קצובה, אשר בה המטרה היא לא להפסיק את ההריסות כדי לעודד בנייה ללא היתר, אלא לבוא עם תוכנית סדורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפסקת ההריסה כוללת את כל הארץ, גם הנגב, גם הערים המעורבות, וגם להכיר ביישובים שלא מוכרים כמו דהמש במרכז ורשויות מקומיות בנגב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתקופה הזו של השנתיים יוקמו ועדות גבולות, וזה גם חלק מהמלצת "צוות 120 הימים".

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועדות גבולות, הוועדות האלה יהיו קבועות ויעבדו יומם ולילה, יכינו את ההמלצות שלהן, בתוך שנה מקסימום יגישו את ההמלצות שלהן, ושר הפנים יהיה מחויב לאשר אותן תוך שלושה חודשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתקופה של שנתיים הקפאה צריכים להכין את הצרכים של היישובים הערביים ולקבוע את גבולות התכנון העתידי שצריך להיות, לפי צורכי היישובים ב-2035–2040.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשנים האלה נדע מה הצרכים של היישובים הערביים לפי פרוגרמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מחליטים מה יהיה מספר הערים או היישובים, לפי זה גם כמה יחידות צריך, וגם מקומות תעסוקה, אזורי תעשייה, אזורי מסחר וכל הצרכים כדי שהיישוב יוכל לתת את השירותים לתושבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתקופה הזאת יוחלט על הגבולות, אבל יהיה המשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תוכניות מתאר ראשוניות יוקמו ויוגשו לוועדות המחוזיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוועדה המחוזית חייבת לדון בתוכניות האלה תוך שלושה חודשים לכל היותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי הדיון, אחרי החלטות, מקסימום שנה, התוכנית צריכה להיות מאושרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, כדאי לשמוע, כי יש בזה משהו שאתה גם יכול להשתמש בו ולהקל, לא רק על המגזר הערבי אלא בכלל על כל המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו לא מגבילים את זמן התכנון עצמו, אנחנו לא נוכל לבנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני חוזר על ההצעה: שלושה חודשים מיום הנחת התוכנית בוועדה המחוזית צריך לדון בה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם צריך לתגבר את העובדים שיבדקו את התוכנית לפני שהיא מגיעה לישיבה, צריך לתגבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי זה גם תוצאת התוכניות עצמן, גם הכנסה לאוצר המדינה, אז שווה להכניס עוד כמה עובדים שיבדקו את התוכניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מקסימום שנה מיום הבדיקה, היא צריכה להיות מאושרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרת זה יימשך ולא תוכל לבנות, וגם לא נוכל לאשר את המצב ולא נוכל לפתור את מצוקת הדיור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שאישרנו את התוכניות, בנוסף, אנחנו צריכים להקים יותר ויותר ועדות מקומיות, במיוחד במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה גם חלק מהמלצות "צוות 120 הימים".

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לא רק להקים את הוועדות, אלא גם להרחיב את הסמכויות שלהן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי תב"ע מקומיות, שמתאימות או תואמות תוכניות מתאר, אנחנו לא צריכים לרוץ עם התוכניות האלה גם לוועדות המחוזיות שיבדקו אותן יחזירו אותן וכל הפינג-פונג בין ועדה מקומית, רשות, ועדה מקומית, ועדה מחוזית – כל משך הזמן הזה הוא מיותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שיש לך את תוכנית המתאר יש את ההרחבות עצמן, יש את היעדים הכוללים, יש את התקנון הכולל, ואז ועדה מקומית יכולה לאשר, והיא תאשר יותר מהר את התוכניות המפורטות או את התב"ע בתוך היישובים, וגם לזה נוכל להגיע בפחות זמן ובפחות עיכובים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אספר סיפור; סיפרתי את זה במערכת הבחירות, הבינו את זה כבדיחה, אבל לעניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שר אחד נכנס לבית-חולים למשוגעים, מה שנקרא בשפתנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאל את מנהל בית-החולים: תגיד לי, אצלכם אנשים נשארים לעד, או שיש מצב שהם גם משוחררים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אומר לו: יש מצב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אומר לו: נו, איך אתם בודקים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אומר לו: אנחנו ממלאים את האמבטיה במים, מביאים כפית, כוס ודלי ומבקשים לרוקן את האמבטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז השר אומר לו: בטח הבן-אדם השפוי מרוקן עם הדלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אומר לו: לא, אדוני, משחררים את הפקק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה רוצה להישאר עם החבר'ה, או שאתה רוצה VIP?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מקומו של מי שלא משחרר את הפקקים, מקומו לא להיות שר אלא להיות בבית-משוגעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הסיפור, לכן את הפקק צריך לשחרר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש הרבה פקקים שצריך לשחרר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בהמשך, לעניין של המגזר הערבי: אמרנו – הקפאה לתקופה מסוימת, תחומי שיפוט, תוכניות מתאר, וגם יש את העניין של משרד השיכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משרד השיכון היום כמעט לא בונה במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש בהרבה יישובים הרבה אדמות מדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אפשר לבוא, לתכנן, לפרסם מכרזים, והמכרזים יהיו עם קריטריונים, יגיעו לאנשים הזקוקים, מי שצריכים לקבל אותם, ולא יגיעו לידיים של אנשים שיסחרו בהם, יחזיקו בהם כמה שנים, ואז לא נפתור את הבעיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רוצים שזה יהיה אצל משפחות שיש להן קצת כסף, שיכולות להחזיק את המגרשים האלה, אלא ללכת לבנייה לאנשים נזקקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שנית, להתחיל לבנות בנייה רוויה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע שזה ינעם לאוזן שלך, כבוד השר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: להתחיל לבנות בנייה רוויה גם במגזר הערבי, וגם, בנוסף לבנייה הרוויה, צריך גם את הבנייה הציבורית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 50% ויותר מהמגזר הערבי הם מתחת לקו העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום, כמעט שאין – וכשאני לא אומר שלא קיים, כשאני אומר רק "כמעט", אני מיטיב עם משרד השיכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין במגזר הערבי בנייה או את העניין של הדיור הציבורי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הגיע הזמן לבנות גם במגזר הערבי, כי הם מעוטי יכולת שצריכים את הבנייה הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד אז, צריך גם להרחיב את הקריטריונים של המענקים או העזרה בשכירות בתים במידה כזאת שאנשים גם ימצאו את הבתים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, העניין של הבנייה הרוויה, הדיור הציבורי, הפשרת המקרקעין והתוכניות של המגזר, זה יכול לפתור את הבעיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אנחנו לא נגיע למצב שיש לנו בנייה ללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבנייה ללא היתר – אני גם רשמתי, הוצאתי מכתב, וזה יגיע, אני חושב, גם אליך, כבוד השר: אנחנו לא חובבים של בנייה ללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבנייה ללא היתר, על זה לא רק צריך שלא להרוס את הבתים שלנו, אלא צריך לפצות אותנו על זה שהרבה שנים, הרבה שנים, לא הרחיבו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואנשים לא יתאדו מפה וגם לא יהגרו, והם צריכים את הבתים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבנייה היא בגלל שאין קרקע מופשרת לבנייה, ואנשים בנו ללא תשתיות, ללא מים, ללא חשמל, והם סובלים מזה שהם היו מוכרחים לבנות ללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, בנושא הזה, חשוב מאוד לקחת את הנתונים האלה, לחשוב עליהם, לבדוק אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אם אנחנו נבנה בתים, אני אומר את זה לסיכום, שמפריעים לתשתית לאומית – אני אומר את זה, יכול להיות שזה לא ינעם, המילים האלה לא ינעמו גם לציבור שלי – אבל אני אומר, אם מבנה אחד ייבנה בתוואי של פרויקט לאומי, אם זה יכול להפריע לזרימה של ואדי, אם זה יכול להפריע למשהו עתידי שחושבים עליו, אז הבית הזה ייהרס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה – ואת כל מה שאני מציע פה, אני מוכן גם לעבוד כנציג ציבור מול ראשי הרשויות המקומיות – שתהיה אמנה שבתוך התקופה של ההקפאה, לא ייבנו מבנים מחוץ למתאר המאושר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לכן אני מציע ללמוד, כבוד השר, בכובד ראש את התוכנית שאני מציע, כי זה גם יקל על כולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אני אהרוס את הבית היום, מה אני עושה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מוסיף עוד בית למצוקת הבנייה שקיימת בלאו הכי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן הבית הזה, שיש לו אפשרות להיות מתוכנן – בוא נקפיא לתקופה הזו, ואז נתכנן, ונשמור גם על הבתים הקיימים וגם על התכנון הנכון וגם על החוק עצמו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – נמצא?

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, תודה, למי שמתחיל לאבד סבלנות, אז החדשות הטובות הן שאני הדובר האחרון, בסיעה שלנו לפחות.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להתחיל בגילוי לב.

יוסף ג'בארין: אולי רק, השר כחלון, אני מוכן לוותר על חלק מהזמן שלי לטובת הקשבה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לך שהייתה לנו, ברשימה המשותפת, התלבטות אמיתית.

יוסף ג'בארין: הייתה לנו, ברשימה המשותפת, התלבטות אמיתית.

יוסף ג'בארין: מה ההתלבטות?

יוסף ג'בארין: אמרנו שמצב התכנון והבנייה בחברה הערבית הוא הכי קשה, ובאים ואומרים לנו שרוצים להעביר את זה למקום אחר, אז אולי נשנה מזל?

יוסף ג'בארין: לא באמת.

יוסף ג'בארין: גם היה אפילו מישהו מקצועי בקרבנו שאמר שיכול להיות שדווקא כשמחברים את זה למשרד האוצר, אולי משם תהיה הישועה.

יוסף ג'בארין: האמת היא, ההתלבטות שלנו היא שהמצב כל כך קשה בתחום הזה – ואני לא אומר את זה כקלישאה; יכול להיות שזה הנושא, בה"א הידיעה, שמעסיק את הציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: כשאנחנו עשינו סקר בקרב האוכלוסייה הערבית, הנושאים המרכזיים היו: אלימות פנימית – והנושא של הדיור היה בראש סולם העדיפויות של הצעירים הערבים.

יוסף ג'בארין: פשוט אנחנו לא צריכים מחקר, אנחנו רואים את זה במו עינינו.

יוסף ג'בארין: עיר כמו אום-אלפחם, העיר שממנה אני בא, אין לה תוכנית מתאר, ושטח השיפוט שקיים בקושי יכול להספיק אולי לעוד כמה שנים וזהו.

יוסף ג'בארין: לכן אנחנו מרגישים שיכול להיות שיש כאן – אולי נתנגד, אנחנו מדברים על זה כרגע בסיעה; אנחנו מרגישים שאולי יש ניצנים של תקווה שיהיה כאן שינוי.

יוסף ג'בארין: השינוי הזה הוא כל כך נחוץ, הוא כל כך מתבקש.

יוסף ג'בארין: מדברים על בנייה לא מוסדרת בחברה הערבית?

יוסף ג'בארין: איך תהיה בנייה מוסדרת כשאין לך תוכניות מתאר, כשאין לך תוכניות מפורטות?

יוסף ג'בארין: מדברים על תנופה כלכלית בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: איך תהיה לנו תנופה כלכלית בלי אזורי תעשייה?

יוסף ג'בארין: וכשאנחנו מסתכלים – כבוד השר, אני רק מסתכל על המפה, למשל, באזור של משגב וסח'נין.

יוסף ג'בארין: אתה רק מסתכל על המפה ונחרד.

יוסף ג'בארין: אתה רואה את כל שטחי השיפוט של כרמיאל ושל משגב, ואתה רואה עיגול קטן כזה של סח'נין ועיגול קטן של עראבה ועיגול קטן כזה של דיר-חנא, ואתה אומר: מה זה?

יוסף ג'בארין: איזה תכנון זה?

יוסף ג'בארין: זה מקור לחוסר האמון שלנו במערכת התכנון והבנייה.

יוסף ג'בארין: פשוט אתה רואה את זה במו עיניך.

יוסף ג'בארין: גם כשמתייחסים לנצרת ולנצרת-עילית.

יוסף ג'בארין: הרי נצרת ההיסטורית, זאת העיר ההיסטורית הגדולה והדגולה.

יוסף ג'בארין: אתה רואה עכשיו מה קורה שם.

יוסף ג'בארין: אתה רואה את נצרת-עילית, שנבנתה רק בתחילת שנות ה-50.

יוסף ג'בארין: אגב, כשנבנתה אמרו שמדובר רק בשכונה של משרדי ממשלה; אחר כך זה התרחב לעיר.

יוסף ג'בארין: אתה מסתכל ואתה עושה את ההקבלה בין שתי הערים ואתה רואה את ההבדלים הענקיים מבחינת תחומי השיפוט.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, נצרת-עילית, מבחינת התושבים היא יותר קטנה, ומבחינת תחומי השיפוט היא כמעט פי-שלושה.

יוסף ג'בארין: אזור תעשייה מאוד משגשג בנצרת-עילית, משרדי הממשלה עברו לנצרת-עילית.

יוסף ג'בארין: קריית הממשלה – כבוד השר, וגם ידידי אלי אלאלוף – קריית הממשלה היא בין נצרת לנצרת-עילית, היא ממש על הגבול.

יוסף ג'בארין: אני מדבר על המקום שהעירייה שם, וקריית-הממשלה ומשרדי הממשלה שם, ובית-המשפט, ממש על הגבול – אבל כל ההכנסה של הארנונה וההיטלים וכדומה שייכת לנצרת-עילית.

יוסף ג'בארין: אתה שואל את עצמך, למה?

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, איזה היגיון, איזו הגינות קיימת?

יוסף ג'בארין: אתה רואה את הדברים האלה במו עיניך.

יוסף ג'בארין: הצעירים הערבים בנצרת היום לא מוצאים מקום בתוך נצרת כי אין כבר אדמה להשקיע בה, חוץ מעוד פרויקט שעכשיו כבר מכסה את כל מה שאפשר לבנות.

יוסף ג'בארין: כשהם רוצים לגור בנצרת-עילית הם נתקלים בקשיים אמיתיים של אפליה ושל צורכי דיור שלא מתאימים לצרכים שלהם.

יוסף ג'בארין: לכן, באמת – אני לא רוצה לנצל את כל הזמן כדי להגיד שזו הבעיה האקוטית שממנה סובלת החברה הערבית – יש לנו הרבה ציפיות.

יוסף ג'בארין: הציפיות מתחילות ביישום מיידי של "צוות 120".

יוסף ג'בארין: אני יודע שעמד בראש הצוות הממונה על התקציבים במשרד האוצר, ואני מקווה שכבר בתקציב הנוכחי נראה את הביטוי התקציבי להמלצות של "צוות 120".

יוסף ג'בארין: אני חושב שזה המבחן הראשון, המבחן הראשון של הממשלה, של משרד האוצר, שהמעבר הזה יהיה ביישום ההמלצות הללו, וכולנו נעקוב ונקווה שאכן במעבר הזה יהיה ביטוי מהותי ויהיה פתרון מהותי לסוגיות המועלות, ומבחינתנו, לא רק שינוי טכני של מעבר ממשרד למשרד.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת ג'בארין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו אנחנו נעבור לבקשות רשות דיבור של מי שיהיה באולם.

איציק שמולי: אדוני שר האוצר, רק להגיד לך משפט אחד לפני שאתה הולך.

איציק שמולי: אני חושב שאתה גאון.

איציק שמולי: אתה יודע למה?

איציק שמולי: באמת, מהרבה סיבות, אבל אני אגיד לך למה אתה גאון.

משה כחלון: גם אימא שלי חושבת ככה.

איציק שמולי: קטונתי מול אימא שלך.

איציק שמולי: מצד אחד, אנחנו מתנגדים באופן מסורתי לתחום של העברת הסמכויות מהאוצר למשרד הפנים בכל עולם התכנון; וגם על הדרך הוספתם נציגים למשרד האוצר בתוך ועדות התכנון.

איציק שמולי: אבל מה?

איציק שמולי: מצד שני, מה עשית לנו?

איציק שמולי: שמת לנו בראשות הוועדה את חבר הכנסת אלי כהן.

איציק שמולי: עכשיו, שמע, הוא מוביל דיון ענייני, חכם, רציני ומקצועי.

איציק שמולי: אתה יודע, יש הסתייגויות שאנחנו לפעמים מציעים אותן תוך כדי הדיון בוועדה, להוסיף נציג לארגונים החברתיים בוועדות התכנון – אומרים: ואללה, התקבל; להוסיף נציג, ראש העיר באר-שבע – באר-שבע, המטרופולין היחידה שלא היה לה עד היום ייצוג במועצה הארצית לתכנון ובנייה – ואללה, התקבל.

איציק שמולי: שלא לדבר על חברי הכנסת.

איציק שמולי: וכשאתם באים עם גישה כל כך עניינית ופתוחה, אז ההתנגדות לא יכולה להיות אוטומטית.

איציק שמולי: אז אני לא יודע, על הדף היום היה רשום לנו שעמדת הסיעה נגד, אבל אני משוכנע שרוב חברי הסיעה או שיימנעו או שיצביעו בעד או שיצאו בדיוק, אני לא יודע לאן.

איציק שמולי: אבל זה לא מקרי.

איציק שמולי: כן, אני רוצה להדגיש, חבר הכנסת כהן, שיש לנו בעיה עם זה שהתחום הזה של התכנון מועבר ממשרד הפנים למשרד האוצר.

איציק שמולי: זה לא מקרי שתחום התכנון היה עד היום במשרד הפנים.

איציק שמולי: זה גם לא מקרי שבתוך גופי התכנון צריכים לבוא בחשבון שיקולים שונים ומגוונים ורבים: שיקולי בריאות, שיקולי סביבה, שיקולי פיתוח, תעשייה.

איציק שמולי: לכן עד היום נשמר, באמת – השתדלנו לשמור על האיזון בוועדת התכנון, במועצה הארצית לתכנון ובנייה, במועצה הארצית וגם בוועדות המחוזיות.

איציק שמולי: הכלל הזה מופר היום.

איציק שמולי: הכלל מופר פעמיים.

איציק שמולי: קודם כול, בכך שבעצם מי שמייצג בתוך הוועדות את הממשלה יהיה משרד האוצר.

איציק שמולי: אין מה לעשות, יש פה ניגוד עניינים מובנה.

איציק שמולי: צריך להגיד, כפי שאמר חברי דב חנין בוועדה, משרד האוצר הוא משרד שחושב לטווח קצר, והוא חושב תחת מגבלות חמורות של תקציב ואילוצים פיסקליים.

איציק שמולי: מערכת התכנון היא מערכת שחושבת לטווח ארוך וצריכה ומביאה בחשבון שיקולים שהם לא רק שיקולים של כאן ועכשיו.

איציק שמולי: כאשר עמדת הממשלה ברובה תוכרע על-ידי נציגים של משרד האוצר, אנחנו חושבים שהשיקולים הסביבתיים, השיקולים הבריאותיים והשיקולים הנוספים שבדרך כלל באים לידי ביטוי במערכת התכנון, בהליך התכנון, לא יבואו מספיק לידי ביטוי ולא יישמעו במסגרת התהליך הזה.

איציק שמולי: עם זה יש לנו בעיה.

איציק שמולי: זה לא מקרי שכמעט אף מדינה בעולם המערבי לא הפקידה את יכולת התכנון שלה בידי משרד האוצר.

איציק שמולי: תעברו מדינה-מדינה: אירלנד, צרפת, גרמניה, בריטניה, דנמרק, נורבגיה, הולנד, פינלנד ועוד מדינות רבות; למרות שההצעה הזאת עלתה על הפרק אצלן לא פעם אחת, הן לא העזו בסופו של דבר להפקיד את סמכות התכנון של המדינה בידי משרד האוצר.

איציק שמולי: כאן אנחנו הולכים למהלך שהוא דרסטי.

איציק שמולי: צריך להגיד ביושר, גם משבר הדיור הוא משבר לאומי, הוא משבר חמור, הוא משבר מתמשך.

איציק שמולי: עד היום, בממשלה הקודמת זה לא היה משהו שטופל, אפשר לומר, בצעדים שהם יותר מדי אגרסיביים.

איציק שמולי: והנה כאן באה הממשלה ועושה את הצעד הזה, אבל יש לו משמעויות.

איציק שמולי: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, גם להדגיש שהשינויים שנעשים לא נעשים רק במועצה הארצית לתכנון ובנייה.

איציק שמולי: השינויים שנעשים הם נעשים גם בוותמ"ל, בווד"ל ובוועדות המחוזיות ובכל מיני ועדות ייעודיות בתוך המועצה הארצית.

איציק שמולי: זה שינוי דרמטי.

איציק שמולי: הוא עובר לכל אורך הגזרה והוא מפר בצורה בוטה – לנו אמרו תוך כדי דיון בוועדה שבעבר הלא-רחוק האיזון בין המגזר האזרחי לבין הרשויות המקומיות ובין הממשלה, בעבר הלא-רחוק, במועצה הארצית, היה שליש, שליש, שליש.

איציק שמולי: תראו איפה אנחנו עומדים היום, לפני השינוי הזה: תשעה חברי ממשלה, חמישה נציגים שמתמנים על-ידי הרשויות המקומיות, ומקרב הנציגים של החברה האזרחית רק ארבעה נציגים, זה המצב היום.

איציק שמולי: ואת המצב הזה עוד הולכים להרע.

חיים ילין: לא.

איציק שמולי: גם אם באחוזים בודדים, אז הולכים להרע.

חיים ילין: לא, לא, לא.

איציק שמולי: כן, כן, כן.

חיים ילין: גם נשמר פה יחס – – – אותו יחס ולהפך, יש עוד כוחות שמעולם לא היו.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איציק שמולי: אני חושב שבסופו של דבר השינוי כאן, מצד אחד, כפי שאמרתי, הוא שינוי דרמטי, הוא שינוי דרמטי, הוא שינוי קיצוני, ולכן זה משהו שמאוד מאוד מכביד עלינו – עלי באופן אישי, אני לא יודע מה תהיה עמדת החברים – ולכן, זה משהו שהוא כן מכביד.

איציק שמולי: אני כן שמח ומברך אותך, אלי כהן, על זה שבכל זאת – כזכור לי, ההצעה הזאת היא במסגרת של הוראת שעה, וזה דבר מתבקש לנוכח החקיקה שהיא כל כך כל כך דרסטית; מצד שני, עצם העובדה שהסכמתם להביא בחשבון בצורה כל כך משמעותית את ההסתייגויות שהיו לנו, גם לגבי הוספה של נציגים חברתיים בוועדות השונות וגם לגבי הנוכחות של ראש עיריית באר-שבע במועצה הארצית לתכנון ובנייה, אני חושב שזה שם אותנו במקום אחר.

איציק שמולי: וכאמור, חלק מהחברים, אני מניח, יימנעו וחלק מהחברים יתמכו, ואין לי אלא רק לקוות שגם בהמשך הגישה שלך באופן אישי ושל הממשלה באופן רחב תמשיך להיות כה עניינית ומקצועית.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: אני עובר לבקשות דיבור.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אביגדור ליברמן – אינו נמצא; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יחיאל חיליק בר: רק אורלי?

יחיאל חיליק בר: אורלי וחמד?

יחיאל חיליק בר: חמש דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה לך, חברי חברי הכנסת, אז נכון, היינו בוועדה חדשה שכל כולה ותכליתה בעצם באה לעסוק בנושאים שבעבר היו מחולקים בין ועדות שונות; רובם היו נדונים, רוב הנושאים הללו היו נדונים בוועדת הפנים, וכדי לזרז אולי את התהליכים, להביא לפתרונות כאלו ואחרים, הוקמה ועדה חדשה בכנסת ישראל, היא מכונה בפני הציבור "ועדת הרפורמות", ואכן היא באה לקצר את הדרך או אולי להתמקד כל כולה בהכנת התשתית לביצוע הרפורמות.

אורלי לוי אבקסיס: בראש הוועדה הזו עומד חבר כנסת חדש ממפלגה חדשה שהגיעה לכנסת, והאמת, בניגוד לח"כים אחרים, אני יכולה לומר, ניהול הישיבה היה מקצועי לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: יתרה מכך, לפעמים מנהל ישיבה יוצר או מעצים קונפליקטים בין אופוזיציה לקואליציה, והדבר הזה לא תורם לאף אחד, כי זה משחק ידוע מראש: אז האופוזיציה תצעק, תדבר, תאמר את הדברים; והקואליציה בדורסנות יכולה להחליט מה שהיא רוצה בלי להקשיב.

אורלי לוי אבקסיס: בוועדה הזאת הדברים התבררו קצת אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: אז ראשית, אני רוצה באמת להודות למי שעומד בראש הוועדה הזו, חבר הכנסת אלי כהן, על הנעימות, על הנכונות לשמוע, גם כאשר המחלוקות היו מהותיות, וגם כאשר אנחנו, חברי הכנסת, העלינו את החשש שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: ולראיה, נערכו שינויים מהותיים בהצעת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: אז נכון, לא כולנו אוהבים את המעבר ממשרד אחד למשרד אחר, אנחנו מפחדים מהסרבולים.

אורלי לוי אבקסיס: מה גם שבשינוי הוועדות גילינו שהאיזון מופר, פתאום יש הרבה יותר חברי ממשלה, הרבה יותר נציגי ממשלה, נכון יותר לומר, לעומת נציגים של הציבור הכללי.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו ראינו את זה נורא כעסנו, כי על הדרך לא רק מעבירים סמכויות ממשרד הפנים למשרד האוצר אלא גם יוצרים ועדות חדשות, הרכבים חדשים שמביאים רוב – לא רק רוב יחסי, אלא רוב מוחץ לנושאים מסוימים.

אורלי לוי אבקסיס: חברי האופוזיציה, בינינו לבין עצמנו ישבנו ושמנו כמה נקודות שמבחינתנו היו נקודות חשובות ביותר, בהבנה שהחוק בכל מקרה יעבור.

אורלי לוי אבקסיס: והאמת היא שרוב הבקשות מולאו.

אורלי לוי אבקסיס: האיזון חזר על כנו.

אורלי לוי אבקסיס: על כל נציג ממשלה שהוסף לאותן ועדות תכנון ובנייה הוספו נציגים נוספים שמטרתם לייצג את האינטרס הציבורי, שלא תמיד הולך בהלימה עם האינטרס הממשלתי.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לומר לכם כמה דברים.

אורלי לוי אבקסיס: לראשונה, ואני שמחה על כך, החליטו לקבל את ההסתייגות שלנו כבר בתוך הדיון בוועדה ולעשות אותה חלק מהחוק, עוד, אפילו, באמת בהסכמות, וזה הוספת נציג ארגון העוסק בנושאי חברה ורווחה, שאותו ימנה לא שר הפנים ולא שר האוצר אלא שר הרווחה בכבודו ובעצמו.

אורלי לוי אבקסיס: הרי אחת הבעיות הגדולות ביותר בתכנון ובבנייה של מתחמים חדשים וכדומה, שלפעמים שוכחים את האוכלוסיות החלשות ביותר במדינה.

אורלי לוי אבקסיס: בין היתר שאלנו לגבי הדיור הציבורי – אם הוא ייכנס בתוך אותן תוכניות.

אורלי לוי אבקסיס: אז ראשית, נאמר לנו על-ידי אביגדור יצחקי שהוא מתחייב להביא פתרונות גם לדיור הציבורי בתוך אותם מתחמים, ואנחנו נפקח על כך.

אורלי לוי אבקסיס: בעצם, הכנסנו בכל מקום שבו נוספו חברי ממשלה או נציגי ממשלה נציג חברתי שכל מטרתו לדאוג לאינטרס החברתי של האוכלוסיות החלשות במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: הוספנו גם נציגים של השלטון המקומי, אז לא יהיו רק נציגים של הנגב והגליל, שבעצם מביאים את הראייה של הפריפריה, שלפעמים נשכחת מהחוק, אלא יהיה גם נציג נוסף, ראש עיריית באר-שבע – ואני מברכת מאוד על כך שהתקבלה גם הבקשה הזו של חברי האופוזיציה – שיש לו באמת גם היכולות, גם הראייה הכוללת.

אורלי לוי אבקסיס: זאת עיר גדולה, מרכזית, שנמצאת בדרום, והאפיונים שם הם קצת שונים ממה שאנחנו יכולים לצפות בכל מה שקורה באזור גוש-דן.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה שהאנשים האלה ישמרו על האינטרסים שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אחת מהבעיות הגדולות ביותר היא שהיום – נכון, יש לנו שר אוצר, שר אוצר חברתי, שר אוצר שאולי בחלק מההחלטות, אני נוטה להאמין, יראה את טובת הציבור, יראה את טובת הציבור כולו, ולא רק, אתם יודעים, את האשכולות המאוד-חזקים, אלא יבוא ויעשה שינוי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בואו נחשוב שנייה אחת מה קורה אם הממשלה תקרוס, תיפול לפני הזמן ותהיה פה ממשלה חדשה, ואנחנו נקבל שר אוצר חדש שהאג'נדה שלו תהיה שונה לחלוטין מזו של שר האוצר הנוכחי.

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו לא נותנים בידיו יותר מדי כוח?

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו סומכים עליו שישמור על האינטרסים החברתיים?

שרון גל: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רוצה לומר לכם משהו.

אורלי לוי אבקסיס: כנראה שלא בדיוק נהיה בטוחים, ואף אחד לא יכול להבטיח לנו את זה במדינה דמוקרטית, כי ככל שיש בחירות, כל אחד יכול לגשת, ובהתאם למרכולת שלך אתה יכול גם לסחור במשא-ומתן קואליציוני ולקבל את תיק האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: היום באוצר עושים תיקונים על השנתיים האחרונות שהיו לנו פה.

אורלי לוי אבקסיס: התיקונים האלה הם תיקונים מתבקשים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לברך גם על החיסכון של 50 השקלים לכל ילד.

אורלי לוי אבקסיס: אתם קולטים, ילדים מאוכלוסיית רווחה מאוד מאוד חלשה, יהיו בסוף התקופה, בגיל 18, עם קופה קטנה של 18,000 שקלים, ובאוכלוסיות מסוימות זאת קופה גדולה מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מברכת על כך.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בואו נחשוב רגע מה יקרה אם נחזור לסיטואציה שהיינו בה לפני שנתיים, ואותי זה מפחיד בעיקר מאחר שרוב הסמכויות האלו נמצאות בידי משרד האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, הוספנו סעיף נוסף שקובע שכל החוק הזה הוא בעצם הוראת שעה.

אורלי לוי אבקסיס: בתום חמש שנים החוק אמור להתפוגג, אלא אם כן יחליטו לחוקק אותו מחדש.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שזאת תהיה תעודת הביטוח שלנו, ואני מקווה מאוד, בשביל המדינה ובשביל האזרחים, שאנחנו תמיד נזכה לשר אוצר חברתי שיראה גם את החלשים, ולא רק את אלו שנהנים כל הזמן.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת חיים ילין מיש עתיד.

יחיאל חיליק בר: ואז תשובתו של חבר הכנסת כהן, יו"ר הוועדה, ונעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני, קודם כול, רוצה לברך את תלמידי בית-ג'ן על כך שאחוז הזכאות לבגרות שם הוא במקום ראשון בארץ, מעל 94%; לברך את התלמידים, את ההורים, את המורים, את מנהל בית-הספר, את התושבים, את ראש הרשות, את כולם.

חמד עמאר: אני חושב שהם הביאו גאווה ליישוב, הביאו גאווה לעדה.

חמד עמאר: אני כאן מתנפח מגאווה כי זו המטרה שלנו, החינוך.

שרון גל: משקיעים ולא מתבכיינים, אז יש הישגים.

חמד עמאר: נכון.

חמד עמאר: נכון מאוד.

חמד עמאר: אבל אני אמשיך את הדברים שלי, חברי שרון: בבית-ג'ן 370 בתים לא מחוברים לרשת החשמל.

חמד עמאר: 370 בתים לא מחוברים לרשת החשמל.

חמד עמאר: מ-1980 – –

תמר זנדברג: – – – התבכיינת?

חמד עמאר: – – לא הייתה תוכנית מתאר.

תמר זנדברג: אתה התבכיינת?

שרון גל: אל תפריעי לו.

חמד עמאר: אני עכשיו, אני מבקש ממך, זה דברים מאוד חשובים.

תמר זנדברג: – – –

חמד עמאר: הישגים של יישוב עם מצב תכנוני גרוע.

תמר זנדברג: נכון – – –

חמד עמאר: ואני רוצה להגיד לך ולהגיד לכולם: לא קשור איזו ממשלה הייתה.

שרון גל: רגע – – –

תמר זנדברג: – – –

חמד עמאר: לא קשור איזו ממשלה.

תמר זנדברג: – – –

חמד עמאר: זו הייתה מדיניות, ואני מאמין שהמדיניות הזאת חייבת להשתנות.

מיכל רוזין: לא הייתם בממשלה?

חמד עמאר: זה מדיניות.

חמד עמאר: לא קשור אם זה יהיה במשרד האוצר – –

מיכל רוזין: לא הייתם בממשלה?

חמד עמאר: – – זה לא קשור אם זה יהיה משרד הפנים.

חמד עמאר: זה מדיניות קבועה לא לקדם את תוכניות המתאר, ואני חושב שהם הצליחו.

תמר זנדברג: הוא לא התבכיין.

קריאה: – – –

חמד עמאר: ואני חושב שהמעבר שלהם עכשיו למשרד האוצר – –

תמר זנדברג: – – – מה נעשה?

חמד עמאר: – – אני לא יודע אם זה יוסיף, יועיל, אם לא יועיל, אם תהיה האפשרות הזאת ביישובים הדרוזיים שסוף-סוף מישהו יתעורר ויגיד: בוא נלך לקדם את תוכניות המתאר שם; בוא, נלך לפתור את בעיית התוכניות המפורטות.

חמד עמאר: לא יכול להיות, ובשבוע שעבר העליתי את הנושא הזה, ש-3,800 בתים בדאלית-אלכרמל גם לא מחוברים לרשת החשמל וגם אין להם – לא בתוך תוכנית המתאר.

חמד עמאר: ואני רוצה להגיד לכם ולהגיד לשר, שהולך לקחת את כל האחריות עליו – ואמרתי את זה בשבוע שעבר, התגובה של משרד הפנים על הכתבה הקשה הייתה: התכנון והבנייה זה לא בתחום אחריותנו, זה בתחום אחריותו של משרד האוצר.

חמד עמאר: ואמרתי את זה בשבוע שעבר, ואנחנו היום מעבירים את זה למשרד האוצר.

חמד עמאר: עצם העובדה שזה היה בתחום אחריותו של משרד הפנים, לא בתחום אחריותו של משרד האוצר – לכן אני אומר: זאת הייתה מדיניות.

חמד עמאר: והנושא השני והכואב זה הנושא של תמ"א 35.

חמד עמאר: ישבו פקידים בירושלים, מהנדסים בירושלים, והחליטו על תמ"א 35.

חמד עמאר: ומה זה תמ"א 35, חברת הכנסת אורלי לוי?

חמד עמאר: זה לבוא ליישוב, לעשות עיגול מסביב ליישוב, ולהגיד: ליישוב אסור להתפתח יותר, אסור להתפתח במטר אחד יותר.

חמד עמאר: שם הוא נמצא, בעיגול הזה.

חמד עמאר: זה גדר, זה חומה, וזה חומה שאתה לא יכול לזוז ממנה.

חמד עמאר: אתה לא יכול לפתח תוכנית מתאר לשם, אתה לא יכול לעשות שום דבר.

חמד עמאר: ואותו יישוב שרוצה לפתח את תוכנית המתאר שלו, הוא לא יכול לחרוג מתמ"א 35.

חמד עמאר: אבל מחוץ לתמ"א 35 זה אדמות פרטיות של אנשים שרוצים לבנות את הבית שלהם והם לא מצליחים.

חמד עמאר: ואני אספר לכם סיפור מאוד כואב: השבוע קיבלתי הזמנה מבחור מבית-ג'ן לחתונה שלו.

חמד עמאר: בחור צעיר.

חמד עמאר: השתחרר עכשיו רק מהצבא, לפני שנה או שנה וחצי, בדרגת סרן.

חמד עמאר: הצליח להתקבל לחברה ממשלתית כראש אגף.

חמד עמאר: בחור מאוד מאוד מוצלח.

חמד עמאר: בנה את הבית שלו.

חמד עמאר: הוא עסוק עכשיו בלקנות ריהוט ודברי חשמל ולתכנן את ירח הדבש עם אשתו; וגם אשתו בחורה מוכשרת, אשת קריירה.

חמד עמאר: ואז אני שואל אותו: מה, איך אנחנו מתקדמים?

חמד עמאר: הוא אומר לי: תשמע, אנחנו מתקדמים טוב, אבל הציוד החשמלי שאני קונה, אני לא יודע אם אני יכול להפעיל אותו, כי לבית שבניתי על האדמה שלי אין תוכניות מתאר, והוא לא מחובר לרשת החשמל, ואני לא יודע איך אני יכול להמשיך להתקדם גם בחברה הממשלתית שנכנסתי אליה, כי מחר אני אחטוף דוח, תיק פלילי, ואני לא יודע אם אני יכול להתקדם ואם אני יכול להישאר לעבוד באותה חברה, אם לא יזרקו אותי מחר מהחברה כי אני אהיה עם תיק פלילי.

חמד עמאר: כי היום כל הנושא של הבנייה הבלתי-מורשית, שאמרתי עליה – ואני אמשיך להגיד "הבלתי-מורשית", ואני אסביר עוד פעם מה זה בלתי מורשה ובלתי חוקי: בלתי מורשה – כשאני בונה על האדמה שלי; בלתי חוקי – כשאני בונה על האדמה של המדינה.

חמד עמאר: אנחנו בונים על האדמה הפרטית שלנו, לכן הבנייה שלנו היא בלתי מורשית.

חמד עמאר: אני קורא לשר האוצר: קודם כול להקפיא את כל ההליכים המשפטיים נגד אותם תושבים, נגד אותם אזרחים.

חמד עמאר: אזרחים שעשו את הכול על מנת – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

חמד עמאר: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה.

חמד עמאר: הם עשו את הכול על מנת לקבל רישיונות בנייה.

חמד עמאר: זה לא היה תלוי בהם.

חמד עמאר: אפילו דוח מבקר המדינה אומר באופן ברור: בנושא הוועדות המחוזיות לתכנון ובנייה, מחוז צפון, ממצאי הביקורת מעלים כשלים ומחדלים קשים ומתמשכים.

חמד עמאר: מבקר המדינה אומר את זה, לא אני אומר את זה.

חמד עמאר: לכן צריך להקפיא את כל ההליכים המשפטיים, להכשיר את כל הבתים.

חמד עמאר: ואני אומר לך: כל העדה הדרוזית תעמוד מאחורי זה ברגע שנבוא ונגיע להסכמים.

חמד עמאר: להכניס את כל הבתים לתוך תוכניות המתאר העתידיות ולהפסיק את כל הבנייה הבלתי-חוקית.

חמד עמאר: ואנחנו לא נחרוג מעבר לתוכניות המתאר שיאושרו ברגע שנבטל את 35, תמ"א 35, ונאשר את כל תוכניות המתאר.

חמד עמאר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חיים עמאר.

יחיאל חיליק בר: חיים ילין, שנייה – –

חמד עמאר: חמד עמאר.

יחיאל חיליק בר: – – חיים ילין, שנייה.

יחיאל חיליק בר: בשל טעות טכנית קטנה אני מאפשר שלוש דקות – בלי תקדים – לחבר הכנסת עטר.

יחיאל חיליק בר: הייתה טעות טכנית שלנו.

יחיאל חיליק בר: ולאחריו אתה תהיה אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: דני, שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, תודה רבה, חברות וחברים, חברי הכנסת, תראו, קודם כול, אני רוצה לציין את העובדה שאתמול התכנסה הוועדה בראשותו של חבר הכנסת כהן, ולזכותו ייאמר: חבר הכנסת כהן – דב חנין, אתה מפריע לי, זה לא קורה הרבה שמהאופוזיציה רוצים לתת מחמאות ליושב-ראש ועדה מהקואליציה.

דב חנין: – – –

דניאל עטר: אז אל תפריע לו לשמוע את המחמאות.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לא להפריע לדני עטר – –

דניאל עטר: והזמן הזה לא על חשבוני.

יחיאל חיליק בר: – – לתת מחמאות לאלי כהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, תן – – –

דניאל עטר: אז אני רוצה לומר לכם שחבר הכנסת כהן, שעמד בראש הוועדה, אתמול הוכיח שכאשר יש שיח אמיתי, שנוגע בנקודות בצורה הנכונה, אפשר לפתוח את הראש, אפשר להגיע להסכמות, ולשמחתי הרבה כך נהג יושב-ראש הוועדה.

דניאל עטר: ומגיע לו, אני מניח, גם בשם חברי, יעל, ואחרים שהיו אתנו בוועדה, מלוא המחמאות על הראש הפתוח ועל הנכונות לשמוע ולקבל חלק לא מבוטל מההסתייגויות שאפשרו לצרף אנשים נוספים:

דניאל עטר: גם מהשלטון המקומי וגם מהארגונים החברתיים, ואני חושב שזה יתרום למאמץ.

דניאל עטר: כי גם ככה מחכה לנו משימה לא פשוטה.

דניאל עטר: היה לי הרבה מאוד מה לומר בהקשר של העברת הסמכויות וכל התהליכים שאנחנו הולכים לעבור כאן.

דניאל עטר: כיוון שאני מוגבל בזמן אני רוצה, ברשותכם, להקדיש את דברי לסוגיה של היישובים הערביים במדינת ישראל.

דניאל עטר: חבר הכנסת איימן עודה, אני רוצה שתקשיב לי רגע, כיוון שאתה אמרת דבר נכון מאוד, ואני חושב שאם הממשלה תאמץ אותו הוא יפתור לנו בעיה גדולה מאוד: הדרך היחידה להפוך עשרות-אלפי עבריינים לאנשי חוק זה להכניס את כל המגזר הערבי, את כל היישובים הערביים, לתוך מסגרת של תכנון מפורט, תב"עי, שכולל בתוכו את כל אופציות הפיתוח לפי גודל האוכלוסייה.

דניאל עטר: יש פרמטרים.

דניאל עטר: ואני מניח שכל אחד כאן יודע איך מחשבים הגדרה של צרכים של יישוב.

דניאל עטר: יש גודל האוכלוסייה, גודל האוכלוסייה העתידי, מספר המשפחות, רוחב כבישים, מדרכות, תשתיות.

דניאל עטר: כמו שכל עיר נורמלית קיימת, את זה צריך לעשות גם בכל היישובים הערביים.

דניאל עטר: לצערי הרב, מאז ממשלת רבין לא עשו את זה.

דניאל עטר: אני מזכיר לכם שבממשלת רבין קיבלו החלטה לתכנן 21 רשויות, הגדילו את זה אחר כך ל-28, נדמה לי, ומאז חלק מהרשויות עוד בתהליך תכנון.

דניאל עטר: זה היה, אני מזכיר לכם, תכנון ל-2025.

דניאל עטר: הם עדיין תקועים בתהליך תכנון, כי המדינה לא יודעת לקחת את הפרמטרים שמשלבים בין אדמות פרטיות, אדמות מינהל, אדמות קרן קיימת, שתקועות בתוך היישובים, וכן הלאה.

דניאל עטר: הדרך היחידה לעשות את מה שאמרת, וחובה על הממשלה לעשות את זה, זה להיכנס לתהליך תכנון שבו בעצם מכניסים פנימה את כל הבתים שנבנו, הופכים אותם לחוקיים – לא בגלל שצריך להכיר בעבריינות אלא בגלל שהעבריינות נגרמה מחוסר תפקודה של המדינה במשך עשרות שנים, ואת האמת הזו צריך להגיד, צריך להניח אותה על השולחן.

דניאל עטר: זו הדרך היחידה, אבל יש פה גם הזדמנות.

יחיאל חיליק בר: דני, משפט סיום.

דניאל עטר: עובדה שהממשלה הגדירה את יעדי האכלוס, או פתרון מצוקת הדיור, כאחד הגורמים הכי חשובים בתפקוד שלה; ערביי ישראל הם אזרחי המדינה והם חייבים להיות כלולים בתוך העניין הזה, ופה אין אופוזיציה וקואליציה, כאן יש בני-אדם, והדרך היחידה לעשות את זה היא בדרך – כמו שחידדת את הבעיה, באופן שבו אני מגדיר איך צריך ללכת ולטפל.

יחיאל חיליק בר: תודה.

דניאל עטר: דקה.

דניאל עטר: אני אומר את זה מתוך ניסיון, כי זה כבר קרה.

דניאל עטר: כפי שאתם יודעים, הייתי ראש מועצה, ובחמשת הכפרים הערביים שלנו כולם היו עבריינים, או רובם היו עברייני בנייה.

דניאל עטר: ומעניין שאחרי שנכנסנו לתהליך של תכנון, שרבין אישר אותו בזמנו, ויצרנו מציאות שבה בעצם הליך התכנון מקדים את הילודה – זאת אומרת, תמיד יש עודף מגרשים לשיווק – הגענו למצב יוצא מן הכלל לפני שנתיים, שמינהל מקרקעי ישראל מעמיד לשיווק מגרשים ואין קופצים, כי כולם בנו בתים בצורה מסודרת.

דניאל עטר: והכי מעניין זה ללכת למחלקה המשפטית ולגלות שאחוז הערבים שעברו עבירות בנייה נמוך יותר משאר האוכלוסייה.

דניאל עטר: ואתה מבין שאם נכנסת לתהליך של תכנון ואפשרת לאנשים לחיות בצורה מסודרת, הם לא עבריינים.

דניאל עטר: ככה זה.

דניאל עטר: יש דינמיקה מאוד פשוטה.

דניאל עטר: אני ממליץ לממשלה לאמץ את הרעיון הזה.

דניאל עטר: אדוני חבר הכנסת אלי כהן, כיושב-ראש הוועדה, קח את הנקודה הזו בחשבון.

דניאל עטר: אני אומר לך, למדינת ישראל זה יעשה טוב; לא רק לאוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, למדינה כולה זה יעשה טוב, כי אחד הדברים הכי מציקים במגזר הערבי זה חוסר היכולת של האנשים לבנות.

דניאל עטר: אתה לא היית מוכן לחיות כמו אלפי משפחות במגזר הערבי, שהנכדים, והנינים, והילדים, והאבות והסבים חיים באותו בניין.

דניאל עטר: אתה לא מוכן לחיות ככה – גם הם לא מוכנים.

דניאל עטר: להם אין ברירה.

דניאל עטר: אנחנו צריכים לייצר מציאות שיש להם את היכולת לבחור איך לחיות.

דניאל עטר: זאת דרך שבה מדינה מתוקנת מתנהלת.

דניאל עטר: ואני מבקש לנצל את נקודת הזמן הזו כדי לפתור את הבעיה שנמשכת מאז קום המדינה.

דניאל עטר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת דני עטר.

דניאל עטר: תסלח לי, היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: כבר היה עדיף לי לתת לך חמש דקות ולהעמיד אותך בזמן.

חיים ילין: לחכות לך עוד או שדיברת מספיק?

יחיאל חיליק בר: זה יפה, הוא ביקש שלוש ודיבר שש, זה רק דני עטר יכול.

חיים ילין: אבל זה תמיד ככה יוצא.

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ילין, אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן תשובת יו"ר הוועדה אלי כהן, ואנחנו נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן הודעה של חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: הודעה דרמטית, אומר השר, אני לא יודע מה ההודעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דרך אגב, תגידו לקואליציה שאני לא עושה פיליבסטר, כדאי מאוד שיתחילו להיכנס.

חיים ילין: אני לא מצליח להבין את זה.

יחיאל חיליק בר: יש להם את יושב-ראש הוועדה אחריך, אל תדאג.

חיים ילין: אז, אלי, אתה הולך לדבר הרבה עד שהם יבואו כולם?

חיים ילין: טוב, קודם כול, אני רוצה לברך את יושב-ראש הוועדה החדשה, אני רוצה לברך את אלי כהן.

חיים ילין: אני רוצה להגיד בתחילת דברי שאני התנגדתי לכל המהלך הזה, אבל אם כבר הקואליציה, בצורה דמוקרטית, ברוב קולות, מעבירה את הסמכויות – מה שקרה בוועדה, כולנו צריכים ללמוד; אפשר לשתף פעולה.

חיים ילין: הדיור לא שייך לקואליציה ואופוזיציה, הדיור שייך למצוקה אמיתית, שהיא עוברת וחותכת את כל המגזרים, את כל המצב הסוציו-אקונומי של מדינת ישראל, וגם את המיעוטים – גם את החרדים, גם את הערבים, גם את הדרוזים, הצ'רקסים, ואת כל הכפרים, את כל מה שאתם רוצים.

חיים ילין: אבל, כמו שאנחנו יודעים לסלול אוטוסטרדות של שלושה, ארבעה וחמישה מסלולים, תמיד בסוף זה מתנקז לדו-מסלולי, ויש פקק.

חיים ילין: אתם כולכם תצחקו, שש שנים אני הייתי בוועדה המחוזית ובוועדה הארצית, והמקום שתוקע את התוכניות זה לא מה שאנחנו מצביעים עליו עכשיו; זה רק דבר אחד: אין בודקים במדינת ישראל.

חיים ילין: אין בודקים.

חיים ילין: נקבל פה את כל ההחלטות שבעולם, אם לא יוסיפו 1,000 בודקים במדינת ישראל, אם לא יכשירו מחר בבוקר 1,000 איש שיבדקו את התוכניות – אין תב"עות.

חיים ילין: אין תב"עות – תשכחו מכל מה שאנחנו עושים פה.

חיים ילין: לא הכול פוליטיקה, זה צריך להיות ניהול.

חיים ילין: אם כולנו ביחד נלך אז – שר הכלכלה, כבודו, כבודו – – –

יחיאל חיליק בר: חברים, לשמור קצת על השקט.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

חיים ילין: שר הכלכלה, יש לי הצעה מפתה בשבילך, אבל זה לא – – –

יחיאל חיליק בר: הוא רוצה את תשומת לבך, כבוד השר.

יעל גרמן: חיים, תמליץ לו על אוזנייה.

חיים ילין: מה?

יעל גרמן: אוזנייה.

חיים ילין: אוזנייה.

חיים ילין: יש לי הצעה בשבילך: המכללות המקצועיות, שמחר בבוקר – אלי, שמע לי – מחר בבוקר, השר דרעי, במכללות המקצועיות שאתה אחראי עליהן, תפתחו מסלול זריז לבודקי תוכניות, כי אחרת אנחנו נשב פה עוד חמש שנים ושום דבר לא יקרה.

חיים ילין: אם אין בנייה כי אין שטחים, ואין תב"עות ואין תמ"אות ואין היתרים – אף אחד לא יבנה אותן.

חיים ילין: הבודקים נמצאים בדיוק בנקודה שהיא הבעייתית ביותר, בוועדות המחוזיות.

חיים ילין: שם אנחנו צריכים אותם.

חיים ילין: אם נצליח לעשות את זה, כולנו ביחד נגבש, יש סיכוי – לא עוד שנה, לא עוד שנתיים ולא עוד שלוש – שעוד חמש שנים אנחנו באמת נראה איזון בין ההיצע לביקושים ובאמת נראה ירידה במחירי הדיור.

חיים ילין: זה התפקיד של כולם.

חיים ילין: אני מבקש דבר אחד מכנסת ישראל ומכל מי שנמצא בממשלה: תראו, אני לא יודע כמה זמן הממשלה תחזיק, אבל חייב להיות משהו, חוט שדרה של המשכיות.

חיים ילין: אי-אפשר לבוא עכשיו, להעביר את כל המנגנון הזה מהפנים לאוצר, ואם הממשלה לא תחזיק מעמד להחזיר את זה בחזרה.

חיים ילין: אומנם – כל זה קורה בחמש שנים, והממשלה הרי לא תהיה חמש שנים, גם אם היא תהיה עד הסוף; גם אם היא תהיה עד הסוף זה לא חמש שנים.

חיים ילין: אז מה יקרה?

חיים ילין: אי-אפשר להחזיר את זה לפנים אם הדבר הזה יצליח.

חיים ילין: לכן צריך לתת לזה צ'אנס.

חיים ילין: שני עקרונות, שני עקרונות שמרו על זה שאנחנו יכולים לתמוך, לפחות אני – אלי – שני עקרונות: העיקרון הראשון, והוא החשוב, האחוזים של הממסד ונציגי הציבור וכל הירוקים – נשמרו האחוזים; 2.

חיים ילין: בכל מקום שהיה פנים וגם נציג אוצר נעשה מה שנקרא הצרחה – האוצר הופך להיות היושב-ראש והפנים הולך להיות חלק מהוועדה, כך אנחנו פוגעים במינימום במעבר הזה.

חיים ילין: ובסופו של דבר, אני רוצה להודות ליועץ המשפטי – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת לעתיד בתאי המומחים שם, רכזי הסיעות, יועצי שרים.

חיים ילין: אני רוצה להודות ליועץ המשפטי של ועדת הפנים, לתומר, שהיה אתנו שם לאורך כל הדרך וגם נתן לנו את הטיפים הנכונים.

חיים ילין: ובסופו של דבר, כשאורלי, דני ואנוכי היינו בפנים, בתוך הוועדה, יחד עם היועץ המשפטי ויחד עם אלי, הגענו להסכמות, ואני חושב שזה מבורך.

חיים ילין: ואני מאחל לוועדה הזאת הצלחה, כי זה אינטרס של כולנו – גם לילדים שלנו שיצטרכו לרכוש דירה, גם לנכדים של חלק מהאנשים שנמצאים פה, אבל במיוחד לעם ישראל הדבר הזה חשוב, וכולנו צריכים לתת יד בשביל שזה יצליח.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אלי כהן לסכם, בשם הוועדה שהכינה את החוק, את הדיון.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שבמסגרת החוק, בתיקון הספציפי שאנחנו עשינו, עמד לנגד עינינו דבר אחד: שכאשר אנחנו, חברי הכנסת, יוצאים לפגרה, יוכלו למנות את כל אותם תקנים ואנשים בוועדות המחוזיות.

אלי כהן: אני חושב שהאחריות הזאת שהייתה עלינו, לטפל בסיום של החוק הזה ערב יציאתה של הכנסת לפגרה, היא אחריות משותפת, של כולנו; של כולנו, תרתי משמע – גם של הקואליציה וגם של האופוזיציה.

אלי כהן: משבר הדיור הוא לא משבר רק של הקואליציה, הוא משבר שנוגע לכולם: הוא נוגע גם למעמד הביניים, הוא נוגע גם למגזר הערבי, הוא נוגע גם למגזר הדרוזי, ולכן נתנו לזה ביטוי, וביטוי משמעותי.

אלי כהן: אני חושב שכפי שנאמר כאן, התקיים דיון מקצועי שבו מה שעמד לנגד עינינו זה לא רק לבוא ולטפל ולקדם את הצעת החוק ולרכז את המוסדות במקום אחד, אלא גם לבוא ולראות איך אנחנו שומרים על איזונים.

אלי כהן: אני רוצה להזכיר לכם, חברי חברי הכנסת – שתדעו על מה אתם מצביעים: אתם הולכים להצביע על זה שממחר, כשאתם תהיו בפגרה, יוכלו להתמנות ועדות מחוזיות; אתם הולכים להצביע על זה שעיריית באר-שבע – שראש העיר באר-שבע הולך להיות חלק מאותה ועדה ארצית.

אלי כהן: אם ראינו שמכל המטרופולינים חברים בוועדה הארצית, מן הראוי שגם עיריית באר-שבע תהיה מיוצגת שם, ושימו את זה לנגד עיניכם; אתם הולכים להצביע על זה שבוועדה הארצית יהיה נציג לארגון חברתי, כלומר, גם הנושא הזה הגיע וטופל.

אלי כהן: גם בכל יתר הוועדות דאגנו לבוא ולשמור על איזון.

אלי כהן: הצעת החוק הזאת שהונחה לפתחנו – יחסית בפרק זמן קצר עקב היציאה לפגרה – אני חייב לציין שהייתה כאן הירתמות מלאה של כל הגורמים ושל כל הצוות של הכנסת שעבד אתנו.

אלי כהן: אני רוצה להודות למנהלת הוועדה אריאלה מלכה על כל הזמן והשעות שהיא הקדישה.

אלי כהן: אני רוצה להודות ליועץ המשפטי של הוועדה, עורך-דין תומר רוזנר, שעשה עבודה מעולה, יעילה, תוך השקעת שעות רבות, בקידום החוק תוך שמירה על אותם איזונים.

אלי כהן: תודה רבה לך, תומר.

אלי כהן: אני רוצה להודות לעורך-דין גלעד קרן, שלקח גם הוא חלק משמעותי בתכנון – תודה – ולהודות לעוזרות הפרלמנטריות שלי, ליהל וולך-זילברברג ולאושרת קובר, שגם הן סייעו.

אלי כהן: אני חושב שבמסגרת הוועדה נתנו את ההזדמנות לכל החברים לבוא ולהשמיע את דעותיהם ולהשפיע על התכנון.

אלי כהן: אני רוצה להודות לחבר הכנסת שמולי, גם על ההצעה שלו להוסיף ארגון חברתי.

אלי כהן: אני חושב שזה חשוב שיהיה ארגון חברתי.

אלי כהן: אני רוצה להודות לחבר הכנסת חיים ילין, שגם תרם לגיבוש ההצעה, לחבר הכנסת דני עטר, גם לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שלקחה חלק משמעותי, וגם לחברי הכנסת דב חנין ותמר זנדברג.

אלי כהן: אני חושב שעם יציאתנו לפגרה, ובהנחה שאתם תצביעו בעד אישור החוק האמור, אנחנו ניתן לוועדות את הכלים ואת הסמכויות להמשיך להתכנס, להמשיך ולפעול, תוך ייצוג מלא ושלם, גם לפריפריה, גם לרשויות המקומיות וגם לארגונים החברתיים.

אלי כהן: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת אלי כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, לרבות השרים, ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: אני היום לא ממהר לשום מקום, אז נחכה לקצת שקט.

יולי יואל אדלשטיין: אני מחכה לחבר הכנסת יוגב בינתיים; לעוד כמה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנעבור להצבעה, אני מבקש מחבר הכנסת אורן חזן לגשת למיקרופון למסור הודעה אישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

קריאה: אל תתפטר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט.

קריאה: העם אתך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיליק בר, נא לשבת.

אורן אסף חזן: זיכה אותי כבוד היושב-ראש לדבר מול כולכם.

אורן אסף חזן: בהמשך לחילופי הדברים שהיו ביני לבין חבר הכנסת יצחק כהן, סגן השר, במליאת הכנסת – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אתה רואה אותי מתבייש?

אורן אסף חזן: מחייך כולי, מתרגש.

אורן אסף חזן: אל תתבלבל.

אורן אסף חזן: בהמשך לחילופי הדברים שהיו ביני לבין סגן השר חבר הכנסת יצחק כהן במליאת הכנסת ביום 15 ביולי 2015, אבקש להבהיר כי דברי כלפי חבר הכנסת כהן, שלפיהם אספר איפה פגשתי אותו, יצאו מפרופורציה.

אורן אסף חזן: בדיעבד אני סבור כי הם לא היו במקומם, ואני מצר עליהם.

אורן אסף חזן: חשוב להזכיר, הדברים האלה נאמרו לאחר שחבר הכנסת כהן העיר לי הערות פוגעניות, שפגעו בי וגם בכבוד הכנסת עד מאוד.

אורן אסף חזן: אני מצר על הפגיעה בחבר הכנסת כהן עקב אותם דברים.

אורן אסף חזן: אבהיר: כל קישור או קונוטציה שלילית שניתן היה להבין מהדברים האלה, אין בהם כל ממש, כמו גם אין כל ממש בניסיון וברכילות שמנסים להדביק ולהצמיד לי.

אורן אסף חזן: אני חוזר ומדגיש שאני מכחיש ודוחה מכול וכול את כל הטענות נגדי, שלולא היו, לא היה ניתן להבין כאילו יש איזושהי הבנה שלילית למפגש בינינו.

אורן אסף חזן: למען הסר ספק, אין לנו היכרות מוקדמת, למעט מפגשים שהיו לנו, פוליטיים, בפאנלים במערכת הבחירות לכנסת העשרים, שבהם היו בינינו חילופי דברים.

אורן אסף חזן: אני קורא מכאן גם לחבר הכנסת כהן – אם למישהו יהיו שאלות אני אשמח לחזור על הדברים.

אורן אסף חזן: אני קורא מכאן לחבר הכנסת כהן ומבקש ממנו גם הוא להתנצל על שהלבין פני ברבים.

אורן אסף חזן: אני מקווה שבכך נשים את הפרשה הזאת מאחורינו, וגם אחרים פה בכנסת יקפידו בכבודי שלי, שהיה למרמס בחודש האחרון, כמו גם בכבודה של הכנסת ובכבודם של יתר חברי הכנסת.

אורן אסף חזן: חברים, תודה רבה.

אורן אסף חזן: אם יש שאלות, אני אשמח לענות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 103 והוראת שעה), התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים – אין צורך – – –

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אין רצון להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: מה הצעקות?

יולי יואל אדלשטיין: בהצעת חוק התכנון והבנייה אין צורך להצביע על השם.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר בתיקון.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 1 עד 3 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, סעיפים 1 עד 3 – בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: 1 עד 3 ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד סעיפים 1–3 – 55 נגד – 18 נמנעים – 1 סעיפים 1–3 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סעיפים 1 עד 3, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה – 55 בעד, 18 נגד, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים התקבלו בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 4 יש הסתייגות של חברי הכנסת עיסאווי פריג', זהבה גלאון, אילן גילאון, מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ; של חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת; ושל חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, דניאל עטר, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה ואיל בן ראובן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: האם להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו מצביעים על ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת – – –

איציק שמולי: אנחנו יכולים להוריד את ההסתייגות – – –?

יולי יואל אדלשטיין: אתם מה?

יולי יואל אדלשטיין: מסירים את ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: לא שומע.

איציק שמולי: רק את שלנו, אני לא יודע.

יולי יואל אדלשטיין: המחנה הציוני מסיר את ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: מה עם הרשימה המשותפת?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 4 – הסתייגות של, כמו שאמרתי, מרצ והרשימה המשותפת.

מירב בן ארי: אדוני – – –

יולי יואל אדלשטיין: רק שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה לחברת הכנסת מירב בן ארי?

מירב בן ארי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: המסך לא – ואת מצביעה נגד.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 15 נגד – 53 נמנעים – 2 ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, בעד – 15, 54, בצירוף מירב בן ארי, נגד, ושניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לסעיף 4 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף 4 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדו?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד סעיף 4, כהצעת הוועדה – 57 נגד – 19 נמנעים – 1 סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד סעיף 4 בקריאה שנייה – 57 ח"כים, נגד – 19, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 5: קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני – להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על ההסתייגות של הקבוצות הנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: כן, מודיע לי חבר הכנסת שמולי שכל ההסתייגויות של המחנה הציוני הוסרו, אז הצבענו בעצם על ההסתייגות של מרצ והרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 20 נגד – 53 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בכל מקרה, 20 בעד ההסתייגות, 53 נגד, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגות גם לסעיף 5 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 6 עד 32 – אין הסתייגויות, ל-5 לא התקבלה הסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, סעיפים 5 עד 32, כולל, ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 27 בעד סעיפים 5–32, כהצעת הוועדה – 54 נגד – 16 נמנעים – 1 סעיפים 5–32, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 5-32, כנוסח הוועדה – התוצאה היא: 54 בעד, 16 נגד, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי קיבלנו את כל הסעיפים בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: נוכל לעבור לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 103 והוראת שעה) – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 28 בעד החוק – 56 נגד – 18 נמנעים – 3 חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 103 והוראת שעה), התשע"ה–2015, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בקריאה שלישית – 56 בעד, 18 נגד, שלושה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: החוק התקבל כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: התיקון לחוק התקבל כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן – הודעה שנדרשת הצבעת המליאה על מנת לאשר או לדחות אותה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ביטן, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הכנסת החליטה ביום י"ז בחשוון התשע"ה, 10 בנובמבר 2014, לפצל את הצעת חוק לקידום השקעות בחברות הפועלות בתחומי הטכנולוגיה העילית (היי-טק), התשע"ה–2014, ולהעביר את סעיף 1(2)(ב) שבה לוועדת הכלכלה ואת יתר החוק – לוועדת הכספים.

): על שתי ההצעות הוחל דין רציפות.

): ועדת הכנסת מציעה לכנסת להעביר את ההצעה הכוללת את סעיף 1(2)(ב) מוועדת הכלכלה לוועדת הכספים, כך שהיא תכין לקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק על שני חלקיה.

): אבקש את אישורה של הכנסת להצעה זו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אתם מתבקשים להצביע על מנת לאשר או לדחות את הבקשה של ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 29 בעד ההצעה – 44 נגד – אין נמנעים – 1 הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק לקידום השקעות בחברות הפועלות בתחומי הטכנולוגיה העילית (היי-טק) (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2014, סעיף 1(2)(ב), מוועדת הכלכלה לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאה – 44 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: מליאת הכנסת אישרה את הודעת ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הדרכונים (תיקון – יידוע מועד פקיעת תוקף הדרכון), התשע"ה–2015, שמספרה פ/2032/20, של חברת הכנסת קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – כשרות בלבד ובית-אוכל הפתוח בשבת), התשע"ה–2015, שמספרה פ/2033/20, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק למעורבות ושיתוף הציבור בכנסת, התשע"ה–2015, שמספרה 2034/20, של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברות הכנסת קארין אלהרר ורויטל סויד בנושא: יחסה של מערכת המשפט לנפגעות תקיפה מינית; מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברת הכנסת נאוה בוקר בנושא: הצלת מלון "הנסיכה" באילת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/926; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 2157; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, החוק הבא: הצעת חוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה (תיקון מס' 7), התשע"ה–2015, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה הסתייגויות לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע אם המסתייגים ירצו לנמק או לא; בהתאם לזה אנחנו נצביע מייד לאחר שנשמע את המסתייגים.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה (תיקון מס' 7), התשע"ה–2015.

משה גפני: אני מבקש קודם, כדי – אני אבקש שההקשבה, גם של האופוזיציה – – –

יחיאל חיליק בר: קצת שקט.

משה גפני: אני מבקש לומר שבמהלך כמה ימים העברנו את החוק הזה – בלי לדלג על סעיף 1, שלא דנו בו לעומק, עם כל המשמעויות שלו – החוק הזה, שהוא חצי ספר, אנחנו מעבירים אותו עכשיו בקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: לאחר כל הדיונים אנחנו מעבירים אותו, בדיון מעמיק, וכל מה שנלווה לעניין.

משה גפני: אני רוצה לשבח את חברי הקואליציה בוועדה, אבל אני רוצה לשבח את חברי האופוזיציה בוועדה.

משה גפני: אראל, אני רוצה לשבח את חברי האופוזיציה בוועדה.

אריה מכלוף דרעי: – – – לגמור את השטות הזאת, את כל – – –

משה גפני: דבר אִתם – – – בסדר, נצביע על ההסתייגות, מה לעשות.

קריאה: – – –

משה גפני: אבל לא צריך.

משה גפני: זה חוק שאתם חלק ממנו.

קריאה: נכון שאנחנו חלק – – –

משה גפני: בסדר, אבל מישהו עוד יכול לחשוב שאתם מסתייגים מהעניין הזה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שיושב פה ביציע כבר זמן רב בכיליון עיניים המדען הראשי אבי חסון, ואני רוצה לשבח אותו על העובדה שהוא היה מאוד קונסטרוקטיבי בדיונים, הועיל מאוד לדיונים, תרם להם.

משה גפני: אני רוצה לשבח את שר הכלכלה – – –

אראל מרגלית: שר הכלכלה.

משה גפני: אני רוצה לשבח את שר הכלכלה, שבא בפתיחת הישיבה על החוק הזה ובאמת נתן דחיפה גדולה, כולל מנכ"ל המשרד שלו וכולל מנכ"ל משרד האוצר.

איתן כבל: גפני, הפרגון – לא יודע, יוצא לך קצת קשה.

משה גפני: – – – איתן, לא משנה.

איתן כבל: אתה מג'ברש.

משה גפני: לא, האמת היא שהיה פה שיתוף פעולה, ואני תכף אגיע ליום האחרון, לאחר שהגישו הסתייגויות – שלדעתי היו מיותרות, לדעת כל חברי הוועדה.

משה גפני: אני רוצה לשבח את סגן שר האוצר, הרב יצחק כהן, שתרם בבוקר תרומה מכרעת לעובדה שאנחנו יכולים היום לעמוד כאן ולהביא את החוק כמעט באופן מושלם.

משה גפני: הצעת החוק הזאת יש בה – בהתפתחות שיש היום בעולם, עם כל ההתחדשות הטכנולוגית, עם המציאות הזאת שהמדען הראשי אצלנו היה – – –

קריאה: שוכנענו.

משה גפני: שוכנעתם?

משה גפני: כל הכבוד לך.

משה גפני: המדען הראשי, שהיה בעצם במצב שבו פועלים על-פי השיטות הישנות, שאינן מתאימות למה שקורה בעולם, היה צריך את החדשנות הטכנולוגית.

משה גפני: ואנחנו, על-פי הצעת הממשלה בחוק הממשלתי, מקימים בחוק הזה רשות שאין לה אח ורע ברשויות שהוקמו במדינה.

משה גפני: היא רשות שפועלת באופן תאגידי בעצם רגיל, אבל היא כפופה למדיניות הממשלה, לשר הכלכלה ולשר האוצר, ויש לה חלק מרכזי בקביעת המדיניות ובמה שהרשות הזאת תעשה.

משה גפני: בהצעת החוק מוצע להקים רשות לאומית לחדשנות טכנולוגית, שתהיה הגוף האמון על יישום המדיניות הממשלתית בכל הנוגע לעידוד וקידום החדשנות הטכנולוגית בתעשייה.

משה גפני: מוצע שהרשות תוקם כתאגיד ציבורי במודל המסוגל לפעול אל מול צורכי התעשייה במהירות וביעילות, תוך הקפדה על כך שאופן פעולתה של הרשות ישרת את המטרות שבחוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה.

משה גפני: הרשות, תהיה בה מועצה שבראשה עומד המדען הראשי ויהיו חברים בה נציגי ממשלה ונציגים מקרב הציבור.

משה גפני: המועצה תתרגם את המדיניות הממשלתית ואת מדיניות שר הכלכלה למסלולי הטבות שיהיו גמישים יותר, ויאפשרו מתן מענה מהיר יותר לצורכי התעשייה ולקצב צמיחת החדשנות בתעשייה.

משה גפני: בנוסף, ימשיכו לפעול לצד המועצה ועדות מחקר שיבחנו את פרטי המסלולים השונים.

משה גפני: ברשותכם, אני מבקש – אני אעשה זאת בקצרה: במהלך הדיונים כל חברי הוועדה, קואליציה ואופוזיציה כאחד – אנחנו עשינו כמה שינויים בחוק שהיו בתיאום עם הממשלה.

משה גפני: במטרות של המועצה הזאת הייתה גם קבלת תרומות.

משה גפני: אנחנו לא אהבנו את הדבר הזה.

משה גפני: חברי הוועדה לא אהבו את החלק הזה של התרומות.

משה גפני: זה נראה לא טוב.

משה גפני: בשיח שהיה לנו, בדיאלוג שניהלנו מול משרדי הממשלה ועם המדען הראשי, סעיף התרומות ירד.

משה גפני: לא יהיה מקושש תרומות, המדען הראשי, אלא יפעל באופן מודרני ורציני, כפי שהחוק הזה מאפשר לו.

משה גפני: אנחנו הגברנו את השקיפות.

משה גפני: הפרוטוקולים יפורסמו – הפרוטוקולים של המועצה.

משה גפני: תהיה הנמקה לכל החלטה של המועצה ושל ועדות המחקר.

משה גפני: אנחנו ביקשנו שלמדען הראשי תהיה מטרה נוספת, שעליה הוא יצטרך לדווח – צמצום פערים חברתיים.

משה גפני: אגב, אנחנו עשינו את זה גם בחוק בנק ישראל.

משה גפני: נגיד הבנק קיבל את המטרה הזאת, של הנושאים החברתיים, שהיום זה דבר מאוד מאוד משמעותי.

משה גפני: אנחנו בעצם מבקשים מהמדען הראשי שיעסוק גם בעניין של צמצום פערים חברתיים-כלכליים ויצירת מקומות עבודה.

משה גפני: אנחנו הוספנו לחוק, בהדגשה על הנגב והגליל, שבין מטרות החוק הרשות תקדם את הפריפריה – יחד עם כל מה שקורה במדינה, אבל אנחנו נתנו דגש לנגב ולגליל.

משה גפני: חיזקנו בדיונים את מעמדם של נציגי הציבור: בכל קוורום תידרש נוכחותם של נציגי הציבור, ולא יהיה אפשר לקיים דיון בלי שנציגי הציבור יהיו בעניין.

משה גפני: גיוס הון, חוב הון ושותפות מוגבלת שמופיעים בחוק – יידרש גם אישור ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו חששנו מאוד מהעניין הזה.

משה גפני: זה דבר חדשני, והסבירו לנו והשתכנענו שצריך לשים אותו בחוק, אבל חששנו מהעובדה שבכל אופן רשות שכפופה לשרים, תגייס חוב והון ותהיה בשותפות מוגבלת.

משה גפני: היו הרבה חששות בעניין הזה, ולכן אישרנו את זה, אבל יידרש אישור של ועדת הכספים, וזו תהיה תוספת לתקציב.

משה גפני: זה לא שהתקציב של המדען יהיה תקציב שאם הוא מגייס חוב והון ירד לו מהתקציב, אלא הגיוס הזה יהיה תוספת לתקציב שיש לו.

משה גפני: יש דברים רבים נוספים: נושא העברת ידע מישראל – שיצטרכו אישור מיוחד בעניין הזה; חיזוק מעמדו של המנהל הכללי.

אריה מכלוף דרעי: – – –

משה גפני: מה?

משה גפני: מה?

אריה מכלוף דרעי: אני רואה שאתה מתכנן להיות הרבה שנים בוועדת הכספים.

משה גפני: אין לי תוכנית ללכת להיות מדען ראשי.

אריה מכלוף דרעי: אה, בסדר – – –

אראל מרגלית: אבל אתה בוועדת האיתור.

משה גפני: אני בוועדת האיתור.

אראל מרגלית: זה מה שראש התאחדות התעשיינים רוצה.

משה גפני: אני מבקש לומר – ואני מתכוון לסכם את הדברים – שהייתה לנו בעיה, ואנחנו העלינו את העניין הזה, בנושא העובדים.

משה גפני: אני אומר לכם את האמת:

משה גפני: בקדנציה הקודמת באו אלי ורצו להעביר את החוק הזה, כשהייתי יושב-ראש ועדת המדע, במסגרת חוק ההסדרים, ולא רציתי.

משה גפני: רציתי, ואני שמח שאתם עשיתם את זה – אני אומר לך, שר הכלכלה, וגם שר האוצר, אני אומר לכם: טוב שזה לא נעשה בחוק ההסדרים ושהחוק נעשה בנפרד.

קריאה: – – –

משה גפני: זה נעשה באופן כזה שהייתה לנו אפשרות לדון בחוק הזה באופן מסודר, והגענו לנושא העובדים.

משה גפני: בנושא העובדים הייתה התלבטות והיה ניסיון להגיע לפתרון שהעובדים לא ייפגעו.

משה גפני: לא יכול להיות שעל הדרך, כשאנחנו עושים חוק מודרני של חדשנות טכנולוגית, של קידום המחקר והפיתוח, אנחנו נפגע בעובדים שעבדו שנים רבות, גם במשרד הכלכלה וגם במתימו"פ – באגודה, בעמותה שעוסקת בעניין הזה.

משה גפני: אנחנו בהתחלה רצינו שיגיעו אתם כבר להסכם, אבל זה היה בלתי אפשרי.

משה גפני: אנחנו הוספנו, ויש את זה בחוק; עם מתימו"פ הגיעו להסדר, וזה בסדר.

משה גפני: עם עובדי משרד הכלכלה עדיין לא הגיעו להסדר, אז נקבע סעיף שבתוך שנה מיום תחילת החוק יהיו הסכמים כוללים עם העובדים בנוגע לזכויותיהם, וששר האוצר, באישור ועדת הכספים, יהיה רשאי להאריך את התקופה.

משה גפני: אני מבקש להבהיר את החלק הזה.

משה גפני: אני גם סיכמתי את זה היום עם סגן השר, וסיכמנו את זה עם הממונה על השכר.

אריה מכלוף דרעי: איזה סגן שר?

משה גפני: סגן שר האוצר הרב יצחק כהן.

משה גפני: אני שיבחתי אותו.

משה גפני: כשאתה דיברת אתם, שיבחתי אותו.

אריה מכלוף דרעי: – – –

משה גפני: לא, באמת הוא תרם לעניין הזה תרומה מכרעת.

משה גפני: אחרת, היינו – אני אמרתי שיש שני מסלולים שאפשר ללכת בהם עם חוק כזה: אפשר ללכת קצר, למצות את ההליך, לסיים אותו לפני שהכנסת יוצאת לפגרה, אבל בתנאי שאנחנו מתפשרים בדברים האלה ולא עומדים על קוצו של יו"ד ומגיעים לפתרון עם העובדים; הייתה אפשרות, אם מגישים הסתייגות – אמרתי: בסדר, אני גם מגיש רוויזיה, אני מושך את החוק ולא מביא אותו לדיון ונדון בו אחרי הפגרה.

משה גפני: סגן השר תרם לעניין הזה, ואנחנו הוספנו את העניין הזה שבתוך שנה יצטרכו להגיע להסכם עם העובדים.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להבהיר, ואמרתי את זה בישיבה שהייתה בבוקר עם הממונה על השכר: העובדים הללו שעובדים במשרד הכלכלה אצל המדען הראשי, אחרי שמוקמת הרשות חלק מהעובדים יעברו לעבוד ברשות, וזה בסדר, וזכויותיהם יישמרו.

משה גפני: חלק מהעובדים לא יעברו לעבוד – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

מרב מיכאלי: אני לא מקבלת את זה.

משה גפני: חלק מהעובדים לא ירצו לעבור לרשות, והם רוצים להישאר עובדי מדינה, ולא יהיה להם מקום.

משה גפני: אנחנו עומדים על כך, ואני אומר את זה.

משה גפני: הם יצטרכו למסור דיווח לוועדה כל שנה.

משה גפני: אם לא יהיה פתרון בתוך שנה לאותם עובדים ולא ישלמו להם פיצוי כפי שנדרש – אנחנו לא ניתן גיבוי לעובדים אם הדרישות שלהם תהיינה דרישות לא סבירות, אבל בדרישות הסבירות שמגיעות לעובד, ועל זה הייתה הסכמה, הדרישות הסבירות, מה שמגיע לעובד, בתוך שנה – אני מקווה שיעשו את זה בשבועיים – ייתנו להם את מלוא הפיצוי שמגיע להם.

משה גפני: אם לאותו עובד – אני מניח שזה יהיה מספר מצומצם של עובדים, אבל גם לעובד אחד אי-אפשר לגרום, כתוצאה מהעברת החוק, אי-אפשר לגרום לכך שהמציאות תהיה שהאיש ייפלט לרחוב ולא ידאגו לזכויותיו.

משה גפני: אנחנו נעמוד על המשמר בעניין הזה.

משה גפני: זה היה הסיכום עם הממונה על השכר, ואני מקווה – – –

מרב מיכאלי: אנחנו לא מסכימות להסתייגות.

משה גפני: מה?

משה גפני: מה?

מרב מיכאלי: זה לא יכול להיות, ההסתייגות הזאת.

משה גפני: עוד לא דיברתי על ההסתייגות.

משה גפני: עכשיו אני הולך להסתייגות.

משה גפני: עכשיו אני הולך להסתייגות.

מרב מיכאלי: מאה אחוז, אז אני אומרת לך.

משה גפני: עד עכשיו היה בסדר?

מרב מיכאלי: תמיד בסדר.

מרב מיכאלי: כשאתה מדבר – תמיד בסדר.

משה גפני: יש הסתייגות אחת.

מרב מיכאלי: שהיא בניגוד למה שסוכם.

מרב מיכאלי: זה לא יכול להיות.

משה גפני: לא.

מרב מיכאלי: כן.

אראל מרגלית: כן, כן.

משה גפני: לא.

משה גפני: רגע, רגע.

מרב מיכאלי: כן.

מרב מיכאלי: בניגוד למה שסוכם בוועדה.

אראל מרגלית: כן, תסתכל על זה.

אראל מרגלית: איציק כהן בא לפתור לנו את הבעיה.

אראל מרגלית: עכשיו הופכים את זה על הראש.

אריה מכלוף דרעי: רגע, רגע.

אריה מכלוף דרעי: תן לו לענות לך.

משה גפני: בדיון שקיימנו היום – אראל, אראל, אני הולך להגיד.

משה גפני: תאמין לי, אני אף פעם לא אומר דבר שהוא איננו נכון; משתדל, על כל פנים.

משה גפני: בדיון שהיה היום אמרתי שארבע הסתייגויות מורידים.

משה גפני: הסתייגות אחת הכנסנו בגוף החוק – שנשיא התאחדות התעשיינים או ממלא-מקומו, מישהו שהוא שולח, מי שבא ומייצג אותו.

משה גפני: את זה הכנסנו בחוק.

משה גפני: ההצבעות היו פה-אחד.

משה גפני: הייתה הסתייגות אחת שאנחנו לא רצינו.

אראל מרגלית: על ההסתייגות הזאת הסכמנו יחד עם הדבר השני.

משה גפני: כן.

משה גפני: ההסתייגות השנייה הייתה הסתייגות שלא על דעתנו.

משה גפני: לפי דעתי היא גם נכתבה לא נכון.

משה גפני: היא גם נכתבה לא נכון, אבל אני לא חושב שהייתה – על כל פנים, זה מה שהסבירו לי אחר כך – שהכתיבה הזאת לא הייתה כתיבה שנעשתה במכוון.

משה גפני: מדובר על ההסתייגות שבהתייעצות עם השרים, זה או התייעצות אחת עם שר הכלכלה והתייעצות נוספת, אחרת, עם שר הכלכלה, לפי שיקול דעתו של השר, עם התאחדות התעשיינים וארגונים הנוגעים בדבר.

משה גפני: ההסתייגות הזאת, לו היא הייתה מגיעה להצבעה בוועדה, הייתה נופלת.

משה גפני: ואני אמרתי: אני לא רוצה להכריע.

משה גפני: לא רוצה להצביע נגד הממשלה.

משה גפני: זה מובן.

משה גפני: ההסתייגות הזאת תובא למליאה.

משה גפני: אני הייתי מבקש, הייתי מבקש, להוריד את ההסתייגות הזאת.

משה גפני: הייתי מבקש.

משה גפני: הסיכום היה שיביאו את זה למליאה.

משה גפני: אני לא חושב שבנוסח הזה – אני חושב שהנוסח היה שונה.

משה גפני: אני הייתי מבקש להוריד את זה, מכיוון שגם לפי החוק הקיים אפשר למנות את הנציג בוועדת האיתור – אפשר למנות אותו על-ידי השרים.

משה גפני: אם תהיה החלטה, אדוני השר, אם תהיה החלטה שמשאירים את ההסתייגות הזאת והקואליציה תגיד להצביע בעד, לא שווה לי בשביל ההסתייגות הזאת להפיל את החוק המאוד-רציני הזה, אז אני אצביע בעד.

משה גפני: אני בכל אופן פונה – אני פונה לשר ואני פונה לסגן שר האוצר, אם אתם יכולים בכל זאת להוריד את ההסתייגות הזאת – תאמינו לי, החוק יכול להיות גם בלי ההסתייגות הזאת ולא ייגרע ממנו דבר וחצי דבר.

משה גפני: אם תגידו להביא את זה להצבעה, אני, כמובן, כחבר קואליציה, אצביע על כך.

משה גפני: אני מבקש לסיים, אדוני היושב-ראש.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חיליק, אני רוצה לומר דבר – – – המחלוקת כאן עכשיו.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

משה גפני: זה לא, מבחינתי, אדוני השר, זה לא מבחינתי הדבר – במיוחד לא בחוק כזה, שהוא חוק רציני, וחדשני, ובסדר.

משה גפני: אני רוצה לומר לאדוני היושב-ראש, לשרים ולחברי הוועדה: אי-אפשר היה להעביר חוק כזה – – – את שומעת?

מרב מיכאלי: אני שומעת היטב.

משה גפני: – – – חוק כזה, שהוא חצי ספר, בלי שהיועצים המשפטים, או היועצות המשפטיות – איך את אומרת?

משה גפני: היועצות המשפטיות – –

מרב מיכאלי: מה שאמת.

משה גפני: – – ישבו לילות שלמים.

משה גפני: אפשר להסתכל להן בעיניים ולראות את העיניים האדומות.

מרב מיכאלי: זה נכון.

משה גפני: אי-אפשר היה להעביר את החוק הזה בלי שגית אפיק, שהיא היועצת המשפטית של הוועדה, עורך-דין אייל לב-ארי, עורכת-דין שלומית ארליך, עורכת-דין אילת וולברג והמתמחה שיר שפר; בלי היועצים המשפטים או היועצות המשפטיות.

משה גפני: אני יכול עכשיו לקטוף את הפירות, להגיד: אני יושב-ראש ועדה מוצלח.

משה גפני: הייתי יכול ללכת הביתה אם הן היו ישנות בלילה.

משה גפני: הן היו ערות בכל הלילות האלה; הם עמדו בדיונים עם ממשלה, שהפקידים בה הם לא אנשים קלים; בזכותן יש לנו את החוק הזה.

משה גפני: ואני מאוד מבקש, אדוני היושב-ראש, לאשר את החוק הזה בקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: ואני מברך את אבי חסון, המדען הראשי.

משה גפני: אם אני עוזב את הכנסת – תצטרך עוזר, שיהיה לך עוזר נוסף, נוסף לזה שיושב לידך.

משה גפני: תודה רבה.

אראל מרגלית: בהסכמה של שר הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת גפני.

יחיאל חיליק בר: השר דרעי ביקש להגיב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אמרתי לך.

איתן כבל: אמרתי לך.

איתן כבל: זה היה חצץ.

איתן כבל: חצצית – – –

יחיאל חיליק בר: נשמע את תגובתו של שר הכלכלה ואז נעבור להסתייגויות.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה להסביר.

אריה מכלוף דרעי: דקה אחת, ברשותכם.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, אני אדבר.

אריה מכלוף דרעי: גם את שלב ההודיה שיש לי אני אעשה אחרי שהחוק יתקבל.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני רוצה, היות שאני רואה כאן שיש כאן איזושהי אי-הבנה ואני רוצה לפשר אותה, כיוון שחבל – החוק הזה באמת, אני חייב להודות – הייתה כאן הסכמה והיה מאמץ גדול גם של האופוזיציה.

אראל מרגלית: עבדנו ביחד.

אריה מכלוף דרעי: באמת לשם שמים, פשוטו כמשמעו.

אריה מכלוף דרעי: עבדו ביחד, התאמצו ביחד, נכנסו לסד הזמנים ביחד.

אריה מכלוף דרעי: הגיעו להבנות, ואני לא רוצה שחלילה, במעמד חגיגי זה, כך אני קורא לו, בגלל איזושהי אי-הבנה – סליחה שאני אומר – לא רצינית.

אריה מכלוף דרעי: ואני אסביר למה הכוונה.

אריה מכלוף דרעי: במקור – חברת הכנסת, הרבנית, אנא, קצת סבלנות; אל תאבדי.

אריה מכלוף דרעי: במקור היה צריך להיות בהצעת החוק מספר החברים, בוועדת האיתור שממנה את נציגי הציבור.

אריה מכלוף דרעי: היה ויכוח.

אריה מכלוף דרעי: זה היה נושא שהיה בו ויכוח ובסוף הגענו לפשרה שמוסיפים אחד, נציג שר הכלכלה ששר הכלכלה ימנה, מישהו ששייך להיי-טק מהארגונים הללו.

אריה מכלוף דרעי: בגלל שהיו כאן אי-הבנות, או חילוקי דעות, הסכמנו – ולכן אני חושב שמה שכתוב בהסתייגות הזו, שהשרים, על-פי שיקול דעתם, יכולים להתייעץ עם ארגונים כאלה או אחרים, כן?

אריה מכלוף דרעי: ואני לא אמנה.

אריה מכלוף דרעי: בכוונה אני לא אומר את השמות שכתוב שם.

אריה מכלוף דרעי: תזכרו – זה לא בתיאום, זה לא בהסכמה; זה על-פי שיקול דעתם של השרים להתייעצות כדי לתת איזושהי תחושה או איזושהי השתתפות במהלך הזה.

אריה מכלוף דרעי: אין בזה שום דבר מהותי.

אראל מרגלית: הם גם מקבלים נציג.

אריה מכלוף דרעי: לא משנה.

אראל מרגלית: עיקר המטרה שלהם הייתה שנציגים אחרים לא יהיו – –

אריה מכלוף דרעי: לא.

אריה מכלוף דרעי: ואני מודיע לך שזה לא משנה כהוא זה שהנציגים האחרים לא יקבלו.

אראל מרגלית: – – ולכן סגן השר הציע את הפשרה, וקיבלנו אותה.

אריה מכלוף דרעי: יפה, חבר הכנסת מרגלית.

אריה מכלוף דרעי: אני כל הזמן משבח אותך שאתה איש מעשי.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, אין בזה שום דבר, סליחה.

מרב מיכאלי: – – – סליחה.

מרב מיכאלי: יש פה – כתוב שאפשר להתייעץ עם כל הגורמים.

מרב מיכאלי: למה צריך לכתוב גורם מסוים באופן ספציפי?

אריה מכלוף דרעי: אז מה?

אריה מכלוף דרעי: מה?

אריה מכלוף דרעי: מה קרה?

אריה מכלוף דרעי: מה?

מרב מיכאלי: למה?

מרב מיכאלי: למה צריך לתת לו עדיפות?

מרב מיכאלי: למה?

מרב מיכאלי: בגלל כבוד – – –

אריה מכלוף דרעי: תאמינו לי, תשמעו, אני, יש לי שערות קצת פחות מלכם.

אריה מכלוף דרעי: מה זה משנה בתוצאה אם אתה נותן קצת, אם זו ההבנה שהגענו אליה?

אריה מכלוף דרעי: בואו נאמר כזה דבר – –

מרב מיכאלי: – – – עם גוף אחד.

אריה מכלוף דרעי: – – גורמים ממשלתיים – – –

אראל מרגלית: אבל השאלה אחרת: למה לגורם מחוץ לממשלה יש כזה כוח, שכשיושב-ראש ועדת הכספים מבקש להוריד את זה, כשאיציק כהן בא ומציע פשרה שנותנים להם מקום, אבל שאחרי זה שר הכלכלה יכול למנות, ושכולם מסכימים.

אראל מרגלית: מבקשים מהם – – –

אריה מכלוף דרעי: זה מה שיש, זה מה שיש.

אריה מכלוף דרעי: אין משהו אחר.

אריה מכלוף דרעי: אין משהו אחר.

מרב מיכאלי: הסיכום – – –

אריה מכלוף דרעי: אין משהו אחר.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו, על מה הוויכוח שלכם, ריבון העולמים?

מרב מיכאלי: יש נוסח שהסכימו עליו.

אריה מכלוף דרעי: בואו, בואו, תראו.

מרב מיכאלי: יש נוסח שהסכימו עליו, שאומר שיש חובה להתייעץ.

אריה מכלוף דרעי: אני לא ניהלתי את הפשרה הזאת.

מרב מיכאלי: כבוד הרב – – –

אריה מכלוף דרעי: גם אני באותה דעה של חבר הכנסת הרב גפני – רגע, תני לי לגמור.

אריה מכלוף דרעי: בבקשה, דקה.

אריה מכלוף דרעי: אני גם באותה דעה שאם אפשר היה, אז ההסתייגות מיותרת לגמרי.

מרב מיכאלי: נכון, אבל אפשר.

אריה מכלוף דרעי: אני מכבד – סליחה.

מרב מיכאלי: אפשר.

אריה מכלוף דרעי: אני מכבד גם את חברי האחרים.

מרב מיכאלי: הגוף הזה הוא המחוקק.

אריה מכלוף דרעי: סליחה, דקה.

אריה מכלוף דרעי: דקה.

אריה מכלוף דרעי: המחוקק – הוא יחוקק.

אריה מכלוף דרעי: תהיה הצבעה ויהיה רוב גם.

אריה מכלוף דרעי: ואם צריך, תהיה הצבעה.

אריה מכלוף דרעי: ואם תתעקשו על זה, תהיה הצבעה, וחבל, אני אומר, לקלקל את זה.

אריה מכלוף דרעי: כיוון שיהיה רוב, והקואליציה תכפה את דעתה ברוב.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני אומר שחבל להגיע לזה.

אריה מכלוף דרעי: זה מיותר לגמרי.

אריה מכלוף דרעי: חברי סגן השר יצחק כהן הגיע לפשרה הזאת.

אראל מרגלית: לא, לא לזאת.

אריה מכלוף דרעי: סליחה, הוא הגיע לפשרה הזאת, נקודה.

אראל מרגלית: לא.

אראל מרגלית: בצהריים הייתה פשרה אחרת.

אריה מכלוף דרעי: משרד האוצר הגיע לפשרה הזאת.

אראל מרגלית: משרד האוצר הציג לנו, אמרנו לו, כל חברי הוועדה פה אחד – – –

אריה מכלוף דרעי: טוב, חבל, ניסיתי לעשות מאמץ, אראל, חבל, אני חושב שזאת עקשנות יתרה שלכם.

אריה מכלוף דרעי: סליחה, תעשו מה שאתם מבינים.

אריה מכלוף דרעי: ההסתייגות תישאר, ואנחנו נצביע עליה.

אריה מכלוף דרעי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, כבוד השר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להסתייגויות.

יחיאל חיליק בר: לסעיף 1 עד 7 אין הסתייגויות.

יחיאל חיליק בר: לסעיף 8 – סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן; הסתייגות של סגן השר יצחק כהן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אם גם אתה רוצה להגיב על המחלוקת, אתה מוזמן.

יצחק כהן: אראל, שמעת על המושג התלמודי "זה נהנה וזה לא חסר"?

אראל מרגלית: כן.

יצחק כהן: נו, אז למה לא?

אראל מרגלית: אני אגיד לך מי חסר.

יצחק כהן: ובכן, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במהלך ההכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הכספים של נושא הקמת הרשות הלאומית – המדען הראשי, ערב טוב – לחדשנות טכנולוגית, אישרה ועדת הכספים נוסח סעיפים לעניין הרכב ועדת איתור לבחירת חברי מועצת הרשות.

יצחק כהן: שני סעיפים מוצעים לשינוי: האחד, סעיף 8ב(ד)(3) ו-(4), הדן במינוי שרים חברים בוועדת האיתור.

יצחק כהן: התיקון המוצע יביא לכך ששר הכלכלה ושר האוצר יוכלו להתייעץ, על-פי שיקול דעתם, עם התאחדות התעשיינים או עם כל גוף רלוונטי אחר בבואם למנות חבר בוועדת האיתור.

יצחק כהן: התייעצות זו תסייע לשרים בבחירת חברים ראויים בוועדת האיתור.

יצחק כהן: מה קרה?

יצחק כהן: מה?

יצחק כהן: מה קרה?

מיקי לוי: מה הבעיה להגיד התייעצות עם הגופים הרלוונטיים ולגמור?

מיקי לוי: רק הרלוונטיים, בלי שמות.

יצחק כהן: למה לא? זו ההסתייגות, ואני מבקש להצביע בשבילה.

יצחק כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, כבוד השר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: יש לך שתי הסתייגויות, ולכן תקבל עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, אדוני סגן השר, חברי חברי הכנסת, אני מסכים שזה יום חג, אבל אני רוצה רגע להסביר על מה ההסתייגות ומה הוויכוח.

אראל מרגלית: אני רוצה רגע לומר שנעשתה פה עבודה של חמישה, שישה ימים של יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת גפני, שבאמת הוביל דיון של שעות, סעיף אחרי סעיף, יחד עם חברי הוועדה, שהיו שם כל הזמן, יחד עם המדען הראשי אבי חסון – שעשה עבודה יוצאת מן הכלל, הוא כבר שנים מוביל את הדבר הזה, ובא והקשיב לכולם – יחד עם השר אריה דרעי, שהיה בפתיחת הדיון, ונתן לנו כיוון, ונתן לנו אמירה שחיזקה אותנו בתוך כל הדיון הזה, ושלח גם את יועציו שעזרו לאורך כל הדרך לפתור פלונטרים בדברים שעלו.

אראל מרגלית: ממש.

אראל מרגלית: שישה ימי עבודה, עם כל מיני דברים שעלו באמצע.

אראל מרגלית: באמת, אני מלא הערכה.

אראל מרגלית: אני גם מסכים אתך, יושב-ראש הוועדה, ואני אומר לאנשים – לשגית אפיק, שעשתה עבודה נהדרת, לעורך-דין אייל לב-ארי, לשלומית, ששכחתי את שם המשפחה שלה, ולטמיר כהן, שבאמת עשו שם עבודה יוצאת מן הכלל.

אראל מרגלית: צריך להבין, החוק הזה, חוק המו"פ החדש, הוא חוק שיכול לתת לישראל בשורה ענקית בדרך של הפיתוח הטכנולוגי שלה, שהיום הוא יותר מ-60% מהתוצר במדינת ישראל.

אראל מרגלית: זאת דרמה, זאת פשוט דרמה.

אראל מרגלית: והעבודה הפרטנית והמעמיקה שהוועדה עשתה, סעיף אחרי סעיף, היא חלק מהדרמה הזאת.

אראל מרגלית: הדבר שמפריע לנו בסופו של דבר זה לאו דווקא הסעיף הזה.

אראל מרגלית: הסעיף הזה, הוא כשלעצמו, אין בכוחו להדיר שינה מעינינו.

אראל מרגלית: אבל הסעיף הזה מפריע לנו מכיוון שהאוצר ישב אתנו לאורך כל הדיונים, ביקש את מה שהוא ביקש, אנחנו ביקשנו את מה שביקשנו, והסכמנו על הדברים.

אראל מרגלית: לא רק זה, גם נתבקשו – ארגון שנמצא מחוץ לכנסת ומחוץ לממשלה, התאחדות התעשיינים, ואנחנו כולנו מלאי כבוד לארגון הזה וליושב-ראש שלו, ביקש להיות בשם חלק מוועדת האיתור, ואנחנו כולנו נענינו, על-פי הבקשה שלך, אדוני השר, ושל יועצך.

אראל מרגלית: יושב-ראש הוועדה המליץ, ואנחנו קיבלנו את המלצתו ואישרנו.

אראל מרגלית: ומה שביקשנו, זה כשלארגון יש – ועכשיו גם אותו ארגון ביקש שארגונים אחרים לא ייקראו בשם.

אראל מרגלית: גם לזה הסכמנו.

אראל מרגלית: לזה הסכמנו, למרות שיש ארגון אחר שמייצג את ההיי-טק הישראלי, ומשום מה לא רצו שייקרא – הסכמנו והעברנו את אותה הסכמה, לומר, שהשר יקבע על-פי שיקול דעתו, מתוך איזושהי הבנה שהשר מבין שאחד מהאנשים האלה יהיה מאנשי ההיי-טק, מהארגון הגדול שמייצג את ההיי-טק הישראלי.

אראל מרגלית: אבל אז באו מהאוצר וביקשו עוד שלושה דברים, ואנחנו הצבענו על הדברים שביקשו והסכמנו בסופו של דבר, כל הוועדה, פה-אחד.

אראל מרגלית: על הדבר הזה אמרנו: רגע, גם ארגון חוץ-פרלמנטרי רוצה להיות בוועדה והוא מקבל, והוא גם רוצה להתערב על החבר הנוסף בוועדה, ורוצה כאילו שיתייעצו, כאילו באיזה יכולת של וטו?

אראל מרגלית: על זה אמרנו: חבר'ה, על זה אנחנו אומרים לא.

אראל מרגלית: כי נפגם הטעם הטוב.

אראל מרגלית: נפגם הטעם הטוב מבחינה זו – – –

אורלי לוי אבקסיס: אראל, עבדו עלינו – – –

אראל מרגלית: כן, ונמצאת פה חברת הכנסת אורלי לוי, שהייתה אתנו בדיון, וחבר הכנסת מיקי רוזנטל, ורחל עזריה, שהייתה אתנו שם, כמובן היושב-ראש – כולנו הסכמנו.

אראל מרגלית: אז עכשיו לבוא אלינו ולומר, אחרי שהגענו להסכמה ולא הצבענו על אותה הסתייגות, כי אחרת זה לא היה עובר, אז חוזרים לפה ומבקשים שארגון שהוא חוץ-פרלמנטרי – גם להיות בתוך ועדת האיתור, והסכמנו, וגם לקבוע יחד עם השר מי עוד יהיה – זה מטריד אותנו, כי יכול להיות שיש לו איזה זכות וטו.

אראל מרגלית: ואנחנו חושבים שזה לא תקין בממשל דמוקרטי – במדינת ישראל.

אראל מרגלית: ועכשיו אני אחזור לגופו של החוק.

אראל מרגלית: אני רוצה לומר שאנחנו כאופוזיציה, אחרי שעשינו עבודה ואחרי שחלק גדול מאתנו התנגד לחוק בתחילת דרכו, מכיוון ששינו חלק מהדברים, אנחנו מוכנים לעמוד מאחורי החוק, אבל אנחנו לא נעמוד מאחורי אותה הסתייגות, שהיא בניגוד להבנה שהייתה בין כל חברי הוועדה בתוך החדר.

אראל מרגלית: זה הכול.

אראל מרגלית: ועכשיו אני רוצה להגיד משהו: תראו, כבוד השר, המדען הראשי – צריך להגיד משהו על המדען הראשי, כי המדען הראשי עבד במשך 30, 40 שנה בצורה מדהימה.

אראל מרגלית: צריכים לומר שהמדען הראשי הוא הגורם הממשלתי המרכזי לצמיחה המדהימה של מדינת ישראל ב-30 השנה האחרונות.

אראל מרגלית: ואנחנו חייבים תודות, קודם כול למנהיגים כמו יצחק רבין, שב-1992 קם ואמר שחדשנות היא ערך, והחדשנות היא שתבנה את המדינה הזאת ותלך קדימה; והמדען הראשי של אותן שנים, יגאל ארליך, שהיה האדם שהביא חלק גדול מהתוכניות, והביא לנו מתווה אדיר; גם אהרן פוגל, שחלק מהאנשים השמיצו אותו אחרי שנים עם "הפוגלים" – אבל לא, גם הוא היה שם במשרד האוצר; ובייגה שוחט בתור שר האוצר.

אראל מרגלית: הם נתנו למדינת ישראל את הסימן – עם העלייה הרוסית, עם 6% גירעון – את הסימן שחדשנות הולכת להיות חלק גדול מהצמיחה במדינת ישראל.

אראל מרגלית: ואנחנו באמת, מדינת ישראל, והאנשים הצעירים ברחבי המדינה – לא אנשים עם כסף, לא אנשים עם הון – אנשים עם רעיון, הפכו לחלוטין את כל הפירמידה של הקפיטליזם על הראש.

אראל מרגלית: כי אם פעם – ואנחנו רואים את זה היום במתווה הגז – חשבו שכדי שיהיה רווח צריכים בעלי הון, שיבואו לילידים, ישקיעו מרחוק, שהילידים ירוויחו מעט כסף כדי שיישאר לבעלי ההון הרבה רווח וכדי שהילידים יהיה להם משהו לאכול.

אראל מרגלית: תעשיית ההיי-טק הישראלית, בעזרת המדען הראשי, הפכה את כל הפירמידה הזאת על הראש והביאה את הכוח לעובדים.

אראל מרגלית: לעובדים.

אראל מרגלית: זה העידן שבו אנחנו חיים.

אראל מרגלית: כי כמה שהעובד הוא משכיל יותר וחכם יותר ובריא יותר ומרוויח יותר, החברה שווה יותר; לא כמה שהוא מרוויח פחות, אלא כמה שהוא מרוויח יותר.

אראל מרגלית: מדינת ישראל הייתה, בעזרת המדען הראשי, בליבת המהפכה הטכנולוגית שענקי התקשורת עשו, שענקי התוכנה עשו, שענקי האינטרנט עשו, שעשו אלה שעשו את המכשור הרפואי.

אראל מרגלית: מדינת ישראל היא שעומדת בלב הטכנולוגיה שמפתחים בכל העולם.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד עכשיו את הדבר הבא: עכשיו מקימים רשות.

אראל מרגלית: היו לחלק מאתנו חששות גדולים, כי פחדנו שהרשות, פתאום, תהיה בה נימה של הפרטה, והתעקשנו על כמה כללים שבעזרת כל חברי הוועדה ובהנחייתו של השר ויועציו, קיבלנו אותם: 1.

אראל מרגלית: שלא יקבלו תרומות.

אראל מרגלית: רשות לפיתוח שנותנת עזרה למחקר ופיתוח לא צריכה תרומות, כי בתרומות – אם בא תורם גדול וקוראים על שמו אצטדיון או משהו אחר והוא נותן לך תרומה, אז אולי אחר כך אתה תיתן את ההטבות לחברות שלו.

אראל מרגלית: לא.

אראל מרגלית: דאגנו מעוד נושא.

אראל מרגלית: דאגנו שיהיה אג"ח שיחליף את התקציב של המדען הראשי, והחברים בוועדה באו ואמרו בגאון: הדבר הזה לא יהיה, והאוצר שישב שם ואמר שיכול להיות – מה אם יהיה משבר עולמי ואנחנו נצטרך?

אראל מרגלית: אמרו לו: לא.

אראל מרגלית: בא המדען הראשי עצמו, אבי חסון, ובאו אחרים, ולקחו את כל הדבר הזה ועשו אותו הרבה יותר קטן, עם הגבלות, ושמו אותו כחלק ממה שגם אנחנו היינו מוכנים להתפשר עליו וקיבלנו אותו.

אראל מרגלית: נכון, לא יותר מ-10%, אומר לי מיקי לוי, שהיה שם בתוך כל הדיונים ועזר עזרה רבה.

אראל מרגלית: הדבר השלישי היה שהמדען הראשי בא ואמר: אנחנו רוצים להיות גם שותף מנהל וגם שותף מוגבל.

אראל מרגלית: פה קיבלו את דעתנו.

אראל מרגלית: המדען הראשי קיבל את דעתנו ואמר: שותף מנהל לא; שותף מוגבל כן, אבל עם הרבה מאוד סייגים, בצורה כזאת שמאוד מצמצמת את היכולת שלו להשקיע, כי אנחנו רוצים שיתמוך בחדשנות ולא יסתכל על הרווח ויהיה משקיע.

אראל מרגלית: בסופו של דבר, לחלק מאתנו היה קשה להסכים לזה, אבל מה שהתקבל הוא סביר; הוא סביר, והוא הרבה יותר טוב ממה שהיה קודם.

אראל מרגלית: עכשיו אני רוצה להגיד לכולנו דבר אחד: תראו, בגדול, שליש מהמדינה מצליחה מאוד בזכות הטכנולוגיה החדשה, שני-שלישים עדיין נמצאים מאחור.

אראל מרגלית: ורבותי, בואו נאמר את האמת: הם נמצאים בצפון הארץ, הם נמצאים בדרום הארץ.

אראל מרגלית: לכן אני שמח ואני גאה על כך שהכניסו בתוך נוסח החוק את הנגב והגליל, כחלק מהחוק עצמו.

אראל מרגלית: אנחנו חייבים בעשר השנים הבאות להגיע עם הטכנולוגיה הישראלית לאותם צעירים שנמצאים בכל מיני מקומות בארץ, שהם לא בהכרח תל-אביב והם לא הרצליה-פיתוח והם אפילו לא פתח-תקווה.

אראל מרגלית: כי גם מי שגומר את מכללת תל-חי בצפון הרחוק, ומי ששולח לשם את הבן או הבת שלו – הבת שלי לומדת שם – הוא רוצה להישאר בצפון ורוצה מקום עבודה איכותי כמו במרכז הארץ.

אראל מרגלית: מגיע שאנחנו נדחוף את החברות להשקיע שם.

אראל מרגלית: כי איפה שיהיה רווח בצפון תהיה רווחה, ורווחה זה מקומות עבודה.

אראל מרגלית: מגיע גם לאלה שלומדים במכללת ספיר, בעוטף-עזה, כשהם גומרים ללמוד שם את הדברים הנהדרים של הקולנוע, או את כל הדברים שהם לומדים, שיהיה שם מקום עבודה איכותי, באותה רמה של מרכז הארץ, בהרצליה.

אראל מרגלית: מגיע להם בדרום, וזו המשימה הלאומית שלנו – לקחת את הטכנולוגיה הישראלית, לקחת את העבודה שאנחנו יודעים לעשות, דברים חדשים, לתחומים חדשים, לאוכלוסיות חדשות ולגיאוגרפיות חדשות.

אראל מרגלית: אני אומר פה למגזר החרדי: אתם שותפים אדירים של עשר השנים הבאות מבחינת הצמיחה.

אראל מרגלית: אנחנו נרגיש את זה בירושלים, אנחנו נרגיש את זה בכל מקום בארץ.

אראל מרגלית: אתם תהיו שותפים, כי סביב הנושא של פרנסה, והנשים מובילות, אתם תיכנסו לזה ותובילו.

אראל מרגלית: עוד מילה אני אומר למגזר הערבי: איימן, החבר'ה הצעירים הערבים מעולם לא היו כל כך משכילים, מעולם לא היו כל כך נכונים, מוכנים, מעולם לא היו כל כך בין-לאומיים כמו שהם היום.

אראל מרגלית: המשימה שלנו – עיסאווי פריג', אתה יודע את זה – המשימה שלנו היא בעשר שנים הבאות להביא את החדשנות הישראלית לתוך המגזר הערבי באופן כזה שעוד לא נראה.

אראל מרגלית: אנשים מדברים על הבעיות במגזר הערבי.

אראל מרגלית: אנחנו נראה להם מה הן ההזדמנויות במגזר הערבי; אנחנו נראה להם מה זה שהם מבינים שוק שאנחנו לא מבינים, כי אחד הדברים העיקריים זה שיתוף פעולה עם ירדן, ושיתוף פעולה עם מדינות המפרץ, ושיתוף פעולה עם מרוקו, ושיתוף פעולה עם סעודיה ומצרים, ואתם מבינים את השוק הזה יותר טוב מאתנו – אתם לומדים שם, אתם מכירים אותו, אתם תובילו אותנו.

עיסאווי פריג': עמדת השר זה מה שמעניין, השר הממונה הוא שיקבע.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אראל מרגלית: לכן, אנחנו שמחים על החוק הזה.

אראל מרגלית: סלומינסקי, אתה לא היית, אתה הפסדת, אבל גם אתה תהיה חלק מזה.

אראל מרגלית: זה חוק אדיר, ואנחנו מאחלים להם הרבה הצלחה, ואפילו אמרנו שהרשות תשב בירושלים הבנויה.

אראל מרגלית: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דניאל עטר, ביקשת לדבר.

דניאל עטר: לא, מסיר.

דניאל עטר: מספיק.

יחיאל חיליק בר: מסיר.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רחל עזריה הסירה את ההסתייגות.

יחיאל חיליק בר: בקשות דיבור.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נמצאת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אילן גילאון?

יחיאל חיליק בר: כולם?

יחיאל חיליק בר: כולם ירדו?

יחיאל חיליק בר: גברתי, אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

יחיאל חיליק בר: חברים, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה על החוק.

יחיאל חיליק בר: חברים, אנחנו עוברים להצביע.

יחיאל חיליק בר: נא לשבת.

יחיאל חיליק בר: מיקי, לשבת.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, איימן, בבקשה לשבת, אנחנו רוצים לעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: טוב, אנחנו מתחילים בהצבעות.

יחיאל חיליק בר: לסעיפים 1–7 אין הסתייגויות, לכן אנחנו עוברים להצבעה על סעיפים 1–7 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: חברים, נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: סעיפים 1–7, כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 30 בעד סעיפים 1–7 – 38 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–7 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 38 בעד, אחד נוכח.

יחיאל חיליק בר: הסעיפים הללו אושרו כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אני עובר להצבעה על ההסתייגות של סגן השר כהן לסעיף 8.

יחיאל חיליק בר: ההסתייגות של סגן השר כהן.

אראל מרגלית: אתם נגד ההסתייגות הזאת, זה לא צריך להיות.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 12 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יצחק כהן לסעיף 8 נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 24 בעד, 12 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף את חבר הכנסת דוד אמסלם בעד ההסתייגות.

יחיאל חיליק בר: ההסתייגות התקבלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נצביע על סעיף 8, כולל ההסתייגות שהתקבלה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע על סעיף 8, כולל ההסתייגות שהתקבלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 32 בעד סעיף 8 – 33 נגד – 15 נמנעים – אין סעיף 8, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 33 בעד, 15 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 8 עבר, כולל ההסתייגות.

יחיאל חיליק בר: לסעיפים 9 עד 13 אין הסתייגויות, לכן אנחנו נעבור להצבעה על סעיפים 9 עד 13, כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 33 בעד סעיפים 9–13 – 52 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 9–13 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 52 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיפים 9 עד 13 אושרו כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: עכשיו אני עובר להצבעה על הסתייגות מס' 1 לסעיף 14.

יחיאל חיליק בר: זו ההסתייגות של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, דניאל עטר, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה ואיל בן ראובן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 34 בעד ההסתייגות – 20 נגד – 33 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 14 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 20, נגד – 33.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: כעת אנחנו עוברים להסתייגות שנייה לסעיף 14, של חבר הכנסת אראל מרגלית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע על ההסתייגות.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 35 בעד ההסתייגות – 19 נגד – 33 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת אראל מרגלית לסעיף 14 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 19, נגד – 33.

יחיאל חיליק בר: ההסתייגות לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: כיוון שהסתייגות 1 ו-2 נדחו, אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 14 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 36 בעד סעיף 14, כהצעת הוועדה – 35 נגד – 20 נמנעים – אין סעיף 14, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 35 בעד, 20 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני מכריז כי סעיף 14 אושר כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: לסעיפים 15 עד 55 אין הסתייגויות.

משה גפני: רחל עזריה הסירה – – –

יחיאל חיליק בר: זה סעיף 56.

יחיאל חיליק בר: רגע, אנחנו כרגע – הסרת?

יחיאל חיליק בר: אוקיי, אז אנחנו נצביע על סעיפים 15 עד 56 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: מובן?

יחיאל חיליק בר: סעיף 15 עד 56 כנוסח הוועדה – נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 37 בעד סעיפים 15–56 – 55 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 15–56 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 55 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיפים 15 עד 56 התקבלו כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אין עוד הסתייגויות.

יחיאל חיליק בר: אדוני יושב-ראש הוועדה, הבנתי שהתקבלה הסתייגות?

יחיאל חיליק בר: התקבלה הסתייגות לסעיף 8.

משה גפני: אני מבקש להצביע בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: יושב-ראש הוועדה מבקש להצביע על החוק בקריאה שלישית, ולכן אנחנו נעבור להצבעה על החוק בקריאה שלישית, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 38 בעד החוק – 57 נגד – אין נמנעים – אין חוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה (תיקון מס' 7), התשע"ה–2015, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 57 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה (תיקון מס' 7), התשע"ה–2015, עבר בקריאה שלישית כולל הסתייגות.

יחיאל חיליק בר: שר הכלכלה אריה דרעי מבקש לברך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, אני אעשה את זה בקיצור נמרץ.

אריה מכלוף דרעי: אני באמת חושב שזה יום חשוב.

אריה מכלוף דרעי: הכנסת העבירה היום חוק חשוב, שיאפשר לישראל להמשיך להישאר בקדמת החדשנות העולמית.

אריה מכלוף דרעי: כבר הסבירו את מהות החוק, ואני לא רוצה לחזור כאן.

אריה מכלוף דרעי: אני רק רוצה להודות.

אריה מכלוף דרעי: היה כאן מאמץ גדול של הרבה חברים להעביר את החוק הטוב הזה.

אריה מכלוף דרעי: קודם כול אני רוצה לציין את קודמי, השר בנט והשר לפיד, שר האוצר ושר הכלכלה הקודמים.

אריה מכלוף דרעי: הם הביאו את החוק הזה לכנסת בקדנציה הקודמת.

אריה מכלוף דרעי: אני מודה להם על ההתחלה של העניין הזה.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לברך את חבר הכנסת הרב משה גפני.

אריה מכלוף דרעי: באמת, יישר כוח גדול.

אריה מכלוף דרעי: זה לא מובן מאליו המאמץ הגדול שעשית אתה וכל חבריך בוועדה, עניינית, סעיף אחר סעיף.

אריה מכלוף דרעי: זה היה חשוב מאוד לסיים את זה, ועשיתם דבר חשוב.

אריה מכלוף דרעי: אני מודה לכם.

אריה מכלוף דרעי: אני מודה לצוות של ועדת הכספים, למנהל הוועדה, ליועצת המשפטית, על המאמץ הגדול שלהם.

אריה מכלוף דרעי: אני מודה לאגף התקציבים, בעיקר ליוני רגב, שזאת ההזדמנות כאן לברך אותו בברכת דרך צלחה עם היציאה לשוק הפרטי.

אריה מכלוף דרעי: אני מודה גם למיכה פרלמן מאגף התקציבים; כמובן, לצוות המדען הראשי, אבי חסון וכל הצוות שלו, שעשו עבודה יוצאת מן הכלל.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו אין לכם תירוצים.

אריה מכלוף דרעי: קיבלתם את הכלים, את ארגז הכלים – צאו לדרך.

אריה מכלוף דרעי: כולנו מתפללים שתצליחו בדבר הזה, בעזרת השם.

דניאל עטר: למה אתה לא מודה לאיתן כבל?

אריה מכלוף דרעי: ללשכה המשפטית שלי במשרד הכלכלה, ובפרט לעורך-דין צפריר נוימן; למשנה ליועץ המשפטי לממשלה אבי ליכט ולעורכת-דין עדנה הראל; למנכ"ל משרד הכלכלה עמית לנג ולצוות שלו במשרד; לנציגי התעשייה, שתרמו בדרך, לאנשי היי-טק, אנשי האקדמיה, האיגוד הישראלי לתעשיות מתקדמות, התאחדות התעשיינים וההסתדרות; לסיום – יועצי המסור והנאמן שי לינדנר ועוזרתי הגברת מירי ברוש.

אריה מכלוף דרעי: לכולם תודה רבה ובהצלחה, בעזרת השם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לשר הכלכלה חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי על התודות שלו.

הצעת חוק-יסוד: הצעת חוק הפסקת חברות בכנסת של חבר הכנסת המכהן כשר או כסגן שר (תיקוני חקיקה והוראת שעה), התשע"ה–2015 [מס' מ/940; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 2773; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי להציג את הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 42 והוראת שעה), הלוא הוא מה שמכונה החוק הנורבגי, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שיושב-ראש הוועדה מתחיל את הודעתו – יש לנו כאן שני חוקים כבדים: גם תיקון חוק-יסוד: הכנסת וגם תיקון פקודת בתי-הסוהר.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח לבשר, שלאחר דיונים רבים וקשים יש הסכמה מסוימת בין הקואליציה לאופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: הדיון יסתיים מקסימום, או לא יאוחר, ממחר בשעה 12:00, על שני החוקים האלה – אני מתכוון לנימוק הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אם האופוזיציה תחליט להסיר את ההסתייגויות, ההצבעה תתקיים כשעה וחצי לאחר מכן.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר – לא מתפקידי לגייס, אבל אני מודיע לכל חברי הכנסת שמעוניינים להשתתף בהצבעות, לא לעזוב את בירת ישראל בשעות הקרובות, כי ההתרעה לא תהיה יותר משעה וחצי לפני ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אלה הן ההסכמות.

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט מודיע עליהן על מנת למנוע טעויות ולהסיר ספקות בנושא הזה.

איציק שמולי: הדיון וההצבעות זה במשולב?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעות מתקיימות בנפרד, אבל כל הדיונים – אני לא יודע, אם בחוק הראשון יסירו את כל ההסתייגויות, יתקיימו ההצבעות בעוד חצי שעה, ואז החוק השני יידון עד שירצו או עד 12:00 הכי מאוחר.

יולי יואל אדלשטיין: אם, לעומת זה, יהיה דיון של 15 שעות בחוק הזה, יישאר כך וכך זמן עד לנימוק ההסתייגויות בחוק השני.

יולי יואל אדלשטיין: זה הסיכום.

יולי יואל אדלשטיין: בכל מקרה, דיון בנפרד, כל חוק בנפרד.

יולי יואל אדלשטיין: חלוקת הזמן היא בעצם בידי האופוזיציה בדברים האלה באמצעות הסרת ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני אגיד את השמות, כדי שנדע על מה אנחנו מדברים, ואחר כך נסביר.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים על שני חוקים: האחד, הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 42 והוראת שעה) (הפסקת חברות של חבר הכנסת המכהן כשר או כסגן שר); הצעת החוק השנייה, שבאה בעקבות הראשונה, בעקבות החוק הראשון – צריך לעשות תיקוני חקיקה, אז הצעת החוק השנייה היא הצעת חוק הפסקת חברות של חבר הכנסת המכהן כשר או כסגן שר (תיקוני חקיקה והוראת שעה), התשע"ה–2015.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, החוק הזה מכונה בפי חוק נורבגי במתכונת ישראלית, כי אנחנו כישראלים תמיד יש לנו את חוש היצירה ואנחנו – – –

איציק שמולי: אוה, מברוכ.

עיסאווי פריג': תגיד מזל טוב.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: אני נרגש.

אחמד טיבי: עידו בנבג'י, תצייץ.

ניסן סלומינסקי: זו הפעם הראשונה שאדוני יושב כיושב-ראש במושב הזה, ואנחנו שמחים מאוד.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, מאחר שאנחנו הישראלים תמיד יצירתיים מאוד, אז גם את הנורבגי לקחנו והפכנו אותו ליצירת מופת, ולכן אני חושב שזה חוק נורבגי במתכונת ישראלית.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, כל אחד יסביר את – – –

מיקי לוי: אבל זה לא מופת להתגאות בו.

ניסן סלומינסקי: מופת יכול להיות לשני הכיוונים, כל אחד להבנתו.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, אני אסביר – – –

עיסאווי פריג': אני חייב להגיד משהו.

ניסן סלומינסקי: דקה.

ניסן סלומינסקי: לפני שהתחלתי להסביר?

ניסן סלומינסקי: יהיה לך מספיק מה להגיד, הרי יש לך – – –

עיסאווי פריג': יש לך עד 12:00.

ניסן סלומינסקי: אז אני רוצה קודם כול להסביר במהות, למרות שכולנו יודעים במהות את המשמעות.

ניסן סלומינסקי: המשמעות היא שברגע ששר או סגן שר שהוא חבר כנסת יכול להתפטר מהיותו חבר כנסת, במקומו נכנס הבא בתור באותה רשימה שהוא התפטר – זו המשמעות.

ניסן סלומינסקי: כשהשר מתפטר מהממשלה, או סגן השר – כשהשר מתפטר מהממשלה וחוזר לכנסת, מי שנכנס במקומו לכנסת יוצא חזרה.

ניסן סלומינסקי: אז זה בהגדרה כוללת.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, בדרך כלל החוק הזה נהג, או דיברו עליו, כשמדובר על שר: כששר מתפטר – ממשיך להיות חבר ממשלה ונכנס במקומו הבא בתור; וכשהשר עוזב את הממשלה או מפוטר מהממשלה, לא חשוב – חוזר לכנסת וחבר הכנסת יוצא.

ניסן סלומינסקי: התוספת שלנו במקרה הזה היא שמדברים גם על סגן שר.

ניסן סלומינסקי: כלומר, שגם סגן שר, ועד היום לא יכול להיות סגן שר שהוא לא חבר כנסת, הפעם – שר יכול להיות, ולכן לגבי שר לא צריכים לעשות תיקוני חקיקה מיוחדים, ולגבי סגן שר, שלפי חוק-היסוד חייב להיות חבר כנסת – פה מאפשרים לו לעזוב את הכנסת ולהמשיך לכהן כסגן שר, ולכן זה דרש תיקוני חקיקה לכל אורך השדרה, כדי לאפשר לו להיות סגן שר שאינו חבר כנסת, וזה בא לידי ביטוי בחוק השני לאורך הרבה מאוד נושאים שבהם סידרנו את זה.

ניסן סלומינסקי: זה דבר אחד – – –

מיקי לוי: ואם אדוני ראש הממשלה פיטר את הסגן של השר או את השר שמתנדב להחליף חבר כנסת?

ניסן סלומינסקי: אתה הזכרת לי שראש הממשלה לא יכול להיות, כי ראש ממשלה חייב להיות חבר הכנסת, וגם מי שהוא ממלא-מקום ראש הממשלה לא יכול להיכנס למסגרת הזו.

ניסן סלומינסקי: זה דבר אחד.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, אנחנו מאוד הקפדנו שלא יהיה מצב שחבר הכנסת שנכנס יהיה תלוי בשר, והשר יגיד לו: תשמע, אם אתה לא תעשה מה שאני רוצה – וזה לא חשוב באיזה תחום – אז אני מחר זורק אותך חזרה מהמרשימה.

ניסן סלומינסקי: אני כאילו חוזר וזורק אותך.

ניסן סלומינסקי: כדי שלא יהיה מצב כזה, אז חזרה, שר לא יכול סתם – או סגן שר – לזרוק סתם את חבר הכנסת, והמשמעות היא שמהרגע שחבר הכנסת נכנס אנחנו רוצים לתת לו יציבות, שהוא לא יהיה תחת איום, ושיהיה לו שיקול דעת משלו.

ניסן סלומינסקי: איך יכולים להבטיח את זה?

ניסן סלומינסקי: מבטיחים את זה על-ידי זה שאם השר שהתפטר בגינו, אחרי שנה אומר "די, געוואלד", אז הוא לא חוזר וזורק את חבר הכנסת, אלא הוא יכול למסור את – איך זה נקרא במירוץ שליחים?

ניסן סלומינסקי: למסור את הקרש?

ניסן סלומינסקי: את המקל?

ניסן סלומינסקי: – למסור לשר אחר ממפלגתו, ואוטומטית, חבר הכנסת אפילו לא מרגיש בזה, הוא ממשיך להישאר חבר הכנסת; אותו שר שהיה קודם שר ולא חבר כנסת, חוזר להיות שר חבר כנסת, והשר השני נהפך לשר שאינו חבר כנסת.

ניסן סלומינסקי: וכך הם יכולים להעביר את המקל גם לסגן שר.

ניסן סלומינסקי: זה הדבר השני – – –

מיקי לוי: איזה שר יאבד את כוחו – – – ראש הממשלה – – –

ניסן סלומינסקי: רגע, אני אומר שזה נראה כאילו זה מירוץ שליחים כזה, אבל המטרה של היא לתת – – –

יעל גרמן: נראה משחק.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אבל אני אומר, המטרה היא לתת לחבר הכנסת את היציבות – שהוא לא תלוי, שהשר יכול.

איתן כבל: בקיצור, אדוני היושב-ראש, המטרה היא לעשות קומבינה.

מיקי לוי: נכון.

ניסן סלומינסקי: עוד לא הגעתי לזה – – –

איתן כבל: עזוב עכשיו.

ניסן סלומינסקי: בכל מקרה, דבר נוסף – – –

יעל גרמן: – – –

מיקי לוי: – – –

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, דבר נוסף – – –

עמר בר-לב: ואם אין שר שרוצה להחליף אותו?

ניסן סלומינסקי: אז לא מחליפים.

ניסן סלומינסקי: רשאי, החוק אומר: רשאי.

ניסן סלומינסקי: אם אין שר ואין סגן שר אז הוא – – – עכשיו, החוק, מי שזוכר, בעיקרו חל רק על מפלגות שיש להן עד 12 מנדטים.

ניסן סלומינסקי: למה דווקא 12 מנדטים ולא יותר?

ניסן סלומינסקי: לא הייתה תשובה.

ניסן סלומינסקי: ולכן שינינו גם את זה, והחוק חל על כל הסיעות, כולל סיעת הליכוד, שהיא גדולה, 30 – – –

עיסאווי פריג': למה שיניתם, ניסן?

ניסן סלומינסקי: כי ההיגיון אומר שזה צריך לחול על כולם.

ניסן סלומינסקי: אין שום הבדל.

עיסאווי פריג': וההיגיון לא היה ידוע קודם?

ניסן סלומינסקי: לא יודע.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים ברגע – – –

עיסאווי פריג': לא, ההיגיון הקודם – – –

ניסן סלומינסקי: ידידי, מהרגע שהחוק הגיע לידינו אנחנו הפעלנו את ההיגיון שלנו כחברי ועדה ועשינו את הדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף, רק שר אחד – רק שר אחד – יכול לעשות את זה – – – רק שר אחד יכול לעשות את זה בכל מפלגה, וזה לא משנה גודלה; זה יכול להיות מפלגה שיש לה שישה חברי כנסת, או 30 חברי כנסת – רק שר אחד או סגן שר אחד יכול לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: זה דבר נוסף.

מיקי לוי: לא פלא שמבטך מופנה רק לצד הזה, שהוא היחידי שמצוי באולם הזה.

ניסן סלומינסקי: כי כל האחרים מסכימים.

עיסאווי פריג': ישנים, מחכים – – –

ניסן סלומינסקי: כל האחרים מסכימים.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אני לא רואה פה שר.

מיקי לוי: האחרים, לא אכפת להם.

יעל גרמן: אני מתפלאה.

איתן כבל: השר כבר הלך להתפטר.

יעל גרמן: אין שרים – – – בכנסת.

ניסן סלומינסקי: – – – מאחר שאני כבר באמצע, בשטף הדיבור – – –

אחמד טיבי: יש שר שמסתודד בפינה.

מיקי לוי: אה כן?

מיקי לוי: מי זאת?

אחמד טיבי: יש שרה.

אחמד טיבי: שרת המשפטים.

איתן כבל: היא מסמסת – – –

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אני לא משכנע אותה, זה בסדר.

יעל גרמן: – – – שרה.

ניסן סלומינסקי: טוב, דבר נוסף – אנחנו רוצים לקצר, כדי לתת לכם זמן לדבר.

עיסאווי פריג': לא, לא, קח, קח.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר, דבר נוסף זה שבאמת אני מסכים – – –

מיקי לוי: ניסן, תעשה פיליבסטר.

ניסן סלומינסקי: אני מסכים שבאמת החוק הזה הוא חוק חדשני, נועז, שיכול להיות בו – – –

איתן כבל: יש לי עצות יותר חדשניות.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, חבר'ה – – –

עיסאווי פריג': – – –

ניסן סלומינסקי: – – – אתה תראה, אתה לא יודע את המהות.

איתן כבל: ניסן נהיה יצירתי.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, כבוד היושב-ראש – – –

ניסן סלומינסקי: ולכן – רגע, רבותי, תראו מה המסקנה שלי – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת טיבי נכנס להיסטוריה – – –

ניסן סלומינסקי: ולכן – – –

עיסאווי פריג': – – –

ניסן סלומינסקי: רבותי – – –

איתן כבל: אני עם החוק הזה – – –

ניסן סלומינסקי: ולכן, רבותי, באמת, אנחנו רוצים לבחון אותו באמת.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שאלה שחושבים שזה לא טוב – אולי הם צודקים.

ניסן סלומינסקי: אולי.

ניסן סלומינסקי: אני לא חושב.

ניסן סלומינסקי: ואולי צריכים לעשות שינויים.

ניסן סלומינסקי: וזה דווקא הגיע מגלגלי האופוזיציה, כמו שאומרים, ואנחנו – כמו שאמרתי, אתם מכירים את ועדת החוקה, אנחנו קשובים מאוד גם לאופוזיציה, ושומעים – והנה זו דוגמה נוספת, נקלט הרעיון, ולכן אמרנו שהחוק הזה יהיה הוראת שעה, שיראו אותו קדנציה אחת – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת סלומינסקי, היית קשוב להצעה של האופוזיציה?

ניסן סלומינסקי: – – – קדנציה אחת – – –

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: שנייה, שנייה.

ניסן סלומינסקי: – – – קדנציה אחת, ויבדקו.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שימשיכו אותו כפי שהוא, יכול להיות שיעשו שינויים.

ניסן סלומינסקי: ולנושא הזה – – –

רויטל סויד: תגידו לי, זה חוק-יסוד?

רויטל סויד: אני לא מבינה.

ניסן סלומינסקי: רק שנייה.

ניסן סלומינסקי: מאחר שעולות שאלות, אני אקריא לכם – – –

איתן כבל: חייבים.

עיסאווי פריג': – – –

ניסן סלומינסקי: מאחר שזה – אני אקריא לכם – מאחר שיש לנו עורכות ועורכי-דין, אז אני אקריא לכם את הנושא של הוראת שעה ככתבו ולשונו, כדי שיהיה ברור.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני יכול לצאת?

איתן כבל: אני לא יכול לעמוד בהרעפת הטוב הזאת.

ניסן סלומינסקי: לא יתקבלו – – –

איתן כבל: אני חייב לצאת, אני לא עומד בזה.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: איתן, איתן – – –

איתן כבל: לא, אני לא מצליח לעמוד בזה.

ניסן סלומינסקי: איתן, יכול להיות שהשלב הבא שלכם – – – אופוזיציה, ומישהו מהאופוזיציה יכול לצאת החוצה ולהכניס את – – –

איתן כבל: זה ממש לא מצליחים – אתה כל כך דואג לנו, אני לא מצליח לעמוד בזה.

איתן כבל: ניסן, תפסיק עם זה.

איתן כבל: ניסן, די.

איתן כבל: ניסן, זה חזק, זה גדול עלי.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, לא בקלות – אני רוצה רק להקריא את הקטע – ככה לא הקראתי – אבל הקטע של הוראת שעה.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': תראה לי את הקרדיט.

עיסאווי פריג': של מי הקרדיט בזה?

ניסן סלומינסקי: אמרתי לאוסאמה.

ניסן סלומינסקי: אמרתי לאוסאמה סעדי – – –

אוסאמה סעדי: – – –

ניסן סלומינסקי: אתה רואה, ממנו קלטתי את הרעיון.

ניסן סלומינסקי: בני בגין תרגם את זה להסתייגות, ובשמחה, אני אומר, קיבלנו את זה.

ניסן סלומינסקי: אני אקריא רק את הנוסח שיהיה.

אחמד טיבי: כי יש כאלה בליכוד שטענו לבעלות על ההברקה של אוסאמה.

יעל גרמן: לא, לא, לא.

יעל גרמן: כולם ידעו.

מיקי לוי: לא, לא, לא.

מיקי לוי: כולם יודעים שזה אוסאמה.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: לא בקלות החלטנו לקבל הסתייגות בנושא זה ולהפוך את המודל החדש להוראת שעה.

ניסן סלומינסקי: אנו ערים לכך – ולכן אני מקריא – שחוקי-יסוד אמורים להיות יציבים, והוראות שעה מתאימות יותר להסדרים חולפים.

ניסן סלומינסקי: אולם אני מבקש לתאר את התהליך שעברנו, ולכן הקדמתם את המאוחר.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש לתאר את התהליך שעברו הצעות החוק בעניין זה: ראשית, הממשלה לא הביאה את החוק כהוראת שעה ולא ביקשה לקבוע הסדר שיחול רק על הממשלה המכהנת כעת.

ניסן סלומינסקי: זה היה היסוד.

ניסן סלומינסקי: שנית, הרעיון עלה בדיוני ועדת החוקה, חוק ומשפט בדברים שנשא חבר האופוזיציה, חבר הכנסת סעדי אוסאמה, שהלין על ההסדר הקבוע ואמר שקביעת הוראת שעה יכולה להיות נחמה פורתא.

ניסן סלומינסקי: ציטוט: את הרעיון אימץ חבר הכנסת בני בגין, שאף דעתו לא הייתה נוחה מההסדר, והגיש אותו כהסתייגות במטרה שלפני שיאומץ מודל זה באופן קבוע ניתן יהיה לבוחנו באופן זמני.

ניסן סלומינסקי: אתם רואים, הכול אמרנו שיהיה.

ניסן סלומינסקי: מה שמגיע להם, מגיע.

ניסן סלומינסקי: אחרי שהוגשה הסתייגות זו חשבנו על הדברים והחלטנו כי הנסיבות המיוחדות של המקרה מצדיקות זאת; מדובר בהסדר משטרי שהוא לא מן החשובים שבהוראות חוקי-היסוד ושההשלכות שלו אינן ידועות.

ניסן סלומינסקי: לכן ראינו לנכון לקבוע את ההסדר כניסוי לכנסת הזאת.

ניסן סלומינסקי: בעתיד ניתן יהיה לבחון את ההשלכות שהיו להסדר, הן במישור הפוליטי והן במישור הציבורי, ונחליט אם ראוי להשאיר את ההסדר על כנו.

ניסן סלומינסקי: שלישית, אני מבקש לציין שלמרות שנציגי האופוזיציה הגישו הסתייגויות כחול אשר על שפת הים – אמרתי לכם שאני משורר?

ניסן סלומינסקי: – לא הוגשה על-ידם הסתייגות המציעה למחוק את הסעיף שקובע הוראת שעה ולקבל את המודל – זאת אומרת, זה לא היה; היה?

ניסן סלומינסקי: לגמרי לא – כעת כהוראה קבועה.

ניסן סלומינסקי: הבנו מהיועצים המשפטיים שעל אף הבעייתיות המובנית בהוראות שעה לחוקי-יסוד, כמו שהעלו כאן ידידי עורכי-הדין, ההסדר המוצע במתכונתו אינו מהווה עקרון ליבה של המשטר.

ניסן סלומינסקי: לא מדובר כאן בהוראת שעה בעניין העיקרון שהממשלה מכהנת מכוח אמון הכנסת, למשל.

ניסן סלומינסקי: לכן אי-אפשר לקבוע שיש מניעה משפטית מלחוקק כך.

ניסן סלומינסקי: ואנו סברנו שציבורית וגם משטרית ניסוי עדיף על הוראה קבועה.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, רבותי, ואם כך, יש עוד.

ניסן סלומינסקי: רק עוד אומר: יש עוד הרבה מאוד – – –

מיקי לוי: אדוני מוכן להסביר למליאה על ההסתייגות של חבר הכנסת בגין – –

ניסן סלומינסקי: רק אני אומר, יש עוד הרבה מאוד.

ניסן סלומינסקי: רק דקה – – –

מיקי לוי: – – בנוגע לאחד עד שלושה, והלחץ שהפעיל עליו ראש הממשלה לסגת מזה?

ניסן סלומינסקי: אני אגיד לך, מיקי, מאהבתי הגדולה אליך על-אמת, אני לא רוצה לגנוב לך את הדברים שאתה תישא כאן על הדוכן.

ניסן סלומינסקי: אז למה אני צריך – – –

מיקי לוי: ממילא אני אגיד אותם.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, אז אני נותן לך.

ניסן סלומינסקי: אני אומר: ישנם הרבה מאוד פרטים, ואני לא רוצה לייגע אתכם בשעה כזאת, לכן שאר הפרטים, בטח כל אחד מכיר, ואולי בסיכום נחזור עליהם.

ניסן סלומינסקי: לאור כל האמור, אני קורא לכנסת, א.

ניסן סלומינסקי: לדחות את ההסתייגויות; ב.

ניסן סלומינסקי: לאשר את שתי הצעות החוק האלו בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לכם, ושיהיה לנו דיון פורה.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, אני רוצה באמת להודות – – –

מיקי לוי: תודה פעמיים, ניסן.

ניסן סלומינסקי: נודה פעמיים.

ניסן סלומינסקי: לא, אני רוצה רק להגיד לחברי חברי הוועדה, שהיו דיונים מרתקים ולמדנו הרבה מאוד, איך אומרים, ואני חושב שעשינו הרבה מאוד תרגילי כושר, ועד עכשיו אני רואה שהיד שלך עוד תלויה כך וקשה לך כבר להוריד אותה.

ניסן סלומינסקי: החלפנו מפעם לפעם יד כדי שיהיה יותר קל.

ניסן סלומינסקי: לא פשוט להצביע על 90 הסתייגויות, אבל עשינו את זה בנאמנות, ולכם גם כן מגיע יישר כוח גדול שהייתם עקביים עד הסוף.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לך, אדוני.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

אחמד טיבי: חמש דקות.

יעל גרמן: כבוד היושב-ראש, חברתי השרה, חברותי וחברי חברות הכנסת, אני אפתח ואומר כי ראוי היה מלכתחילה שחוק-יסוד זה לא היה בא לעולם כלל וכלל.

יעל גרמן: מדובר בחוק-יסוד ששם ללעג את המשטר החוקתי שלנו, את מהות חוקי-היסוד ואת חברי הכנסת כמחוקקים.

יעל גרמן: השם שנלווה אליו ושמתיימרים בו, החוק הנורבגי, מטעה.

יעל גרמן: אין לחוק-יסוד זה ולחוק הנורבגי ולא כלום.

יעל גרמן: מדובר בחוק-יסוד שנתפר בחופזה, ללא תשומת לב ראויה וללא מחשבה, אך ורק על מנת לייצר ג'ובים לחברים ולחברות בסיעות של הקואליציה שנשארו מחוץ לכנסת.

יעל גרמן: מדובר בחקיקת יסוד פרסונלית, כשכולנו יודעים בדיוק מי הם חמשת האנשים שלמענם הוא נחקק – ויש לי אליהם הערכה רבה, וזה לא קשור.

יעל גרמן: אין בחוק-היסוד הזה אחידות רעיונית ואין בו מחשבה.

יעל גרמן: ואם תאמרו: החקיקה באה כביכול כדי להפריד רשויות, הרי שחמישה שרים ו/או סגני שרים שיתפטרו לא ישנו את העובדה הכואבת והידועה שבמדינת ישראל ואצלנו אין הפרדת רשויות.

יעל גרמן: ועדיין הממשלה וועדת השרים לענייני חקיקה היא שתקבע גם להבא, אחרי החוק, היא שתקבע לכנסת מה תצביע הכנסת ואיזה חוקים יעברו.

יעל גרמן: ועוד חמישה חברי כנסת באמת לא יקלו את העבודה הקשה מאוד של חברי הכנסת, שנאלצים היום לחלק את זמנם בין הוועדות השונות למליאה.

יעל גרמן: שהרי אם באמת חפצה הממשלה בהפרדת הרשויות, ואם באמת רצתה להקל על עבודת השרים וחברי הכנסת, הרי שהייתה מחליטה שכל השרים יתפטרו, לא חלקם, לא אולי, לא אם ירצו.

יעל גרמן: לכן, החוק מבקש להתהדר בנוצות לא לו וערוותו גלויה לכול.

יעל גרמן: אך מעבר לזה, הצעת חוק-יסוד: הכנסת שלפנינו נגועה בשלושה נגעים עיקריים: היא מאפשרת, ממש כמו שיושב-ראש הוועדה תאר לפנינו, משחקים של כיסאות מוזיקליים, ושרים שהתפטרו יכולים להחליף מקום עם שרים אחרים, להיכנס ולצאת מהכנסת כרצונם, ממש כמו במשחק.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: מדוע?

יעל גרמן: קטונתי מלהבין.

יעל גרמן: אבל אולי תיקון חוק-היסוד בא למלט שרים שלא ירצו להצביע בניגוד למצפונם, או סתם לא ירצו להצביע על משהו בכנסת, ואז יוכלו להתחלף עם שר אחר.

יעל גרמן: הם יישארו, השר ייכנס, לאחר מכן הם יעזבו, שר אחר ייכנס.

יעל גרמן: עושים את החוק ואת הכנסת לחוכא ואטלולא.

יעל גרמן: הפגם המהותי השני נוגע למעמד סגני שרים.

יעל גרמן: המוסד הלא-ברור כבר היום, שאין לו סמכויות, שואב למעשה את כוחו מהכנסת.

יעל גרמן: בחוק-היסוד נקבע כי לתפקיד סגן שר יכול להתמנות רק מי שמכהן כחבר כנסת.

יעל גרמן: אבל מחר, אם החוק יתקבל, סגן שר שאינו חבר כנסת, מה בדיוק הוא יהיה?

יעל גרמן: הוא לא יהיה חבר כנסת, הוא גם לא יהיה שייך לרשות המבצעת, הוא גם לא יקבל סמכויות, כי הוא לא יכול לקבל סמכויות מהשר הממונה עליו.

יעל גרמן: למעשה הוא יהיה תלוש ותלוי בין שמים לארץ, ואני רוצה לומר לכם שסגן השר שיהיה אחרי החוק הזה, אפשר לקרוא לו עב"ם, בלתי מזוהה, אף אחד לא ידע מה הוא, מי הוא, למה הוא, ובינו לבין עוזר פרלמנטרי לא יהיה שום הבדל.

יעל גרמן: חוק-היסוד כל כך גרוע, שכאשר חבר הכנסת אוסאמה סעדי הגה את הרעיון – המבריק, אני חייבת לומר – שאולי חוק-היסוד יחוקק כהוראת שעה, אנחנו באמת התפתינו לרגע לקבל את ההצעה ולתמוך בה, אבל הפגם השלישי והעיקרי, והבלתי-נסלח, של הצעת החוק הזאת הוא השימוש הציני והכל-כך מסוכן של הוראת שעה לשינוי חוק-יסוד.

יעל גרמן: אני רוצה להזכיר לכולנו שב-1950 נקבע, ואני מצטטת: הכנסת מטילה על ועדת החוקה להכין הצעת חוקה למדינה.

יעל גרמן: כן, פעם תכננו המחוקקים שישבו כאן שתהיה לנו אי-פעם חוקה.

יעל גרמן: והחוקה, כך קבעו: תהיה בנויה פרקים-פרקים, באופן שכל אחד מהם יהווה חוק-יסוד.

יעל גרמן: ובית-המשפט הבהיר כבר לא פעם ולא פעמיים שלחוקי-היסוד יש עליונות על יתר החוקים, ואסור שיסתרו אותם.

יעל גרמן: עליונות חוקי-היסוד היא אבן היסוד במערכת החוקתית שלנו, ועליה מושתתת למעשה השיטה הדמוקרטית.

יעל גרמן: פגיעה בחוקי-היסוד היא פגיעה מהותית בערכי היסוד של מדינת ישראל.

יעל גרמן: והכנסת הזו, הכנסת העשרים, ביוזמת הממשלה הזו, הממשלה ה-34, משתמשת בהוראת שעה פעם נוספת כדי לשנות חוקי-יסוד זו הפעם השלישית, ללא בושה, ללא אחריות וללא כבוד לעקרונות הדמוקרטיה שלנו.

יעל גרמן: הזלזול המתמשך בחוקי-היסוד, הקלות הבלתי-נסבלת של שינויים בתוך פרק זמן קצר – – –

עבדאללה אבו מערוף: פעם רביעית.

יעל גרמן: פעם רביעית, מתקן אותי.

אחמד טיבי: עברו שבע דקות וחצי.

יעל גרמן: מה שנקרא: עוד יותר פחות.

יעל גרמן: אני מסיימת.

יעל גרמן: השימוש בהוראת שעה פוגע, מפחית ומזלזל בערך חוקי-היסוד.

יעל גרמן: התקדימים האלה כל כך מסוכנים, עד שהם עלולים יום אחד להביא לכך שמישהו גם יעז לשנות את שני חוקי-היסוד שהם היסוד של החוקה שלנו, חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק-יסוד: חופש העיסוק.

יעל גרמן: לסיכום, הצעת החוק המונחת לפנינו נולדה בחטא, מתוך מטרות פוליטיות קטנוניות, מבקשות לתת ג'ובים ולפתור בעיות קואליציוניות.

עיסאווי פריג': – – –

יעל גרמן: אין בה היגיון, אין בה אחידות, יש בה פגמים מהותיים, והחמור מכול – היא מבקשת, פעם נוספת, לשנות חוק-יסוד בהוראת שעה, ובכך היא נועצת עוד מסמר בארון הקבורה של המשטר החוקתי שלנו.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חברת הכנסת גרמן.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

אחמד טיבי: חמש דקות.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו לא מדברים היום על החוק הנורבגי.

ציפי לבני: החוק הנורבגי קיים, עוסק במערכת היחסים שבין כנסת לממשלות; הוא קיים בצורה מסודרת במדינות אחרות.

ציפי לבני: אנחנו עוסקים היום בחוק שמחלק כמה תפקידים, כמה ג'ובים לכמה חברי מפלגה.

ציפי לבני: אבל יש מכנה משותף – והיום הזה הוא יום עצוב בעיני.

ציפי לבני: יש מכנה משותף בין מה שקרה היום בבית-אל, בשא-נור, לבין מה שקורה כאן בכנסת, והמכנה המשותף הוא שבשני המקרים מוכנים להרוס כלאחר יד – אחד ב-9D, את בית-המשפט העליון, והשני בהצבעה כאן בכנסת, להרוס חוק-יסוד שנותן ביטוי עמוק למערכות היחסים בדמוקרטיה הישראלית, וכל זה נעשה לצרכים פוליטיים.

ציפי לבני: הבעיה שלי היא לא עם מי שצועק.

ציפי לבני: כלומר יש לי בעיה, אבל הבעיה המרכזית שלי היא עם מי ששותק, וזה ראש ממשלת ישראל; זה שמובל בדרכים האלה, זה שהפך להיות מאכער של קבלן פרטי שפלש לקרקע ובנה ללא היתר, ופתאום ראש ממשלת ישראל מסדר לו את הסידור שהוא צריך כדי שלא יהרסו לו – מה שקורה לכל קבלן אחר.

ציפי לבני: ראש הממשלה שמשלם לאותה קבוצה שזורקת אבנים על גורמי אכיפת החוק, וכל זה הוא עושה כדי לקבל כמה קולות.

ציפי לבני: אבל זה גם מה שקורה כאן עם החוק הזה, כי בעצם החוק הזה הוא לא חוק שנולד כתוצאה מאיזה שיקול דעת מעמיק.

ציפי לבני: זה לא הסתדר, מישהו לא נבחר, וצריך לסדר לו.

ציפי לבני: וזה הולך לעלות כסף למשלם המסים, וזה תיקון חוקתי.

ציפי לבני: ואני תמהה, כי דיברתי על ראש הממשלה, אבל יש עוד גורם בקואליציה שהייתי רוצה לדבר עליו – מי שהתחייב בהסכמים הקואליציוניים לשמור על בית-המשפט העליון, הלוא הוא שר האוצר ומפלגתו, שהפכו להיות שותפים לגועל-נפש המרוכז שראינו כל היום בהתבטאויות, אחד אחרי השני, של שרי הממשלה, שלא לדבר על ההתנהלות שם.

ציפי לבני: ואיפה הם כאן בסידור הזה, בקומבינה הזאת?

ציפי לבני: עכשיו, למה זה עושה בעיה עם חוק-היסוד?

ציפי לבני: קודם כול, הלכה חוקתית היא שכשעושים שינוי בחוק-יסוד, מתחילים את זה מהכנסת הבאה.

ציפי לבני: אז כאן רוצים כאן ועכשיו ומייד – לא רק מייד, אלא מייד עכשיו, לפני שיוצאים לפגרה, כדי שעוד כמה אנשים יקבלו כסף על תקופת הפגרה.

ציפי לבני: הדבר השני הוא שעושים את זה פרסונלי, ושינוי חוקתי לא עושים פרסונלי, אלא עושים את זה מתוך דיון מעמיק ומהות וחשיבה של מה צריך לעשות.

ציפי לבני: אבל החלק – חשבתי בהתחלה שהוא משעשע – בדיון בוועדת החוקה אמרתי:

ציפי לבני: אחרי ששברתם את כל החוקים – גם עשיתם חוק פרסונלי, וגם החלטתם להחיל אותו עכשיו – אמרתי, עוד בשביל להשלים, אם יש עוד דבר אחד שלא שברתם, זה גם להחיל את זה בהוראת שעה, שזה דבר שלא עושים בתיקון חוקתי גדול, והתוצאה היא שגם עושים את זה בהוראת שעה.

ציפי לבני: כלומר, אם זה הולך – איך נאמר – אם זה הולך כמו ברווז – הקומבינה החוקתית בראשות ראש הממשלה.

ציפי לבני: ואני שואלת את עצמי, כי בסוף זו מפלגתו של שר החינוך, אותו שר שעמד על הגג ודיבר על רוחה של הממשלה – אז רוח הממשלה, קודם כול, היא ברורה: להפר את החוק, לשבור חוק-יסוד ולעשות מה בראש שלהם.

ציפי לבני: אבל אני שואלת את עצמי, בהקשר של החוק הזה, כשלומדים תלמידי ישראל בשיעורי אזרחות, מלמדים אותם על הדמוקרטיה, מלמדים אותם על בית-המשפט העליון, מלמדים אותם על הפרדת רשויות; אחרי שהחוק הזה יעבור, מה הם אמורים להגיד – יש הפרדת רשויות, למעט במקרים שבהם כתוצאה מהסכם קואליציוני אחת מהמפלגות רוצה איזה סידור ולכן הכנסת משנה את חוק-היסוד?

ציפי לבני: כלומר, מה המסר שאנחנו מעבירים ביום הנוראי הזה?

ציפי לבני: מה המסר שיוצא מבית-אל?

ציפי לבני: מה המסר שיוצא משא-נור?

ציפי לבני: ומה המסר שיוצא מהכנסת הזאת בחקיקה הזאת, של החוק הזה, שכל-כולו באמת לפרוט את המערכת החוקתית שאנחנו מאמינים בה לפרוטות?

ציפי לבני: ולכן, אם מישהו רוצה לקיים דיון על חוק נורבגי, באמת אפשר לקיים את הדיון הזה.

ציפי לבני: זה דיון ראוי.

ציפי לבני: אבל אין מה לעשות אפילו מראית עין של דיון על הקומבינה הזאת, על החלוקה הזאת, על ראש הממשלה שלא קיים בכלל.

ציפי לבני: לכן צריך לומר לפחות היום לעם ישראל, לאותם תלמידים בשיעורי אזרחות: יש בג"ץ בירושלים, אין ממשלה בירושלים.

ציפי לבני: אין ראש ממשלה בירושלים.

ציפי לבני: יש כנסת בירושלים, אופוזיציה בירושלים, יש קואליציה בירושלים, אבל קואליציה מה-זה רעה.

אחמד טיבי: תודה, חברת הכנסת לבני.

מיכל רוזין: סליחה, אין שר במליאה, ולא ייתכן – – –

אחמד טיבי: יש.

אחמד טיבי: גם השר כחלון וגם השר שטייניץ נמצאים.

אחמד טיבי: חברת הכנסת רויטל סויד.

אחמד טיבי: חמש דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, לעונג לי לקרוא לך כך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

רויטל סויד: בכלל, הולם אותך הכיסא והמקום.

אחמד טיבי: תודה רבה, תודה רבה.

רויטל סויד: חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אתמול קיימנו יום שלם של דיונים בוועדת החוקה, חוק ומשפט על החוק הנורבגי.

רויטל סויד: מהו החוק הנורבגי?

רויטל סויד: ולא לטעות – לנו אין חוק נורבגי, גם אם אנחנו קוראים לו חוק נורבגי.

אחמד טיבי: איך היית מציעה שנקרא לו?

רויטל סויד: חוק – לא שולי מועלם.

אחמד טיבי: זאת הייתה אופציה.

רויטל סויד: חוק עסקני – חוק העסקנים.

רויטל סויד: חוק הכיבודים.

אחמד טיבי: ג'ובים.

רויטל סויד: חוק הג'ובים.

רויטל סויד: אבל לא החוק הנורבגי.

רויטל סויד: ולמה, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: אני אסביר לכם.

רויטל סויד: כי החוק הנורבגי – שאגב, לא נמצא באף פרלמנט חוץ מאשר בנורבגיה – החוק הנורבגי מדבר על שיטת ממשל.

רויטל סויד: בשיטת הממשל הזו מפרידים בין – נקרא לזה אצלנו, בלשוננו, השרים לבין חברי הכנסת; סוג של ניתוק, סוג של עצמאות, שמתאים אולי לשיטת הממשל שלהם, וגם שם נתון לביקורת.

רויטל סויד: אבל אנחנו לא שאלנו את המודל המושלם.

רויטל סויד: אצלנו זה החוק הנורבגי הקטן, החוק הנורבגי העסקני, הפוליטי, זה המחפש את הג'וב הקטן.

רויטל סויד: אצלנו, עשינו יציר כלאיים.

רויטל סויד: וביציר הכלאיים הזה נוצרה סיטואציה שבה מפלגות יכולות להחליט על שר אחד שיתחלף וייכנס חבר כנסת אחר במקומו.

רויטל סויד: אז יבוא ויגיד הציבור: אז מה לא בסדר בזה?

רויטל סויד: בסדר, נפנה קצת את השרים לעבודתם.

רויטל סויד: אבל התשובה היא: לא.

רויטל סויד: מכיוון שבסיטואציה הזאת שנוצרת זה חוק פרסונלי לאנשים מסוימים שאמורים להיכנס.

רויטל סויד: אני רוצה לפתוח צוהר למה שקרה לנו אתמול בוועדת החוקה, חוק ומשפט, איך בליכוד בהתחלה רצו שזה יהיה עד שלושה אנשים, כי פחדו מהאנשים ברשימה.

רויטל סויד: ואחר כך הורידו את זה לשניים, כי פחדו עוד יותר מהאנשים ברשימה.

רויטל סויד: ואחר כך, כאשר אנחנו אמרנו: לא, לפתוח את זה ושלכולם יהיה אותו דבר.

רויטל סויד: אם כבר, שיהיה דין שווה, ולא "לטארגט" אנשים מסוימים בליכוד כפי שניסו לעשות שם, אז הם כבר הרימו ידיים ואמרו: אוקיי, אז זה יהיה אחד.

רויטל סויד: אבל החוק הנורבגי, או החוק שלנו, בוא נקרא לו כבר כך, כי עוד מעט הוא כנראה הולך להיות שלנו, הוא חוק שמנתק את השרים מהכנסת, וכתוצאה מכך מהציבור.

רויטל סויד: השרים שלנו נמצאים במליאה, הם פה.

רויטל סויד: הם אמורים להיות קשובים לציבור, הם אמורים להיות קשובים לחברי הכנסת.

רויטל סויד: הם אמורים להיות מחוברים לעם.

רויטל סויד: אבל תארו לעצמכם עכשיו את השר שישב לו במשרדו – הוא איננו חבר כנסת, הוא לא צריך להגיע למליאה, הוא לא חייב לשמוע אף נאום, הוא לא חייב לראות אותך, אדוני היושב-ראש, יושב בכיסא, הוא לא חייב לבוא להצבעות.

רויטל סויד: הוא לא חייב להגיע לכאן, למעט אם יש לו שאילתה או אם הוא צריך לתת מענה, או אם הוא תורן.

רויטל סויד: הדרך היחידה לחבר את השרים לציבור, להיות קשובים להם, הייתה דרך חברי הכנסת שמביאים את דברם, אבל השרים כבר לא יהיו פה.

רויטל סויד: הם הלכו, הם מנותקים.

רויטל סויד: ועוד סיטואציה: סגן שר – עד היום לא תמיד הבנו מה תפקידו של סגן השר.

רויטל סויד: סגן השר הרי לא יכול לחוקק, הוא לא יכול להציע הצעות חוק, כמובן, והוא גם לא יכול לחתום על הצעות חוק, ולא יכול להציע הצעות לסדר-היום, אבל ראינו בו איזשהו צינור שבאיזושהי דרך אולי מקשר אותנו לשר.

רויטל סויד: אז אמרנו: טוב, ניחא.

רויטל סויד: גם אם השר ילך באיזשהו אופן ולא יהיה חבר כנסת יותר, לא נורא, יהיה פה סגן השר שלו; נוכל דרך סגן השר שלו להעביר את האינפורמציה.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: גם סגן השר, שלא הבנו כל כך מה תפקידו, עכשיו תפקידו עוד יהיה יותר לוט בערפל, ועוד יותר לא יהיה מה לעשות, כי הוא גם לא יהיה חבר כנסת.

רויטל סויד: ואנחנו מגיעים למצב שאנחנו נמצאים פה בחוק שכל מטרתו היא מאה אחוז עסקנות פוליטית קטנה, קצת זולה, ולא הגיונית; חוק שמן הראוי שלא היינו מעבירים אותו.

רויטל סויד: ואז התרעמנו: זה חוק-יסוד, איך מתקנים ככה חוק-יסוד?

רויטל סויד: שאני אשתף, חבר הכנסת אוסאמה?

אוסאמה סעדי: כן.

רויטל סויד: וחבר הכנסת אוסאמה אומר, קצת בציניות: לפחות הייתם עושים את זה בהוראת שעה.

רויטל סויד: ופתאום, עומדים שם החברים בוועדת החוקה, מהקואליציה, ואומרים: נכון, נעשה את זה בהוראת שעה.

עיסאווי פריג': לא חשבו על זה.

רויטל סויד: אגב, ההסתייגות כבר הייתה של הקואליציה, לא שלך.

רויטל סויד: נעשה את זה בהוראת שעה – אבל לא סתם נעשה את זה בהוראת שעה – וככה נמזער את הנזק.

רויטל סויד: זה מה שהם אמרו.

רויטל סויד: ישבו חברי הקואליציה, הגישו הסתייגות על החוק שלהם עצמם, אמרו: לא נעשה את זה – נעשה את זה הוראת שעה, ומנסים לשכנע אותנו לקבל את זה.

רויטל סויד: ומה הם אומרים לנו כשהם מנסים לשכנע אותנו?

רויטל סויד: ככה זה יהיה פחות נורא, זה יהיה רק לכנסת אחת.

רויטל סויד: זאת אומרת, מתוך הדברים אתה שומע שברור מאוד לכולם, גם לחברינו בקואליציה, כמה החוק הזה הוא גרוע, כמה הוא לא באמת חוק-יסוד, כמה אי-אפשר לשנות אותו, לא כחוק-יסוד ובטח לא בהוראת שעה, ככלל; כמה הדבר הזה הוא לא נעים, הוא צורם לאוזן.

רויטל סויד: והוא בעיקר – הרי מה אומרים עלינו, נבחרי הציבור?

רויטל סויד: אתם מסדרים לעצמכם ג'ובים, אתם רק דואגים לעצמכם, ואתם רק – – –

דניאל עטר: את מצליחה לרתק את היושב-ראש.

דניאל עטר: הוא נתן לך כבר ארבע דקות מעבר לזמן.

רויטל סויד: זאת משימה.

רויטל סויד: זאת משימה.

רויטל סויד: אני חייבת לומר, אני לא מכירה הרבה שופטים שהיו כל כך מרותקים.

אחמד טיבי: נשארו לך מינוס שתי דקות.

דניאל עטר: תתחילי ברוורס.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אני רק מדמה איך זה היה – – –

אחמד טיבי: זה חוק "ישרא-בגי", או נורבגי.

רויטל סויד: ומה אומרים עלינו, על נבחרי הציבור?

רויטל סויד: אומרים עלינו, על נבחרי הציבור, שאנחנו מסדרים, ואנחנו אוהבים, לוקחים – וזה מגביר את אמון הציבור בחברי הכנסת?

רויטל סויד: בנבחרי הציבור?

אחמד טיבי: תודה רבה.

רויטל סויד: ההפך מזה.

רויטל סויד: ואני מציעה לחברי, גם בקואליציה, לשמוע את הדברים שהם מצאו, למזער את הנזק, ולהצביע נגד.

אחמד טיבי: תודה.

דניאל עטר: כל אלה שנמצאים פה מהקואליציה מסכימים אתך.

ציפי לבני: שכנעת אותם.

רויטל סויד: כל אלה.

רויטל סויד: כולם.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: היטבת להציג את דברייך, חברת הכנסת סויד.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מיכל רוזין.

דניאל עטר: אני – – – להסכים עם חבר הכנסת פרי – נעבור להצבעה.

עיסאווי פריג': יש לך סמכות, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: יש סיכומים.

אחמד טיבי: אני עומד בסיכומים.

דניאל עטר: אהלן וסהלן.

עיסאווי פריג': הרי – – – תעשה את זה.

עיסאווי פריג': מה הסנקציות?

קריאות: – – –

מיכל רוזין: עיסאווי, אתה מפעיל לחץ על יושב-ראש הישיבה.

עיסאווי פריג': לא, עכשיו אין.

עיסאווי פריג': עכשיו מדברים בלי שעון.

מיכל רוזין: רגע, הפעלת לי את השעון?

אחמד טיבי: יאללה.

מיכל רוזין: כבוד יושב-ראש הישיבה, כנסת נכבדה, באמת חברותי הפליאו בדבריהן, ואני מאמצת את ההגדרה של "חוק הג'ובים".

מיכל רוזין: בהחלט.

מיכל רוזין: זה בוודאי לא חוק נורבגי.

מיכל רוזין: זה להעליב את נורבגיה, ואנחנו כבר מספיק מסוכסכים עם כל כך הרבה מדינות בעולם.

מיכל רוזין: לא נראה לי ששווה לנו להסתכסך עם נורבגיה.

מיכל רוזין: גם ככה הם לא כל כך מרוצים מההתנהגות שלנו, באופן כללי, בנורבגיה, אז עוד נקרא לחוק האומלל הזה "חוק נורבגי" – זה די העלבה אישית כלפיהם.

איילת נחמיאס ורבין: מיכל, כולנו היינו פה במליאה שבה – – –

מיכל רוזין: לא, לא.

מיכל רוזין: אבל אנחנו – בשביל זה יש את האופוזיציה, לשמור על כבוד המדינה, כבוד הכנסת, את יודעת, על כבוד האזרחים והאזרחיות.

מיכל רוזין: כי אנחנו חושבים שלתקן חוק-יסוד, גם חוק-יסוד: הכנסת, גם חוק-יסוד: הממשלה, בשביל באמת לפתור בעיות פוליטיות צרות בתוך חלק ממפלגות הקואליציה, כדי שהם יוכלו לשבת בשקט – – –

אחמד טיבי: אני רוצה להפסיק אותך, חברת הכנסת רוזין.

אחמד טיבי: מילא שאין אף חבר כנסת מהליכוד או מהקואליציה – – –

עיסאווי פריג': יש.

עיסאווי פריג': השר שטייניץ – – –

אחמד טיבי: חכה, חכה.

אחמד טיבי: למה אתה קופץ?

אחמד טיבי: שולחן הממשלה ריק, ויושב לו לבדו השר שטייניץ בפינה.

יעל גרמן: שיצטרף לאופוזיציה.

אחמד טיבי: אני מבקש מהשר שטייניץ להצטרף לשולחן הממשלה.

אחמד טיבי: אני מזמין את השר שטייניץ – – –

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: א.

יובל שטייניץ: אני מסוגל לשבת בכל מקום.

יובל שטייניץ: אבל ביקשת, אני נענה לבקשתך.

מיכל רוזין: עבדת כל כך קשה להגיע לשולחן הממשלה, ובכזאת קלות אתה מוותר על המקום.

אחמד טיבי: אני לא אומר שעברת על החוק, אבל ככה יותר – – –

מיכל רוזין: מכבד את מוסד הכנסת.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: למרות שהצעת החוק הזאת מבזה את מוסד הכנסת – ודרך אגב, לא סתם ראש הממשלה לא רצה שהיא תחול על המפלגה שלו.

מיכל רוזין: גם בעניין הזה, דרך אגב, הוא נכנע ללחץ פוליטי, אינטרסנטי, בתוך המפלגה שלו, למחנאות בתוך המפלגה שלו.

מיכל רוזין: אבל למה הוא לא רצה?

יעל גרמן: הוא לא רצה את חברי הסיעה שלו.

מיכל רוזין: בדיוק.

מיכל רוזין: הוא לא רוצה עוד חברי כנסת מהשורות האחוריות, שייצרו לו בעיות, שיהיו עצמאיים מדי.

מיכל רוזין: הוא רוצה את חברי הכנסת שלו, חלקם שרים, כי ככה הם באים, ממושמעים, רצים להצביע, מגיעים בזמן וממלאים את פקודותיו.

מיכל רוזין: הוא מבין היטב שזה לא מייצר יותר משילות ויותר יציבות.

מיכל רוזין: אם אפשר לסמוך על ראש הממשלה במשהו, זה שהוא יודע איך לייצב את ממשלתו, או לפחות לדאוג לייצוב ממשלתו.

מיכל רוזין: הוא מבין היטב שזה לא מייצב את הפוליטיקה הישראלית, להפך.

מיכל רוזין: בעצם מדובר פה בשינוי חוקתי, בחוקי-יסוד, שוב, פעם שלישית מאז תחילת הכנסת הזאת, הכנסת העשרים.

מיכל רוזין: וכרגיל, זה נעשה בהליך בזק, ללא דיון מעמיק.

מיכל רוזין: אנחנו ישבנו בוועדה שעות על-גבי שעות.

מיכל רוזין: לא שמענו עמדות של פרופסורים ודוקטורים למדע המדינה, מומחים לממשל, כמו שהיה כשישבנו בכנסת הקודמת ודיברנו על נושא המשילות שעות על-גבי שעות וליבנו עמדות לכאן ולכאן.

מיכל רוזין: מקובל עלי שיש עמדות שונות גם במדע המדינה, זה התחום שממנו אני באה, אבל מן הראוי לשמוע מה ההשלכות של חוק כזה על המשטר במדינת ישראל.

מיכל רוזין: אני אומרת לכם שהצעת החוק הזאת תורמת לפירוק השיטה הפרלמנטרית בדמוקרטיה הישראלית.

מיכל רוזין: הרי לא מדובר פה בהחלפת המשטר הפרלמנטרי הקואליציוני במשטר נשיאותי.

מיכל רוזין: זו לא הכוונה.

מיכל רוזין: מה רוצים לעשות?

מיכל רוזין: רוצים לשחרר כמה שרים, רוצים שיהיה להם זמן לעבוד.

מיכל רוזין: הרי כל הרעיון הפרלמנטרי שלנו הוא שהממשלה מוקמת מתוך חברי הכנסת, מתוך הכנסת.

מיכל רוזין: החוק קובע בוודאות שראש הממשלה נבחר מבין חברי הכנסת.

מיכל רוזין: עכשיו, דרך אגב, אם לא ידעתם, הצעת החוק הזאת מאפשרת לראש הממשלה להיבחר שלא מתוך חברי הכנסת, ורק אחרי שהוא נבחר להיות ראש ממשלה הוא חייב לחזור לכנסת.

מיכל רוזין: כלומר, משנים פה מהויות חשובות מאוד בתוך החוק.

מיכל רוזין: יוצרים פה דלת מסתובבת, שזה בכלל סוג של מירוץ שליחים – היום יתפטר בנט, אחרי שלושה חודשים הוא יחזור לכנסת, תתפטר איילת שקד; אחרי שלושה חודשים היא תתפטר, יצא אורי אריאל.

מיכל רוזין: פשוט דלת מסתובבת של שרים שנכנסים ויוצאים מהכנסת.

מיכל רוזין: זו משילות?

מיכל רוזין: זו יציבות?

מיכל רוזין: זו כנסת קבועה שאמורה לתפקד בצורה מסודרת?

מיכל רוזין: זה ממש לא כך.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת, כפי שאמרה חברתי חברת הכנסת יעל גרמן, יוצרת מעמד של סגני שרים באוויר, ואני מאמצת את הכינוי שלך, עב"מים.

מיכל רוזין: בהחלט עב"מים.

מיכל רוזין: הרעיון בחוק של סגני שרים הוא שהם מקשרים בין המשרד הממשלתי לבין הכנסת.

מיכל רוזין: לכן מצד אחד הם לא יכולים להצביע בוועדות, הם לא יכולים להגיש הצעות חוק, הם לא יכולים לחוקק בכנסת, ומצד שני הם גם לא חברי ממשלה.

מיכל רוזין: הם לא יושבים בישיבות הממשלה, הם לא מצביעים בוודאי בישיבות הממשלה, הם לא יכולים להיות חברים בקבינטים השונים וכדומה.

מיכל רוזין: סוג של כלאיים בין הכנסת לממשלה.

מיכל רוזין: עכשיו, כשהם גם לא יהיו חברי כנסת, מה הם בעצם?

מיכל רוזין: לא ברור מה הם.

מיכל רוזין: ונוסף על כך שהם יתפקדו – לא ברור על מה, בשם מי ומה, ואיפה הם בכלל יהיו – הם ישבו פה?

מיכל רוזין: הם ישבו בממשלה?

מיכל רוזין: לא ברור לנו איפה.

מיכל רוזין: נוסף על כך, בחוק משמרים להם את תקציב הקשר עם הבוחר, כי הם צריכים להמשיך להיות בקשר עם הבוחר.

מיכל רוזין: אז בוא נמשיך לשלם עוד 25,000 שקלים כדי שהם יוכלו להיות בקשר עם הבוחר.

מיכל רוזין: לצערי הרב, גם המחדל הזה מופיע בחוק הזה.

מיכל רוזין: שינוי מהותי נוסף – ואני חושבת שפה צריך לשים לב לזה, וזו הנקודה שלי לסיום – תראו, חברי הכנסת שעבורם יתפטרו השרים לא יוכלו להיות עצמאיים.

מיכל רוזין: הם לא יוכלו להיות עצמאיים אפילו ברמה הכי בסיסית של בני-אנוש.

מיכל רוזין: כאשר שר מתפטר כדי להכניס חבר כנסת לכנסת, חבר הכנסת תלוי בו מצד אחד; הוא עשה לו את הג'סטה הזאת, את הטובה הזאת, ולכן אם הוא רוצה להצביע בניגוד לעמדתו, אפילו בתוך ישיבות סיעה – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיכל רוזין: – – הוא לא יכול.

מיכל רוזין: ועוד נקודה אחת ממש בקצרה – אני הופרעתי כמה פעמים – אם השר ירצה להתפטר מהממשלה – ואני הייתי בכזאת ממשלה, והסיעה שלי התפטרה מהממשלה.

מיכל רוזין: אם השר ירצה להתפטר מהממשלה, תחשבו על ההצבעה בתוך אותה סיעה.

מיכל רוזין: אותו חבר כנסת צריך להצביע בעד או נגד עזיבת הממשלה.

מיכל רוזין: יש לו אינטרס מובהק – אם הוא יצביע בעד התפטרות מהממשלה, הוא מוצא את עצמו מחוץ לכנסת.

מיכל רוזין: למה שהוא יתמוך בכזה מהלך?

מיכל רוזין: זו פגיעה אדירה בעצמאות חברי הכנסת.

מיכל רוזין: הרעיון של חברי הכנסת שמקבלים – –

אחמד טיבי: תודה.

מיכל רוזין: – – מנדט מהציבור – זה לא יקרה עכשיו.

מיכל רוזין: תודה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: חמש דקות.

אחמד טיבי: איילת הנמרצת.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אני מפריעה?

אחמד טיבי: נמרצת אמרתי.

שי פירון: היא הייתה בטוחה שדני מסתיר אותה.

אחמד טיבי: דני הסתיר אותה מאוד.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, קודם כול, אני שמח לברך אותך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

דב חנין: לראות אותך בכיסא הזה, זה מבטיח לנו כמה דברים טובים, אבל בין היתר, שיפור ברמת העברית – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

דב חנין: – – שתדובר כאן מעל הדוכן הזה.

קריאה: חוש הומור.

דב חנין: סליחה?

קריאה: חוש הומור.

דב חנין: חוש הומור בוודאי.

דב חנין: אבל אני לא רוצה לדבר על הדברים המובנים והידועים לכל המאזינים שלנו.

דב חנין: אבל אולי כמה מהמאזינים והצופים שלנו בשעת ערב זו לא ערים לכך שמעמדו של חבר הכנסת טיבי כיושב-ראש ישיבות בכנסת הוא תמיד שיפור ברמתה של השפה העברית.

דב חנין: כמי שמאוד מעוניין בשפה מדויקת וטובה, אני תמיד שמח לראות אותך כאן מקפיד על קוצו של יו"ד.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת – –

אחמד טיבי: אני מודה לך.

דב חנין: – – אני רוצה, ברשותכם, לומר שחלה פה אי-הבנה גדולה מאוד.

דב חנין: חברי חבר הכנסת אוסאמה סעדי הציע רעיון שהוא מאוד נכון, אבל מרחיק לכת, והוא לא נלקח עד הסוף.

דב חנין: הוא אמר – אנחנו כולנו התרגלנו לצירוף המילים: חוק-יסוד, אבל בעצם במקום צירוף של שתי מילים, אנחנו מעתה צריכים להתרגל לצירוף של ארבע מילים, שהן תמיד הולכות ביחד: חוק-יסוד (הוראת שעה).

דב חנין: זה מה שקורה פה.

דב חנין: אנחנו מתחילתה של הכנסת הזאת המצאנו את המודל החדש – חוק-יסוד (הוראת שעה).

דב חנין: ואני חייב לומר לכם שהחדשנות הרעיונית והמשפטית של חבר הכנסת סעדי לא זכתה להערכה הראויה והמתאימה לה.

דב חנין: ולמה היא לא זכתה?

דב חנין: תראו, בחשיבה השמרנית הרגילה של המשפטנים, הם אומרים לעצמם איך ייתכן חוק-יסוד – הרי הוא יסוד, איך הוא יכול להיות הוראת שעה?

דב חנין: לא ייתכן הדבר, חוק-יסוד (הוראת שעה).

דב חנין: זה הרי מיניה וביה סותר אחד את השני.

דב חנין: ולכן, חבר הכנסת סעדי, נראה לי שהחשיבה הרעיונית היפה והמחודדת שלך נפלה קורבן אצל אנשים שמרנים מדי, שלא הבינו כמה באמת אפשר לראות את הדברים בצורה מהפכנית, שונה ומרחיקת לכת.

דב חנין: אז אנחנו היום בעידן חוקי-היסוד (הוראות שעה), והנה עוד חוק-יסוד (הוראת שעה) אחד.

דב חנין: דרך אגב, אני רק רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שברור לכולנו שחוק-יסוד (הוראת שעה) הוא חוק פחות חשוב מאשר חוק רגיל.

דב חנין: חוק רגיל הוא איננו הוראת שעה, הוא משמעותי יותר.

דב חנין: חוק-יסוד (הוראת שעה) זה סוג נמוך במיוחד ונחות במיוחד של חקיקה, שגם משתנה חדשות לבקרים כאשר מוחלפת ממשלה, יש קואליציה חדשה, צריך סידורי עבודה.

דב חנין: הנה, למרבה הצער, כמה חברים טובים שלנו לא נבחרו לכנסת.

דב חנין: אז מה עושים?

דב חנין: משנים את כללי המשחק.

דב חנין: נורא פשוט.

דב חנין: לא נבחרו אנשים לכנסת – אולי בכלל בכנסת הבאה יהיה חוק-יסוד (הוראת שעה) 127 חברי כנסת?

דב חנין: למה לא? למה לא בעצם?

דב חנין: זה הרי לא כל כך בלתי סביר.

דב חנין: האמת היא שזה אפילו יותר סביר ממה שנעשה כאן.

דב חנין: כי כאן גם הכניסו עוד שישה חברי כנסת, אבל גם עשו את זה בצורה כל כך משובשת ומבולבלת, שהדבר הזה ייצור בעיות לשנים כל עוד הוראת השעה הזאת תהיה בתוקף.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אם לומר את הדברים ברצינות, צריך לומר אותם בקיצור ובתמצית.

דב חנין: אכן חוק ג'ובים; אכן חוק של סידורי עבודה; אכן חוק שמפרק והורס את המערכת הפרלמנטרית, כי במערכת פרלמנטרית, הממשלה היא חלק מהכנסת, ראש הממשלה הוא חבר כנסת.

דב חנין: אתם שוברים את עקרונות היסוד של השיטה.

דב חנין: ונכון שאתם שוברים את זה הפעם בקטן – קראתם לזה "החוק הנורבגי הקטן", אז בואו נקרא לזה "חוק הג'ובים הקטן".

דב חנין: אין מספיק דמיון, אני חושב שאפשר לסדר עוד הרבה מקומות לעוד המון חברים במרכז הליכוד ובכל מפלגה קואליציונית.

דב חנין: למה רק אחד?

דב חנין: אולי 50?

דב חנין: אולי 70?

דב חנין: בואו נקבע שעל כל שר בממשלה יצורפו 50 חברי כנסת.

דב חנין: אתם יודעים איזו בשורה זו תהיה למרכז הליכוד?

דב חנין: זה לא כזה מופרך, חברים, כל ה-50 יתפטרו ברגע שהשר יחזור למקומו.

דב חנין: מה אתם רוצים?

דב חנין: הכול אפשרי.

דב חנין: המהלך הזה הוא שערורייתי מבחינה קונסטיטוציונית, הוא בזבוז של כספי ציבור, הוא יריקה בפרצוף של כולנו.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, הדבר הכי עצוב והכי מקומם, שהחוק הזה רק מחזק את משבר הפוליטיקה.

דב חנין: כשאנשים מסתכלים על הכנסת, מסתכלים על הממשלה הזו, מסתכלים על הקואליציה שאין ממנה אף אחד פה, מרוב שהם רוצים לעבוד.

דב חנין: הרי למה הם באו לחוקק את החוק הזה?

דב חנין: הם טוענים: אנחנו רוצים לעבוד, נכון?

דב חנין: תסתכלו על הכיסאות הריקים.

דב חנין: אף אחד מהקואליציה לא נמצא פה מרוב רצון לעבוד.

דב חנין: כך הורסים את דמותה של הפוליטיקה.

דב חנין: ומכיוון שאין דרך אחרת לנהל דמוקרטיה אלא בפוליטיקה, אז כשהורסים את הפוליטיקה הורסים גם את הדמוקרטיה.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי לוי מיש עתיד, בבקשה.

קארין אלהרר: מיקי, כמו מקודם.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודה, אני מאחל לך הצלחה בתפקידך הישן-חדש.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת – – –

אחמד טיבי: עם הכנסת הזאת זה יותר מאתגר.

מיקי לוי: אני משוכנע, אדוני.

מיקי לוי: אני נוטה להסכים אתך.

דניאל עטר: תעיר את האולם.

מיקי לוי: החוק כפי שמובא היום להצבעה בפני מליאת הכנסת הוא לא חוק נורבגי וגם לא חוק שבדי וגם לא חוק דני; הוא חוק הג'ובים, מה יש פה בכלל לדבר.

מיקי לוי: חוק שמבזה את הבית הזה, חוק פרסונלי, שנועד, כמו עוד חוקים שהכנסת הזו אישרה במושב שאנו מסיימים בימים אלה, לבצר את שלטונו של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

מיקי לוי: אין שום סיבה אחרת.

מיקי לוי: איזו בשורה הבאתם לציבור במושב הזה?

מיקי לוי: אילו רפורמות?

מיקי לוי: מאז הקמת הממשלה מצאנו עצמנו כל שבוע נדרשים לאשר כאן העברת סמכויות משר אחד לשר אחר; לאשר החזרת סמכויות משר אחד לשר אחר; לאשר תיקון חוקי-יסוד בתהליכים מהירים ללא דיונים מהותיים, חוקי-יסוד שתכליתם אחת היא: חיזוק וביצור שלטונו של ראש הממשלה, גם אם מדובר בשינויים שפוגעים קשות ביציבות המשק, כמו דחיית מועד אישור התקציב, שעדיין לא ברור כלל מתי יובא לממשלה, מה יכלול ובאיזה בשורות מדובר, אם בכלל.

מיקי לוי: החוק הזה נועד לשרת צרכים פוליטיים בלבד.

מיקי לוי: ביזיתם את הבית הזה, רמסתם את כל הכללים והחוקים שבדרך.

מיקי לוי: לא תמיד המטרה מקדשת את האמצעים.

מיקי לוי: החוק כפי שהוא מובא לאישור מליאת הכנסת ייצור הוצאה כספית נוספת מקופת המדינה.

מיקי לוי: אני יודע שזה לא אכפת לכם.

מיקי לוי: מדוע צריכים סגני השרים והשרים המתפטרים את תקציב הקשר עם הבוחר המיועד לחברי הכנסת?

מיקי לוי: מדוע נדרשים תגמולי פרישה?

מיקי לוי: מדוע, פשוט מדוע?

מיקי לוי: פשוט קניית שלטון בכסף ציבורי.

מיקי לוי: ושוב אתם פוגעים באמון הציבור בממשלה ובכנסת, בשרי הממשלה, בסגניהם, כאשר באתם והכנסתם גם את סגני השרים לחוק, וכעת תרוקנו לחלוטין את תפקידי השרים.

מיקי לוי: לבי-לבי על שר השיכון, שלקחו לו את כל הסמכויות; הוא נשאר אחראי אולי על הדיור הציבורי – אולי.

מיקי לוי: גם נתנו לו סגן שר שלא מוצא את מקומו.

מיקי לוי: לבי-לבי עליו, כי אין לו עבודה.

מיקי לוי: אז מה יקרה אם עכשיו יכריחו אותו לא להיות חבר כנסת?

מיקי לוי: אוי, רחמנא ליצלן.

מיקי לוי: האם כניסתו של יעקב אשר מיהדות התורה מקדשת גם את המטרה הזו?

מיקי לוי: כל כך בוער להכניס אותו לכנסת – גם אם יש בכך פגיעה באמון הציבור בתפקידי סגני שרים?

מיקי לוי: ידידי חבר הכנסת בגין הגיש על זה הסתייגות.

מיקי לוי: גם הוא נדהם, גם הוא נזעם, גם הוא לא הבין מדוע יש להכניס את סגני השרים לחוק.

מיקי לוי: ובלשכת ראש הממשלה שמעו כי אחד מחברי הסיעה הצמיח היגיון בריא, מיהרו אנשיו לדאוג שיחזור בו מההסתייגות.

מיקי לוי: והקול קולו של בגין והידיים ידי נתניהו.

מיקי לוי: ואם זה לא חוק פרסונלי וזה נועד לחיזוק המשילות, לחיזוק הבית הזה, מדוע לא להחיל זאת מהכנסת הבאה?

מיקי לוי: מדוע רציתם את זה בהוראת שעה?

מיקי לוי: לא משילות ולא נעליים, כפי שהעם אומר.

מיקי לוי: את הטיעונים לחיזוק המשילות אנחנו כבר מזמן לא קונים.

מיקי לוי: הממשלה הזו פגעה במשילות יותר מכל ממשלה אחרת.

מיקי לוי: מדובר שוב על שינוי חוק-יסוד בהליך מהיר ומזורז; שוב הממשלה ביקשה פטור מחובת הנחה, שוב מדברים על הצורך לאשר חקיקה באופן מהיר.

מיקי לוי: מה הבהילות?

מיקי לוי: מדוע כל חקיקה מקבלת פטור מחובת הנחה?

מיקי לוי: אחרי שינוי חוק-יסוד: הכנסת לטובת שינוי מועדי התקציב, וחוק-יסוד: הממשלה לטובת הגדלת מספר השרים בנימוק של חיזוק המשילות, מגיעה הצעת החוק השערורייתית הזו, שטענה שיש לקדמה בהקדם לחיזוק המשילות.

מיקי לוי: אם רציתם לחזק את מעמד הכנסת, מדוע מיניתם כל כך הרבה שרים וסגני שרים?

מיקי לוי: אדוני, אני מסיים.

מיקי לוי: ובכל זאת, במהלך הדיונים היו גם רגעי נחת.

מיקי לוי: אחד מהם היה כשנחשפו כל חברי הוועדה למה שמתרחש מאחורי הקלעים של מפלגת השלטון.

מיקי לוי: ידידי חבר הכנסת ביטן וחבר הכנסת אמסלם, עשיתם אתמול בית-ספר לראש הממשלה.

מיקי לוי: במקום להתעסק במה שמתרחש בבית-אל, בדיונים על התקציב ואפילו בגרעין האיראני, במשך שעות ראש הממשלה עסק באיום של שלושה חברי כנסת – אחד או שלושה – ועסק במציאת פתרון שימנע את כניסתם של יהודה גליק, אמיר אוחנה ושרן השכל; אני מסיים.

מיקי לוי: אנשיו הוקפצו לוועדה ובילו שעות.

מיקי לוי: ראש הממשלה היה על הקו ועקב אחר המתרחש, כאילו מדובר בוועידת וינה על הגרעין האיראני.

מיקי לוי: פרח וצחי הפליאו, התוצאה נגמרה בנוק-אאוט לטובתכם.

מיקי לוי: עכשיו ייאלץ ראש הממשלה לחפש שר אחד – אני מסיים.

אחמד טיבי: תודה.

מיקי לוי: – – – שר אחד שיואיל בטובו – –

אחמד טיבי: יש עלי לחץ ציבורי כבד.

מיקי לוי: – – להתפטר מהכנסת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיקי לוי: לא סיימתי, כי יש לי עוד הצגה, אבל אוותר.

אחמד טיבי: החיים ארוכים.

רויטל סויד: יש לך עוד כמה פעמים – על כל הסתייגות – לדבר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אראל מרגלית.

אחמד טיבי: ארבע דקות, לא? חמש דקות, חמש דקות.

אחמד טיבי: חמש דקות, אדוני.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – יש פה איזה שר, משהו?

אחמד טיבי: יש, יש.

אחמד טיבי: הוא ספון בפינתו.

אראל מרגלית: החוק הנורבגי של בנימין נתניהו הופך את ישראל לרפובליקת בננות.

דניאל עטר: בננות זה קונגו, לא?

אראל מרגלית: ואני תוהה לאיזו מדינה, איזה אסוציאציה יש לי.

אראל מרגלית: והאמת שהיו לי כמה אסוציאציות, אבל כשחשבתי, אמרתי: מה פתאום להעליב מדינה אחרת?

אראל מרגלית: מה פתאום?

אראל מרגלית: אני רוצה יחסים טובים עם מדינות.

אראל מרגלית: מאז שהכנסת הזאת נבחרה ונבחרה ממשלה, בנימין נתניהו לוקח את הדמוקרטיה הישראלית ועושה ממנה חוכא ואטלולא.

אראל מרגלית: זה התחיל בזה שהוא נהפך לשר התקשורת ודרש בהסכם קואליציוני שכל חברי הסיעות האחרות יצביעו וייתנו בנאמנות את הצבעתם מראש לכל החלטה שהוא יבצע בתחום התקשורת בכל רחבי המדינה.

אראל מרגלית: והאמת, שזה מזכיר לנו מדינות אחרות.

אראל מרגלית: זה מזכיר לנו את טורקיה מצפון, ששם הנשיא לא רצה שיהיה גוגל, לא רצה שיהיה טוויטר ולא רצה עוד כמה דברים, ופשוט ביטל אותם במחי יד.

אראל מרגלית: כאן ראש הממשלה רצה להעלות את הזיכיון לערוץ 10 פי-שלושה.

אראל מרגלית: הוא רוצה לקחת את הוועדה שבנו לרשות השידור ולהכפיף אותה, לבטל אותה, ולהפוך את זה לחלק ממשרד ראש הממשלה – את רשות השידור.

אראל מרגלית: בכלל, כל הסיפור הזה של הדמוקרטיה הישראלית זה סיפור בהשאלה.

אראל מרגלית: ועכשיו בא החוק הזה, החוק הנורבגי, שבמקום – באמת, אם יש איזה רעיון ורוצים לעשות עליו דיון, חוק נורבגי גדול, חוק נורבגי קטן, הדובה הגדולה, הדובה הקטנה, רק דבר אחד הוא איבד – את כוכב הצפון.

אראל מרגלית: את הצפון הוא איבד, ומי שמאבד את הצפון הדמוקרטי זה מדינת ישראל.

נחמן שי: איפה פלוטו?

נחמן שי: איה פלוטו?

אראל מרגלית: איה פלוטו, נכון.

אראל מרגלית: עכשיו, אני מבין שגילו גם כוכב שדי דומה לכדור-הארץ, לאחרונה.

אראל מרגלית: ראיתם את זה?

נחמן שי: ברור.

נחמן שי: אולי יש גם חוק נורבגי שם.

אראל מרגלית: והאמת היא שדי קר שם, ויכול להיות שזה מה שנתן לו את ההשראה לחוק הנורבגי.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה לומר: אם רוצים שתהיה דמוקרטיה בישראל, כשמקבלים החלטות על חוק שהוא משנה ברמה בסיסית את המבנה הקונסטיטוציוני, כדאי לעשות עליו דיון אמיתי לכנסת הבאה, ולא לעשות אותו כאילו הוא-הוא סידור עבודה למישהו שלא נכנס, או שמישהו שרוצה להגדיל את כוחו פה, בתוך המליאה.

אראל מרגלית: ואני אומר לכם, שאם ימשיכו לעבוד ככה, הממשלה הזאת מחשבת את ימיה לאחור, ואת קצהּ הקרב ובא, מכיוון שבסופו של דבר, עם כל השטיקים והטריקים שלך, בנימין נתניהו, בסופו של דבר הכוח של המדינה הזאת הוא בריבוי שלה, בפלורליזם שלה, בדמוקרטיה שלה, ביצירתיות שלה.

אראל מרגלית: אתה רוצה להפוך את ישראל למבצר?

אראל מרגלית: אנחנו אומרים לך – וחוק המו"פ שעבר קודם איכשהו מנסה לשדר לך: אנחנו המעוז היצירתי שבערכים שלו הדמוקרטיה היא לב-לבו של העניין, ואתה לוקח את הדמוקרטיה למחוזות שאנחנו המומים מהם, ולכן אתה בעצם כורה את הבור שאליו הממשלה שלך תיפול בהתנהלות הכל-כך רדודה הזאת, ובאופן הכל-כך נלעג שבו אתה לוקח את היחס בין כנסת ישראל וממשלת ישראל והופך אותו לבדיחה.

אראל מרגלית: לא נורבגיה, לא שבדיה, כמו שמיקי לוי אומר, אלא רפובליקת בננות בראשות בנימין נתניהו, ונשים לזה סוף.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אילן גילאון, אחר כך – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: דני, אתה 6 בסולם ריכטר.

אראל מרגלית: הוא רגיל שאשתו אומרת לו שהוא 8.

אראל מרגלית: אתה אומר שהוא 6.

דניאל עטר: אני, מאז שהכרתי אותך, תמיד עמדת במילה שלך.

דניאל עטר: היום פישלת.

דניאל עטר: תראה מה השעה ועוד לא – – –

אחמד טיבי: כשאני בשלטון אני מגלה נדיבות לב.

דניאל עטר: אתה מיישר קו.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, החוק הנורבגי הקטן, עלק.

אילן גילאון: כאילו, הדבר היחיד שיש פה שדומה לחוק הנורבגי, או נשאר מהנורבגים, זה רק הצלופחים, אדוני.

אילן גילאון: הצלופחים שעוסקים בחוק הזה.

אילן גילאון: אני, תאמין לי, אני לא יודע מה האנשים האלה חשים.

אילן גילאון: מה הם חושבים לעצמם?

אילן גילאון: אולי הם חושבים לעצמם שאנחנו רוצים עוד אנשים כאלה?

אילן גילאון: על מה אתם מדברים?

אילן גילאון: אלוהים אדירים, הגעתם למצב שאם אתם לא מזיקים אתם כבר מועילים?

אילן גילאון: יש לנו ראש ממשלה שהשיטה שלו היא הפחד ומשול, שחד ומשול.

אילן גילאון: יש לנו שר חינוך שמתרועע על גגות ומעודד כל מיני קוזקים יהודים שזורקים בקבוקי שתן על חיילים – אחלה דוגמה של שר חינוך, אין מה לדבר.

אילן גילאון: יש לנו מחוקק כאן שהוא מומחה לציוד מכני כבד, D9, לא פחות, להוריד את בית-המשפט, שרוצה להשתמש במערכת המחוקקת כדי לרסן את בית-המשפט.

אילן גילאון: הוועדה לבחירת שופטים מונחית על-ידי גזענים בראשותה של שרת המשפטים איילת שקד, ויש בתוכה את חבר הכנסת רוברט אילטוב, שמתנה את מינויו של שופט רק בכך שישיר את "התקווה".

אילן גילאון: בקצב הזה אתם יכולים לקבל את חבר הכנסת סמוטריץ בתור נשיא בית-המשפט העליון; תוכלו גם לחסוך כסף משום שהוא גם תליין חובב, תליין לעת מצוא.

אילן גילאון: ואלה אנשים שרוצים עוד להוסיף מעצמם כאן, לצורך מה?

אילן גילאון: להוציא עוד כסף למען עוד נזק.

אילן גילאון: החוק הנורבגי נועד לדבר אחד: לעשות הפרדה נכונה בין הרשות המבצעת לרשות המחוקקת.

אילן גילאון: בוודאי כאן – מה אנחנו עושים?

אילן גילאון: הרי יש בליל אחד גדול וענק של מערכת של שיחודים שכל דבר שהיא עושה זה כדי שהיא תשרוד, ועכשיו היא רוצה אנשים נוספים.

אילן גילאון: אז, אדוני, לא מיניה ולא מקצתיה, אין צורך בדבר הזה בשום פנים ואופן, וראש הממשלה צריך להבין שהוא ראש ממשלה ויש לו אחריות, לא להסית את הציבור אחד בשני.

אילן גילאון: לא להיות שלם של כל דאלים גבר של כל מי שסוחט אותו.

אילן גילאון: זה לא יכול לעבור, במקרה הזה.

אילן גילאון: ובאיזו עזות מצח אנחנו מחוקקים עכשיו, ברגעים האחרונים של המושב, חוק בזריזות כזו.

אילן גילאון: כאילו מה, מה קרה?

אילן גילאון: את מי זה בא להציל?

אילן גילאון: לו היה הדבר הזה ביד שלי, חברים וחברות – – –

יעל גרמן: אילן, עוד שלושה חודשים – – –

אילן גילאון: לא, אני לא יכול לחכות.

אילן גילאון: אם שולי מועלם לא תהיה כאן מיידית אני לא יודע מה יקרה.

אילן גילאון: ולכן, במקרה הזה, כאשר אלה הם האנשים, אנחנו באים ואומרים להם – לא צריכים יותר מכם, תודה רבה.

אילן גילאון: אתם לגמרי מספיקים לנו בשביל כל נזק שאפשר לתאר אותו.

אילן גילאון: מאין אתם מביאים את החוצפה, את עזות המצח, לסכסך אותנו עם הטובה בידידות שלנו?

אילן גילאון: להרוס את כל המרקם הסולידרי במדינת ישראל?

אילן גילאון: ללכת ולגמור דבר אחרי דבר.

אילן גילאון: 300 דירות, זה האתנן, זה השוחד של ראש הממשלה שרוקד על ה-D9, הולך לשלם עכשיו לסחטנים הללו.

אילן גילאון: אתם יודעים כמה אנשים היו מחכים פה, בקו הירוק, ל-300 הדירות האלה?

אילן גילאון: כמה אנשים זקוקים להן, כמה נכים זקוקים להן, כמה קשי-יום זקוקים לדבר הזה?

אילן גילאון: והנה, שם זה הולך, משום שאנחנו ממשיכים בשיטה של שיחוד, של הפחדה, של קפיטליזם בולשביקי, שהוא מכיר רק באלימים ובמושחתים שמאיימים עליו, בקוזקים ובבולשביקים יהודים שנמצאים ביהודה ושומרון, בשטחים, בגדה המערבית.

אילן גילאון: ולכן צריך לדחות את החוק הזה מיניה וביה, בלי שום דחייה, אדוני, כי הוא בושה והוא לדיראון עולם.

אילן גילאון: הדבר הזה באמת יביא לחורבן בית שלישי.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת גילאון.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

עיסאווי פריג': מגיע לו שתי דקות נוספות על חשבון ניסן.

אחמד טיבי: מי, אוסאמה?

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, באמת, חבר הכנסת פריג', זהו רגע היסטורי, שאני עומד כאן ואומר "כבוד היושב-ראש" ליו"ר המפלגה שלי, חבר הכנסת אחמד טיבי, שאנחנו שנינו נמצאים פה, והוא היושב-ראש, ואני נואם מעל הדוכן.

אוסאמה סעדי: זה באמת רגע היסטורי, צריך להתרגש.

אחמד טיבי: אני מלא גאווה שאתה חבר כנסת, לדעתי אתה אחד מחברי הכנסת הטובים בבית הזה.

יחיאל חיליק בר: מה אכפת לי?

יחיאל חיליק בר: שהוא ימשיך ליהנות, אני נותן לך את המשמרת שלי, שהיא בין 05:00 ל-07:00.

יובל שטייניץ: תכף תגיע הקופסה עם המדליות, ותוכלו להעניק אחד לשני.

אחמד טיבי: בנוכחות שר.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני לא יכול שלא להתייחס ביום כזה למה שקרה היום בבית-אל ולהצהרות של חברי כנסת ושרים.

אוסאמה סעדי: אני חושב שזה מאוד חמור, אפילו יותר מהחוק הנורבגי הקטן, המיני-נורבגי.

אוסאמה סעדי: אני מצטרף לכל חברי שהטיחו ביקורת קשה באותה ביקורת על בג"ץ, למרות שאנחנו לא מחסידיו של בית-המשפט העליון.

אוסאמה סעדי: אבל ברגע שחבר כנסת מדבר על שצריך להרים כף של טרקטור D9 על בג"ץ – אם חבר כנסת ערבי, חבר הכנסת ג'בארין, היה אומר את המילים האלה, או אפילו סתם אחד מעַמך, מייד המשטרה הייתה פותחת בחקירה פלילית, עוצרת אותו ומגישה כתב-אישום.

אוסאמה סעדי: אבל בגלל שמדובר בחבר כנסת מהבית היהודי, אז ראו מה תגובתה של שרת המשפטים במדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: שרת המשפטים אומרת: עלינו לקבל את פסק-הדין של בג"ץ ועמו את רוע הגזירה.

אוסאמה סעדי: היא אמרה והבטיחה: הבתים בבית-אל ייהרסו, וייבנו מייד לאחר מכן.

אוסאמה סעדי: כאשר אנחנו, מנהיגי ציבור ערבי – אחרי הריסת הבתים בדהמש ובכפר-כנא ועדת המעקב הצהירה, חבר הכנסת בהלול, שהבתים שנהרסו ייבנו; אנחנו אמרנו: הום יהדימון ונחנו נבני – הם הורסים ואנחנו נבנה.

אוסאמה סעדי: ואז קם קול זעקה, איך אתם מתריסים בחוק?

אוסאמה סעדי: האם, גברתי שרת המשפטים, זה לא התרסה בחוק?

אוסאמה סעדי: אבל לא רק.

אוסאמה סעדי: בא חבר סיעתה, חבר הכנסת סמוטריץ, ואמר: פסק-הדין ההזוי הזה הוא מסמר נוסף בארון הקבורה של בית-המשפט העליון, שהוא שחצן, שאינו יודע את מקומו.

אוסאמה סעדי: אוי לו לבית-משפט שאלו הם שופטיו מחריביו.

אוסאמה סעדי: הוא הוסיף: אני קורא לראש הממשלה לא לקיים את פסק-הדין הזה, שדגל שחור מתנוסס מעליו.

אוסאמה סעדי: לא רק זאת.

אוסאמה סעדי: עוד שר בממשלת ישראל, משפטן בהכשרתו, השר יריב לוין, אומר: פסיקת בג"ץ להורות על הרס הבתים בבית-אל היא חרפה וכתם מוסרי נוסף על מערכת המשפט.

אוסאמה סעדי: אין ספק – תשמעו טוב – אין ספק שלו היה מדובר בבנייה ערבית במזרח-ירושלים או בבנייה בדואית בנגב, אדוני היושב-ראש, לא היו שופטי בג"ץ פוסקים כפי שפסקו.

אוסאמה סעדי: כאילו שאין הריסות במזרח-ירושלים, אין הריסות מדי יום ביומו בנגב.

אוסאמה סעדי: לכן אני חושב שביום כזה, לא מספיק כל ההצהרות האלה, שהן כתם שחור, מביאים לנו עוד חוק שהוא באמת כתם שחור בספר החוקים.

אוסאמה סעדי: שמענו שרוצים לתת לי כתרים על רעיון גאוני, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: אני ויתרתי, מוותר, לא רוצה את הכתרים האלה.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי, ואני חוזר ומצטרף לדבריהן של חברותי יעל גרמן ורויטל סויד, שאמרו שהטיעון שלי היה שכל הזמן, מהיום הראשון, חבר הכנסת ד"ר ג'בארין, אנחנו מתלוננים על כך שמשנים חוקי-יסוד בהוראת שעה.

אוסאמה סעדי: אמרתי שהוראת שעה עשיתם בביטול הגבלת מספר שרים וסגנים, הוראת שעה עשיתם בחוק האזרחות, הוראת שעה עשיתם בחוק-יסוד: תקציב המדינה – ודחיתם את התקציב לנובמבר.

אוסאמה סעדי: אז למה הפעם הבאתם לנו חוק נורבגי שהוא לא חוק נורבגי – וכפי שאמרה היועצת המשפטית של ועדת החוקה, המודל המוצע אינו קיים בעולם – למה הבאתם לנו בצורה של חוק-יסוד, שעומדים לשנות את חוק-יסוד: הממשלה, חוק-יסוד: הכנסת, פקודת בתי-הסוהר, חוק האזנת סתר, חוק יסודות התקציב ועוד כהנה וכהנה חוקים רגילים, וזאת אך ורק על מנת להכניס ארבעה חברי כנסת?

אוסאמה סעדי: אם זו המטרה, שרוצים להכניס ארבעה חברי כנסת חדשים, תבואו, אל תתביישו, שלא תבושו, תבואו ותגידו: אנחנו רוצים להכניס את החברים שלנו.

אוסאמה סעדי: תעשו את זה בצורה של הוראת שעה.

אוסאמה סעדי: ואז קלט מי שקלט בוועדת החוקה, הגיש את ההסתייגות הזאת, הלכו אפילו עד ראש הממשלה ואמרו: אוה, רעיון גאוני, ועשו את זה הוראת שעה.

אוסאמה סעדי: אבל זה בדיוק מעיד – – –

עמר בר-לב: אולי הוראת שעה להגדלת מספר חברי הכנסת.

עמר בר-לב: עוד שני חברי כנסת בצד שלהם.

אוסאמה סעדי: חבר הכנסת בר-לב, היו מי שהציעו.

אוסאמה סעדי: אני חושב שחבר הכנסת מקלב אמר:

אוסאמה סעדי: אולי אפשר גם להציע להגדיל את מספר חברי הכנסת ל-124, וכך אפשר לפתור את הפלונטר הזה.

אוסאמה סעדי: אבל זה בדיוק מה שהם – אדוני היושב-ראש, ופה אני מסיים – מה שהם הציעו לנו פה, שזה הוראת שעה, בדיוק מחזק את כל הטענות שלנו שאין דובים ויער, אין שום קשר למטרות החוק, שכביכול רוצים יותר חברי כנסת שיעבדו, רוצים שהשרים יתפנו לעבודה בממשלה.

אוסאמה סעדי: מדובר בחוק פרסונלי פרופר.

אחמד טיבי: נראה לך שהוא ימשיך בשנה הבאה?

אוסאמה סעדי: זה תלוי.

אוסאמה סעדי: זה תלוי.

אוסאמה סעדי: אני פונה לחברי מהאופוזיציה שלא ישתמשו בזה, בהוראת השעה, שאם הם יצטרכו הסכמים קואליציוניים שהם יצטרכו את הוראת השעה ואז יבקשו.

אוסאמה סעדי: לכן תרשמו את זה פה בצד הזה באופוזיציה, שלא נבוא בכנסת הבאה ותגידו: יש הוראת שעה ואנחנו רוצים להאריך את זה.

אוסאמה סעדי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, "ניכר שההסדרים בחוק עוצבו מתוך התבוננות בצורכי המפלגות בכנסת הנוכחית ולאו דווקא מתוך שיקולים חוקתיים כלליים שיהיו תקפים גם בעתיד.

מאיר כהן: זה נעשה בשל אילוץ פוליטי מיידי"; השר יובל שטייניץ, מי אמר את הדברים האלה?

מאיר כהן: אתה לא יודע.

מאיר כהן: את הדברים הללו לא אני אמרתי, גם לא חברתי בוועדת החוקה, חברת הכנסת יעל גרמן; אפילו לא מיקי לוי שקולו נשמע למרחוק.

מאיר כהן: את הדברים האלה אמרה היועצת המשפטית של ועדת החוקה, חוק ומשפט.

איציק שמולי: הייתי בטוח שזה אתה אמרת.

יובל שטייניץ: גם אני כבר חשבתי שזה אני.

מאיר כהן: לא, זה לא אתה.

מאיר כהן: אבל שימו לב, אומרת את הדברים היועצת המשפטית של הוועדה.

מאיר כהן: אני חוזר על המשפט: "זה נעשה בשל אילוץ פוליטי מיידי".

מאיר כהן: הדברים האלה משקפים את השבר הגדול שמביא אתו חוק זה למוסד החוקתי בישראל.

מאיר כהן: רק ממשלה בראשות נתניהו, הסובלת מחוסר בלמים ואיזונים, ממשלה הנהנית מתחושת אדנות ונודפת ריח פוליטי מביש יכולה לקחת דבר חיובי, לדעתי, כמו החוק הנורבגי, ולהפוך אותו לקומבינה הישראלית של העשור האחרון.

מאיר כהן: שאלו אותי, מהו חוק נורבגי?

מאיר כהן: השבתי שיהיה קשה להסביר, כי אחרי הניתוח הפלסטי שאתם עשיתם לו, יובל יקירי, לא נותר ממנו סממן נורבגי ולו הקטן ביותר.

מאיר כהן: מה שנותר הוא חוק הג'ובים, סידור העבודה לפעילי הליכוד, כולנו, הבית היהודי והסיעות החרדיות.

מאיר כהן: הבית הזה כל פעם נרעש כשצריך לשנות חוק-יסוד.

מאיר כהן: זה דבר מהותי, רציני, שנעשה לעתים אפילו בהסכמה של באי הבית, אך הוא נעשה לאחר שיקול דעת מעמיק.

מאיר כהן: והנה עכשיו, משנים חוק-יסוד ומציגים לפנינו דיל פוליטי מכוער, שעצם היותו הוראת שעה רק מעצים את כיעורו.

מאיר כהן: תשמע מוזיקה, יקירי.

מאיר כהן: מה אתה שומע?

מאיר כהן: אתה שומע מוזיקה, נכון?

יובל שטייניץ: אני שומע גם אותך.

מאיר כהן: ואללה.

מאיר כהן: דרך אגב, אני אומר לגורמים בקואליציה, כי ראיתי וגם שמעתי חלק לא קטן מחברי הקואליציה שמתנגדים לחוק המעוות הזה, שלא לומר מתמלאים בחלחלה שאותה הם אינם מצליחים להסתיר.

מאיר כהן: בתחילה זה היה רק לסיעות של 12 מנדטים, לאחר מכן ראש ממשלתך, וממשלתי לצערי, נכנעו ללחץ מבית.

מאיר כהן: והאנשים במקום ה-31, במקום ה-32, התדפקו על שערי ההיכל הזה, על שערי המקום הטוב הזה, בדרך כלל, וביקשו קומבינה פוליטית להיכנס.

מאיר כהן: אני לא מסתיר את דעתי כי החוק הנורבגי, הנסמך במהותו על הפרדת הרשויות בין הכנסת לממשלה, הוא חוק שיש בו מחשבה בריאה ואף נכונה.

מאיר כהן: אבל לא כאשר הוא מחולק – ואני חוזר, יובל, אדוני השר – בצורה כירורגית, שגם אתה, אין לי שום ספק, מתמלא חלחלה ממנה, מהחוק הזה.

מאיר כהן: אם לא די בכך, הרי שההצעה מבקשת להחיל את המודל המעוות הזה, אדוני השר, על סגני שרים.

מאיר כהן: מינוי סגני שרים, שהוא דבר מיותר במרבית המקרים, הופך להיות על-פי ההצעה למעמד מחייב.

מאיר כהן: זאת לפני שפעם אחת, כמו שאומרת יעל, פעם אחת לא נעשה דיון מעמיק על מהות התפקיד הזה שנקרא סגן שר.

מאיר כהן: והעלות התקציבית?

מאיר כהן: האמת היא שהתחושה הקשה הרווחת בקרב הציבור, ששלטון קונים בכסף, רק הולכת ומתחזקת בממשלה הנוכחית.

מאיר כהן: אחרי ביטול חוק 18 שרים, אחרי שנתנו אישור מיותר ובזבזני להוספת סגני שרים, עכשיו ממנים עוד חמישה חברי כנסת.

מאיר כהן: 30 מיליון שקלים, זאת העלות.

מאיר כהן: אבל בינינו, יובל – אתה היית שר האוצר – מה הם 30 מיליון שקלים אם אפשר לקנות כמה ימים של שקט?

מאיר כהן: זה באמת אחד הרגעים המבישים של הכנסת.

מאיר כהן: כי גם אתה וגם חברי הקואליציה יודעים שזה חוק מיותר.

מאיר כהן: אבל אם אנחנו כל פעם נכנעים לאלה שעומדים אחרינו בתור, אם כל פעם אנחנו נכנעים לפעילים שלנו, אם כל פעם אנחנו נכנעים לאלה שמתחזקים את המפלגות ומשלמים להן באתנן, אנחנו לא ראויים להיות כאן.

מאיר כהן: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת כהן.

אחמד טיבי: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

מסעוד גנאים: – – –

אחמד טיבי: אהלן וסהלן – – – חמש דקות.

סתיו שפיר: תודה, כבוד היושב-ראש.

זוהיר בהלול: מי היה מאמין שהפלירטוט הזה היה מתקיים בכנסת ישראל בשפת האם של בני – – –

מסעוד גנאים: זה התקיים כאן.

אחמד טיבי: זה התקיים הרבה יותר.

אחמד טיבי: פעם – אני לא לוקח את זה מהזמן שלך – – –

סתיו שפיר: אין שום בעיה.

סתיו שפיר: אנחנו פה כל הלילה.

אחמד טיבי: פעם אני עמדתי פה, ישבתי, ניהלתי; כאן עמד חבר כנסת ערבי, כאן עמד נאזם בדר, ישב, ובאולם, נדמה לי, ישב מסעוד ועוד אחד.

אחמד טיבי: שקלתי להכריז על סיום הכיבוש והקמת מדינה פלסטינית.

אחמד טיבי: החלטתי לדחות את זה לקדנציה הזאת.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: תודה לך, כבוד היושב-ראש.

סתיו שפיר: אדוני היושב-ראש, אני חייבת להודות שכשראיתי שאנחנו הולכים להצביע על החוק הנורבגי, אז התמלאתי באופטימיות.

סתיו שפיר: אני מכירה כל מיני חוקים נורבגיים.

סתיו שפיר: למשל, כבוד השר – – –

אחמד טיבי: השר שטייניץ, סתיו מבקשת.

סתיו שפיר: פשוט יש רק חבר קואליציה אחד במליאה, אז אני מאוד אשמח לתשומת הלב שלך.

יעל גרמן: הוא גם שר.

יובל שטייניץ: יש לי שתי אוזניים, אני באחת מקשיב ליש עתיד ובאחת לך.

סתיו שפיר: אתה גבר, אני לא סומכת על זה שאתה יכול לעשות שני דברים בבת אחת, אני מצטערת.

יובל שטייניץ: אני יודע שאומרים שרק נשים יכולות לעשות שני דברים – – –

סתיו שפיר: אדוני, אז נמלאתי אופטימיות מלשמוע שאנחנו מצביעים על החוק הנורבגי, מאחר שאני מכירה כל מיני חוקים נורבגיים.

סתיו שפיר: למשל, אני מכירה את החוק הנורבגי שקשור בסבסוד לחינוך; חינוך מסובסד מגיל אפס ועד לדוקטורט.

סתיו שפיר: אני מכירה את החוק הנורבגי בכל הנוגע לשכירות.

סתיו שפיר: אתם יודעים שבמרכזי ערים, זה נוגע לכל סקנדינביה, רוב הדירות הן דירות שנמצאות בידיים של חברות עירוניות ומושכרות במחירים מפוקחים?

סתיו שפיר: מושכרות, אגב, עד שהשוכר מחליט לפנות את הדירה במחירים סבירים.

סתיו שפיר: עוד חוקים מסקנדינביה: הוצאה על בריאות מהגבוהות שקיימות בעולם, כולל טיפולי שיניים, כולל ביטוח סיעודי לכולם.

סתיו שפיר: עובדים – החקיקה בנורבגיה מחייבת לשתף את העובדים בקבלת החלטות.

סתיו שפיר: עובדים גם מורשים לשבות, ולא רק בנושאים של עצמם, הם גם יכולים לשבות בשביל נושאים של עובדים אחרים.

סתיו שפיר: הם יכולים גם לשבות מסיבות פוליטיות; גם זה מותר להם.

סתיו שפיר: מאיגודי עובדים החזקים ביותר שיש בעולם.

סתיו שפיר: דיור ציבורי בכל מקום; שירותי תרבות מסובסדים, כולל כניסה למוזיאונים, כולל מה שרק תרצו.

סתיו שפיר: חופשת לידה – בשבדיה, אתם יודעים שאפשר לצאת לחופשת לידה של שנה וחצי בתשלום?

סתיו שפיר: שנה וחצי.

סתיו שפיר: ומעודדים גם את הגברים לצאת לחופשת לידה כדי שיבלו זמן עם הילדים שלהם.

סתיו שפיר: תראו איזו חקיקה נפלאה.

סתיו שפיר: ואיזה חוק נורבגי אנחנו מקבלים היום?

סתיו שפיר: לא מקבלים, לא העלאה בהוצאה הציבורית, לא מקבלים העלאה בהוצאה על בריאות ועל חינוך ועל רווחה, ולא שכירות מסובסדת ומפוקחת לנצח-נצחים; ואנחנו לא מקבלים תוספת לתקציב התרבות, ואנחנו לא מקבלים שום דבר מהדברים האלה.

סתיו שפיר: מה אנחנו מקבלים?

סתיו שפיר: חוק ג'ובים.

סתיו שפיר: ועוד מעזים לקרוא לזה חוק נורבגי.

סתיו שפיר: זה פשוט לעשות צחוק מאתנו.

סתיו שפיר: זה לבוא לאזרחי ישראל, שהממשלה הזאת, מאז שהיא התחילה – אומנם הזמן קצר, אבל זה כבר נראה כמו נצח – לא עשתה דבר אחד כדי להיטיב באמת עם אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: וכדי לצחוק להם בפנים, אז עוד לוקחים חוק כל כך מגוחך, כל כך בזוי, שכל מטרתו להוסיף עוד ג'ובים לפעילים של מפלגות הקואליציה, וקוראים לו חוק נורבגי.

סתיו שפיר: וזה נשמע כל כך טוב וכל כך יפה, כי זה מזכיר לנו את כל הדברים הנחמדים ששמענו על המדיניות ועל המודל הסקנדינבי, שהצליח להביא, אגב, לפערים הנמוכים ביותר בין ההכנסות.

סתיו שפיר: משהו שאנחנו לא יכולים להעיד על עצמנו, כי בישראל, דווקא המדינה שלנו, שמבוססת על סולידריות ועל אחריות חברתית, ועל זה שכולנו חלק מקהילה אחת, אנחנו מובילים בפערים אדירים בין ההכנסות, פערים אדירים בין העשירים ביותר לאלה שאין להם כלום.

סתיו שפיר: אז, חברים, אני יודעת שלא כולם פה בקשב, ולצערי אין פה כמעט בכלל חברי קואליציה, ואפילו השר היחיד שבמליאה ואמר שהוא מצליח לשמוע באוזן אחת ולדבר באוזן השנייה לא בקשב למה שאני אומרת.

קריאה: אבל אנחנו מקשיבים.

סתיו שפיר: ובזמן המחאה החברתית, כשהיה בתפקידו כשר האוצר, אנחנו דיברנו הרבה מאוד על מודלים שהיה ניתן לשאול או ללמוד ממדינות סקנדינביה, ולשר הייתה התנגדות לרוב הדברים האלה.

סתיו שפיר: אני אשמח לשמוע את הטענות שלך בנושא.

סתיו שפיר: אבל אנחנו היום מצביעים על חוק ג'ובים מיותר, שאין לו שום הצדקה.

סתיו שפיר: במקום שאתם כממשלה נבחרת תבואו פעם אחת לציבור בזמן, בחודשים האחרונים שבהם אתם מכהנים, ותגידו משהו אחד שבו אתם מתכננים אשכרה לעשות לאזרחי ישראל טוב.

סתיו שפיר: משהו אחד, דבר אחד שבו אתם מתכוונים לשפר את המצב.

סתיו שפיר: דבר אחד שבו במקום להפחיד את הציבור, אתם מתכוונים אשכרה לגרום לו להרגיש טוב יותר, להרגיש נכון יותר, להרגיש שהוא חי במדינה שמשקיעה בו, שלוקחת אחריות, שמסתכלת עליו, שרואה אותו, שמסתכלת לאזרחים בעיניים.

סתיו שפיר: זה הכול.

סתיו שפיר: זה כל כך פשוט.

סתיו שפיר: זה התפקיד של פוליטיקאים.

סתיו שפיר: התפקיד של פוליטיקאים הוא לא להפחיד את הציבור וכל הזמן לזרוע אימה ופחד וחרדות.

סתיו שפיר: התפקיד של הפוליטיקאים זה לקחת חלומות שהציבור מרגיש וחולם, ולמצוא את הדרך הכי טובה להפוך אותם למציאות.

סתיו שפיר: בשביל זה אנחנו פה.

סתיו שפיר: זה הכול.

סתיו שפיר: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איציק שמולי – בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: ארבע דקות.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: הזדמנות לברך אותך.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

איציק שמולי: המקום הולם אותך, וכולנו התברכנו בכך שאתה התמנית לסגן יושב-ראש כנסת נוסף.

אחמד טיבי: חן חן.

איציק שמולי: זה היה צריך לקרות מזמן, וטוב שזה קרה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

איציק שמולי: קו ישיר עובר בין ההתבטאות המחרידה של ראש הממשלה במערכת הבחירות האחרונה על הערבים שנוהרים לקלפיות לבין מה שקורה עכשיו, יש קו ישיר בין מה שהיה היום בבית-אל, והאמירות המטורפות והמטורללות והמתלהמות מול בית-המשפט העליון, לבין מה שקורה עכשיו.

איציק שמולי: הקשר הוא מאוד מאוד פשוט.

איציק שמולי: התחושה שאם מצליחים להשיג הישג גדול מעל למשוער במערכת הבחירות אז השלטון במדינת ישראל, לכאורה, הופך להיות מפרלמנטרי למלוכני, ואז אפשר לוותר על הדמוקרטיה, אפשר לוותר על עקרון ההפרדה של הרשויות, אפשר לוותר על כל כך הרבה דברים שנמצאים בבסיס הדמוקרטיה.

איציק שמולי: זה נכון שבמקור, כשמדברים על החוק הנורבגי, אז יש לו, כן, כמה אלמנטים טובים.

איציק שמולי: היתרון הבולט שבדרך כלל מדברים עליו בהקשר של החוק הנורבגי הוא שאנחנו מרוויחים חברי כנסת במשרה מלאה.

איציק שמולי: אבל כאשר חוק מגיע לכאן בצורה כל כך עקומה, כל כך חפוזה, כל כך לא ישרה, האם אנחנו באמת יכולים לדון במהות שלו?

איציק שמולי: בסופו של דבר, מה עושים פה?

איציק שמולי: יש תיאוריות גדולות מאוד, אבל בסוף האמת היא מאוד מאוד פשוטה.

איציק שמולי: יש ארבע

איציק שמולי: ה-חמישה חברי כנסת במפלגות שבקואליציה אשר ראשי הסיעות שלהם מרגישים קצת מחויבים – אם מתוך רצון טוב לעזור להם ולקדם אותם ואם מתוך לחץ פוליטי.

איציק שמולי: אז מחליטים פשוט לעקם את הדמוקרטיה, לשבש את עבודת הכנסת ולשנות באישון לילה חוק-יסוד במדינת ישראל.

איציק שמולי: וכל זה כדי להרוויח שקט בתוך אותן מפלגות ולהרוויח עוד כמה ימים כאן לקואליציה.

איציק שמולי: אבל בואו נדבר גם על החסרונות של החוק הזה.

איציק שמולי: גם אם התכלית של חברי כנסת במשרה מלאה היא ראויה, העובדה שלא הלכתם עם העיקרון הזה, שאתם לכאורה מאמינים בו, לא הלכתם אתו עד הסוף ואפשרתם את זה ליותר משר אחד או סגן שר אחד בכל סיעה, זה כשלעצמו מלמד על כך שמדובר פה בלא יותר מפרס ניחומים, מאיזה אתנן פוליטי.

איציק שמולי: יש גם היום איזשהו – אני בטוח שכל חברי הכנסת כאן שותפים להרגשה שמעת לעת, כשיש שאילתות והצעות לסדר-היום, אז השרים, בוא נגיד ככה, לא הכי סופרים את הכנסת, נוטים לזלזל.

איציק שמולי: שר התחבורה נתקע בפקקים, השר הזה לא מגיע אז שולחים שר תורן לענות.

איציק שמולי: לא פעם יצא שבהצעה לסדר-היום השר פשוט שכח שזה תורו, לי זה קרה אישית כמה פעמים.

איציק שמולי: מישהו מעלה על דעתו שעכשיו, בהסדר הקיים, הנוכחי, השרים יתחילו לספור את חברי הכנסת – להתחיל להגיע לפה ולתת דין-וחשבון לרשות המחוקקת?

איציק שמולי: הוא לא יודע על מה הוא מדבר.

איציק שמולי: המשמעות ההרסנית ביותר של החוק הזה היא שמעתה ואילך – האלמנט החיובי של זה הוא שהשרים יראו את עצמם מחויבים במשרה מלאה למשרד המיניסטריאלי שלהם; החיסרון הגדול זה שהם לא יספרו לחלוטין את הכנסת.

איציק שמולי: והכנסת תיפגע מאוד, המעמד שלה כרשות מפקחת במדינת ישראל.

איציק שמולי: במשפט סיכום, אדוני היושב-ראש: ממילא התחלופה בבית הזה היא גבוהה מאוד.

איציק שמולי: התחלופה בבית הזה מבחירות לבחירות – כל בחירות בממוצע לפחות שליש מהבית הזה מתחלף.

איציק שמולי: ולכן כשבאים וככה באישון לילה מנסים להכניס לפה שינוי כל כך דרמטי, שהמשמעות המעשית שלו תהיה שעוד פעם ח"כים יוצאים וח"כים נכנסים, אני חושב שמעבר לעובדה שזה לא תורם לאמון של הציבור בדמוקרטיה ובכנסת, זה יותר מכל דבר אחר משבש את עבודת הכנסת.

איציק שמולי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת שמולי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עיסאווי פריג' מסיעת מרצ.

מסעוד גנאים: אני אחריו, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מסעוד גנאים אבו ח'אלד.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, אני מצטרף לחברים ואומר לך מזל טוב, למרות שאתה היית סגן בכנסות לפני ולפני.

עיסאווי פריג': אבל אני רואה שבכנסת הזאת אתה זוהר ופורח.

עיסאווי פריג': שיהיה בהצלחה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת פריג'.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': חברים, לא השארתם לנו כלום.

עיסאווי פריג': כל החברים עלו כאן, דיברו על מה שקרוי חוק הג'ובים מכל זווית אפשרית.

עיסאווי פריג': אני חושב לעצמי, מה יש לי להוסיף בכל הדיון הזה.

עיסאווי פריג': אז חייבתם אותנו לחזור לשורשים.

עיסאווי פריג': הרי בשנים האחרונות, כשאני יושב עם חברים מהליכוד או מה שמוגדר "הלאומנים", השם נורבגיה עושה להם רע.

עיסאווי פריג': השם נורבגיה מזכיר להם את אוסלו: אתם השמאלנים הבאתם את אוסלו, ומתחילה הקללה הנורבגית – ככה מהדיונים.

עיסאווי פריג': עכשיו מתברר שיש דברים גם יפים בנורבגיה.

עמר בר-לב: עוד רגע הם יקבלו גם את אוסלו.

עיסאווי פריג': זה מעניין, ככה ראיתי את זה.

עמר בר-לב: יש כאן אופטימיות, יש כאן אופטימיות.

עיסאווי פריג': אמת.

עיסאווי פריג': אבל אני, ששואל את עצמי על נורבגיה, אני מתאר לעצמי שבתי-המשפט שם לא מאוימים בהריסה על-ידי חברי פרלמנט.

עיסאווי פריג': הציניות, אין לה גבול.

עיסאווי פריג': בבוקר – – –

אחמד טיבי: אגב, אני לא מכיר, גם אתה לא מכיר, הצהרה כזאת כמעט בשום פרלמנט.

עיסאווי פריג': בוא נתמקד בנורבגיה, הרי היא המודל.

אחמד טיבי: ברור שאין.

עיסאווי פריג': אני מתאר לעצמי.

עיסאווי פריג': אבל תראה, אדוני היושב-ראש: בבוקר מאיימים להרוס את בית-המשפט.

עיסאווי פריג': הדחפורים מחכים.

עיסאווי פריג': באותו יום בערב מחלקים ג'ובים לאותם אנשים, כמעט, שמאיימים בהריסה.

עיסאווי פריג': ומאותה מפלגה, מהבית היהודי, את הגינוי, נזיפה רפה – נכון, קארין?

עיסאווי פריג': – בקושי שמענו את הנזיפה הרפה הזאת.

עיסאווי פריג': הזכרנו נזיפה, אני אחזור: היום הונחה לכם על השולחן החלטת ועדת האתיקה בעניין סגן השר מזוז, קובלנה שהוגשה מטעם ידידי חבר הכנסת עמר בר-לב ואנוכי וחבר הכנסת אוסאמה סעדי וחבר הכנסת חנין.

עיסאווי פריג': ועדת האתיקה התכנסה, דנה, שמעה, התווכחה, התאמצה, סיעור המוחות היה עמוק, והחליטה, החליטה לנזוף.

עיסאווי פריג': ביקשה מסגן השר לבקש סליחה.

עיסאווי פריג': אז: אני אבקש סליחה?

עיסאווי פריג': הרי אמרתי מה שהרוב חושב – עושים לכם טובה.

עיסאווי פריג': סגן השר לא התנצל.

עיסאווי פריג': אתם רוצים לנזוף בי?

עיסאווי פריג': שיהיה.

עיסאווי פריג': מי בכלל ישמע לכם?

עיסאווי פריג': הרי מדובר בערבים, מי ישמע?

עיסאווי פריג': ברזומה שלי תהיה נזיפה?

עיסאווי פריג': ראש הממשלה ידאג למצוא חוק עוקף-נזיפה.

עיסאווי פריג': ימצא, מה.

עיסאווי פריג': הכול מותר, הכול מותר.

עיסאווי פריג': הציניות אין לה גבול בבית הזה.

עיסאווי פריג': אבל נחזור לנורבגיה.

עיסאווי פריג': אנחנו מקבלים ארבעה חברי כנסת חדשים-ישנים, שאת חלקם אני מכיר ויצא לי לעבוד אתם: חברת הכנסת שולי מועלם, חבר הכנסת יעקב אשר, חבר הכנסת אברהם מיכאלי וחבר הכנסת אכרם חסון מכולנו.

עיסאווי פריג': אם נורבגיה – אני עכשיו לשם ההגינות, בואו נהיה הוגנים, אגודת הידידות ישראל–נורבגיה צריכה להיות מהארבעה האלו.

עיסאווי פריג': יש להם אגודת ידידות בזכות, אני אומר – מי היושב-ראש?

עיסאווי פריג': יסתדרו – אבל בזכות נורבגיה.

קריאה: זמן, טיבי, זמן.

עיסאווי פריג': לא, לקח לי דקה.

אחמד טיבי: לקחתי ממנו כמעט 42 שניות.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אני רוצה בדקה שנותרה לי, אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: פחות מדקה, 41 שניות.

עיסאווי פריג': פחות מדקה לדבר – 41 שניות, 40 שניות.

עיסאווי פריג': אני רוצה באמת – חברים, אני שואל אתכם, בשעה כזו, שאנחנו מתכנסים לנו יחד עם כיסאות ריקים, כשבכלל, יעני, הם יושבים להם עכשיו וכל אחד ישן לו – יאללה שידברו, ידברו ללמפה, מה, בסוף נעביר מה שאנחנו רוצים, בשם שלטון הרוב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אני, ביבי, אעשה את הכול.

עיסאווי פריג': אדוני, הדמוקרטיה מתביישת ביום הזה.

עיסאווי פריג': נשאר ממנה רק השם.

אחמד טיבי: שוכראן, נאאב עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: נאאב מסעוד גנאים, תפאדל.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תחילה אני מברך אותך על המעמד ועל התפקיד ומאחל לך מזל טוב.

אחמד טיבי: – – – איוא.

זוהיר בהלול: היהודים, חברי, השתגעתם?

עיסאווי פריג': קארין אומרת שזה לא הגון שאין פה תרגום.

אחמד טיבי: בשביל מה אתה יושב לידה?

מסעוד גנאים: אז תתרגם.

מסעוד גנאים: זה פתגם.

עיסאווי פריג': צריך להיות מסך תרגום.

מסעוד גנאים: תרגם, יא אוסתז – – –

זוהיר בהלול: למזלכם הרע יעקב פרי נמצא פה.

אחמד טיבי: אני מתחיל מחדש.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ממשלת ישראל – – –

עיסאווי פריג': – – –

מסעוד גנאים: אבו כמאל, חלאס.

מסעוד גנאים: עדיין לא הכרזנו עצמאות, יא אבו כמאל, מה קרה?

מסעוד גנאים: נכון, חבר הכנסת טיבי הוא היושב-ראש ואני הנואם, אבל עדיין לא.

מיכל רוזין: צריך תרגום על מסך – – –

אחמד טיבי: עיסאווי יתרגם.

אחמד טיבי: או איתן כבל.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ממשלת ישראל והעומד בראשה מוציאים שם רע לנורבגיה, המדינה הסקנדינבית השקטה והמתקדמת, בחוק הזה.

אחמד טיבי: – – – תפאדל.

מסעוד גנאים: כל נורבגי מתהפך – בכיסאו, בקברו, במקומו, במיטתו – על הכפשת שם מדינתו דרך שימוש לרעה בחוק על שמה של מדינה זו, שבא רק לספק ג'ובים לחברי הקואליציה ובא כאחד הצירים שיעזרו לנתניהו במלחמת ההישרדות שלו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חיפשתי קצת חומר על נורבגיה באינטרנט.

מסעוד גנאים: מה עלה?

מסעוד גנאים: נורבגיה מדינה מתועשת, עם מדיניות רווחה מפותחת, משק סוציאליסטי ומיסוי פרוגרסיבי.

מסעוד גנאים: בשנים 2001–2006 וגם מ-2009 עד 2011 היא דורגה על-ידי האו"ם כמדינה שהכי טוב להתגורר בה בעולם.

מסעוד גנאים: ובמדיניות הבין-לאומית נורבגיה מדגישה נושאי זכויות אדם והגנת הטבע והסביבה באופן מסורתי.

מסעוד גנאים: הייתי רוצה, אדוני היושב-ראש, שהממשלה תעשה הכול כדי שנהיה, ותהיה, כמו נורבגיה; תאמץ תרבות שלטונית נורבגית ותהיה באמת ממשלה למען אזרחיה ורווחתם, ובמיוחד השכבות החלשות, ותאמץ מדיניות של צדק, שוויון ורווחה, בלי הדרה ואפליה.

מסעוד גנאים: אבל היא לא כזאת.

מסעוד גנאים: הממשלה הפכה את כל עקרון המדינה והממשלה, והפכה אותה – את הממשלה – מאמצעי לרווחתו וטובתו של האזרח למטרה שמשעבדת למענה הכול כדי לשרוד.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה הבטיח הרבה הבטחות.

מסעוד גנאים: הוא יודע שהחברה הערבית סובלת מאפליה ומהדרה, ופנינו אליו כמה פעמים, גם ראשי הרשויות, לתקן את המצב המעוות הזה דרך מדיניות של צדק ושל שוויון ושל הגינות כלפי האזרחים הערבים.

מסעוד גנאים: אבל, לצערנו הרב, לא ראינו את זה.

מסעוד גנאים: כנראה ראש הממשלה – נכון, הוא הבטיח לראשי הרשויות, כשהייתה לו ישיבה אתם לפני ימים, אבל אולי הוא יפעיל מחדש את הסעיף המפורסם שלו, שהוא: הבטחתי, אבל לא הבטחתי לקיים.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אחמד טיבי: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

מסעוד גנאים: השארתי לה 40 שניות.

אחמד טיבי: לב רחב.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, וברכות על תפקידך החדש-ישן.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

קארין אלהרר: השרים הנכבדים, חברי חברי הכנסת, אני אתחיל מהסוף.

קארין אלהרר: הממשלה הזאת צריכה להתבייש ששוב אנחנו נמצאים כאן באישון לילה ומעבירים תיקון לחוד-יסוד שהוא הוראת שעה.

קארין אלהרר: קודש הקודשים של החוקים – בהוראת שעה.

קארין אלהרר: ממשלת ישראל, מה היא בעצם מציעה היום?

קארין אלהרר: היא מציעה שחבר כנסת שהוטל עליו תפקיד ממשלתי יתפטר מחברותו בכנסת ויפנה את מקומו בסיעה לבא אחריו, ויכהן בממשלה.

קארין אלהרר: עכשיו, תראו, אני באמת מאוד אוהבת את שולי מועלם ואני חושבת שהיא הייתה חברת כנסת מצוינת והייתי רוצה לראות אותה בכנסת, אבל מה רע בזה שהיא תיבחר בבחירות דמוקרטיות ותגיע לכאן בדרך הישר?

קארין אלהרר: למה צריך לעשות הכול עקום?

קארין אלהרר: במקור, החוק הזה נועד להפריד רשויות, וזה דבר שהוא טוב, הייתי יכולה לתמוך בו.

קארין אלהרר: אבל זה לא באמת בא היום – החוק הזה, התיקון הזה, הוא לא בא כדי באמת להפריד רשויות.

קארין אלהרר: הוא בא, כמו שאמרו כבר הרבה מהדוברים הקודמים, כדי לעשות איזה סידור עבודה נוח אחרי בחירות, לתקן כל מיני עיוותים שהציבור יצר.

קארין אלהרר: עכשיו, זה מדהים איך הממשלה הזאת עסוקה רק בכיסאות, רק בג'ובים, רק בתיקים, בבזבוז כספי ציבור.

קארין אלהרר: הציבור הזה, שמייחל, חבר הכנסת גפני, לכל כך הרבה רפורמות, לכל כך הרבה שינויים – – –

משה גפני: – – – זה נכון מה שאת אומרת, אבל למה צריך לדבר כל כך הרבה?

משה גפני: בואי נצביע.

קארין אלהרר: לא, אז אני אגיד לך – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

קארין אלהרר: חבר הכנסת גפני, אני מחזירה אותך – – –

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, הצעה של – – –

יחיאל חיליק בר: אני בעד.

יחיאל חיליק בר: הצעה של הקואליציה לעבור להצבעה – אנחנו בעד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גפני, אני מחויב על-פי התקנון לפנות אליך ולשאול, האם דבריך מקובלים על הקואליציה?

אחמד טיבי: האם אתה מדבר בשם הקואליציה?

משה גפני: אני אצטרך לשאול אותם.

אחמד טיבי: לך ותחזור, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

אחמד טיבי: תמשיכי, חברת הכנסת אלהרר.

קארין אלהרר: אני דווקא רוצה שגפני יישאר, להחזיר אותו לקדנציה הקודמת.

קארין אלהרר: ואתה יודע, דברים שרואים מפה לא רואים משם כנראה.

קארין אלהרר: אה, גפני?

משה גפני: לא, לא – – – אני מתגעגע לקדנציה הקודמת.

קארין אלהרר: אז אתה יכול לעבור אלינו.

קארין אלהרר: אני באמת אומרת, הציבור מייחל לשינוי בדיור, בבריאות, ברווחה, בחינוך; מיליארדים של שקלים שצריך כדי לתקן את הכול, לטובת הציבור.

קארין אלהרר: הרי בואו נזכור, חברות וחברים, למה באנו לכאן.

קארין אלהרר: כדי לסדר ג'ובים?

קארין אלהרר: כדי שיהיו למישהו עוד תפקידים?

קארין אלהרר: או שבאנו באמת כדי לתקן ולשנות עבור אזרחי מדינת ישראל?

קארין אלהרר: זוכרים?

קארין אלהרר: הם שלחו אותנו.

קארין אלהרר: אבל לא, בממשלה הזאת לא זוכרים מי שלח אותם.

קארין אלהרר: עכשיו, תראו, זה גם עוד יותר עצוב כי זה דקה לפני הפגרה.

קארין אלהרר: דקה לפני הפגרה לייצר עוד חברי כנסת, עוד לשכות, עוד עוזרים פרלמנטריים, עוד כל מיני תופינים וכיבודים.

קארין אלהרר: כשהאזרח הקטן ניגש להצביע בקלפי למפלגה מסוימת הוא ידע על מה הוא מצביע, וכשהם נבחרו, הורכבה ממשלה על-פי המפתח הזה.

קארין אלהרר: אבל לא, זה לא מספיק.

קארין אלהרר: השר בנט, אתה צדקת, ראש הממשלה כנראה מבין רק כוח ולחץ.

קארין אלהרר: ככה זה עובד, נכון?

קארין אלהרר: הנה, היום שתי דוגמאות:

קארין אלהרר: גם פינוי הבניינים בבית-אל – פתאום באופן בהול עלתה לשולחן ההחלטה, והוצבעה מיידית, על הרחבת הבנייה; וגם יש סיעות מסוימות בקואליציה שרצו עוד חברי כנסת.

קארין אלהרר: אז הנה, הכוח עובד, ראש ממשלת ישראל מראה שוב ושוב מנהיגות, והפעם בדמות שינוי חוק-היסוד בהוראת השעה.

קארין אלהרר: באמת, אנחנו לא מצליחים להבין למה זה צריך להיעשות בצורה הזאת, במחטף, בלי הנחה, בלי שום דבר שמזכיר את שיטת המשפט הישראלית.

קארין אלהרר: אבל בואו, ראינו היום, שיטת המשפט זה המלצה בלבד, נכון?

סתיו שפיר: משפט זה הדבר הזה שנגרס תחת – – –

קארין אלהרר: כן, המשפט זה תחת ה-D9.

קארין אלהרר: אז אני קוראת לחברים – גפני, אתה יכול עוד להציל את כבודה האבוד של הממשלה.

משה גפני: מה לעשות?

קארין אלהרר: אפשר להצביע נגד.

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת קארין אלהרר.

איתן כבל: מי צריך להיכנס, גפני, אצלכם?

איתן כבל: אשר?

אחמד טיבי: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: יעקב אשר, בגלל זה אני מצביע בעד.

איתן כבל: לדעתי יעקב אשר עכשיו צופה בנו.

יחיאל חיליק בר: הוא ביציע, אתה לא רואה?

יחיאל חיליק בר: הוא ביציע.

עמר בר-לב: אולי הוא ביציע.

משה גפני: איזה ביציע, הוא בפלאפון אתי.

יחיאל חיליק בר: איפה יעקב אשר?

איתן כבל: הוא לא הגיע, גפני.

יחיאל חיליק בר: אני בגללו שוקל לתמוך.

יחיאל חיליק בר: נשבע לך.

אחמד טיבי: הוא לא בכנסת הזאת?

קריאה: הוא עובד עלי.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, ראשית, באמת ברכות, בפתיחה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עמר בר-לב: היה חסר לנו, אבל עכשיו אתה ממלא לנו את החסר.

אחמד טיבי: חן חן.

עמר בר-לב: אז קוראים לחוק הזה החוק הנורבגי – מעניין אותי מה הנורבגים היו חושבים אם היו יודעים שהחוק שמועבר כאן היום נקרא על שמם.

עמר בר-לב: אני חושב שזה המזל שעכשיו אנחנו ככה – מה עכשיו בנורבגיה, כמעט 24 שעות אור, נכון?

עמר בר-לב: אז יכול להיות שהם צופים בנו עכשיו ומתגלגלים מצחוק.

עמר בר-לב: טוב.

משה גפני: אתה לא חושב שהיינו צריכים ללכת לעשות שם סיור?

עמר בר-לב: אני חושב שכל ועדת הכספים צריכה לצאת בשליחות לנורבגיה לבדוק, לבדוק את החוק, כן.

עמר בר-לב: בכל מקרה, לחוק שמוצע היום פה אין כמובן דבר וחצי דבר עם החוק הנורבגי המקורי.

עמר בר-לב: החוק הנורבגי המקורי יש בו היגיון רב, היגיון רב של הפרדת הרשויות, הרשות המבצעת מהרשות המחוקקת, ואני חושב, ברמה התיאורטית, שאין חילוקי דעות בינינו שהרשויות צריכות להיות מופרדות אחת מהשנייה וכל רשות צריכה לבצע את תפקידה.

עמר בר-לב: ככה היינו מרוויחים שני דברים: דבר ראשון, המחוקקים היו באמת מחוקקים ומבקרים את הרשות המבצעת, והמבצעים היו מבצעים.

עמר בר-לב: גם אם חלקם מאותה מפלגה, עדיין אני חושב שאם הייתה הפרדה מוחלטת, כפי שבאמת קיים בנורבגיה וקיים בלא-מעט ארצות אחרות, בהחלט היה בזה היגיון.

עמר בר-לב: אבל, כמובן, לא זה מה שמדובר עליו כאן.

עמר בר-לב: כאן המטרה היא כמעט הפוכה: לחבר את חבר הכנסת עם השר שאותו הוא מחליף.

עמר בר-לב: אני חושב שכאן קורה פעמיים הדבר ההפוך: ראשית, כפי שאמרתי, חבר הכנסת והשר מתחברים אחד לשני.

עמר בר-לב: ודבר שני, אנחנו בכלל רואים, לצערנו, שבדמוקרטיה שלנו ההפרדה בין הרשויות – והיום ראינו את האי-הפרדה בין הרשות המחוקקת לבין נציגי בית-הנבחרים.

עמר בר-לב: נציגי בית-הנבחרים ברשות המחוקקת לבין – הופה, אני מתבלבל, השעה מאוחרת: בין הרשות השופטת – – –

יעל גרמן: הרשות המחוקקת לבין הרשות המבצעת.

עמר בר-לב: לא, היום ראינו חברים מהרשות המחוקקת תוקפים את הרשות – – –

יעל גרמן: השופטת.

עמר בר-לב: – – – וחברים שהם גם שרים, שהם גם ברשות המבצעת וגם ברשות המחוקקת, גם הם מצטרפים לחגיגה הזאת.

עמר בר-לב: אז אולי זאת הסיבה, הסיבה שהרשות המבצעת אוכלת חתיכות מהרשות המחוקקת, ואז הרשות המחוקקת שלנו אוכלת חתיכות מהרשות השופטת.

עמר בר-לב: עכשיו אני מבין את ההיגיון הישראלי הזה.

יצחק וקנין: זה כמו "חד גדיא", אתה אומר.

עמר בר-לב: בדיוק, כמו "חד גדיא".

עמר בר-לב: האמת היא, שאם זה לא היה קשור בנו, אז זה היה יכול להיות מצחיק, אבל מכיוון שזה קשור בנו וזה קשור בדמוקרטיה שלנו, והדמוקרטיה שלנו לאט-לאט ננגסת בכל כיוון – גם החוק הפסאודו-נורבגי הזה, גם הוא נוגס עוד חתיכה בדמוקרטיה הישראלית.

עמר בר-לב: יש גם תורה שבעל-פה ומסורת בכנסת, והתורה שבעל-פה והמסורת בכנסת, וזה היה בעבר לא פעם ולא פעמיים, שחוקים שקשורים איכשהו לחברי הכנסת, לכל מערכת היחסים בינם לבין עצמם ונושאים אחרים, או חוקים שיש להם השלכות, כמו למשל בכנסת הקודמת, סדרה של חוקים – הסיכום היה שהם לא יהיו תקפים לכנסת שבה הם חוקקו, אלא הם יהיו תקפים לכנסת הבאה.

עמר בר-לב: זה היה הכלל והמסורת עד היום.

עמר בר-לב: מה שקורה עכשיו – מחוקקים חוק שהוא חוק בסופו של דבר פרסונלי, שהוא יהיה תקף לא לכנסת הבאה כי אם לכנסת הזאת, כי בכנסת הזאת יש – – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני הבנתי שזה ארבע דקות.

עמר בר-לב: מה, כבר נגמר לי הזמן?

יחיאל חיליק בר: כשנהנים זה קורה.

עמר בר-לב: כן.

עמר בר-לב: אני אוסיף רק, ברשותך, אני רוצה רק לצטט את היועץ המשפטי של הוועדה של הכנסת, מה הוא אמר.

עמר בר-לב: הוא אמר כך: דיון חוקתי שעתיד להיכנס לתוקף מיידי יכול להקשות על בירור יסודי וענייני של הסוגיות, שכן ברור לכול מי הם האנשים שעתידים ליהנות מההסדר, או להפך, בכנסת זו.

עמר בר-לב: אצלנו לא קיים הכלל שתיקון חוקתי לא חל באופן מיידי, ולא ראינו שהצעת חוק-היסוד שבפנינו כוללת תחילה עתידית, מה שמעצים את ההיבט הפוליטי של ההצעות.

עמר בר-לב: ניכר שההסדרים עוצבו מתוך התבוננות בצורכי המפלגות בכנסת הנוכחית, ולאו דווקא מתוך שיקולים חוקתיים כלליים, שיהיו תקפים גם בעתיד.

עמר בר-לב: זה דברי היועץ המשפטי לוועדה בכנסת.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: אני?

יצחק וקנין: כן, אני רואה שזה הסדר.

יצחק וקנין: גם לך ארבע דקות.

עמר בר-לב: אמרו לנו שבע דקות.

עמר בר-לב: עכשיו אני מבין.

עמר בר-לב: אמרו לנו שבע דקות.

יצחק וקנין: אמרו לי ארבע דקות.

יצחק וקנין: כמה דקות?

יצחק וקנין: רשום ארבע דקות.

קריאות: שבע.

יצחק וקנין: חבר'ה, רשום ארבע.

יחיאל חיליק בר: קחו את הזמן.

יחיאל חיליק בר: אם אני מפריע לכם, אני אצא, אין בעיה.

זוהיר בהלול: קיפחת את עמר בר-לב.

זוהיר בהלול: אתה, שלא כמנהגך, צדיק, צודק, קיפחת את האיש הזה.

יצחק וקנין: הוא דיבר שבע דקות.

יצחק וקנין: גם ככה הוא דיבר שבע דקות, אבל אמרו לי שזה ארבע דקות, גם רשום פה ארבע דקות.

יחיאל חיליק בר: תמשיך, תמשיך.

יחיאל חיליק בר: לא, אני לא רוצה להפריע לך.

יצחק וקנין: אני אוסיף לך.

יחיאל חיליק בר: חברים, אני רוצה להפתיע אתכם, באמת, ולהגיד לכם שאני שוקל לתמוך בחוק הזה.

יחיאל חיליק בר: מצטער לאכזב אתכם.

עליזה לביא: חיליק?

יחיאל חיליק בר: מצטער לאכזב אתכם.

יחיאל חיליק בר: יש לי אבל שני תנאים.

יחיאל חיליק בר: הראשון – – –

יצחק וקנין: שניכנס לממשלה.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: שני תנאים, אם יתקיימו – אני תומך בחוק.

יחיאל חיליק בר: הנה מילה.

יחיאל חיליק בר: יש פה נציגי קואליציה?

יחיאל חיליק בר: האחד, שיבטיחו לי שאחד השרים שיתפטרו לטובת החוק הזה, הוא השר בנימין נתניהו, ואז הוא יגאל אותנו מעוּלָה – – –

חיים ילין: זה שינוי בחוק, מהותי.

יחיאל חיליק בר: בוודאי.

יחיאל חיליק בר: מעניין מי ייכנס אז, אבל מה קורה כשהשר הבודד הזה יתפטר?

יחיאל חיליק בר: מה יקרה?

יחיאל חיליק בר: תלך הממשלה הביתה.

עמר בר-לב: חוטובלי.

עמר בר-לב: שר החוץ יתפטר, חוטובלי תמלא את מקומו.

יחיאל חיליק בר: רעיון יפה.

יחיאל חיליק בר: אבל באמת, שיגאל אותנו מייסוריה של הממשלה הבאמת-מושחתת ציבורית הזאת, והחוק הזה הוא דוגמה לזה.

יחיאל חיליק בר: והתנאי השני, זוהיר, לאימוץ החוק הנורבגי, זה שישראל תהפוך לנורבגיה.

יחיאל חיליק בר: מדינה שוחרת שלום, משגשגת כלכלית, עם זכויות למיעוטים, עם שוויון, עם כבוד לזקניה, עם כבוד לילדיה, בלי צפיפות בכיתות, בלי מיטות במסדרונות, בלי ילדים רעבים, בלי גרפים ומחלפים של ישראל כץ על חשבון הכלכלה והפריפריה, בלי פריפריה.

יחיאל חיליק בר: אבל כנראה ישראל לא תהפוך לנורבגיה וכנראה ביבי לא יתפטר.

יחיאל חיליק בר: אז אני לא אתמוך בחוק הזה, אבל באמת, אני לא יודע כמה אפשר להיות מופתע מחוקים שהממשלה שהזאת ממיטה עלינו, והחוק הזה הוא אולי אחד הבאמת-מזעזעים שבהם; חוק מושחת, חוק חלול, קומבינה פוליטית, בזבוז כספי ציבור, אדוני השר בנט.

יחיאל חיליק בר: אבל אתה יודע מה, זאת גם יריקה בפרצופה של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אני נשבע מעל הדוכן הזה שהיום שמעתי בפינת העישון יועץ של אחד האנשים הכי בכירים בבית הזה, אומר: לא ייאמן, מאיר, לאיזו רמה של חוסר אמון בציבור הגיעה הכנסת.

יחיאל חיליק בר: באור עיני, הנה, אני אומר פה, הכול מוקלט.

יחיאל חיליק בר: לא אחשוף את שמו.

יחיאל חיליק בר: לא רוצה שחלילה יפגעו בו.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו מדברים על זה, ואני אומר לו: אתה יודע שאתה קואליציה ואחראי בין היתר.

יחיאל חיליק בר: תראה מה החוק הזה יעשה בשביל לסדר את יעקב אשר, שהוא איש נחמד, אני מאוד אוהב אותו, את שולי מועלם, שגם היא אישה ראויה מאוד – אבל בשביל זה הולכים וטוחנים קומבינה פוליטית, מועלים בכספי ציבור, מוסיפים משכורות, מוסיפים תקציב קשר עם הבוחר.

יחיאל חיליק בר: שום דבר טוב לא יצא מזה מלבד זה שהשרים יזלזלו במוסד הכנסת, כי הם לא מחויבים אליו, הם לא חייבים להיות פה, ואני בספק – אם היום, כשהם חברי כנסת, הם בקושי מגיעים לשמוע את המליאה, מה יהיה כשהם לא יהיו?

יחיאל חיליק בר: אבל תדמית הכנסת בציבור – ואת זה לא אני אמרתי; את זה אמר איש מאוד מאוד בכיר בקואליציה – הולכת ונשחקת, ואנחנו בחוק המזעזע הזה תורמים לזה.

יחיאל חיליק בר: זה עוד סחטנות והתקפלות של ביבי, וזה עצוב שאנחנו מגיעים למצב הזה.

יחיאל חיליק בר: הכי עצוב, שזה על חשבון הציבור.

יחיאל חיליק בר: ואני רק אומר: בושה, בושה אם חוק הג'ובים הזה, אדוני היושב-ראש, יעבור; בושה לנו, בושה לעם ישראל, ובושה ליוקרתו של הבית החשוב הזה, שהולך ונהיה פחות ופחות חשוב לציבור בישראל.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיליק בר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: אחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: ארבע דקות, חברת הכנסת תמר זנדברג, לרשותך.

תמר זנדברג: הייתה תמר גוז'נסקי.

תמר זנדברג: תמר זחאלקה – עוד לא.

יצחק וקנין: לא, אמרתי: אחרייך ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: – – – זה לא רע, דרך אגב.

יצחק וקנין: תאמיני לי, עם כל העייפות, אנחנו עדיין – – –

תמר זנדברג: עדיין בפוקוס, איכשהו.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ניסיתי בשעת לילה מאוחרת זו לשבת בכיסא שלי ולחשוב, לקראת סוף המושב שמתקרב אלינו, להסתכל על שלושת החודשים האחרונים ולשאול את עצמי, מה עשינו כאן?

תמר זנדברג: מה עשתה הכנסת הזו?

תמר זנדברג: מה הביאה הממשלה הזו בפנינו, במה עסקנו ובמה התענינו בחודשים האחרונים?

תמר זנדברג: כמובן, כל אחד מאתנו עשה את הדברים שלו בתחום פעילותו, אבל אם ננסה לסכם את הרבע הראשון של השנה פה במליאה – איך שנבחרה הכנסת, ישר, הדבר הראשון שהיה צריך זה לשנות את חוק-יסוד: הממשלה.

תמר זנדברג: אותו חוק משילות, שרק בקדנציה הקודמת עבדנו עליו כל כך הרבה – כבר היה צריך לייצר סידור עבודה לשרים, ולייצר אותו בלילות כאן בכנסת, בלילות רבים ללא שינה.

תמר זנדברג: אחר כך הממשלה עברה לייצר לנו קצת תוכן: הרבה החמרת ענישה, טרור, אלימות, סתימת פיות, הזנה בכפייה.

תמר זנדברג: אנחנו עוד הלילה נסיים את מושב הקיץ-האביב הזה של הכנסת עם אות הקלון החריף הזה, שיכניס לספר החוקים של מדינת ישראל חוק עינויים ברישיון.

תמר זנדברג: זה יהיה אקורד הסיום שיוציא אותנו.

תמר זנדברג: והנה עכשיו אנחנו באים הנה שוב עם פרוצדורה, כלומר התחלנו עם פרוצדורה, עשינו הרבה רע, ושוב אנחנו מסיימים בסידור עבודה לכמה חברי כנסת – הרבה כבר דיברו על זה לפני, לא אחזור על הדברים.

תמר זנדברג: ובאמצע עוד שני דברים: ניסיון לפתור את משבר הדיור – אבל שוב, בדרך עקומה – דיברנו כאן קודם על העברת סמכויות מינהל התכנון; וגולת הכותרת: מתווה הגז.

תמר זנדברג: נדמה לי שהדבר הכי מעניין בקדנציה הזאת, עוד פחות ממה שיש בה, זה מה שאין בה.

יעקב פרי: מתווה הגז הנורבגי.

תמר זנדברג: יפה מאוד.

תמר זנדברג: מתווה הגז שבאמת, הביא את הקדנציה הזאת – אני עכשיו עוזבת לחלוטין את המשמעות הכלכלית, את הכניעה לטייקונים, את ההסכם המביש הזה, אבל הזגזוג הפרוצדורלי שהלך כאן, החיפושים הקדחתניים אחרי רוב באישון לילה, השרים שמגיחים עם הפיג'מה, ובסופו של דבר הפיאסקו הגדול לממשלה, שהוא ניצחון גדול – – –

יעקב פרי: סליחה שאני קוטע אותך.

יעקב פרי: אנחנו, האופוזיציה, אשמים.

תמר זנדברג: וכל כך למה?

יעקב פרי: כי היינו צריכים לדבוק במתווה המקורי, ולגמור את הדיון הזה ביום שישי בצהריים, ואז היינו מתנהגים כאופוזיציה אמיתית.

יעקב פרי: אבל אנחנו עושים דילים.

יעקב פרי: סליחה.

יעקב פרי: בזה גמרתי, אני הולך לעשן.

יצחק וקנין: יעקב, ומתי אני אגיע הביתה?

יצחק וקנין: יום שישי – אתה יודע איפה אני גר.

עליזה לביא: אתה מבשל לשבת?

עליזה לביא: אם אתה מבשל לשבת – – –

יצחק וקנין: יש לי הפתעות בשבילך.

תמר זנדברג: חבר הכנסת פרי, אני דווקא לא הייתי בדילים.

תמר זנדברג: אני הייתי במתווה הגז, ובאמירה שאולי הדבר הכי חשוב, אחרי כל הדברים הגרועים ואחרי כל התיקונים הטכניים וסידורי העבודה לשרים ואחר כך לחברי הכנסת, הדבר הכי חשוב שהושג בתחילת הקדנציה הזאת, ברבע הראשון הזה, זה מה שלא קרה בה, והוא הניצחון הגדול לציבור מהעובדה שהלילה אנחנו אומנם נסדר סידור עבודה לכמה חברי כנסת ואומנם נאשר עינויים בחסות החוק, אבל אנחנו לא נצביע על מתווה הגז.

תמר זנדברג: זה אולי הניצחון הגדול ביותר.

תמר זנדברג: לפעמים מה שלא קורה חשוב יותר ממה שקורה.

יצחק וקנין: מה שבאמת צריך בסוף הלילה הזה – לשיר "מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות".

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ולאחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: ארבע דקות, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת כבל, קואליציה וממשלה בונים על-פי חוק.

ג'מאל זחאלקה: יש חוק, ומרכיבים קואליציה, בונים ממשלה על-פי החוק.

ג'מאל זחאלקה: כאן יש לנו מעשה הפוך: עושים חוק לפי הקואליציה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, מרכיבים קואליציה, ואחר כך משנים את החוק כדי שהחוק יתאים את עצמו לקואליציה; לא שהקואליציה תתאים את עצמה לחוק.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, חוק כבקשתך.

ג'מאל זחאלקה: אם אנחנו נזכור את כל השנים של התנהלות ממשלות נתניהו, כל פעם יש לו קואליציה חדשה, וכל פעם הוא משנה את החוק כדי שהחוק יתאים את עצמו לצורכי הממשלה שלו.

ג'מאל זחאלקה: פעם הוא מרחיב את הממשלה, פעם הוא מצמצם את הממשלה, פעם הוא עושה חוק נורבגי, פעם לא עושה חוק נורבגי.

ג'מאל זחאלקה: כל פעם עושה משהו אחר, לפי הצרכים שלו.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה העיקרית עם החוק הזה היא שהוא עוזר לממשלה ולקואליציה הזאת, שהיא קואליציה קיצונית, אנטי-דמוקרטית, מחרחרת מלחמה, תומכת בהתנחלות, תומכת בנישול, מעמיקה אפליה, מעמיקה אי-שוויון, דרוויניזם חברתי, עוד תמיכה בעשירים, דופקת את העניים, מעמיקה את העוני.

ג'מאל זחאלקה: כל הדברים הרעים – הממשלה הזאת עושה.

ג'מאל זחאלקה: והחוק הזה בא לשמר אותה ולשמור על לכידותה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, להאריך חייה של ממשלה רעה.

ג'מאל זחאלקה: ולכן אנחנו כאופוזיציה מחויבים להתנגד לחוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: מחויבים.

ג'מאל זחאלקה: נוסף לכך שהוא חוק רע, הוא עוזר לממשלה רעה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אין שום דבר טוב בעניין הזה, רק דברים רעים, ולכן צריך להתנגד לו.

ג'מאל זחאלקה: אבל המעשה הזה, שמרכיבים חוק לבקשתך, הוא דבר, איך אומרים, יכול להיות שזה נעשה באופן חוקי, אבל זה מסריח.

ג'מאל זחאלקה: ואם בנורבגיה עסקינן, אנחנו זוכרים את המילים שאמר אחד, לא היה רחוק מנורבגיה בכלל: משהו מסריח בממלכה.

ג'מאל זחאלקה: משהו מסריח בממשלת נתניהו, משהו מסריח בשיטת ההתנהלות של ממשלת נתניהו, ומשהו מזוויע, מעורר חלחלה, מפחיד, מסוכן, בממשלה הזאת, שהיא מסוגלת לעשות דברים שאפילו לא יכולים לדמיין אותם; מסוגלת להכניס את האזור כולו להרפתקאות שיביאו אסונות במקום לקדם שלום, במקום לקדם את פירוז האזור מנשק גרעיני, במקום לקדם שוויון, במקום לתקן אפליה, לסגור פערים, לקדם דמוקרטיה – כל הדברים שעושה הממשלה הזאת הם דברים הפוכים מזה.

ג'מאל זחאלקה: אם החוק הזה, יכול להיות שהוא חוק קטן, שולי, לא משנה סדרי עולם, אבל הוא יכול, איך אומרים, באפקט הפרפר, חוק קטן כזה, להחזיק ממשלה רעה כזאת, שתמיט אסונות על כולנו – קיצור ימיה של הממשלה הזאת, לפני שתמיט עוד אסונות עלינו, הוא מצווה.

ג'מאל זחאלקה: ולכן צריך להתנגד לחוק.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חיים ילין, ולאחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אחלה שעות להתחיל לדבר.

חיים ילין: אני מודה.

חיים ילין: אני חייב להגיד בכנות, שאם הממשלה הייתה 12–14 שרים, והיו באים ומבקשים את החוק הנורבגי כמו שהוא, אני הייתי תומך.

חיים ילין: אני אומר בגלוי.

חיים ילין: כי אני חושב שיש חוכמה רבה: ברגע שיש ממשלה מצומצמת, הם צריכים לעבוד ולבצע והם לא יכולים גם להיות כל היום פה בכנסת.

חיים ילין: במיוחד אם זאת ממשלה צרה מאוד, קטנה מאוד, ואנחנו רוצים את טובת העם ורוצים שישרתו אותו כמו שצריך – אני בעד.

חיים ילין: אבל לקחו חוק שיש בו היגיון, והוציאו ממנו כל היגיון.

חיים ילין: כאילו, מה אני אגיד לך, אומנם אנחנו במזרח התיכון, אבל זה אפילו רדוד מהעולם השלישי.

חיים ילין: זאת פעם ראשונה, ויתקנו אותי הוותיקים, פעם ראשונה שהחוק גם חל על סגן, סגן שר.

חיים ילין: חברים יקרים, זה משהו שלא נתפס.

חיים ילין: סגן שר, חל עליו החוק.

חיים ילין: דרך אגב, אפילו משפטית, אין לי מושג, אם כשהוא מפסיק להיות חבר כנסת יש לו חסינות.

חיים ילין: כי שר, ברור לי שיש לו.

חיים ילין: בזה כבר עשיתי שיעורי-בית.

חיים ילין: סגן שר – מה זה סגן שר?

חיים ילין: הרי זה לא תפקיד סטטוטורי בכלל.

חיים ילין: סגן שר מקבל – אני אגיד לכם מה אנחנו אומרים בשכונה: הוא מקבל את מה שהשר לא רוצה; הוא מעביר לסגן שר את מה שהוא לא אוהב, מה לעשות.

חיים ילין: אבל עכשיו גם סגן השר מפנה את הכיסא שלו.

חיים ילין: זאת אומרת, זה חוק שבא לשרת את סגן שר הבריאות ליצמן.

חיים ילין: ותופרים פה חבילה שאין בה היגיון.

חיים ילין: זאת אומרת, יש, יש בה היגיון פוליטי, אין בה היגיון ניהולי, אין בה היגיון לטובת העם.

חיים ילין: ולכן אני אצביע נגד.

חיים ילין: אבל מדובר גם על משהו שאף אחד לא שם לב אליו.

חיים ילין: אנחנו לאורך כל הדרך מצביעים ומחוקקים חוקים – מה המקור התקציבי של החוקים האלה?

חיים ילין: יגידו לי, כסף קטן, בין 7 ל-8 מיליון שקל בשנה.

חיים ילין: אז, כבוד היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שעל 7, 8 מיליון שקל בשנה אנחנו נלחמים כל שנה שיגיעו למשרד הבריאות, ולמשרד הרווחה, וזה מה ששווים כל מרכזי החוסן בעוטף-עזה.

חיים ילין: וכל שנה אנחנו נלחמים.

חיים ילין: ופה, פססט, ככה, יורים את הכדור ו-8 מיליון שקל יוצאים מהקופה.

חיים ילין: מאיזו קופה?

חיים ילין: אם הממשלה הייתה אחראית ומנהלת את המדינה בדיוק כמו כל מפעל – אפילו מפעל, אני אומר לכם, אפילו מפעל שמייצר נייר טואלט, יש לו חזון ואסטרטגיה.

חיים ילין: אבל למדינה אין.

חיים ילין: אם היו באים ואומרים: אנחנו שמים 200 מיליון שקל בצד, וכל החוקים שאנחנו מחוקקים יוצאים מהקופה הזאת – ניחא.

חיים ילין: אני יכול להבין שגם יש אחריות ניהולית בנושא הכלכלי.

חיים ילין: אבל מאיפה?

חיים ילין: כבר חוק הרשות הראשונה – בין 50 ל-100 מיליון שקל – אף אחד לא יודע מאיפה זה יבוא; החוק הזה, עוד 7 מיליון שקל.

חיים ילין: אתם רוצים שנעבור על כל החוקים משלושת-ארבעת החודשים האחרונים – איפה המקור התקציבי?

חיים ילין: לא פלא, ואני אזכיר את זה כל הזמן, שיולי, יושב-ראש הכנסת, הגיע אלינו ביום הראשון ואמר: לעם אין אמון בכנסת.

חיים ילין: אז למה, ריבונו של עולם, יהיה אמון של העם בכנסת?

חיים ילין: למה?

חיים ילין: אם כל הזמן אנחנו עושים קומבינות, למה שהעם יאמין לנו?

חיים ילין: וגם כשאנחנו באופוזיציה אנחנו אחראים; בדיוק כמו הקואליציה, אותו דבר.

חיים ילין: ואמר את זה יפה יענקל'ה פרי: אם אנחנו היינו נשארים פה עד כניסת השבת, כמו שאופוזיציה הייתה צריכה לעשות, כולם היו מזיעים.

חיים ילין: לפחות היינו יכולים להגיד לבוחרים שלנו: עשינו כל מה שנדרש, עשינו את הכול, נלחמנו עד הסוף; בסדר, אפשר להפסיד, אבל עשינו את הכול.

חיים ילין: לא עשינו את הכול כאופוזיציה, לכן גם אנחנו אחראים.

חיים ילין: כל מי שיושב פה אחראי לזה שתדמית כנסת היא כזאת והעם לא מאמין לנו.

חיים ילין: לכן החוק הנורבגי הזה הוא חוק השקשוקה של הכנסת, הקומבינה הלאומית, זה סטרט-אפ see the money של כנסת ישראל ושל הפוליטיקה הישראלית, ולא פלא שהעם לא מאמין לנו.

חיים ילין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי, ולאחריה – יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: ארבע דקות ליושבת-ראש סיעת העבודה.

מרב מיכאלי: המחנה הציוני.

שרון גל: המערך – – – אתם מתנהגים כמו המערך, אז – – –

יצחק וקנין: את יודעת, בלילה, אל תדרשי ממני.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני, לילה טוב – – –

יצחק וקנין: המחנה הציוני, כדי שלא נפגע.

מרב מיכאלי: – – – לילה טוב, חברות וחברים, החוק הזה, המכונה נורבגי, שחושבים שזה שקוראות לו נורבגי עושה אותו בלונדיני, כחול-עיניים ושוויוני, הוא הכול חוץ מנורבגי או שוויוני.

מרב מיכאלי: זה חוק קומבינה מתוצרת נתניהו, שאין רחוק ממנו משוויון.

מרב מיכאלי: וכאמור, אפילו לא נראה יפה.

מרב מיכאלי: נראה מכוער.

מרב מיכאלי: מה שנקרא: רואים עליו.

מרב מיכאלי: ממש רואים ורואות עליו: מכוער.

מרב מיכאלי: וגם התהליך מכוער.

מרב מיכאלי: שינוי של חוק-יסוד בחיפזון מוחלט, בחוסר רצינות, בשטחיות, וכמובן, במה שנקרא הוראת שעה.

מרב מיכאלי: זמני.

מרב מיכאלי: חוק-יסוד – יסוד כשמו כן הוא, מאבני הפינה של מדינת ישראל, במובן החוקתי, במובן הדמוקרטי – מתקנים ככה באופן זמני.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, לא חלפו ארבעה חודשים מאז השבעת הכנסת הזאת והממשלה כבר הספיקה להביא שלושה חוקי-יסוד, שינויים שלהם, בהוראת שעה.

מרב מיכאלי: שלוש פעמים בתוך פחות מארבעה חודשים.

מרב מיכאלי: שינוי של חוק-יסוד בהוראת שעה זה תרתי דסתרי, כמו שאמר עליו בית-המשפט העליון.

מרב מיכאלי: בית-המשפט העליון אמר בצורה המפורשת ביותר: דבר לא סביר לשנות חוק-יסוד בהוראת שעה, כי כאמור חוק-יסוד הוא יסוד, עליו נשען כל הבניין כולו.

מרב מיכאלי: צריך לשנות אותו בשום שכל, באחריות, להיות בטוחות ובטוחים שעל זה באמת יכול לעמוד שאר הבניין.

מרב מיכאלי: אבל לא, בהוראת שעה, כי אחרי הכול מה אכפת לנו מה אומר בית-המשפט העליון.

מרב מיכאלי: אחרי הכול, בית-המשפט העליון, כמו שהסביר לנו היום אחד משותפיו הטבעיים של ראש הממשלה נתניהו, בית-המשפט העליון, בכלל צריך לעלות עליו עם D9 ולגמור כבר עם כל הסאגה הזאת של המוסד הלא-רצוי הזה.

יצחק וקנין: את יודעת מה היתרון של D9, למה הוא אמר את זה?

יצחק וקנין: כי אתה יכול לשים אותו בהילוך ראשון, בלי נהג, והוא נוסע לבד, כל מה שעומד בפניו, הוא מוריד אותו.

יחיאל חיליק בר: אפילו בית-המשפט העליון.

יצחק וקנין: אפילו בית-המשפט העליון.

יצחק וקנין: זו ההבנה שאני מבין מהאמירה הזאת, הלא-פרלמנטרית, בלשון המעטה.

מרב מיכאלי: הלא-פרלמנטרית, הלא-דמוקרטית, הלא-אחראית, המסיתה, האלימה, המסוכנת.

מרב מיכאלי: אבל צודק אדוני, יש כנראה היגיון בסוג המאוד-מסוים הזה של השיגעון, בסוג המאוד-מסוים הזה של האלימות וההסתה.

מרב מיכאלי: אבל מצד שני, כמו שאמרתי, שותפים טבעיים.

מרב מיכאלי: ראש הממשלה, שעומד בראש הממשלה שעושה את השינויים הדורסניים האלה, על גבה של כנסת ישראל, על גבה של הדמוקרטיה הישראלית, על גבו של הציבור בישראל – ראש הממשלה הזה איננו בוחל בהסתה כלל וכלל.

מרב מיכאלי: ולכן כל החבילה, מבחינת ההיגיון המעוות של הממשלה הזאת ושל זה שעומד בראשה, החבילה הזאת עושה כל היגיון.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי, מדובר בחבילה רעה; רעה לציבור הישראלי, רעה לחברה הישראלית, רעה למדינת ישראל.

מרב מיכאלי: נתניהו – גם בלי D9 – אדוני היושב-ראש, פשוט הורס את מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: אני מפצירה בכם ובכן לא לתת לו לעשות את זה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: האם זה נכון שהוכרזה הצבעה בעוד שעה וחצי?

יצחק וקנין: כן?

יצחק וקנין: היא אומרת כן.

מרב מיכאלי: פחות משעה וחצי.

יצחק וקנין: מה?

מרב מיכאלי: פחות.

יצחק וקנין: פחות.

מרב מיכאלי: פחות משעה וחצי.

יצחק וקנין: רבותי, אז צריכים להודיע את זה פה.

יצחק וקנין: מה?

איתן כבל: 01:50.

יצחק וקנין: ב-01:50 הצבעה.

יצחק וקנין: מתחילים להצביע.

מרב מיכאלי: – – –

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ב-01:50 יתחילו ההצבעות.

קריאה: הודיעו קודם.

יצחק וקנין: אני מתכוון – – –

קריאה: – – –

מרב מיכאלי: שעה וחצי קודם, כפי שהתבקשנו.

יצחק וקנין: רק צריך להודיע.

יצחק וקנין: אני מודיע את זה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אז אני מודיע מעל הדוכן: ב-01:50 יחלו ההצבעות על החוק, מה שנקרא חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 42 – –

איתן כבל: חוק – – –

יצחק וקנין: – – והוראת שעה).

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן כבל, אני מוסיף לך עוד דקה, שלא תגיד שאני קיפחתי אותך.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר נפתלי בנט, שהביאו אותו לפה ליהנות – –

שרון גל: אני קובע שיוסיפו לך עוד דקה על – – –

איתן כבל: – – חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, איזה תענוג.

איתן כבל: אני נהנה.

איתן כבל: דרך אגב.

יצחק וקנין: רק מלחשוב על זה, עולה לי הראש לדם...

איתן כבל: אחמד טיבי, היית יושב-ראש, שמענו את האוגר, יושב-ראש החוקה – זה השם החדש, דרך אגב, השר נפתלי בנט, שניתן ליושב-ראש ועדת החוקה, האוגר.

איתן כבל: הוא מאלה שכל חוק שעובר הוא רוצה אצלו.

נפתלי בנט: גם לי קוראים האוגר, אני נראה – – –

איתן כבל: לא, לא.

איתן כבל: השר בנט, אנחנו לא הלכנו לכיוון הזה.

איתן כבל: אנחנו הלכנו לכיוון של אוגר מסוג אחר לגמרי, השר בנט.

איתן כבל: אבל אם אמרת על עצמך, מי אני כי אלין?

איתן כבל: אבל, ברשותכם, עמד כאן יושב-ראש ועדת החוקה – ואני לא הצלחתי לעמוד בלחץ של הטוב שהוא הרעיף עלינו עם הסיפור הזה של החוק החדש הזה, החוק הנורבגי.

איתן כבל: אתה שמעת איך התמוגגנו פה?

איתן כבל: איזו בשורה הוא הביא לעם ישראל?

יצחק וקנין: אתה יודע מה זה מזכיר לי?

יצחק וקנין: איתן כבל, חבר הכנסת, מזכיר לי שבאירוויזיון אומרים: נורבגיה, דוז פואה.

איתן כבל: הוא בא לפה – איזה תענוג, איזה הבטחות.

איתן כבל: נפתלי, מה יקרה עכשיו בסיעה שלכם בעקבות החוק?

איתן כבל: תענוג גדול, חברתנו תגיע.

איתן כבל: רק אני רוצה לדעת, אולי במקרה יוגב הוא זה שפורש?

איתן כבל: או לא? או חוק חדש צריך לעשות.

איתן כבל: כי אני שמעתי את יוגב היום, הוא פתח עכשיו ליין חדש, הוא נהיה טרקטוריסט.

איתן כבל: אז אפשר כבר בהזדמנות הזאת לנצל את החוק ולעשות מה שנקרא נורבגי משופר.

איתן כבל: זאת אומרת, בהזדמנות הזאת – אדוני, נכון עוד אפשר להגיש הסתייגויות?

איתן כבל: ואפשר גם כן, בהזדמנות הזאת – אני אומר לך, כולם ייהנו.

איתן כבל: אתה תיהנה, אנחנו ניהנה, הכול יהיה בסדר.

יצחק וקנין: זה נהנה וזה לא חסר.

איתן כבל: כפי שהגמרא אומרת, נכון.

איתן כבל: ולכן, אדוני היושב-ראש – – –

נחמן שי: הנורבגי, הוא מנורבגיה?

איתן כבל: לא, לא, לא.

איתן כבל: תשמע, אני שמעתי פה את יושב-ראש ועדת החוקה – אתה ראית, יצאתי.

איתן כבל: התמוטטתי מהלחץ של הטוב – –

נחמן שי: מהלחץ של הנורבגים.

איתן כבל: – – שהקואליציה מרעיפה עלינו עם החוק הזה.

איתן כבל: החוק הנורבגי, אילו הבטחות יש לנו.

איתן כבל: האמת, אדוני היושב-ראש, לפעמים צריך לשים את הבושה על השולחן.

איתן כבל: דהיינו, אתם רוצים לעשות את הגועל-נפש הזה?

יצחק וקנין: זה טוב כשיש בושה, אבל אם אין בושה אין איפה לשים אותה.

איתן כבל: לא, אני אומר, פה אין בושה.

איתן כבל: כי את כל הסיפור הזה מנסים לשים ולעטוף בעטיפת צלופן, אבל הריח – הוא מסריח.

איתן כבל: כי בקופסה אין שום בשורה.

נחמן שי: דג סלמון.

איתן כבל: ובמקום שיגידו: כן, זו פוליטיקה, אנחנו מחויבים – שרון גל – לפעמים גם את זה אומרים.

איתן כבל: אין ברירה, זו קואליציה של 61, אנחנו מתים מפחד.

איתן כבל: כל אורן מלך, כל אחד יכול לעשות מה שהוא רוצה, כל אחד יכול להלחיץ את ראש הממשלה.

איתן כבל: היה רגע שחשבנו שפתאום הוא גיבור, הוא אומר על כל דבר לא, ופתאום הוא חזר לסורו ועל כל דבר אומר כן.

איתן כבל: נכון, השר נפתלי בנט?

איתן כבל: התרגל.

איתן כבל: ככה הוא פתאום חוזר למה שהוא היה תמיד.

איתן כבל: חבר הכנסת חיים ילין, אני הייתי שמח אם היה עומד כאן יושב-ראש ועדת החוקה ואומר לעם ישראל: זה מה שאנחנו יכולים, זו המציאות הפוליטית.

איתן כבל: ובשל המציאות הפוליטית אנחנו נדרשים לשלם את המחירים, כדי שהקואליציה תשרוד.

איתן כבל: אבל לבנות תלי-תלים של גיבובי מילים חסרות כל תוכן, ריקות מתוכן – והכול למה, להסרחה.

איתן כבל: זה לא יותר מזה.

איתן כבל: זה לא נורבגי.

יצחק וקנין: תודה.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: אני רק אומר, אם זה נורבגי, אז זה נורבגי מסריח.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יעלה סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: ארבע דקות.

קריאות: – – –

איתן כבל: מה קרה לך, טיבי?

איתן כבל: תתעורר.

חיים ילין: טיבי, אתה יודע מי היה עושה ככה?

חיים ילין: פירון היה עושה ככה.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך.

מנואל טרכטנברג: פחות, כי קצבנו את זה ל-01:50, תעשה את החשבון.

יצחק וקנין: לא הבנתי, חבר הכנסת טרכטנברג.

יחיאל חיליק בר: תוריד לו 12 שניות.

יצחק וקנין: אם צריך להוסיף לו, אם זה יהיה נאום חוצב להבות, אני אוסיף לו עוד דקה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הכנסת בדרך כלל מבינה בכסף.

נחמן שי: – – – אחמד?

אחמד טיבי: תכף נראה.

אחמד טיבי: כמה עולה החוק הזה למשלם המסים?

נחמן שי: 20 מיליון שקל.

אחמד טיבי: הוא עולה 1.3 מיליון שקל לשנה.

אחמד טיבי: חמשת השרים שיתפטרו יקבלו לשכה פרטית, תקציב יחסי ציבור.

אחמד טיבי: הכנסת תשלם 26 מיליון שקל לקדנציה בעבור הח"כים החדשים.

נחמן שי: אז מה אפשר לעשות ב-26 מיליון שקל?

קריאה: למשל?

אחמד טיבי: אתה יודע שיש בתי-חרושת שנפגעו?

אחמד טיבי: שיש שתי רשתות מזון שנפגעו ומפטרים את העובדים שם?

אחמד טיבי: ואפשר לפתור את הבעיה בהרבה פחות כסף.

אחמד טיבי: וכאן מבזבזים 26 מיליון שקל כדי לסדר ג'וב לעסקנים.

אחמד טיבי: יש תסיסה בתוך כמה מפלגות.

איתן כבל: פשוט.

איתן כבל: שיגידו את זה.

אחמד טיבי: הבטיחו להם שהם יהיו בכנסת, והם לא בכנסת.

אחמד טיבי: הציבור חשב אחרת.

אחמד טיבי: אז משנים את חוק-היסוד.

אחמד טיבי: רצו לשנות את חוק-היסוד, תרתי משמע, עד שהגיע חבר הכנסת אוסאמה סעדי בהברקה ואמר: הוראת שעה.

אחמד טיבי: נשאלת השאלה מה מידת המוסריות של הצעת החוק.

אחמד טיבי: כמו שאתה אמרת.

אחמד טיבי: אין מוסריות.

אחמד טיבי: מדובר בישראבלוף.

אחמד טיבי: זה מזכיר לי את הקריאה של השרה מול חברי המרכז שלה – מה, אנחנו באים לחלק ג'ובים?

עפר שלח: תראה מה נהיה אִתה.

איתן כבל: כן.

אחמד טיבי: כן, אמרו לה.

אחמד טיבי: אם הם היו פה, החבר'ה האלה, היו אומרים: כן.

איתן כבל: אולי הם במזנון.

איתן כבל: אולי הם במזנון, נקרא להם.

אחמד טיבי: לא, הם בדרך, כל אלה – – –

עפר שלח: נוהרים, נוהרים.

אחמד טיבי: או שהם על ערוץ הכנסת, צופים עם מוניטור שמחובר כאן – מוניטור.

אחמד טיבי: כל אלה שאמורים להיכנס מחוברים עם מוניטור – עכשיו, בזה הרגע.

אחמד טיבי: עם מוניטור.

נחמן שי: עם GPS, Waze, שמראה כבר את הכנסת.

איתן כבל: לא, אבל הם אנשים טובים, הם לא הסיפור.

אחמד טיבי: רבותי, חברי דיברו על הניגודים, על הבעייתיות, על התלות של חבר הכנסת.

אחמד טיבי: אגב, החוק הנורבגי בישראל, קוראים לזה נדמה לי alternate member.

אחמד טיבי: זה השם המקורי.

אחמד טיבי: ולכן נצביע נגד, נדמה לי, בסופו של דבר.

אחמד טיבי: נדמה לי שנצביע נגד.

אחמד טיבי: רציתי לפנות, לעשות חצי פרסה למשהו שאתם העליתם, על ההודעה המכנית של חבר כנסת – מה שמו, הגבוה?

קריאה: יוגב.

אחמד טיבי: יוגב.

אחמד טיבי: מה אמרת, למה הוא אמר את הדברים?

אחמד טיבי: זה קשור בגובה?

איתן כבל: לא, אמרתי שיכול להיות שהבעיה – שהוא אמר את הדברים כי כנראה בגלל הגובה שלו הוא מנותק מהקרקע.

אחמד טיבי: זה אומר גם הרבה עליך, שאתה צמוד למציאות.

איתן כבל: אני – בגלל זה, אח שלי.

איתן כבל: בוודאי, מה השאלה.

עפר שלח: איתן הוא לוחם תת-קרקע.

איתן כבל: מה חשבת?

אחמד טיבי: זו הסיבה שהאיש הזה הוא מציאותי.

אחמד טיבי: ראה את יוגב, ראה את כבל, מצא את ההבדלים.

אחמד טיבי: זה תקווה ושם זה חושך.

קריאה: יוסי ביילין היה אומר – – –

איתן כבל: תזכור, אמרתי לך, על הגדולים.

איתן כבל: זה טרפנטין בחביות.

אחמד טיבי: אני רוצה לשאול אתכם שאלה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טיבי, אתה רוצה עוד דקה, אתן לך.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני.

אחמד טיבי: הבטחת ואתה מקיים.

יצחק וקנין: הבטחתי.

יצחק וקנין: הנה, עוד דקה.

אחמד טיבי: האיש אמר, בגלל שההחלטה לא מצאה חן בעיניו, שצריך לעלות על בית-המשפט העליון ב-D9, בבולדוזר.

אחמד טיבי: תארו לעצמכם שחבר הכנסת טלב אבו עראר, עמיתי למשותפת, בגלל ההריסות בנגב, היה אומר שצריך לעלות ב-D9 על משרד הפנים בבאר-שבע.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: זה אפשרי טכנית, טכנית זה אפשרי.

קריאה: נכון.

מרב מיכאלי: בלי נהג – יסביר לך מר וקנין.

אחמד טיבי: מה הייתם עושים לו, לטלב אבו עראר?

אחמד טיבי: מה הייתם אומרים?

יצחק וקנין: אחמד טיבי, אדוני, אמרתי שאפילו לא צריך נהג בשביל זה.

אחמד טיבי: בבקשה.

יצחק וקנין: שם בראשון והוא נוסע לבד.

אחמד טיבי: המוסר הכפול שלכם; לא, לא אתם – המוסר הכפול שלכם.

יצחק וקנין: למי אתה מדבר, אדוני?

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אחמד, אשתי עובדת שם, תזהיר אותי לפני.

אחמד טיבי: השר בנט, מאז שהעיר איתן כבל, הזכיר את השם יוגב, העמיק את הגלישה שלו באייפון.

אחמד טיבי: הוא לא הסתכל לעבר כבל.

אחמד טיבי: האמת היא, בינינו, איתן, זה מביך.

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

קריאה: יופי, יופי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – יואל רזבוזוב.

עאידה תומא סלימאן: זה ממש לא פייר לעלות אחריך, יא טיבי.

יצחק וקנין: זה קצת קשה.

יצחק וקנין: ארבע דקות לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת שעדיין ערים, ואני מודה לחבר הכנסת טיבי שהעיר אותנו אפילו יותר, את האמת, אם היה צריך לחשוב על איך אפשר לקדם את החוק הזה ולנסות לשכנע, והיו חייבים לחשוב על שם שממש, ככה, נראה ונשמע טוב, לא היו יכולים למצוא משהו יותר טוב מ"החוק הנורבגי".

עאידה תומא סלימאן: שומעים "החוק הנורבגי", מייד הסיטואציה שעולה לנו בראש זה שזה בטח חוק שאמור לקדם דברים טובים.

עאידה תומא סלימאן: האריזה כל כך יפה, אבל, לצערנו הרב, המתנה שהביאה לנו הממשלה היא כל כך זולה.

עאידה תומא סלימאן: לא זולה מבחינת התקציב, כמובן, והעלות של החוק הזה – מבחינה זו היא יקרה – אבל זולה במובן שהיא מזלזלת באינטליגנציה של האנשים, זולה בזה שהיא בעצם עוברת את גבולות הטעם הטוב אפילו בהעברת חוקים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: דווקא מכל החוקים שקיימים בנורבגיה, ויש הרבה חוקים ממש טובים – חוקים ששומרים על זכויות אדם, חוקים שמבטיחים ייצוג של מיעוט, חוקים שמקדמים איכות סביבה, חוקים ששומרים על אוצרות טבע – מכל זה היו חייבים לבחור דווקא את החוק הזה, הפחות-נחוץ לנו פה.

עאידה תומא סלימאן: ובכל זאת, אחרי שבחרו דווקא את החוק הזה, שהוא לא הכי טוב בחוקים הנורבגיים, היו גם חייבים לקחת אותו, לעוות אותו עוד קצת, ואז להביא אותו אלינו.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר היה אפילו לחשוב על משהו יותר רע מאשר לעשות דבר כזה לתדמית ולשם של נורבגיה ושל כל מה שהוא נורבגי.

עאידה תומא סלימאן: האם אנחנו מדברים על חוקי זכויות אדם?

עאידה תומא סלימאן: חס וחלילה.

עאידה תומא סלימאן: חוקי זכויות לאומיות למיעוטים או ייצוג?

עאידה תומא סלימאן: כמובן שלא.

עאידה תומא סלימאן: גישה סוציאליסטית בכלכלה?

עאידה תומא סלימאן: או ואבוי, חס וחלילה, זה לא מה שהם מביאים לנו.

עאידה תומא סלימאן: וכל זה בשביל מה?

עאידה תומא סלימאן: לסדר ג'ובים ומשכורות לחבריהם.

עאידה תומא סלימאן: בתחילת הקדנציה הזו ישבנו וצפינו וניסינו להיאבק – בהתחלה היינו צריכים לצפות – בכל ההצגה של חלוקת הג'ובים בין השרים וסגני השרים: מי, בעצם, מחברי הכנסת של הקואליציה יזכה להיות שר ומי יזכה להיות סגן שר, ובאיזה משרד הוא יזכה.

עאידה תומא סלימאן: נגמר השלל הזה, עברנו לשלל של הוועדות, מי יקבל איזו ועדה.

עאידה תומא סלימאן: וכל מי שלא צלח בידו לקבל את מה שהוא רצה בתוך הממשלה, נתנו לו כמה שיותר ועדות, כאילו זה לא מין תפקיד שצריך לקחת אותו בחשיבות רבה ועבודה מאוד קשה שצריך לעשות אותה, אלא בעצם להתהדר בזה ולהגיד: אני חבר בשבע ועדות, ואני חבר בחמש ועדות.

עאידה תומא סלימאן: אז אוקיי, צ'יפרו ונתנו ג'ובים לחברי הכנסת הקיימים.

עאידה תומא סלימאן: מה יעשו אלה שמחוץ לכנסת ועדיין זועמים?

עאידה תומא סלימאן: היו חייבים למצוא להם פתרון.

עאידה תומא סלימאן: אז בעצם הפתרון הוא בלהתחיל לחשוב איך להכניס אותם לכנסת ולצ'פר אותם.

עאידה תומא סלימאן: אבל בעצם, מה הם עושים?

עאידה תומא סלימאן: הם מביאים לתוך הכנסת, להיות בבית-המחוקקים, אנשים שאפילו מרכזי המפלגה וחברי המפלגה שלהם לא כל כך האמינו בהם שהם צריכים להגיע לכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אחרת היו בוחרים בהם למקומות מתקדמים יותר ברשימה, היו נותנים להם את האפשרות והיו עושים את הכול כדי שיגיעו לכנסת.

יצחק וקנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אז חברי הכנסת האלה, לא רק שלא זכו בתמיכת הציבור הרחב, אלא גם כן לא זכו אפילו בתמיכה מי-יודע-מה בתוך המפלגות שלהם, ובכל זאת הם צריכים להיכנס.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שנצליח להפיל את החוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואל רזבוזוב, ואחריו – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יואל רזבוזוב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת, עכשיו הצצתי בטלפון, הסתכלתי על מניות "קטרפילר", האם הן זינקו אחרי הפרסום של ה-D9?

יואל רזבוזוב: לא ידעתי מה זה D9, נכנסתי, עשיתי גוגל, ראיתי שזה טרקטור של "קטרפילר".

יואל רזבוזוב: איזה פרסום, איזה שיווק.

יואל רזבוזוב: באתי מעולם הספורט.

יואל רזבוזוב: אמרו לי: בכנסת אסור לשווק.

יואל רזבוזוב: ישר: יואל, שתדע, אסור לשווק או לפרסם שום דבר.

יואל רזבוזוב: עכשיו פתאום חבר כנסת יוגב עשה פה פרסום, אין אחד שלא יודע מה זה D9, מה זה טרקטור של "קטרפילר".

יואל רזבוזוב: כך שכנראה גם כאן אפשר לפנות לוועדת האתיקה.

יואל רזבוזוב: לגבי החוק הנורבגי, שזה עצם הדיון, אז לגבי החוק, חשבתי עם עצמי לפני כן: הרי חוק נורבגי נשמע הגיוני.

יואל רזבוזוב: יש לנו שרים, יש שר שבאמת מחזיק תיק מסוים – לא ארבעה תיקים, לא עשרה תיקים, לא שלושה, אלא תיק שהוא מתמחה בו, מתמצא, ומשקיע את כל המרץ שלו, את כל היום שלו, בתיק הזה, בניהול של המשרד שלו.

יואל רזבוזוב: באמת, אין לו זמן.

יואל רזבוזוב: ראיתי את השרים עובדים בקדנציה הקודמת, ראיתי.

יואל רזבוזוב: אין באמת יותר מדי זמן לבוא לוועדות הכנסת ולבוא לכאן ולנאום.

יואל רזבוזוב: באמת, זה לוקח המון זמן, ואתה לא יכול לתפקד כשר.

יואל רזבוזוב: אז החוק הנורבגי, המהות היא, באמת, רעיון טוב.

יואל רזבוזוב: אבל, בתוך החוק הנורבגי פתאום – – –

רוברט אילטוב: יואל, אל תשווק את נורבגיה – – – יוצאים לפגרה.

יואל רזבוזוב: אני, את האמת, חשבתי איזה כיוון לקחת, נורבגיה נשמע מעניין.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים הרבה על נורבגיה בזמן האחרון.

יואל רזבוזוב: אבל פתאום ראיתי שהחוק מדבר על הוראת שעה, שזה אומר:

יואל רזבוזוב: עכשיו אנחנו רוצים לתת למישהו איזשהו שוחד פוליטי, לתת תפקיד.

יואל רזבוזוב: והדבר השני – נותנים לסגן שר.

יואל רזבוזוב: עכשיו, מכניסים לשם את הסעיף של סגן שר.

יואל רזבוזוב: מה זה סגן שר?

יואל רזבוזוב: אני מכבד, יש לי הרבה חברים שהם סגני שרים.

יואל רזבוזוב: אחלה חברי כנסת, אחלה אנשים.

יואל רזבוזוב: אבל סגן שר לא עסוק כמו שר.

יואל רזבוזוב: סגן שר לא חייב לצאת.

יואל רזבוזוב: סגן שר יכול לעשות את העבודה כחבר כנסת ולהיות סגן שר.

יואל רזבוזוב: אז גם להכניס סגן שר, גם להכניס הוראת שעה – זאת אומרת שוחד פוליטי.

יואל רזבוזוב: היום הייתה לנו ישיבה של ועדת העלייה והקליטה לגבי ניצולי השואה.

יואל רזבוזוב: היו שם ניצולי שואה, בעיקר אלה שחיים על הבטחת הכנסה, בעיקר עולים מברית-המועצות לשעבר, ניצולי שואה, חברים.

יואל רזבוזוב: והם אמרו: אנחנו, כבר צריך להכניס אותנו לספר האדום, אנחנו כל יום הולכים ומתים.

יואל רזבוזוב: לא נשארו הרבה מאתנו, ומתעללים בנו.

יואל רזבוזוב: משרד האוצר החשיב לנו את הרנטה כהכנסה, ואת הבטחת ההכנסה החשיבו לנו כהכנסה, ואנחנו, שהיינו אמורים לקבל תוספת כזאת של 2,200 ש"ח שהמחוקק התכוון לתת לנו, בסופו של דבר קיבלנו פחות.

יואל רזבוזוב: ואנחנו הולכים ומתים, מה לעשות, אנחנו אנשים מבוגרים.

יואל רזבוזוב: שמענו, אני וכמה חברי כנסת, ישר רצנו, הגשנו הצעת חוק.

יואל רזבוזוב: כמה זמן ייקח עד שתעבור הצעת החוק?

יואל רזבוזוב: כמה זמן ייקח לנו?

יואל רזבוזוב: חצי שנה.

יואל רזבוזוב: נעשה חישוב, אני פעם ראיתי את החישוב – 30 ניצולי שואה ביום הולכים, לצערנו.

יואל רזבוזוב: תראו כמה זה.

יואל רזבוזוב: עכשיו, היום שר האוצר יכול, בתקנת חירום, בהצעת חוק ממשלתית, לפתור את העניין הזה.

יואל רזבוזוב: אבל בטוח שכאשר נפנה, לא יהיה לזה כסף.

יואל רזבוזוב: לא יהיה כסף, כי אנחנו מבזבזים היום, בתקנת חירום, בהצעת חוק-יסוד, כן?

יואל רזבוזוב: אף פעם לא ראיתי שחוק-יסוד משנים ממש בחירום, 30 מיליון ש"ח רק על הנושא הזה.

יואל רזבוזוב: חברים, אני מציע להתנגד, ולתת את הכסף הזה לניצולי שואה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, ולאחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי לכנסת שעדיין ערים בשעה כזאת, הצעת החוק הזו היא כמעט האקורד האחרון של המושב הנוכחי.

מנואל טרכטנברג: שלושה חודשים שאנחנו יושבים כאן, דנים, לילות כימים, תרתי משמע.

מנואל טרכטנברג: הציבור הרחב צופה בנו, ואני מניח שמתרשמים מאוד מהדבקות במטרה של חברי הכנסת שכל כך משקיעים בנושאים חשובים, הרי-גורל, והנה, גם בשעות הקטנות של הלילה דנים בנושאים האלה.

מנואל טרכטנברג: לצערי הרב, לא כך הדבר.

מנואל טרכטנברג: לצערי הרב, חלק ניכר מהזמן שלנו כאן, בכנסת, במושב הזה, הוקדש לדיון על הצעות לשינויים בחוקי-יסוד שהקואליציה הביאה לכאן.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה למנות כמה מהן: תיקון לחוק-יסוד: הממשלה, כך שאפשר יהיה למנות שרים בלי תיק, אחרי שהג'וב הזה, שהוא חסר תוכן, הגדרתית, היה אמור לעבור מהעולם בכנסת הקודמת.

מנואל טרכטנברג: תיקון לחוק-יסוד: הממשלה, כך שאפשר יהיה בכנסת הזאת, רק בכנסת הזאת, לבטל את מגבלת מספר השרים וסגני השרים.

מנואל טרכטנברג: המגבלה הזו עמדה על 19 שרים וארבעה סגני שרים.

מנואל טרכטנברג: אותו ראש ממשלה, חלק ניכר מאותם שרים שחוקקו את השינוי הזה בכנסת הקודמת – והנה, בכנסת הזו זה בוטל.

מנואל טרכטנברג: חוק-יסוד: תקציב המדינה, דחייה של תאריך הגשת התקציב – אני רוצה להזכיר לכולנו ששנת 2015 תירשם כשנה יוצאת דופן בפן הזה: פעם ראשונה בהיסטוריה הקצרה של מדינת ישראל שתעבור שנה קלנדרית תמימה ללא תקציב מדינה, וזה הודות לאותו שינוי פנטסטי בחוק-יסוד, שמאפשר את הדבר הזה.

מנואל טרכטנברג: שוב, עוד הוראת שעה לחוק-יסוד: תקציב המדינה, שמאפשר שוב פעם תקציב דו-שנתי; אנחנו ובחריין, שתי המדינות בעולם, היחידות שיש בהן דבר כזה.

מנואל טרכטנברג: מספר רב מאוד של פיצולים במשרדי ממשלה, כולל היום או אתמול, שעשינו עוד אחד, אישרנו עוד אחד, העברת סמכויות של גופים ממשלתיים ממשרד למשרד.

מנואל טרכטנברג: והיום, גולת הכותרת, או הסגירה של הדבר הזה – החוק הנורבגי.

מנואל טרכטנברג: אם כן, הקואליציה עסקה כל שלושת החודשים האלה בשינויים כאלה ואחרים של חוקי-יסוד למטרה אחת בלבד, והיא לשרת את האינטרסים הפוליטיים הצרים, הרגעיים, הנקודתיים, של הממשלה הזו, שעומדת על חודו של קול.

מנואל טרכטנברג: רבותי, מתישהו צריך להגיד, כמו שאומרים בספרדית: Basta.

מנואל טרכטנברג: עד כאן.

מנואל טרכטנברג: Basta.

מנואל טרכטנברג: אי-אפשר יותר כך להתייחס לחוקי-יסוד.

קריאה: הכנסת היא באמת בסטה.

מנואל טרכטנברג: זה נכון.

מנואל טרכטנברג: אי-אפשר להתייחס כך לחוקי-יסוד.

מנואל טרכטנברג: ידידי השר נפתלי בנט, אתה מופקד על תחום החינוך.

מנואל טרכטנברג: איך אפשר להסביר כיום לתיכוניסטים שלומדים אזרחות במדינת ישראל, ולומדים על החוקים ומה זה חוק-יסוד, איך אתה תוכל להסביר להם שתוך שלושה חודשים שונו מספר רב של חוקי-יסוד על-ידי הוראות שעה ואמצעים אחרים, רק כדי לשרת את הצרכים הפוליטיים הנקודתיים?

מנואל טרכטנברג: איך אפשר להסביר את זה?

מנואל טרכטנברג: איך אפשר לבקש מהאזרחים שיתייחסו לזה ברצינות?

מנואל טרכטנברג: אני הייתי מאוד מאוד רוצה שביום האחרון, בלילה האחרון של המושב הזה נשכיל לנהוג אחרת ולא נאשר את השינוי האחרון הזה.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: לאחריה יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת אם אני אהיה, או אנסה להיות מאוד אנרגטית, כי פשוט אנחנו חייבים למצוא איזושהי דרך להתעורר, אדוני היושב-ראש, ואני לא אאשים אותך אם אתה תנקר מדי פעם, כי אף אחד לא רוצה להיות במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: תסתכל על ספסלי הקואליציה.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא רוצה להיות במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא רוצה להיות במליאה; דיון חוקתי חשוב, מהותי, משמעותי, תיקון חוק-יסוד בצורה של הוראת שעה, ואף אחד לא רוצה להיות במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: ואפשר להאשים את חברי הכנסת?

איילת נחמיאס ורבין: אפשר להאשים את השרים, אחרי יום כזה?

איילת נחמיאס ורבין: זאת הדרך לנהל דיונים חוקתיים?

איילת נחמיאס ורבין: בשעה הזאת?

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אדוני, אני לא רואה את השעה אבל אני מעריכה שזה אחרי חצות.

איילת נחמיאס ורבין: איך זה יכול להיות?

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, יקירתי, מנהלת הסיעה האדירה שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה שאנחנו עובדים אצל מנהלת הסיעה שלנו זה בסדר גמור, אבל אי-אפשר לנהל ככה דיון חוקתי.

איילת נחמיאס ורבין: ישבתי אתמול בוועדת החוקה, וישבתי בוועדת הכנסת, וישבתי בוועדת החוקה וישבתי בוועדת הכנסת – כבר הייתי צריכה מדי פעם באמת לשאול את זהבה באיזו ועדה אני יושבת, כי לא הייתי בטוחה.

איילת נחמיאס ורבין: ופה ביטן צועק עלי, ושם ביטן צועק עלי.

יצחק וקנין: המצב של האופוזיציה עוד טוב לעומת הקואליציה.

יצחק וקנין: אנחנו שני חברי כנסת בעשר ועדות.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אדוני היושב-ראש, בהשאלה ממוטי יוגב, אני אומר: האופוזיציה בהחלט נדרסת על-ידי D9.

איילת נחמיאס ורבין: וכמו שהיטיב קודם אדוני לתאר את זה, באמת, בלי מאמץ.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה צריך להביע?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יושבים, ואנחנו מגישים הסתייגויות רציניות, ואז באמת לוקחים מחבר הכנסת אוסאמה סעדי את הרעיון שלו ועושים מאתנו צחוק, עושים תיקון לחוק-יסוד בצורה של הוראת שעה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני יושבת פה ואני מסתכלת, ואני אומרת לעצמי ברצינות – אדוני שר החינוך, יחד אתך אני רוצה לברך את תלמידי בית-ג'ן, באמת, על ההישג הבלתי-רגיל שלהם, בלי טיפת ציניות, סיבה אדירה ומקור לגאווה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני לא יודעת, אגב, אדוני השר – אני מניחה שאתה הסתכלת על כל הרשימה בצורה מאוד מאוד דקדקנית – יש שם הרבה מאוד יישובים ערביים ודרוזיים שההישגים שלהם עלו באופן מאוד מאוד משמעותי.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, חברים, בשעה הזאת – באמת ברכה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אז אני שואלת את עצמי, מה הם לומדים מהלילה הזה?

איילת נחמיאס ורבין: איזה מסר אנחנו מעבירים לתלמידים שלנו בישראל מהלילה הזה על האופן שבו מתנהלת מדינת ישראל?

איילת נחמיאס ורבין: הרי הדרך החוקתית הנכונה, אדוני היושב-ראש, אם אנחנו באמת – אתה יודע, אנחנו הרי כל כך רחוקים מנורבגיה, אבל כבר דיברו על זה פה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אם אנחנו כבר כל כך רחוקים מנורבגיה, אז הבה נחיל על עצמנו את נורבגיה מהכנסת הבאה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא, מתעקשים להחיל את זה מהכנסת הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה יודע מה, אדוני השר, אני יכולה להבין למה אתה רוצה שחברת הכנסת שולי מועלם תיכנס לכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: היא חברת כנסת מצוינת.

איילת נחמיאס ורבין: היא בן-אדם מצוין.

איילת נחמיאס ורבין: זאת לא הדרך.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא מכובד.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא ראוי.

איילת נחמיאס ורבין: מה שהיה ראוי, אגב – אתם יודעים, באופן מדהים האופוזיציה השפיעה על החוק הזה הרבה יותר ממה שהתכוונו.

איילת נחמיאס ורבין: כי בסופו של דבר הרי הביאו אלינו הצעת חוק שמדברת רק על סיעות של עד 13 חברי כנסת, והנה אנחנו כבר יודעים שהחוק הזה כבר התגלגל למחוזות אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: באמת באמת הדעת אינה סובלת את ההתנהלות הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לעצמי, באמת, ביושבנו כאן או בעומדנו כאן בשעות האלה, איזה מין מסר אנחנו מעבירים, אני באמת באמת לא מצליחה להבין.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן היה ראוי להחיל את החוק הזה מהכנסת הבאה, ולא להפוך אותנו לצחוק.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת, אנחנו כולנו מבינים שמבחינה דמוקרטית אנחנו עברנו יומיים מאוד מאוד קשים.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, חלפה בראשי מחשבה מאוד מאוד לא פשוטה.

איילת נחמיאס ורבין: לפני שלושה שבועות, אם אני לא טועה, אנחנו, בהסכמה די רחבה פה בבית, העלינו את העונש על מיידי האבנים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני הסתכלתי על מיידי האבנים אתמול ותהיתי לעצמי – ואדוני השר היה שם, והיו שם חברי כנסת אחרים, ואני באמת באמת באמת מצפה לאכיפה בהתאם בכל מקום, אכיפה שוויונית – אני כבר מסיימת, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני חושבת שאנחנו באמת עברנו ימים קשים מבחינה דמוקרטית, ימים שבהם אתה אומר לעצמך: מה, אנחנו רוצים רק להפריד את בית-המשפט העליון?

איילת נחמיאס ורבין: כי הרי את הכנסת ואת הממשלה לא באמת רוצים להפריד.

איילת נחמיאס ורבין: הרי ראש הממשלה לא באמת רוצה שלא תהיה לו שליטה כאן, בספסלי הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: בגלל זה – –

יצחק וקנין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: – – הוא מחיל את החוק הנורבגי באופן שבו הוא מחיל אותו.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, ב-9D – בינתיים הצד היחיד שנדרס הוא הצד של האופוזיציה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ולאחריו תעלה חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, לפני דיברו על הג'ובים, ואני לא אדבר על הג'ובים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לפני הבחירות הייתה סכנה על כל המדינה כי שלטון הימין ייפול, שנתניהו לא יהיה ראש ממשלה, אז העם צריך לשלם כדי לשמר את שלטונו של נתניהו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה הבעיה אם משלמים יותר ויותר כדי לשמור על המנהיג?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי בלי המנהיג אין מדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הלכה המדינה בלי המנהיג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שזאת הכוונה, או יכול להיות שזה חלק מהתוכנית הממשלתית למלחמה באבטלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מכניסים עוד כמה חברי כנסת, לחברי כנסת יש עוזרים, ויש להם גם תקציבים שהם מבזבזים אותם, ואז מעסיקים עוד אנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זה חלק מהתוכנית למלחמה באבטלה.

שלי יחימוביץ': אתה יכול לוותר על העוזרים הפרלמנטריים שלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מוותר, אבל אני שואל, אם אנחנו מכניסים חברי כנסת חדשים, האם אנחנו צריכים להכניס חברי כנסת חדשים ולהוסיף להם את העבודה.

שלי יחימוביץ': אה.

שלי יחימוביץ': אז אני חוזרת בי.

שלי יחימוביץ': סליחה, סליחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כנראה לא הבנת אותי נכון, אז אני הסברתי את עצמי.

שלי יחימוביץ': בסדר.

שלי יחימוביץ': תמחק את מה שאמרתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל ברצינות, בואו נראה על איזו ממשלה אנחנו מדברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו סגן יושב-ראש הכנסת, עובר על החוק: מגיע – איך קוראים לזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – לאדמות של הכפר שא-נור והחורבות של שא-נור, כי שם יש צו איסור כניסה, אבל הוא נכנס ומעודד אנשים להיכנס לשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זה סגן יושב-ראש הכנסת שמנהל פה ישיבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו חבר קואליציה שלא מכיר בכוח החוק, אלא מה שהוא חושב ומה שהוא רוצה זה כוח – שהוא יהיה מעל החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא מכיר בכוח החוק; למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הוא רוצה להרוס את הבג"ץ ב-9D.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה שצריך להפנות אליו, באמת:

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הוא רוצה גם לפנות את יושבי בג"ץ לפני שהוא הורס אותו, או שהוא הורס את בג"ץ על יושביו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו שאלה מעניינת שאנחנו צריכים לדעת מה התשובה עליה.

יצחק וקנין: זה תלוי מי ינהג את ה-9D.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, אם יש זמן גם או לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה מכריז שהוא בונה, במקום שני הבתים שנבנו על אדמה פרטית של פלסטיני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דרך אגב, אנשים מדברים על הבג"ץ ובנייה חוקית ולא חוקית, ודיברו על תב"ע ודיברו על דברים אחרים, שאו-טו-טו מכשירים את הבתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא יכולים להכשיר אותם, כי ההריסה שלהם – בג"ץ החליט להרוס לא בגלל שהם נבנו ללא היתר, אלא רק בגלל שהם נבנו על אדמה שהיא לא שלהם, כי הם פולשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה אחד הדברים שצריך לדעת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הפרקליטות, וגם המינהל האזרחי, לא היה מגיעים לבג"ץ ולא היו מתלוננים על בנייה ללא היתר, כי יש הרבה בנייה ללא היתר ביישובים ובהתנחלויות, שהם מלכתחילה אינם חוקיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל ראש הממשלה בונה 300 בתים במקומם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נבין, האם זו עמדה עקרונית של ראש ממשלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אנחנו כבר לא יודעים אם יש לו אידיאולוגיה בכלל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי פעם כן לנאום בר-אילן, לפני בחירות לא, אחרי בחירות כן, אחרי הקמת ממשלה לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז האם זו העמדה של ראש הממשלה, או שזה חלק מהסחיטה של שותפים בקואליציה, או, אם לא סחיטה, אז יכול להיות שזה גם סוג אחר של 9D מול בג"ץ והוצאת לשון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני קורא עכשיו, ממש לפני שבאתי לפה, שעלות ההריסה היא מעל מיליון שקל, וזה בנוסף לעלות של כוחות הביטחון, שכבודם נרמס שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה, מי ישלם את העלויות האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אצל ערבים שהורסים להם את הבתים שהם בנו על אדמתם – הערבי משלם את עלות ההריסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה אם הפולשים ישלמו, או שזה גם כן חלק מהעלויות של המשך שלטונו של נתניהו, והמדינה תשלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, חוק כזה וממשלה כזו – לדעתי אין לה זכות קיום, ואני מבקש להתנגד לחוק הזה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עליזה לביא, ולאחריה – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, הדיון בכזאת שעה – כמה לא ראוי, כמה עלוב, כמה צריך היה להיות אחרת.

עליזה לביא: בשעת לילה שכזו אני נזכרת בסיפור הילדים – אתה יודע, מתגעגעת לנכדות שלי – "סבתא בישלה דייסה".

עליזה לביא: סבתא בישלה דייסה: נתנה לשולי מועלם, נתנה לאכרם חסון, נתנה ליעקב אשר, נתנה לחבר הכנסת מיכאלי, וסבתא המשיכה לבשל את הדייסה ונתנה לשרן השכל, וממשיכה וממשיכה, ואף אחד לא רוצה להיות הילד הזה שלו לא נשאר, ורק נשאר הדגדוג שמדגדגים אותו.

עליזה לביא: אבל סיפור הילדים הזה כל כך מתאר את המציאות העגומה והאומללה שלנו – על יישום חוק ועל תקציבים קואליציוניים ועל כספים שעוברים לכאן ולשם, עד כדי כך שתקציב מדינה לא עובר, ושוב הוא נדחה.

עליזה לביא: אדוני שר החינוך, השכלה גבוהה – רק השבוע דיברנו על הכספים ועל הקיצוץ הרוחבי במשרדי הממשלה ובמשרד שלך, ובהשכלה הגבוהה.

עליזה לביא: צפוי קיצוץ בתקציב ההשכלה הגבוהה בסך של 263 מיליון שקלים.

עליזה לביא: וכל זה למה?

נפתלי בנט: יש לך טעות, עליזה.

נפתלי בנט: אני לא אתן לזה לקרות.

עליזה לביא: אני מקווה באמת, אדוני, שלא תיתן לזה לקרות.

נפתלי בנט: חכי ותראי.

עליזה לביא: אולי ככה בשעת לילה זו, שכולנו נשארים, נשמע את ההצהרה הזאת שלך, ואתה תחזור ותגיד ותבטיח, כי ההשכלה הגבוהה – ואתה מדבר על זה הרבה, וכולנו יודעים שזה המחר וזה העתיד וזאת התקווה גם ללילה האומלל הזה שלנו – – –

נפתלי בנט: אני לא ארשה את הקיצוץ של רבע מיליארד בהשכלה הגבוהה, ואני לא אתן יד לעוד עשור אבוד בהשכלה הגבוהה – – –

עליזה לביא: אני שמחה שאתה השר התורן, ואני שמחה שלפחות ככה אני שומעת משהו חיובי בלילה הזה.

עליזה לביא: אבל, אדוני, אתה יודע, היישום של החוק הזה יעלה הרבה מאוד כסף, הרבה מאוד כסף.

עליזה לביא: ההערכות נעות בין 30 ל-50 מיליון שקלים.

עליזה לביא: מאיפה הכסף הזה יגיע?

עליזה לביא: מאיפה הכסף הזה יגיע?

עליזה לביא: ואז, כדי להעביר את תקציב הממשלה, יבוא ראש הממשלה ושוב יחייב את כל השרים לבוא ולקצץ.

עליזה לביא: הכסף הזה לא יגיע לא מהמשכורת של שרי הממשלה, ולא מההטבות הנוספות ומהתקציבים של הפנסיה; הוא יגיע, הוא יגיע מהקופה הציבורית.

עליזה לביא: וזה כסף שיכול היה ללכת לטובת הציבור.

עליזה לביא: כן, גם לטובת הסטודנטים שלנו, הילדים שלנו, לטובת הקשישים, לטובת החולים, לטובת הנזקקים, לטובת ניצולי השואה.

עליזה לביא: אבל לא, במקום זה, במקום שניתן את התוספות לרווחה, לבריאות, לחינוך, לביטחון הפנים, שוב אנחנו נראה חיתוכים והשלמות כאלה ואחרות וחיזוק של ממשלה לטובת יישום החוק הנורבגי.

עליזה לביא: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, קיבלתי לעמוד – יושבת-ראש אגודת ידידות ישראל–נורבגיה.

עליזה לביא: אז אני תוהה אם החברים שהזכרתי את שמם יצטרפו אלי, יצטרפו לאגודת הידידות נורבגיה–ישראל, ואולי ככה – – –

יצחק וקנין: לפחות שתהיה להם הכרת הטוב.

עליזה לביא: יכול להיות, יכול להיות, אדוני, שתהיה להם הכרת הטוב, ובאמת לא רק החוק הנורבגי כטוב לחברי הממשלה.

עליזה לביא: אבל, אדוני, החוק הזה הוא לא טוב לאזרחי מדינת ישראל.

עליזה לביא: ועל-פי חוות הדעת המשפטית של מחלקת הייעוץ המשפטי של ועדת החוקה, חוק ומשפט, החוק הנורבגי – אני מצטטת: נועד לשרת שיקולים פוליטיים ולא שיקולים חוקתיים.

עליזה לביא: הקואליציה מציגה את החוק הזה כחוק שישפר את המשילות בישראל, וזה כל כך, כל כך, כל כך מגוחך.

עליזה לביא: והוועדה חוזרת ואומרת, שההסדרים הקבועים בחוק הזה הוצבו – ואני ממשיכה לצטט: מתוך התבוננות בצורכי המפלגות בכנסת הנוכחית, ולאו דווקא מתוך שיקולים חוקתיים כלליים שיהיו תקפים גם בעתיד.

עליזה לביא: ואנחנו יודעים שהחוק הזה מעולם, אבל מעולם, לא חוקק במדינת ישראל, אז מה אצה לה הדרך לממשלה הזאת לבוא ובאישון לילה להעביר חוק, בלי דיון מסודר, הכול במחטף, צ'יק-צ'ק, צריך לגמור, השעה דוחקת, אנחנו צריכים להכניס עוד חברי כנסת, כי קח ותן.

עליזה לביא: ותראו איך זה הולך בסחר-מכר, מפלגה ראשית מאוימת על-ידי חברי כנסת, שאוי-אוי-אוי אם ראש הממשלה לא ימנה עוד חברים.

עליזה לביא: אז בממשלת נתניהו-בנט-ליצמן, לא טובתם של אזרחי ישראל עומדת לנגד עיניהם של מקבלי ההחלטות, לצערנו הרב, אלא טובתם של נושאי המשרה, ואת זה אזרחי מדינת ישראל לא ישכחו, ולא יעבור עוד הרבה זמן עד שכולנו נזכיר להם את זה, את הניסיונות העלובים, פעם אחר פעם, לבוא ולחזק ממשלה אומללה.

עליזה לביא: ואם יש משהו לנחמה, זה הדברים שהתחייב להם כאן שוב שר החינוך, שתקציב הסטודנטים, הילדים של כולנו, עתיד המחר – – –

יצחק וקנין: האמת שזאת בדיוק ההפטרה של השבוע, "נחמו נחמו עמי יאמר אלוקיכם".

עליזה לביא: אז בנימה הזאת של "רחמו רחמו עמי" – – –

יצחק וקנין: נחמו.

עליזה לביא: נחמו נחמו, אבל רחמו רחמו, אדוני.

עליזה לביא: רחמו, רחמים, עוד מעט ראש חודש אלול.

עליזה לביא: רחמו רחמו, רחמים אנחנו צריכים במציאות העגומה שנוצרה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ולאחריה – חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה באולם המליאה – חבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: תודה, אדוני.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים, בנורבגיה המציאו הרבה דברים טובים, אחד מהם זה החוק הנורבגי; הסכמי אוסלו, סלמון מעושן, יש הרבה דברים טובים בנורבגיה, חלקם הצליחו פחות, חלקם הצליחו יותר.

קסניה סבטלובה: החוק הנורבגי, כך אומרים חברינו הנורבגים, הוא דבר לא רע בכלל, אם מיישמים אותו כמות שהוא.

קסניה סבטלובה: אבל אם מקצצים אותו, אם מרזים אותו, אם מרעיבים אותו, ואם בסופו של דבר מביאים אותו רק על מנת לשמש צרכים פוליטיים של מפלגה כזאת או אחרת, או של בן-אדם אחד כזה או אחר, שבמקרה קוראים לו או לה שולי מועלם, אז הדבר הזה מצליח הרבה פחות, ובסופו של דבר הוא עתיד לפגוע בכולנו.

קסניה סבטלובה: נדמה לי שבגלל ההתעסקות המרובה שלנו בחוק הנורבגי, ממש בימים האחרונים, חברים רבים בקואליציה חטפו בדרך את תסמונת שטוקהולם, שזה לא רחוק.

קסניה סבטלובה: כן, הכול נמצא בסקנדינביה.

קסניה סבטלובה: להזכירכם, בגלל השעה המאוחרת אולי מישהו זקוק לתזכורת, תסמונת שטוקהולם היא תופעה שבה האדם המוחזק בכפייה בידי אנשים זרים מפתח אמפתיה והזדהות נפשית עם האידיאולוגיה והמעשים של האנשים המחזיקים בו.

קסניה סבטלובה: נדמה לי שאנשים רבים וטובים בקואליציה, נדמה לי שהם נחטפו על-ידי כוחות הרוע.

קסניה סבטלובה: נדמה לי שהם נחטפו בידי כוחות – אפילו שיגעון, הייתי אומרת; אחרת איך אפשר להסביר שאנשים טובים אלה, שאנחנו עובדים אתם מדי יום, מעבירים חוקים טובים וחיוניים למדינת ישראל, פתאום מקדמים דברים שברור לכולם שהם יפגעו בכולנו בסופו של דבר.

קסניה סבטלובה: כיצד אנחנו יכולים להעלות על הדעת שאנשים טובים אלה יתמכו בביטול חוקים ובשינוי חוקי-יסוד במדינת ישראל, כשאין בזה צורך בכלל?

קסניה סבטלובה: ואיך אנחנו יכולים להעלות על דעתנו שאנשים אלה, אילו לא היו נחטפים על-ידי כוחות הרוע האלה, היו תומכים בדבר מזעזע אשר קורה היום לנגד עינינו בבית-אל, כשאנחנו מדברים בעצם על ביטול של שלטון החוק במדינת ישראל, ואנחנו מדברים על קריאות מתוך ממשלת ישראל ומתוך כנסת ישראל לפגוע בשלטון החוק ולפגוע בבית-המשפט העליון.

קסניה סבטלובה: הדבר הוא מצער, וכולי תקווה שחברינו בקואליציה ישקלו מחדש, יתנגדו לתסמונת שטוקהולם שהם פיתחו, ישתחררו מכוחות הרוע, ובסופו של דבר יתנגדו גם לחוק הרע המכונה החוק הנורבגי הקטן.

קסניה סבטלובה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפר שלח, ולאחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, תודה, האמרה הידועה גורסת שההיסטוריה חוזרת פעם כטרגדיה ופעם כפארסה.

עפר שלח: נדמה שהגענו לעידן הפארסה.

עפר שלח: המושב הזה של הכנסת התחיל בנקיטת סעיף 98, הסעיף שקוצב סדרי דיון, כדי שבבהילות יעבירו תיקון, בהוראת שעה, לחוק-יסוד, כדי להגדיל את הממשלה, לבטל חוק שנחקק רק כמה חודשים קודם לכן כדי שהממשלה הזאת תוכל לקום; והוא מסתיים בדיון הזה, שבו לוקחים עוד חוק-יסוד, מתקנים אותו בהוראת שעה, וגם כן מקצרים את סדרי הדיון, שמא חס וחלילה אחד מחברי הכנסת החדשים שאמורים להיכנס במקום שר או סגן שר לא יספיק להגיע לכאן.

עפר שלח: תראו, בבסיס, החוק הנורבגי המקורי הוא חוק ששווה דיון ועיון לא רק מהסיבה שהוא מאפשר לשרים למלא את כהונתם, אלא מפני שהוא מחזק את הפרלמנט.

עפר שלח: אנחנו ערים לעובדה שחברי פרלמנט, כשהפרלמנט מתקצץ בערך בשליש או רבע – כמו שקורה לכנסת כל פעם שמוקמת ממשלה – חברי פרלמנט מוצאים את עצמם רצים מוועדה לוועדה.

עפר שלח: ואנחנו תמיד אומרים: למה באים אלינו בטענות שאנחנו מגיעים בריצה ולא כל כך יודעים על מה אנחנו מדברים וכן הלאה – הנה, יהיו 120 חברי כנסת במשרה מלאה.

עפר שלח: אבל החוק הזה הרי לא נועד לדבר הזה, והוא תפור בתפרים כל כך מופלאים, שאין ברירה, ידידי יענקל'ה פרי, אתה מבין בסאטירה, אין ברירה אלא לחשוב שסאטיריקן מאוד מוכשר כתב אותו.

עפר שלח: אני אקרא פרק בסאטירה הזאת, אם לא אכפת לכם: "על אף האמור בסעיף קטן (ג), שר או סגן שר שהיה חבר הכנסת והפסיק את חברותו בכנסת לפי סעיף זה וחבר הכנסת שהוא שר או סגן שר, שנבחרו באותה רשימת מועמדים, רשאים להודיע ליושב-ראש הכנסת בהודעה משותפת בכתב על חידוש חברותו בכנסת של השר או סגן השר שחברותו הופסקה ועל הפסקת כהונתו של חבר הכנסת האחר, באותו מועד".

עפר שלח: בין המנחשים את משמעות הסעיף הזה יוגרל ג'וב בכנסת, אני מניח.

עפר שלח: מעשית, הוא אומר שזה לא רק שחבר כנסת יוכל להיכנס במקום שר או סגן שר שיתפטר, אלא שגם תוכל להיות רוטציה.

עפר שלח: זאת אומרת, אם סגן השר, נמאס לו, הוא רוצה לחזור לכנסת, הוא יוכל לחזור ומישהו אחר יתפטר וכן הלאה והלאה.

עפר שלח: אבל, השר גלנט, אני חושב שעומדת מאחורי זה מחשבה רבה מאוד, כי כמו שאתה יודע היטב, למשל משרד החוץ מחולק היום בין שישה שרים וסגני שרים.

עפר שלח: תתאר לעצמך שאחד מהשרים וסגני שרים שהוא בתפקיד כלשהו, יש לו איזו פיסה ממשרד החוץ, יקבל פיסה אחרת וכתוצאה מזה ירצה להתפטר או לחזור לכנסת – מייד יהיה מי שימלא את מקומו.

עפר שלח: לכן אני קורא לחברי, כמובן, לתמוך בחוק הזה, שכן אני באתי מענף שבו המטרה הייתה לשים ללעג את השלטון ואת הכנסת ואת כל מוסדות המדינה, וזה בדיוק מה שהחוק הזה עושה.

עפר שלח: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אני עוד לא לוקח את הזמן עד שאתה תעלה לדוכן.

יצחק וקנין: ארבע דקות מרגע זה.

זוהיר בהלול: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, בשעות כאלה הצעדים אטיים וגם החשיבה אטית.

זוהיר בהלול: אני אשתדל, עם כל מגבלותי המבניות, להעביר ארבע דקות כדי לעניין לפחות את ארבעת הצופים שעדיין נותרו עם עיניים טרוטות.

חיים ילין: זוהיר, חיכינו רק לך.

זוהיר בהלול: אני מודה לך, חיים.

זוהיר בהלול: ראש הממשלה החליט לפני שעה קלה, גבירותי ורבותי, לאשר תקציב כדי לאפשר ל-500,000 בתי-אב בישראל לראות את משחק הכדורגל המרכזי.

זוהיר בהלול: אף אחד לא חושד בי שאינני תומך בספורט ושאינני מכור לספורט.

זוהיר בהלול: כמובן, כמו ידידי עפר שלח ואחרים.

זוהיר בהלול: אבל אם הכסף הזה לפתע פתאום – – –

אחמד טיבי: מה אתי?

זוהיר בהלול: וגם ד"ר טיבי, הספונסר של "בני סח'נין".

זוהיר בהלול: אז, חברי, אם ראש הממשלה מצא 15 מיליון שקלים, אם לא יותר, ברגע של הבלחה בליל שימורים שכזה, אז אפשר היה לפתור גם את הבעיה של לפחות עשרות מאנשי רשות השידור – – –

עפר שלח: שחקן אחד יתפטר באמצע משחק ושחקן אחר יחליף אותו.

זוהיר בהלול: אבל חילופין יש במשחק כדורגל, ולחילופין בפוליטיקה הישראלית לא היינו אמורים לעשות כיסאות מוזיקליים, כפי שראש הממשלה עושה.

זוהיר בהלול: על כל פנים, דברים כאלה יכולים לקרות, אדוני היושב-ראש, רק במונרכיה – לא טעיתי, מונרכיה, נכון?

זוהיר בהלול: מדינת ישראל יכולה לוותר על הכנסת ולייצר מונרכיה, כי למדינה הזאת יש ראיס כול-יכול, שיכול בליל שימורים לשלוף מהתקציב של המדינה 15 מיליון שקלים כדי לאפשר שידור משחק כדורגל.

זוהיר בהלול: וראש הממשלה הזה, שהוא כול-יכול, יכול בעצם גם לוותר על כנסת ישראל.

זוהיר בהלול: אתם יודעים, חברות וחברים, שכאשר קמה המדינה הזאת התלבטו כמה חברי כנסת צריכים להיות בבניין הזה.

זוהיר בהלול: המינימליסטים דיברו על משהו כמו 71–80 חברי כנסת.

זוהיר בהלול: המקסימליסטים, אדוני היושב-ראש, דיברו על 160 או 171.

זוהיר בהלול: הממשלה חשבה שזה צריך להיות 101, ומכאן בא הקילומטר ה-101.

זוהיר בהלול: אבל בסופו של דבר מי שהכריע את הכף היה ד"ר זרח ורהפטיג.

זוהיר בהלול: אם אני לא טועה.

זוהיר בהלול: הוא היה איש מפד"ל – תקן אותי, אדוני היושב-ראש, אם טעיתי.

יצחק וקנין: נכון, אתה צודק.

זוהיר בהלול: עיגלו את המספר והלכו על 120.

זוהיר בהלול: המנוח זרח ורהפטיג מתהפך הלילה הזה בקברו, כי בנימין נתניהו מתעלל אפילו במספר האלמותי הזה – –

עפר שלח: – – – D9 ליד הקבר – – –

זוהיר בהלול: – – כי בעצם, הבניין הזה איננו יודע אפילו דרך מרכיביו האנושיים כמה חברי כנסת יש.

זוהיר בהלול: כי אם אפשר להתחלף אז מתחלפים.

זוהיר בהלול: כי, למשל, כולנו – יש להם עוד שלושה תקנים של שלושה אנשים, שאחד היה חבר כנסת והפך להיות מנכ"ל של משרד והשני והשלישי; יואב גלנט, כוח בלתי רגיל לכולנו, מכיוון שאתם מצליחים לעשות כאוות נפשכם בתוך קואליציה רבת מעללים.

זוהיר בהלול: לכן אני אומר לך, היושב-ראש, בעיניים נוגות ותוגות, אפילו בנפש מיוסרת, אני מודיע על שביקתה חיים של הכנסת, מכיוון שראש הממשלה שלנו עושה בה כבתוך שלו ומייצר יש מאין והופך את הכנסת הזאת לטרמפיאדה.

זוהיר בהלול: אגב, מי שצריך להחליט כמה חברי כנסת צריכים להיות בכנסת ישראל כיום, אם הלכנו על זרח ורהפטיג, שהיה יושב-ראש ועדת החוקה באותה תקופה – ואתה יודע שהייתה מועצת המדינה, אם אני לא טועה, והייתה האספה המכוננת – אז ניסן סלומינסקי צריך להחליט ולהכריע ברגעים כאלה שכנסת ישראל פסקה מלהיות – – –

קריאה: – – –

זוהיר בהלול: איפה?

זוהיר בהלול: כן.

זוהיר בהלול: אז אתה צריך לאשר, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, שהכנסת אין בה 120, יש בה איש אחד שיכול לעשות כבתוך שלו ויכול להחליט כאוות נפשו ויכול להכריע כראות עיניו.

זוהיר בהלול: מדינת ישראל פסקה מלהתנהל על-ידי כנסת ישראל.

זוהיר בהלול: בנימין נתניהו הוא מלך ישראל, מברוכ ותפאדל, תיהנו.

יצחק וקנין: לא משעמם פה.

יצחק וקנין: לא משעמם פה בכלל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת – – –

יואל חסון: זה לא בסדר, זה לא בסדר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: לא, זה לא בסדר.

יצחק וקנין: זה בסדר, כי אני נותן לך לדבר אחריו.

יואל חסון: לא, אבל אני מספר אחר.

יצחק וקנין: המספר לא משנה.

יצחק וקנין: אפשר לחשוב שזה קריטי קריטי, ארבע דקות, אם אתה תדבר עכשיו או בעוד ארבע דקות.

יצחק וקנין: מה אני יכול לעשות שברשימה פה נמחקו השמות?

יואל חסון: מה אני צריך לעשות עם זה?

יצחק וקנין: אני הולך לפי מה שיש לי.

יצחק וקנין: כבר קראתי לו לפני כן, אז מה אתה רוצה שאני אעשה?

יצחק וקנין: אתה אחריו.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברים נכבדים, אני תוהה מה משותף לדיון בחוק הזה היום לבין המתקפה שהיינו עדים לה על בית-המשפט – מתקפה מאוד קשה, לרבות של חברי כנסת ונושאי תפקידים בממשלה.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהדבר המשותף העיקרי זה פשוט הזלזול שרוחשת הממשלה הזאת לחוק, לא כל שכן חוק שהוא בעצם חוק-יסוד – חוק-יסוד: הכנסת, שאמור להיות בעצם חוק שמציב את העקרונות המרכזיים של עבודת הכנסת, של בחירת השרים, יחד עם חוק-יסוד: הממשלה.

יוסף ג'בארין: אלא שפשוט הזלזול בחוק מוביל לכך שהממשלה יכולה פשוט לקבל החלטות ולשנות את כללי המשחק תוך כדי המשחק, תוך כדי המשחק.

יוסף ג'בארין: כך הממשלה הזאת שומרת על אותה מסורת שהייתה לה כבר בתחילת הקדנציה הנוכחית הזאת של הכנסת.

יוסף ג'בארין: הוראת שעה בעניין מספר שרים וסגני שרים, הארכת התקופה לאישור התקציב – כל זה קורה אחרי שכבר יש בחירות ויש תוצאות.

יוסף ג'בארין: אני חושב שאפילו התחלנו בכך כשראש הממשלה הכריז על כך שיש לו ממשלה; אחר כך הסתבר שבכלל אין לו ממשלה, שצריך עוד להגדיל את מספרי השרים וסגני השרים כדי שתהיה לו ממשלה כזאת.

יוסף ג'בארין: התיקון שעושים כיום לחוק-היסוד יוצר קלסיפיקציה, מיון, בקרב חברי הכנסת.

יוסף ג'בארין: עכשיו יהיו לנו בתוך הכנסת חברי כנסת חדשים שהם בעצם חברי כנסת על-תנאי.

יוסף ג'בארין: זה פשוט סוג חדש של חברי כנסת שיהיו עכשיו בכנסת, שהכנסת לא הכירה קודם.

יריב לוין: האמת שכולנו זמניים.

יריב לוין: בקצב של הכנסות האלה.

יוסף ג'בארין: כולנו זמניים והם הזמניים של הזמניים.

יעקב פרי: כולנו זמניים אבל יש זמניים יותר.

יוסף ג'בארין: בדיוק, זה הזמניים של הזמניים.

יריב לוין: בתחלופה של הכנסות, ההבדל כבר לא גדול.

אוסאמה סעדי: אתה מתפטר, יריב?

יריב לוין: אם אתה מודאג, התשובה לא.

יעקב פרי: ישנת טוב?

יריב לוין: לא, הייתי בשתי חתונות, אתה מכיר אותנו בליכוד – – –

קריאה: אני לא הצלחתי להגיע לחתונה.

אוסאמה סעדי: זאת אחת הסיבות – זה לא על הזמן שלי.

יריב לוין: הוא אמר שישנתי טוב, אז אמרתי לו שהייתי בשתי חתונות.

יצחק וקנין: אתם לוקחים לו את הזמן.

יוסף ג'בארין: השר לוין, זאת אחת הסיבות שהיה אפשר להזכיר בהסברים לחוק הזה – ששרים יוכלו להשתתף בחתונות בזמן ההצבעות.

עפר שלח: בגלל זה צריך גם עוד חברי כנסת.

עפר שלח: יש בקשה של התאחדות האולמות.

יוסף ג'בארין: כן.

יוסף ג'בארין: אז אותם חברי כנסת על-תנאי, בנוסף לרעיון החדש הזה שייכנס לחיים הפוליטיים שלנו – הרי אחת הביקורות המרכזיות על התיקון לחוק היא שבעצם חברי הכנסת החדשים הללו, אותם חברי הכנסת על-תנאי, יהיו בעצם אסירים של הכנסת הנוכחית ושל הממשלה הנוכחית, ולכן הם בעצם שבויים של הממשלה.

יוסף ג'בארין: מי מאותם חברי הכנסת ירצה שהממשלה תיפול, או ירצה שהשר שלו מאותה מפלגה יתפטר ולא יהיה חלק מהממשלה?

יוסף ג'בארין: ולכן זו בעצם מציאות חדשה, שפוגעת באופן קשה ביכולתה של הרשות המחוקקת לבקר באופן הוגן את עבודת הממשלה ואת עבודת הרשות המבצעת.

יוסף ג'בארין: הסיבה הנוספת שחשוב להזכיר היא, שהכנסת הזו – ובכלל שיטת השלטון, שיטת המשפט במדינת ישראל – הייתה כל הזמן רגילה למצב שיש חפיפה בין הרשות המחוקקת לבין הרשות המבצעת, חפיפה שמתקיימת בתוך האולם הזה, 120 חברי הכנסת; והחפיפה הזו כנראה לא תתקיים עכשיו, ונהיה במציאות חדשה.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לכם שיכול להיות שאנחנו נצטרך לחפש את – –

יצחק וקנין: תודה.

יוסף ג'בארין: – – אותם חברי הכנסת שלא יהיו כבר מתוך ה-120.

יוסף ג'בארין: אנחנו נחפש אותם ונחפש אותם, ואני חושש מאוד שאנחנו גם לא נמצא אותם.

יוסף ג'בארין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואל חסון, ארבע דקות לרשותך.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת – חברינו באופוזיציה, אפשר להגיד הרבה על האופוזיציה, דברים טובים או פחות טובים, אבל דבר אחד אי-אפשר להגיד עלינו: זו אופוזיציה ראשונה שהצליחה להביא לכאן שרים בפיג'מות או בבגדים לא פורמליים.

יואל חסון: השר לוין, אתה השר השני שנראה כאילו הגיע, ככה, טרוט שינה.

יריב לוין: איזה טרוט שינה?

יריב לוין: שתי חתונות היו לי.

יואל חסון: ככה אתה הולך לחתונות, אדוני?

יצחק וקנין: יואל, מילא אם היה חבר כנסת אומר את זה, הייתי מבין.

יצחק וקנין: אבל אתה ליכודניק, אתה יודע כמה חברי המרכז – – –

יריב לוין: שתי חתונות היו לי.

יצחק וקנין: – – – כמה אתה זקוק לחברי המרכז.

יצחק וקנין: במיוחד בליכוד.

יצחק וקנין: זה לא פשוט.

נחמן שי: איזה ליכודניק?

נחמן שי: הוא הלב הפועם של המחנה הציוני.

יואל חסון: אני לא בא בטענות – – –

יריב לוין: יואל, יואל, הספקתי להיות בשתי חתונות, להחזיר את הבן שלי מבילוי, להתגלח, לבוא לפה, ונראה לי שיש לי עוד חצי שעה.

יואל חסון: אז לפחות תודה שלקחת את החולצה של יובל שטייניץ, כי היא דומה בדיוק.

יואל חסון: אבל בוא נדבר ברצינות, למרות שהדיון הזה בעיני הוא ממש לא רציני, כמו שהחוק הזה הוא לא רציני.

יואל חסון: בכלל, אני אוהב את המינוחים האלה של חוק נורבגי קטן.

יואל חסון: אולי נעשה, אדוני השר לוין – – –

יצחק וקנין: זה מזכיר לי "טורקי קטן".

יואל חסון: אולי נעשה, אדוני השר, חוק נורבגי קטנטן?

יואל חסון: חוק נורבגי קטנטן.

יואל חסון: יש עכשיו חוק נורבגי קטן, אז נעשה חוק נורבגי קטנטן.

יואל חסון: מהו החוק הנורבגי הקטנטן?

יואל חסון: נעשה סגנים לחברי הכנסת.

יואל חסון: סגנים לחברי הכנסת.

יואל חסון: בכלל יהיה מצוין.

יואל חסון: אתם, אדוני השר, בקואליציה המצומצמת, תוכלו לחלוק את המאמץ עם סגני חברי הכנסת.

יואל חסון: חברי הכנסת יוכלו למנות לעצמם סגנים; הם יכולים להיות חברי המפלגה, הם יכולים גם לא, אדוני; הם יכולים להיות אלה שפגשת בחתונה והם יכולים להיות גם לא.

יואל חסון: ובאמת, אני חושב שזה חוק נורבגי קטנטן, שיסייע מאוד להישרדות.

יואל חסון: אבל מה שמעניין פה באמת, אדוני, זה העובדה הזאת שאתם באתם לכנסת העשרים בשיכרון כוח וחושים, עם החזה נפוח והרשימה המרשימה שלכם, לא פחות מ-30 מנדטים.

יואל חסון: כמה חגגתם בליל הניצחון שלכם ואיך הצבע חזר ללחיים; ובצדק, ובצדק שמחתם.

יואל חסון: אבל תראו אתכם היום.

יואל חסון: תראה אתכם היום – איך אתם נראים.

יואל חסון: מסמורטטים, עייפים, טרוטי עיניים – –

יריב לוין: מי נראה טרוט עיניים?

יריב לוין: אתה לא רואה טוב.

יואל חסון: – – מוטרדים, שוב מתעסקים וגוררים שרים וחברי כנסת באמצע הלילה כדי לחוקק את החוק הנורבגי הקטן.

יואל חסון: ומילא אם היינו יושבים כאן עכשיו, חברי חברי הכנסת, ולדוגמה – מאשרים בדחיפות את מתווה הגז.

יואל חסון: כי ראש הממשלה אמר שצריך להוציא את הגז מהר מהאדמה.

יואל חסון: אבל עניין מתווה הגז לוקח חודשים.

יואל חסון: אולי אם היינו עכשיו, בדיון לילי כזה, מתעסקים בתקציב המדינה – –

נחמן שי: לא.

יואל חסון: – – אולי היה היגיון, חבר הכנסת שי, היה היגיון.

יואל חסון: אבל תקציב המדינה?

נחמן שי: תקציב המדינה?

נחמן שי: אולי תקציב המדינה הקטן.

יואל חסון: גם הוא לא בוער, אדוני, גם הוא לא בוער.

יואל חסון: לא תקציב המדינה הקטן ולא הקטן-הקטן של 2015, ולא הבינוני של 2016, ובטח ובטח גם לא המייאש של 2017.

יואל חסון: בדברים האלה, חברי לקואליציה – – –

חיים ילין: יואל, תסלח לי, נקרא לזה "חוק הפיורדים".

נחמן שי: יואל, אולי הוא עבר ברית מילה, יואל.

יואל חסון: היושב-ראש ייתן לי עוד דקה כי הפריעו לי.

נחמן שי: יואל, אולי הוא עבר ברית מילה.

יואל חסון: אז אני אגיד לכם משהו, חברי – –

יצחק וקנין: תסיים, אדוני.

יואל חסון: – – בחוקים החשובים – הפריעו לי קצת, תן לי רק דקה.

יצחק וקנין: מי הפריע לך? לא הפריעו לך.

יואל חסון: הערתי לך את המליאה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אתה נהנית מכל רגע.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, הערתי לך את המליאה.

נחמן שי: זה דברים חשובים.

יואל חסון: אני רוצה לומר לכם לסיכום, חברים, שהממשלה הזאת, בדברים שבאמת דחופים לאזרחים, כמו הגז, כמו התקציב, כמו רפורמות הדיור, כמו רפורמות כלכליות, היא גוררת רגליים, היא לוקחת את הזמן.

יואל חסון: יש לה זמן.

יואל חסון: אבל כשזה מגיע לחקיקות של ג'ובים פוליטיים להישרדות – הייתם צריכים לראות את חבר הכנסת סלומינסקי, אדוני היושב-ראש, איזה אחוז תזזית, איזו אנרגיה – –

יצחק וקנין: תודה.

יואל חסון: – – איזו מהירות ואיזו יעילות.

יואל חסון: לכן, לסיכום, אדוני – אני רוצה לתקן אתכם, חברי הכנסת – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

יואל חסון: – – החוק הזה הוא לא חוק נורבגי, חבר הכנסת סמוטריץ, הוא לא חוק נורבגי, הוא חוק שבדי.

יואל חסון: כי זה בדיוק כמו "איקאה": מרכיבים, מפרקים, מוסיפים, עוד שר, עוד כיסא לחבר כנסת, עוד כיסא לשר.

יואל חסון: זאת הבשורה שלכם, לא תגיעו עם זה רחוק.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, דיברו כאן כרגע על תקציב וברית מילה, ההוגה הידוע חברי נחמן, ואני מבין שבשבוע הבא עוסקים בתקציב בממשלה, ואני מקווה שזה לא יהיה כמו הבדיחה: אמרו פעם, מה זה מיתון?

איתן ברושי: מיתון זה כמו ברית מילה – לקטנים חותכים ולגדולים מחלקים עוגות.

איתן ברושי: אז אני מקווה שאנחנו לא עומדים לפני תקציב שהוא מיתון, וכפי שהדברים נראים כרגע, אנחנו עומדים בפני קיצוצים.

איתן ברושי: רציתי להתייחס בכל זאת לנושא באיזושהי מילה רצינית.

איתן ברושי: אני חושב שלהציג את הצירוף של כמה חברי כנסת כדבר גורלי זה לא מועיל, לא לאופוזיציה וודאי לא לקואליציה.

איתן ברושי: וגם לא השאלה כמה זה עולה.

איתן ברושי: משום שדמוקרטיה עולה כסף, ואם היה ניתן להוכיח שהעלות הזאת יש בה תועלת, ואם היה ניתן להסביר לציבור שמעבר לחוש ההומור שבתוספת הזאת שמוסיפים, יש חיזוק של הממשלה וטובה לעם – היה אפשר לסבול גם את העלות.

איתן ברושי: ואמרתי פעם קודמת, כמו אותו משפט: לא חשוב כמה יעלה, העיקר שייראה צנוע.

איתן ברושי: אבל השאלה שבאמת יכולה להישאל: מה תעשה הממשלה והכנסת בתוספת כוח-האדם?

איתן ברושי: הרי כל אחד שניהל פעם משהו בחיים שלו יודע שיש מונחי עלות ותועלת ויש סיבה לתוספת משאבים.

איתן ברושי: מה הסיבה לתוספת משאבים?

איתן ברושי: מה יכול לקרות אם נוסיף כמה חברי כנסת?

איתן ברושי: ומה יכול לקרות, רבותי השרים, אם נפנה לכם את הזמן מהכנסת?

איתן ברושי: ספק אם יכול לקרות משהו שיצדיק בעיני הכנסת והציבור – ואנחנו שליחי ציבור – את המאמץ שאתם עושים בשעות האלה להוסיף כמה חברי כנסת בעלות של כמה מיליונים.

איתן ברושי: ואני רוצה להציע משהו – שייעשה.

איתן ברושי: אני רוצה להתייחס לאירוע האחרון בבית-אל ולתת דוגמה לממשלה, מה היא יכולה לעשות בתוספת כוח-האדם שהיא מוסיפה לעצמה.

איתן ברושי: בלי להיכנס לוויכוח כרגע, בשעה זו, שני הבתים בבית-אל הם לא חוקיים מיום הקמתם, אבל יש עוד עשרות בתים ביהודה ושומרון, כולל ביישובים כמו עמונה, בתים בגבעת-אסף, אפילו בעפרה, לצערי בעוד מקומות – אבל תדעו לכם שזאת בנייה שולית, כי רוב הבנייה ביהודה ושומרון היא חוקית ורוב התושבים נורמטיביים, ואין ספק שהבנייה, כל עוד היא קיימת, הממשלה מחויבת לה.

איתן ברושי: אבל אני מציע תפקיד, אני מציע תפקיד, רבותי השרים, לתוספת כוח-האדם.

איתן ברושי: מה שהיה היום הוא לא מועיל להתיישבות ביהודה ושומרון, בוודאי לא לחוסן של החברה, ואני מציע הצעה, שבתוספת כוח-האדם אנחנו יכולים לעודד פינויים מרצון של בתים.

איתן ברושי: יש פה חברים שמכירים דברים כאלה.

איתן ברושי: אני מציע לא לחזור על התופעה שהייתה היום, ולא לדחוק את הקץ ולהגיע למראות שהיו היום, שזרקו ופגעו בחיילים ושוטרים.

איתן ברושי: ולפי דעתי, מי שנחלש היום זה לא בית-המשפט; מי שנחלש היום זה ההתיישבות שאני חלק ממנה, ודאי ההתיישבות ביהודה ושומרון לא הועיל לה האירוע הזה.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שהשאלה שנשאלת הערב היא לא כמה זה יעלה, אלא מה יצא מזה.

איתן ברושי: השאלה ששואלים בציבור גם אחרי הדיון עם חוש ההומור, שלא תמיד הוא מועיל, זה לא כמה זה עולה, אלא מה זה מביא, מה זה נותן.

איתן ברושי: תוספת הכוח של ממשלה שלא בטוח שהיא יודעת לאן היא הולכת – –

יצחק וקנין: תודה.

איתן ברושי: – – ושל כנסת שמתפקדת בצורה קשה במציאות של היום, זאת לא תוספת חשובה.

איתן ברושי: לכן אני מציע לממשלה, אחרי שהיא תעביר את החוק הזה ואחרי שהיא תתקן את החוק, שהיא תשקול מה היא עושה עם התוספת, מה יעשו השרים בזמן שהתפנה להם, מה יעשו עוד כמה חברי כנסת.

איתן ברושי: אני מציע לשרת את העם בנקודות הנכונות ולהביא תועלת אחרי התיקון המיותר הזה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל בירן, ואחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: רבותי, כפי שהודענו, ב-1:50 אנחנו מתחילים את ההצבעות.

יצחק וקנין: דוברים אחרונים, סיכומים.

יצחק וקנין: אני מבין שהדובר האחרון מהאופוזיציה לפי הזמן הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל בירן, ארבע דקות לרשותך.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הערניים במיוחד בשעה זו של הלילה, בכל פעם שהמדינה מתמהמהת בהריסת מבנים בלתי חוקיים בפזורה הבדואית בנגב או במגזר הערבי באיזה כפר, ישר חברי הכנסת מהימין מזדעקים על אוזלת ידה של המדינה ועל הזלזול בשלטון החוק.

בצלאל סמוטריץ': נכון.

מיכל בירן: בכל פעם שמעבירים ביקורת קלה שבקלות על חיילי צה"ל, ישר אתם מזדעקים, בצלאל, על הפגיעה בחיילים.

מיכל בירן: אז אני שואלת, איפה אתם עכשיו?

מיכל בירן: אתם מכשירים במו-ידיכם פגיעה בשלטון החוק וזלזול במערכות של המדינה.

מיכל בירן: אתם במו-פיכם נותנים לגיטימציה לפגיעה בחיילי צה"ל ובשוטרים.

בצלאל סמוטריץ': זה לא אמת.

מיכל בירן: אתם הריבון – –

בצלאל סמוטריץ': לא אמת.

בצלאל סמוטריץ': את יודעת את זה.

מיכל בירן: – – אתם בשליטה, ואתם מחללים את כל מה שקדוש במדינת ישראל לטובת אינטרסים פוליטיים צרים של מיעוט קיצוני ומסוכן.

מיכל בירן: כשבנט אומר שהוא מחרים את מי שרודף את חיילי צה"ל, ואז נואם על גג בבית-אל מול קבוצה של פוחזים שמתקוטטים עם חיילי צה"ל ומיידים עליהם אבנים, אני שואלת איפה ה"נאה דורש נאה מקיים"; כשאיילת שקד, שכל כך רצתה להיות שרת המשפטים, ושותקת כאשר חבר מפלגתה מתבטא בצורה מזעזעת, באותו יום שנשיא בית-המשפט העליון לשעבר מקבל איומים על חייו, או כשהיא הביאה חוק להחמרת הענישה כנגד מיידי האבנים – זה ממש מעניין, האם שרת המשפטים תדרוש את ההחלה של החוק הזה גם על הקיצונים שיידו אבנים בבית-אל כנגד שוטרים וחיילי צה"ל?

מיכל בירן: כשאורן חזן מתגאה בשירותו בצה"ל ונעלב שהורידו אותו בדרגה, ואז מתייצב כמו אחרון נערי הגבעות אל מול שוטרים וחיילים ומאיים עליהם – מה אנחנו והציבור בישראל אמורים להבין מכך?

מיכל בירן: שיש דין אחד למתנחלים ודין אחר לכל השאר?

מיכל בירן: שאת המוסר הכפול שלכם אתם אפילו כבר לא מנסים להסתיר?

מיכל בירן: שמי שמתנהג באלימות כל עוד הוא יהודי מקבל תגמול פוליטי בדמות בניית מאות יחידות דיור?

בצלאל סמוטריץ': כשהסטודנטים, החברים שלך – – –

מיכל בירן: אתם מוכרים את יסודות הדמוקרטיה הישראלית בנזיד עדשים, סמוטריץ, בנזיד עדשים, מזלזלים בשלטון החוק והורסים את מעמדנו בעולם – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיכל בירן: – – וכל זאת כדי לרצות קבוצה קטנה של קיצוניים עם אידיאולוגיה משיחית.

מיכל בירן: איפה הליכוד של בגין, ששלטון החוק היה נר לרגליו, שאמר "יש שופטים בירושלים"?

מיכל בירן: להגיד שהוא וז'בוטינסקי מתהפכים בקברם זאת כבר קלישאה.

מיכל בירן: הם עושים פליק-פלאק ושמיניות למראה ממשיכי דרכם.

מיכל בירן: תתביישו לכם.

מיכל בירן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: רבותי, הבנתי שיושב-ראש האופוזיציה לא ידבר בחוק הזה.

יצחק וקנין: אם כן, אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת יעקב פרי – אתה תהיה אחרון הדוברים מטעם האופוזיציה.

יצחק וקנין: באסל גטאס, ארבע דקות לרשותך, אדוני.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השרים, אני כל הערב ועכשיו לפני שעליתי מכין את עצמי לדבר על חוק ההזנה בכפייה, החוק הבא, החוק שיכשיר עינויים בישראל, ואני לא יכול להתנתק בבואי לדבר על החוק הנורבגי מהחוק ההוא, השני, ומחפש את הקשר בין ההזנה בכפייה לבין החוק הנורבגי.

באסל גטאס: ובאמת, אם אתם מסתכלים על המצב, על התוצאה, תוצאת החוק הנורבגי תהיה הזנה בכפייה של הכנסת, של המערכת הפוליטית, זוהי הרחבה מלאכותית – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת סמוטריץ.

יצחק וקנין: בצלאל.

יצחק וקנין: שב במקומך, האמן לי – –

באסל גטאס: אתה מפריע לי.

יצחק וקנין: – – שאפילו רגע אחד לא נתת לה מנוחה מהמקום שלך, אני אפילו לא הערתי לך.

באסל גטאס: במקום ללכת ולהגדיל את מספר חברי הכנסת, לדוגמה, מאלצים את המערכת באופן כפייתי להגדיל את מספר השותפים בשלטון.

באסל גטאס: זוהי הזנה בכפייה.

באסל גטאס: כנראה השלטון הקיים, ביודעו שהוא עומד על כרעי תרנגולת, והרצון הכפייתי הזה לחפש עוד מקורות תמיכה פנימיים, מוצא לו דרכים שונות ומשונות, גם תוך כדי שינוי סדרי עולם, גם תוך כדי שינויים בעצם במהות של מערכת השלטון באופן פזיז, רק כדי לזכות בעוד קצת יציבות שלטונית פנימית, קואליציונית.

באסל גטאס: אין לי דרך אחרת לתאר את זה.

באסל גטאס: זהו חוק אומלל, חוק-יסוד שבא בהוראת שעה, ובכלל הוראת שעה זה דבר מאלץ ומאולץ לתכנון מערכת חוקים.

באסל גטאס: חוקי-יסוד בצורת הוראת שעה, גם אם היא הוכשרה על-ידי בג"ץ פעם, היא זכתה לביקורת רבה.

באסל גטאס: אז הכול ביחד – גם התוכן, גם הרעיון, גם הדרך, הם צריכים להיות, ממש להדליק נורה אדומה בפני כל מי שאכפת לו איך מערכת דמוקרטית צריכה להתנהל.

באסל גטאס: אז אני חושב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שצריכים לדחות, להתעשת וברגע האחרון לדחות על הסף את החוק הנורבגי, הקטן והגדול, ולהעביר את זה לפחות למושב הבא, כדי שיזכה באמת לדיון רחב וענייני ומהותי.

באסל גטאס: אחרת זה ייחשב, כפי שאמרתי, הזנה בכפייה של המערכת השלטונית.

באסל גטאס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ולאחריו – שוב אני אומר – אחרון הדוברים, חבר הכנסת יעקב פרי.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא שאני קצת נעלבתי, מפני שלמה אנחנו רק רוצים חוק נורבגי קטן?

נחמן שי: למה שלא יהיה חוק נורבגי גדול?

נחמן שי: ואני אומר לכם משהו: אם יש מדינת חלומות, בעיני זו נורבגיה.

נחמן שי: ואני רוצה לספר לכם כמה פרטים על נורבגיה כדי שתבינו למה החזון הציוני מתגשם הכי טוב בנורבגיה.

נחמן שי: נורבגיה, שהמוטו שלה זה "הכול בשביל נורבגיה", כמו הכול בשביל ישראל.

נחמן שי: מה זה ההמנון הלאומי של נורבגיה?

נחמן שי: כן, נאהב ארץ זו – כמו ישראל.

נחמן שי: והמשטר – מונרכיה חוקתית.

נחמן שי: אפשר לסיים קדנציה של ראש ממשלה ומייד להיות מונרך, באופן חוקי.

נחמן שי: יש לנורבגיה כל הדברים שהיינו רוצים – כל מה שאנחנו רק רוצים זה להיות נורבגיה: אוכלוסייה קטנה – 5 מיליון ומשהו, לא צריך יותר; צפיפות – 11 נפש לק"מ.

נחמן שי: מקסים.

נחמן שי: לא צפוף.

נחמן שי: אפשר לנהוג בעיניים עצומות.

נחמן שי: תמ"ג?

נחמן שי: 339 מיליארד דולר בשנה.

נחמן שי: מה אתם רוצים?

נחמן שי: זה פנטסטי.

נחמן שי: תמ"ג לנפש – 65,000 דולר לאיש.

נחמן שי: שמעתם?

נחמן שי: אנחנו מרחפים בסביבות ה-40,000 – 40% יותר.

נחמן שי: יש להם גם קידומת בין-לאומית וסיומת אינטרנט – על זה אני לא רוצה לדבר, אבל חשבתם פעם על המשטר הכלכלי?

נחמן שי: מדינת רווחה מפותחת, משק סוציאליסטי עם מיסוי פרוגרסיבי.

נחמן שי: היא מגינה על נושא זכויות האדם והגנת הטבע והסביבה ממש כמו ישראל.

נחמן שי: ממש.

נחמן שי: זכויות אדם זה הלוא נר לרגלינו.

נחמן שי: וטבע – אנחנו רואים כל פעם איך אנחנו מפנים את המתקן הזה מחיפה, נכון, עמיר?

נחמן שי: עוד מפנים אותו, או-טו-טו.

נחמן שי: דירוג ערים – גם כן, אנחנו כמו נורבגיה.

נחמן שי: הכי יקר.

נחמן שי: מדד יוקר המחיה ל-2011 – הכי יקר באוסלו.

נחמן שי: נורבגיה דורגה כמדינה שהכי טוב להתגורר בה.

נחמן שי: כמו ישראל.

נחמן שי: בטח גם ביטחון מצוין.

נחמן שי: היא משמרת מורשת תרבותית ענפה, ועכשיו שימו לב – ייצוג ניכר למיעוט הסאמי, המתגורר בעיקר בצפון המדינה.

נחמן שי: איזו עוד מדינה מגינה כל כך על המיעוט שחי בתוכה?

נחמן שי: אנחנו.

נחמן שי: הנה, המיעוט הערבי שחברים יושבים פה – שומרים על הזכויות שלהם, מכבדים אותם, אף פעם לא מקללים אותם, בכנסת הזאת.

נחמן שי: מה זאת אומרת?

נחמן שי: כל הזאת מגינים.

נחמן שי: ממש כמו נורבגיה.

נחמן שי: אני אומר לכם, זה לא רק החוק – אנחנו חייבים לאמץ את נורבגיה בתור מודל.

ג'מאל זחאלקה: לספח.

נחמן שי: נכון, אולי נספח את נורבגיה.

נחמן שי: לא, נתקוף אותה, ואז נעשה שלום אתה.

נחמן שי: ויש לנו גם סוד – נורבגיה, מקור העושר – הנפט.

נחמן שי: נורבגיה הפכה למעצמת נפט, אתם יודעים את זה.

נחמן שי: אבל מה היא עשתה עם הנפט שלה?

נחמן שי: עלייה בשיפור מערכות החינוך והרווחה והפיכתן למתקדמות בעולם, בנוסף להגדלת קצבאות הזיקנה והאבטלה, יחד עם מתן שירותים רפואיים וחינוך גבוה חינם.

נחמן שי: מה אנחנו רוצים בחיים הקצרים שיש לנו על-פני כדור-הארץ?

נחמן שי: להיות נורבגיה.

נחמן שי: אז אני חוזר ואומר לכם: אין כמו נורבגיה.

נחמן שי: אני מודה לממשלה, שהחליטה סוף-סוף לעשות את הצעד האמיתי והנכון ולהפוך את מדינת ישראל לנורבגיה.

נחמן שי: מהיום כולנו נורבגים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים מטעם האופוזיציה, חבר הכנסת יעקב פרי.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך, חבר הכנסת יעקב פרי.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, תודה, אני לא בטוח שאנצל את ארבע הדקות, אבל בקריאת ביניים, חברותי וחברי חברי הכנסת, שאלתי את יושבי-ראש סיעות האופוזיציה למה לא הלכנו להסכם המקורי שאולי היה מביא את חברינו מהקואליציה להיות עוד קצת יותר לחוצים; אבל החלטתם לקבל את הצעת הקואליציה, ואת השאלות שלי אשאל בתוך האופוזיציה ולא מעל במת הכנסת.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, יש בפנינו שוב דוגמה, אחת מרבות שהיינו עדים להן במושב האחרון של הכנסת, איך לוקחים רעיון חיובי, שינוי חוק-יסוד, שנועד בסך הכול להגביר את המשילות, והופכים אותו לסידור עבודה.

יעקב פרי: שינוי שיטת ממשל במדינת ישראל והגברת המשילות הם ללא ספק ערכים ראויים, וראש הממשלה גם הצהיר בתום מערכת הבחירות שהוא מתכוון להעביר רפורמה משמעותית ולשפר את המשילות.

יעקב פרי: אבל, לצער כולנו, בשינוי של חוק-יסוד, אירוע דרמטי בחיי הרשות המחוקקת, הממשלה וראש הממשלה בוחרים להעביר חוק משילות מסוג אחר: חוק המשילות בחברי הליכוד, או במילים אחרות, חוק הג'ובים של מפלגות הקואליציה.

יעקב פרי: חוק הג'ובים שמבקש ראש הממשלה להעביר כאן היום יעלה למשלם המסים מיליוני שקלים בשנה, ובמקום לנצל את המהלך הפרלמנטרי המורכב, הדורש רוב של 61 חברי כנסת, באמת על מנת לבצע שינוי אמיתי שיגביר את המשילות, בוחרת הממשלה בחוק שהוא עלבון לדמוקרטיה.

יעקב פרי: אם מנכ"ל משרד ממשלתי היה משנה תקנות כדי להעניק ג'וב למקורביו, היינו קוראים לזה שחיתות; אם לאחר סיום מכרז ממשלתי היו משנים את הכללים כדי להכניס עוד ספקים, למרות שאין בכך צורך, היינו קוראים לזה שחיתות.

יעקב פרי: אז אם מעבירים חוק-יסוד בכנסת ישראל כדי לספק ג'ובים למקורבים ותו לא, זו בדיוק ההגדרה של שחיתות.

יעקב פרי: החוק הזה הוא זלזול בכל אחד ואחת מאזרחי ואזרחיות מדינת ישראל.

יעקב פרי: במקום להשקיע בדברים חשובים לאזרחים, הממשלה בוחרת להשקיע פעם נוספת בשרידותה הפוליטית ובשרידותו הפוליטית של ראש הממשלה.

יעקב פרי: החוק הוא רע לדמוקרטיה, הוא רע למשלם המסים, הוא רע למדינת ישראל, הוא נולד רק מתוך צורך פוליטי לוחץ של קואליציה מצומצמת, שמתקשה מאוד להתמודד בחוקי המשחק של הדמוקרטיה בישראל, ואני ממליץ לכל חברותי וחברי להצביע נגד הצעת החוק ולמנוע עלבון נוסף לציבור ועלבון נוסף לבית זה.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי חברי הכנסת, אני מניח שדובר כאן הרבה, וכולם תמהו, מדוע צריך את החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: נכון, שי?

ניסן סלומינסקי: אז אני רוצה רק להסביר לכם למה צריך את החוק הזה.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: אני יודע.

ניסן סלומינסקי: אז קודם כול, יש סיבות גדולות ועמוקות בהפרדה בין זה לזה, אבל אני לא מתייחס לזה כרגע, כי החוק הזה לא בדיוק עונה על כל הדברים.

ניסן סלומינסקי: אבל אני אגיד לכם מה – ניקח את הוועדה, נניח את הוועדה שלנו, יש דיון על חוק, דיון רציני מאוד, מי שנמצא שם זה רק האופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: נמצאת רק האופוזיציה, והם משתתפים, וכו' וכו', וראה זה פלא, כולם אומרים לי: איך תעביר את החוק הזה?

ניסן סלומינסקי: אני אומר: אל תדאגו, מגיע הרגע שצריכים להצביע, ופתאום הצד הימני מתמלא, ויש רוב, והחוק עובר.

ניסן סלומינסקי: מה המשמעות?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

ניסן סלומינסקי: רגע, רגע.

ניסן סלומינסקי: הגברת ורבין, דקה.

ניסן סלומינסקי: אז מה קורה פה?

ניסן סלומינסקי: צריכים להבין.

ניסן סלומינסקי: האם כך אנחנו רוצים שהדיונים יתנהלו?

ניסן סלומינסקי: שהדיונים יהיו עם האופוזיציה, וברגע שתהיה הצבעה, פתאום זה מתהפך?

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא רוצים.

ניסן סלומינסקי: אז למה זה קורה בכל אופן?

ניסן סלומינסקי: ותאמינו לי שחברי הקואליציה הם חברי כנסת מצוינים, והם לא מתחמקים.

ניסן סלומינסקי: אז איך זה קורה, התופעה הזאת?

ניסן סלומינסקי: אז עשיתי מחקר עמוק, והוא שגרם שנביא את החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: והנה, אני אתן לכם דוגמה.

ניסן סלומינסקי: למשל, ניקח את סיעת הליכוד.

ניסן סלומינסקי: סיעת הליכוד מהווה 30 חברי כנסת.

ניסן סלומינסקי: מתוכם ישנם שרים וחברי כנסת, ונשארים לנו ח"כים פנויים – 13.

נחמן שי: אבל כל אחד שווה שלושה.

ניסן סלומינסקי: רגע, רגע.

ניסן סלומינסקי: 13 ח"כים נשארים.

ניסן סלומינסקי: מתוכם ארבעה הם יושבי-ראש ועדות, והם לא יכולים לנוע.

ניסן סלומינסקי: אז נשארים לנו תשעה חברי כנסת פנויים סך הכול.

ניסן סלומינסקי: מה הם צריכים למלא?

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, חבר'ה, מה הם צריכים למלא, תשעת חברי הכנסת האלה?

ניסן סלומינסקי: אז לפי החלוקה של הוועדות, הם צריכים להיות ב-32 מקומות.

נחמן שי: – – – שייסעו לנורבגיה – – –

ניסן סלומינסקי: תשעה חברי כנסת על 32 מקומות שבוועדות.

ניסן סלומינסקי: איך אפשר לעשות את זה?

נחמן שי: שילמדו נורבגית.

איילת נחמיאס ורבין: אל תביאו חוק נורבגי – – –

ניסן סלומינסקי: נכון, יש שתי אפשרויות: או פחות שרים או יותר חברי כנסת.

איילת נחמיאס ורבין: ברצינות, נו.

איילת נחמיאס ורבין: אין בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אין בעיה, ניסן.

איילת נחמיאס ורבין: באמת.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, חבר'ה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הלוואי על כולנו כל האנרגיות האלה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, אז יש שתי אפשרויות – עמר, אתה צודק – יש שתי אפשרויות: או לקצץ במספר השרים או להגדיל את מספר הח"כים.

ניסן סלומינסקי: אז כשאתם יום אחד תגיעו לשלטון, אני בטוח שתבחרו בדרך של קיצוץ מספר השרים.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: מכובד.

ניסן סלומינסקי: אבל היום בחרו בדרך של הגדלת הח"כים, כדי שאפשר יהיה שהוועדות – – –

ציפי לבני: זה לא מגדיל את הח"כים, זה רק מגדיל את מספרם.

ציפי לבני: זה מקטין את הח"כים.

ניסן סלומינסקי: בשעה כזאת, מה?

ניסן סלומינסקי: – – – ועל-ידי זה אפשר יהיה שעבודת הוועדות תהיה יותר רצינית; שבדיונים של הוועדות – לא רק בהצבעה, אלא גם בדיונים – יהיו גם ח"כים מהקואליציה.

ניסן סלומינסקי: אחרת אין דרך.

ניסן סלומינסקי: אין דרך.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת סלומינסקי, אם זה לא פותר את זה – חבל.

איילת נחמיאס ורבין: חבל, באמת, השעה מאוחרת.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני, באמת – – –

ניסן סלומינסקי: את רוצה – אז אני אתן לך עוד דוגמה, ממפלגה נוספת – – –

איילת נחמיאס ורבין: מה זה אומר, באמת?

ניסן סלומינסקי: מה, זה לא פותר?

ניסן סלומינסקי: למה לא פותר?

איילת נחמיאס ורבין: כי זה לא פותר שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: באמת.

ניסן סלומינסקי: הנה, יש.

ניסן סלומינסקי: הנה, אני חבר בוועדה, ותעיד יושבת-ראש הוועדה – נכון?

ניסן סלומינסקי: יושבת-ראש הוועדה, שאני חבר בוועדה, הגברת סתיו, למשל.

ניסן סלומינסקי: אני לא יכול להגיע לשם, מה אני יכול לעשות?

ניסן סלומינסקי: אני יושב מהבוקר עד הלילה.

ניסן סלומינסקי: מה אני אעשה?

ניסן סלומינסקי: אבל עכשיו תהיה לנו חברה שתוכל להיכנס לשם ותהיה חברה שם, והכול יסתדר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדעת אם סתיו כבר הוציאה אותך מהוועדה.

ניסן סלומינסקי: לא הייתי אף פעם.

ניסן סלומינסקי: איך אני יכול?

ניסן סלומינסקי: אני יושב מהבוקר עד הלילה רק על החוק הנורבגי.

ניסן סלומינסקי: את יודעת מה זה?

ניסן סלומינסקי: אז לכן – – –

נחמן שי: מי בעד שקיפות?

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: מה?

ניסן סלומינסקי: רגע, מה לא בסדר בטיעון הזה?

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: כי זה לא רציני.

ניסן סלומינסקי: הטיעון הזה הוא טיעון רציני.

ניסן סלומינסקי: למה לא?

איילת נחמיאס ורבין: מה רציני בו?

איילת נחמיאס ורבין: ניסן, אם היית מביא חוק נורבגי אמיתי – זה כלום רציני, זה חוק – – – זה קשקוש חוק.

ניסן סלומינסקי: רגע, אז באמת היה רעיון להוסיף לליכוד שלושה, לא רק אחד.

ניסן סלומינסקי: אז תארי לך, אם היינו עושים את זה, מה היה קורה פה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

ניסן סלומינסקי: אז אמרנו: בסדר, אז שיהיה דין אחד לכולם.

איילת נחמיאס ורבין: ניסן, ניסן, יש ביצה מקושקשת ויש קשקוש חוק.

איילת נחמיאס ורבין: זה קשקוש חוק.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: מה?

ניסן סלומינסקי: לא שומע.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: נו, מה אתה רוצה שנעשה?

איילת נחמיאס ורבין: אני מציעה לו להצביע.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא רוצה להצביע – ניסן.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, אתם רוצים שאני אתן לכם דוגמה על מפלגה נוספת, חוץ מהליכוד, ולראות את הדילמה?

ניסן סלומינסקי: אז לכן, רציתי להסביר, בצד האחד, למה צריך להוסיף ח"כים.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, מצד שני – – –

איילת נחמיאס ורבין: ח"כית.

ניסן סלומינסקי: מה?

איילת נחמיאס ורבין: ח"כית.

ניסן סלומינסקי: כל מפלגה.

ניסן סלומינסקי: אבל בסך הכול זה ח"כים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל בוא נגיד: זה ח"כית.

קריאה: כמה שנים אתה בכנסת?

ניסן סלומינסקי: נו, נו.

ניסן סלומינסקי: מה ההמשך?

קריאה: אז מה אתם משחקים אִתם עוד?

קריאה: בוא נצביע.

קריאה: נלך.

ניסן סלומינסקי: לא, שיגידו לי לרדת.

ניסן סלומינסקי: שיגידו לי.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, מצד שני – – –

קריאה: מה עם – – –

ניסן סלומינסקי: רגע, זה הצד האחד של המטבע.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: זה הצד האחד של המטבע.

איילת נחמיאס ורבין: לא, יש לו בעל-בית, אמר לו עוד לא לרדת.

ניסן סלומינסקי: זה הצד האחד.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, יש לנו שרים, ברוך השם, באמת, ושרים שעובדים קשה מאוד.

ניסן סלומינסקי: באמת, שרים שעובדים קשה מאוד.

ניסן סלומינסקי: ולכן, כדי להקל על השרים, אז אמרנו – הנה, למשל, השר חיים כץ, שר שעובד קשה מבוקר עד לילה, והוא חוץ מזה צריך לשבת בכנסת, וחוץ מזה הוא צריך לשמש בכל מיני תפקידים בכנסת.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: כולם עובדים קשה.

ניסן סלומינסקי: לקחתי אותו כדוגמה, כי הוא שאל.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, רק כדוגמה.

ניסן סלומינסקי: אז למשל, בא החוק הזה, ובא ואומר: רבותי, אנחנו רוצים גם להקל על השר שיוכל לעבוד ולהתמסר לתפקיד שלו, ולכן מאפשרים לשר לעזוב את הכנסת לתקופה מסוימת כדי שיוכל להתמקד.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, אני מבין ששכנעתי באמת את הציבור.

ניסן סלומינסקי: ואם את לא מאמינה לי ששכנעתי, אז נעשה הצבעה ונראה.

איילת נחמיאס ורבין: אה, לא.

איילת נחמיאס ורבין: זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אני קורא בכל אופן לחברי כולם, מצד אחד להסיר את כל ההסתייגויות – אלא אם כן כבר תורידו אותן מראש.

ניסן סלומינסקי: אם לא – להסיר את כולן, ובסופו של דבר לתמוך בחוק הזה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: ואני מזכיר לכם שזו הוראת שעה, ונלמד.

ניסן סלומינסקי: אם נראה שזה טוב – ימשיך; נראה שלא – יעשו שינויים.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: השרים כחלון, בנט, אלקין, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שרים, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפציר בכם לשבת על מנת לחסוך זמן בהצבעות, והמבין יבין.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, נא לשבת וגם לשמור על שקט על מנת שנוכל להתחיל בהצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי ביקש הצעה לסדר מן המיקרופון באולם.

יולי יואל אדלשטיין: עד דקה לרשותך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: הצעה לסדר.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אדוני, אני מבקש לדעת אם לעצם החוק הזה יש הסכם קואליציוני בין איזושהי מפלגה – בין ישראל ביתנו לבין הליכוד.

מיקי לוי: אני מבקש לדעת לפני ההצבעה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר המקשר, האם היו הסכמים קואליציוניים נוספים שלא הונחו על שולחנה של הכנסת?

יריב לוין: אני מבקש חמש דקות כדי לחתום על ההסכם של הקואליציה עם ישראל ביתנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש תשובה רצינית למרות שהשעה 02:00 פלוס בלילה.

יולי יואל אדלשטיין: אין בשלב זה שום הסכמים קואליציוניים, כפי שהודיע לנו השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יואל חסון: תשאל את ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יואל חסון: תשאל את ראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: את ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אומר חבר הכנסת ליברמן שגם בעתיד לא יהיו.

יולי יואל אדלשטיין: אל תתחייב בנפשך.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני לא בטוח שהשר לוין יודע, בגלל זה אני מציע לשאול את ראש הממשלה עצמו.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: תם פרק הבדיחות, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: יש מלא הסתייגויות, שלא נתבלבל.

יולי יואל אדלשטיין: מול מי אני עובד מבחינת ההסתייגויות של האופוזיציה?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי תענה לי בשם כל סיעות האופוזיציה על מה מצביעים, על מה לא מצביעים מבחינת ההסתייגויות לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, אנחנו נצביע ודאי על שני חוקים, חוק-יסוד וחוק נוסף באותו נושא – הפסקת כהונה של חבר כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם כול נעבוד עם חוק-היסוד, עם ההסתייגויות, כמקובל.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 42 והוראת שעה) – הסתייגויות לפני סעיף 1, של חברי הכנסת יעל גרמן, מאיר כהן, יאיר לפיד, שי פירון, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא ומיקי לוי – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד; של חברי הכנסת רויטל סויד, יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, דניאל עטר, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה ואיל בן ראובן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני; חברי הכנסת מיכל רוזין, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ; וחברי הכנסת אוסאמה סעדי, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: האם להצביע, גברתי?

יולי יואל אדלשטיין: כן, להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, ההצבעה היא אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגויות של הקבוצות כאמור לפני סעיף 1 לחוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 42 והוראת שעה).

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 39 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (1) לפני סעיף 1 של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 לפני סעיף 1: בעד – 51, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לפני סעיף 1 – להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 40 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (2) לפני סעיף 1 של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לפני סעיף 1 – התוצאה היא: 51 בעד, 64 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות מס' 3 לפני סעיף 1 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: מספיק שאחד מכל צד יודיע מה מצביעים, לא צריך לצעוק ביחד.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 41 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (3) לפני סעיף 1 של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לפני סעיף 1: בעד – 51, נגד – 64.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 לפני סעיף 1 – לא להצביע, מסירים.

מרב מיכאלי: 11.

יולי יואל אדלשטיין: עד להסתייגות – לא, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא, אנחנו לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, 4 ו-5 מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 1 – אם אני מבין את חברת הכנסת מרב מיכאלי, 6, 7, 8, 9 ו-10 מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 11 לסעיף 2 כבר.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף 1 – ההסתייגויות הוסרו – כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 42 בעד סעיף 1 – 65 נגד – 50 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מיקי לוי: אדוני, אני הצבעתי בעד, ולא – – –

יולי יואל אדלשטיין: בעד הסעיף – 65, נגד – 50.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, מה אמרת?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעת הפוך.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חבר הכנסת מיקי לוי מודיע לפרוטוקול שהוא טעה בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא משנה את התוצאות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קיבלנו, חברים, את סעיף 1 כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2, הסתייגות 11 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: העמדות ברורות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 43 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (11) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 11 לסעיף 2: בעד ההסתייגות – 51, נגדה – 64.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי חברת הכנסת מיכאלי – מצביעים על הסתייגות מס' 12 לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 44 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (12) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 51, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות 12 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 13 לסעיף 2 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 45 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (13) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, צודקים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע בהסתייגות מס' 13: 51 בעד, 64 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 13 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: פסחתי על לחלופין להסתייגות 12.

יולי יואל אדלשטיין: האם להצביע על לחלופין?

יולי יואל אדלשטיין: לא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכאלי מודיעה שהאופוזיציה מסירה את לחלופין לסעיף 12.

מרב מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: עד 18.

יולי יואל אדלשטיין: אז 14 מוסרת.

יולי יואל אדלשטיין: 15 כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: 16 כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: 17 כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: לאותו סעיף, סעיף 2, הסתייגות מס' 18 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 46 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (18) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 49, נגדה – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו הסרנו את הסתייגות מס' 18 לסעיף 2 בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 19.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 19, מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 19 לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 47 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (19) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: להלן תוצאות ההצבעה: 50 בעד, 64 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 19 לסעיף 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות מס' 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, כולל לחלופין, 28 כולל לחלופין, 29, 30, 31 כולל כל הלחלופין, עד ו', מוסרות על-ידי האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 32 לסעיף 2 בחוק – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 48 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (32) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 32: בעד – 50, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות 33 לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 49 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (33) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 51, נגד – 63, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 33 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34, גברתי – 34, כולל לחלופין למיניהן, 35, מוסרות על-ידי האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 36 – מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 50 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (36) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 36, התוצאה היא: בעד – 51, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 36 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 37 מוסרת, 38 כנ"ל, 39 כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: 40 אנחנו מצביעים, כן?

יולי יואל אדלשטיין: אז הסתייגות מס' 40 – לסעיף 2 עדיין – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 51 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (40) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 64 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 40 לא התקבלה.

מרב מיכאלי: 45.

יולי יואל אדלשטיין: 41 מוסרת, 42, כולל לחלופין – כנ"ל, 43 מוסרת, 44 מוסרת.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 45 – לסעיף 2 עדיין – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 52 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (45) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 45 – בעד ההסתייגות הצביעו 50 חברי כנסת, נגדה הצביעו 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 45 לסעיף 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 46 – – –

מרב מיכאלי: 54.

יולי יואל אדלשטיין: עד?

מרב מיכאלי: 54.

יולי יואל אדלשטיין: עד 54.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, בואו נראה: 46 יורדת, 47 יורדת.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לסעיף 2 לא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע על סעיף 2 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 53 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 50 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד סעיף 2 כנוסח הוועדה – 64, נגד – 50.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף התקבל כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: תזכירי לי, גברתי, עד איזו הסתייגות הסרנו?

מרב מיכאלי: 54.

יולי יואל אדלשטיין: עד 54.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, לסעיף 3 – 48, 49, 50, 51, 52, 53 – כל ההסתייגויות האלה הוסרו על-ידי האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 – אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: 54 לסעיף 3.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 54 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (54) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאה: בעד – 50, נגד – 64.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 54 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 55?

מרב מיכאלי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: 55 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 55 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (55) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 55: בעד – 50 קולות, נגד – 64 קולות, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 55 לא התקבלה.

מרב מיכאלי: 59.

יולי יואל אדלשטיין: 56 מוסרת, 57 כנ"ל, 58 כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: לכן נצביע על הסתייגות מס' 59 – לסעיף 3 עדיין.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 56 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (59) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות 59 לסעיף 3: בעד – 51, נגד – 62.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 59 לא התקבלה.

מרב מיכאלי: 60.

יולי יואל אדלשטיין: 60.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 60 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 57 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (60) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות 60 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מעיר הייעוץ המשפטי שלא היה ברור אם בהסתייגות מס' 7 גם לחלופין הוסר, כנראה לא הכרזתי על זה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מודיע שגם לחלופין בסעיף 7 הוסר.

יולי יואל אדלשטיין: מה קורה הלאה, גברתי?

מרב מיכאלי: 61.

יולי יואל אדלשטיין: 61 – מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 61 לסעיף 3, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 58 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (61) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם 61 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: 62?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 62, בבקשה, לסעיף 3.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 59 בעד ההסתייגות – 48 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (62) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 48, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם 62 הוסרה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת להוסיף את הצבעתי בעד ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין מודיעה שהיא טעתה בהצבעה – היא התכוונה להצביע בעד ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא משנה את התוצאה.

יולי יואל אדלשטיין: 63?

מרב מיכאלי: 64.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 63 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, נצביע על סעיף 3, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדו?

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 3, כנוסח הוועדה, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 60 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 51 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סעיף 3: בעד – 64, 51 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 3 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 4 – 64, גברתי, מצביעים על 64?

יולי יואל אדלשטיין: כן, מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסתייגות 64?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: 64 לסעיף 3, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: – לסעיף 4, סליחה, נכון: 64 לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 61 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (64) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 63, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 64 לסעיף 4 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הלאה.

מרב מיכאלי: 65, וגם לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 65 לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 62 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (65) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, הסתייגות 65 לסעיף 4: בעד – 51, 64 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' ב-65 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 63 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (65א) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין בהסתייגות 65: בעד – 51, 64 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' לא התקבל.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו לחלופין ב' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 64 בעד ההסתייגות – 47 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (65ב) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 47, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין ב' ב-65 לא התקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 66.

יולי יואל אדלשטיין: האם מצביעים על 66, גברתי?

מרב מיכאלי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: 66 לסעיף 4 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 65 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (66) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 66 לסעיף 4: בעד – 51, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות 66 לסעיף 4 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: 67, גברתי, מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 67 לסעיף 4, מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 66 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (67) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם 67 לסעיף 4 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 68 לסעיף 4 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 67 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (68) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות 68 לסעיף 4: בעד – 50, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי לא קיבלנו את הסתייגות 68.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת הסירה את כל ההסתייגויות לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 5 אין הסתייגויות, לכן אנחנו מצביעים כרגע על סעיף 4 וסעיף 5 כנוסח הוועדה בקריאה השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 4 ו-5 בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 68 בעד סעיפים 4–5, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 51 נמנעים – אין סעיפים 4–5, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, בעד – 63, 51 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי קיבלנו את סעיפים 4 ו-5 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 6, מס' 69 – להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין – לא.

יולי יואל אדלשטיין: ו-70?

יולי יואל אדלשטיין: 70 כן מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 70 לסעיף 6.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 69 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (70) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, הסתייגות שמספרה 70 לסעיף 6: בעד – 50, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו את ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 6 ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 70 בעד סעיף 6, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 51 נמנעים – אין סעיף 6, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 64, נגד – 51, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם סעיף 6 עבר, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: כל החוק אושר בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מודיעה חברת הכנסת מרב מיכאלי שמבקשים לראות בהצבעה על החוק בקריאה השלישית הצבעת אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הפעם, בשונה מן הניסיון הקודם, כדרישת החוק הוגשו כל המסמכים למזכירות על מנת שנוכל לקיים את ההצבעה כהצבעת אי-אמון.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני תכף אגיד לך.

קריאה: אחמד טיבי מופיע שם?

יולי יואל אדלשטיין: שרת המשפטים תהיה חברת הכנסת מרב מיכאלי, אולי זאת הייתה המוטיבציה.

אחמד טיבי: אנחנו לא מצטרפים לממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אתם לא תצטרפו.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מציע להתייחס ברצינות לדרישות החוק.

יולי יואל אדלשטיין: השר גלעד ארדן, שמעתי את קולך הערב במשך כל ההצבעה, אני בדרך כלל מאוד נהנה מזה, אבל לא כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: בקריאה השלישית מבקשים לראות הצבעת אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, האם הממשלה מסכימה לקיים את ההצבעה עכשיו?

יולי יואל אדלשטיין: מסכימה.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת שאנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: המסמכים, שימו לב, גם נשלחו על-ידי המזכירות, כרגע, למחשבים של כל חברי הכנסת, כך שחבר הכנסת אלקין, השר אלקין – אם תרצה לדעת מיהם שאר השרים אז תוכל לפתוח את המחשב שלך ולראות מיהם שאר השרים בממשלה המוצעת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ערוכים גם לקיום הצבעה שמית, גברתי?

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שמבקשים מאתנו חברי הכנסת של האופוזיציה, הוגשו 20 חתימות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 42 והוראת שעה) בקריאה השלישית, הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה היא גם הצבעת אי-אמון וגם הצבעה על החוק.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמצביע בעד מצביע בעד החוק ונגד האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמצביע נגד, מבקש לתמוך באי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, אפשר להתחיל.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – נגד באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד שרון גל – בעד זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד דני דנון – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד משה יעלון – בעד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד משה כחלון – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – נגד ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – נגד איימן עודה – נגד רחל עזריה – בעד דניאל עטר – נגד חמד עמאר – בעד רועי פולקמן – בעד שי פירון – נגד טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – בעד יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – נגד נורית קורן –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח איל בן ראובן – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת סופה לנדבר – אינה נוכחת סילבן שלום – אינו נוכח

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות כנסת, האם יש מישהו באולם שמעוניין ליטול חלק בהצבעה ולא קראו בשמו או בשמה?

יולי יואל אדלשטיין: אורלי לוי אבקסיס, מה את מצביעה?

אורלי לוי אבקסיס: בעד.

יולי יואל אדלשטיין: בעד החוק.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אורלי לוי אבקסיס – בעד

יולי יואל אדלשטיין: הסתיימה ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מייד עם הכרזת התוצאות תתקיים עוד הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף בה, שישב.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר הכרזת התוצאות תהיה הצבעה נוספת על חוק נוסף.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 42 והוראת שעה), כמו כן גם הצעת אי-אמון בממשלה, התוצאות – אתם לא במתח?

יולי יואל אדלשטיין: לא רוצים לשמוע את התוצאות?

יולי יואל אדלשטיין: 64 בעד החוק ונגד האי-אמון, 51 בעד האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי החוק, חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 42 והוראת שעה), אושר כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר בחוק-יסוד, לכן נתקבל גם רוב נדרש, מעל 61 חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: באותה הזדמנות מליאת הכנסת גם דחתה הצעת האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, החוק השני באותו נושא:

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הפסקת חברות בכנסת של חבר הכנסת המכהן כשר או כסגן שר (תיקוני חקיקה והוראת שעה), התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות – אנחנו ממשיכים לעבוד עם חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, גברתי?

מרב מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לשם החוק הוגשו הסתייגויות של חברי הכנסת יעל גרמן, מאיר כהן, יאיר לפיד, שי פירון, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא ומיקי לוי – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד; של חברי הכנסת רויטל סויד, יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, דניאל עטר, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה ואיל בן ראובן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני; חברי הכנסת מיכל רוזין, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ; וחברי הכנסת אוסאמה סעדי, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: האם אנחנו נצביע על ההסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על כל ההסתייגויות, מודיעה לי האופוזיציה באמצעות חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, אם כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 לפני סעיף 1 – סליחה: הסתייגות מס' 1 לשם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: מטבע הדברים לפני סעיף 1, הסתייגות לשם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 71 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לשם החוק לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות לשם החוק – 49, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק, אם כן – אנחנו נצביע על שם החוק כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הפעם זה נדרש מאתנו.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד שם החוק?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדו?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 72 בעד שם החוק, כהצעת הוועדה – 66 נגד – 46 נמנעים – אין שם החוק, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 66, נגד – 46, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק אושר כנוסח הוועדה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אוסאמה סעדי הצביע בטעות בעד, התכוון להצביע נגד, זה לא משנה את התוצאה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט.

קריאה: שוב הביתה, שוב הביתה.

איתן כבל: התנועה נפלה?

קריאה: על חודו של קול.

איתן כבל: בחרו שרים, לא יכולת להיות – – –

אראל מרגלית: – – – שב הביתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: לפני סעיף 1 – הסתייגות מס' 2 של קבוצת יש עתיד, קבוצת המחנה הציוני, קבוצת מרצ, קבוצת הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 73 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 50, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות לפני סעיף 1, שמספרה 2, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1, הסתייגות מס' 3 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 74 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 50, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אין יותר הסתייגויות לסעיף 1, כי הסרנו.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות גם לסעיפים 2–4.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: רגע, עוד לא אמרתי מה מצביעים, אולי יש לי איזו הפתעה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 1, 2, 3, ו-4, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 75 בעד סעיפים 1–4, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 50 נמנעים – אין סעיפים 1–4, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 64, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו סעיפים 1–4 כולל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 5, הסתייגות מס' 4 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 76 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 לסעיף 5: בעד ההסתייגות – 50, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קיים גם לחלופין א' בהסתייגות מס' 4; מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א'.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 77 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 63 נמנעים – 1 ההסתייגות לחלופין (4א) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 49, נגד – 63, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' לא התקבל.

יולי יואל אדלשטיין: קיים גם לחלופין ב' להסתייגות מס' 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' להסתייגות 4 לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 78 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (4ב) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב', בעד – 50, 64 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע שההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר הסתייגויות לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 5, כנוסח הוועדה, קריאה שנייה – סעיף 5, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 79 בעד סעיף 5, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 51 נמנעים – אין סעיף 5, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 64, נגד – 51, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 5 התקבל בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 6, הסתייגות מס' 5.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 5 – מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 50 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 לסעיף 6 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6 לסעיף 6 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 81 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6 לסעיף 6: בעד – 50, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 82 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 7 – יש לנו 51 בעד, 64 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' בהסתייגות 7 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 83 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (7א) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' בהסתייגות 7 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 84 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 65 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (7ב) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 7, לחלופין ב' – 49 בעד, 65 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם לא התקבל.

יולי יואל אדלשטיין: מיצינו, אין יותר הסתייגויות לסעיף 6, לכן נצביע על סעיף 6 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ומי נגד סעיף 6 כנוסח הוועדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 85 בעד סעיף 6, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 52 נמנעים – אין סעיף 6, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 63 בעד, 52 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 6 – – –

ישראל כץ: רגע, רגע.

יולי יואל אדלשטיין: השר ישראל כץ התכוון בוודאי להצביע בעד וטעה, זה לא משנה את התוצאה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף מס' 6 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 7 יש הסתייגות מס' 8 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 86 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8 לסעיף 7: בעד – 51, נגד – 64, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 8 לסעיף 7 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין עוד הסתייגויות לסעיף 7, וכמו כן לא הוגשו הסתייגויות לסעיפים 8 ו-9, ולכן נצביע בקריאה שנייה על סעיפים 7, 8 ו-9, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 87 בעד סעיפים 7–9, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 51 נמנעים – אין סעיפים 7–9, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סעיפים 7, 8 ו-9 – 64 בעד, 51 נגד, אין נמנעים; התקבלו בקריאה שנייה על-ידי המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: כל הסעיפים התקבלו בקריאה שנייה, ללא הסתייגויות, כולל שם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הפסקת חברות בכנסת של חבר הכנסת המכהן כשר או כסגן שר (תיקוני חקיקה והוראת שעה), התשע"ה–2015 – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית, נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 88 בעד החוק – 64 נגד – 51 נמנעים – אין חוק הפסקת חברות בכנסת של חבר הכנסת המכהן כשר או כסגן שר (תיקוני חקיקה והוראת שעה), התשע"ה–2015, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 64, 51 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת חוק הפסקת חברות בכנסת של חבר הכנסת המכהן כשר או כסגן שר (תיקוני חקיקה והוראת שעה), התשע"ה–2015, התקבלה כנדרש בשלוש קריאות והפכה לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא.

יולי יואל אדלשטיין: הודיע לי סגן היושב-ראש וקנין כי הוא אפשר לתת הודעה אישית לשני חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בצלאל סמוטריץ – מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן – מוותר?

אורן אסף חזן: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, אתה יכול למסור הודעה אישית בעקבות דברים של חברת הכנסת בירן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, הודעה אישית קצרה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, טרם הגענו להצביע בחרה חברת הכנסת בירן, שכל היום יושבת בכיסא ונמצאת בין כותלי הבית הזה ולא רואה שטח מהו, לבקר את הפעולות שלנו, האנשים שיורדים, מגיעים לשטח, נוגעים, ולא מכירים את הציבור רק דרך המקלדת.

מיכל בירן: חצוף.

מיכל בירן: אתה מחרחר ריב.

מיכל בירן: אתה מסית, אתה מתלהם.

אורן אסף חזן: אני רוצה לשאול את חברת הכנסת בירן ואת יתר החברים שטוענים שהייתה תקיפה של חיילים: את הגעת לבית-אל?

אורן אסף חזן: את ירדת לציבור לראות בעיניים של האנשים, האזרחים, החיילים והשוטרים מה עובר עליהם?

מיכל בירן: – – –

אורן אסף חזן: את לא, אני עשיתי את זה.

אורן אסף חזן: אז, חברת הכנסת בירן – – –

קריאה: – – – תירגע.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני אשמח אם תוכל להרגיע פה את הרוחות.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אם לא תפנה אישית לחברי כנסת אני אוכל לעזור לך.

אורן אסף חזן: היא הסיתה, היא הסיתה.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, תגיש תלונה לוועדת האתיקה נגדה.

אורן אסף חזן: תוגש, תוגש תלונה לוועדת האתיקה.

יולי יואל אדלשטיין: מצוין.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כרגע תפנה למליאה ולא לחברי כנסת באופן פרסונלי, ואז אוכל להגן עליך.

אורן אסף חזן: יש חברי כנסת בבית הזה, בין כותלי המשכן הזה, שבוחרים להסית, בוחרים לפגוע בכבודם של החיילים, לא פחות מזה – בכבודם של האזרחים.

אורן אסף חזן: יושבים פה על הכיסא, לא זזים ימין ושמאל ועושים הכול רק כדי להכפיש, בשביל איזו כותרת.

אורן אסף חזן: חברים, אני אמרתי כבר היום, בימים האחרונים אני ביליתי בבית-אל ועזרתי להרגיע את הרוחות.

אורן אסף חזן: כל מילה בוטה ומיותרת של חברי כנסת שיגידו שאנחנו פעלנו כדי לפגוע בחיילים היא לא יותר מאשר הסתה, ואנחנו נדרוש – אני מתכוון להגיש תלונה לוועדת האתיקה.

מיכל בירן: תפסיק להסית, תפסיק להתלהם.

מיכל בירן: תתחיל להסתכל על הפריפריה ולא על בית-אל – – –

אורן אסף חזן: אני לא אכנס לעניין שיש היום אנשים שאין להם איפה לישון, אז זה בסדר שגם אנחנו פה לא נישן.

אורן אסף חזן: אני כן אסתכל ואזכיר, חברי, שיש אנשים שמחר בבוקר – חיילים ושוטרים וכן גם אזרחים, נוער ומבוגרים כאחד – נשארים עם הצלקת של הימים האחרונים, שניתן היה למנוע אותה.

מיכל בירן: – – – על זה שהתושבים בבית-אל זורקים עליהם אבנים.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: היה ניתן למנוע את הדבר הזה.

אורן אסף חזן: יש צורה ודרך לכל דבר.

אורן אסף חזן: אבל אני לא אסבול תלונות וטרוניות של אנשים, שכמו שאמרתי, יושבים בכיסא ולא מכירים שטח מה הוא.

מיכל בירן: אתה חצוף, אתה מנותק.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת בירן, בבקשה לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: תאפשרי בבקשה לחבר הכנסת חזן לסיים את ההודעה האישית.

אורן אסף חזן: אני אסיים את דברי ואני אגיד: אנחנו עושים הכול כדי להרגיע.

אורן אסף חזן: אני קורא גם לכם, יפי הנפש שביניכם, שכנראה כבר לא כל כך יפים, להרגיע גם אתם.

אורן אסף חזן: להפסיק עם ההסתה.

אורן אסף חזן: להבין שחיילי צה"ל – – –

מיכל בירן: אולי תפסיקו לזרוק אבנים על חיילים.

אורן אסף חזן: להבין שחיילי צה"ל והאזרחים הם לא כלים במשחק ההזוי-בזוי שלכם.

אורן אסף חזן: התפקיד שלנו זה להראות את הדרך לאחווה, אהבה, שלום ורעות.

אורן אסף חזן: אני מקווה שהשכלת להבין שטעית בדברייך.

אורן אסף חזן: תתנצלי עליהם.

מיכל בירן: אני לא אתנצל.

אורן אסף חזן: בפעם הבאה אני מזמין אותך שתבואי אתי כדי לראות את מפעל ההתיישבות, כדי לראות איך חיילים ושוטרים ואזרחים עובדים יחד, מגבים אחד את השני ולרגע לא מרימים ידיים.

מיכל בירן: זורקים אבנים על חיילים.

מיכל בירן: זורקים אבנים על חיילים.

אורן אסף חזן: משפט אחרון אגיד.

אורן אסף חזן: נכון, יש קומץ קיצוני שצריך לטפל בו, שלא יודע חינוך מהו, אבל בין זה לבין הסתה חמורה של להסיט את הדבר הזה ולהשית אותו על כל מפעל ההתיישבות, על אנשי חינוך, אנשי ביטחון, אנשי חברה, צבא ותרבות ולהגיד שגם הם – זה הזוי, ואני דורש שתתנצלי.

אורן אסף חזן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: התנהלות לא תקינה לכאורה במועצה הדתית בירושלים, של חברות הכנסת עליזה לביא ורחל עזריה; מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום בנושא: שכונת-הארגזים בדרום תל-אביב, של חבר הכנסת אורן אסף חזן.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חבר הכנסת אראל מרגלית ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק זכויות המלצרים והעובדים בענף ההסעדה, התשע"ה–2015, שמספרה פ/1934/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יואל חסון: תודה למזכירת הכנסת.

יואל חסון: [מס' מ/870; "דברי הכנסת", חוב' י"ב, עמ' 1798; נספחות.

יואל חסון: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם להציג לנו את הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48), התשע"ה–2015, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמסלם, בבקשה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת החוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48), התשע"ה–2015, שיזמה הממשלה.

דוד אמסלם: הצעת חוק זאת הגיעה לראשונה לכנסת עוד בכנסת התשע-עשרה.

דוד אמסלם: אז קיימה ועדת הפנים והגנת הסביבה דיונים אינטנסיביים ומעמיקים ביותר בהצעת החוק.

דוד אמסלם: הוועדה השלימה אז את דיוניה בהצעת החוק, אך מליאת הכנסת לא הצביעה עליה בקריאה שנייה ושלישית.

דוד אמסלם: לאחר שהוחל על הצעת החוק דין רציפות בכנסת זאת, חידשה ועדת הפנים והגנת הסביבה את דיוניה על בסיס העבודה המקיפה והמשמעותית שנעשתה בכנסת התשע-עשרה.

דוד אמסלם: במהלך דיוני הוועדה בשתי הכנסות שמעה הוועדה את עמדותיהם של כל הגורמים שביקשו להתבטא בעניין הצעת החוק ודנה ארוכות בהסתייגויותיהם של כל חברי הכנסת.

דוד אמסלם: אף שהצעת החוק אינה הצעה ארוכה במיוחד והיא כוללת סעיפים ספורים, הוועדה ישבה שעות ארוכות והקדישה מחשבה רבה לכל סעיף וסעיף ולכל מילה ומילה – זאת, מאחר שהצעת החוק מתמודדת עם סוגיות כבדות משקל שבבסיסן השאלה מהו האיזון הנכון והראוי בין ערך שמירת חייו של אדם וקדושת החיים לבין ערך האוטונומיה והרצון החופשי של הפרט, ובכלל זה חופש הביטוי והמחאה שלו.

דוד אמסלם: והשאלה מתחדדת עוד יותר כאשר מדובר באסירים המצויים באחריות המדינה, במשמורת בבית-הסוהר – משמעויות מבחינת אחריות המדינה לשלמותם והגבלות על זכויותיהם.

דוד אמסלם: הדיונים בוועדת הפנים והגנת הסביבה הניבו לא מעט שינויים משמעותיים בהצעת החוק בהשוואה לנוסח שהגישה הממשלה לקריאה הראשונה.

דוד אמסלם: אין ספק כי מכלול השינויים השפיע על כלל ההסדר, וכך ההסדר המוצג היום בפניכם הוא הסדר ראוי יותר, מאוזן יותר ומידתי יותר.

דוד אמסלם: הצעת החוק נועדה לאפשר מתן טיפול רפואי לאסירים שובתי רעב אף אם לא נתנו את הסכמתם לכך.

דוד אמסלם: אומנם היו מי שכינו את הצעת החוק בשם "הזנה בכפייה", אבל אין מדובר בהצעת חוק העוסקת בהזנה אלא בהצעת חוק שתכליתה מתן טיפול רפואי לאסירים שובתי רעב.

דוד אמסלם: באמצעות מתן טיפול רפואי יתאפשר לאסיר להביע את מחאתו באמצעות שביתת הרעב, אך באופן שלא יסכן באופן חמור את בריאותו, ובמקרים קיצוניים – אף את חייו.

דוד אמסלם: הרי נקודת המוצא היא ששובת הרעב אינו רוצה למות אלא הוא מעוניין למחות ולהשיג מטרה חשובה לו עד מאוד.

דוד אמסלם: גם היום, לפי הוראות חוק זכויות החולה, במצב שבו נשקפת למטופל סכנה חמורה והוא מתנגד לטיפול רפואי ניתן לכפות עליו טיפול אם ועדת האתיקה אישרה זאת, בהתקיים מספר תנאים, ובהם כי קיים יסוד סביר להניח שלאחר מתן הטיפול ייתן המטופל את הסכמתו בדיעבד.

דוד אמסלם: אולם הסדר זה הוא כללי ולא מביא לידי ביטוי את ההיבטים הייחודיים המאפיינים את מצבו הרפואי של שובת הרעב בכלל ושל האסיר שובת הרעב בפרט.

דוד אמסלם: בעיקרון חשוב זה הכירה גם ההסתדרות הרפואית העולמית בהצהרת מלטה מ-1991, והדגישה אף כי התנגדות האסיר לטיפול הרפואי עשויה לנבוע מלחץ חברתי, עניין המעלה את השאלה מהו רצונו האמיתי.

דוד אמסלם: בהתאם, גם בהצהרת טוקיו מ-1975 עמדה ההסתדרות הרפואית העולמית על כך שיש לוודא כי סירוב האסיר לקבל מזון נובע מבחירתו התבונית, שהרי נקודת המוצא היא שהאסיר השובת רעב אינו רוצה למות.

דוד אמסלם: כאמור, הצעת החוק עברה גלגולים שונים ודיונים מעמיקים בוועדת הפנים והגנת הסביבה, הן בכנסת התשע-עשרה והן בכנסת הנוכחית, בטרם הגיעה לשולחן הכנסת לקריאה שנייה ושלישית.

דוד אמסלם: בין השאר קבעה הוועדה כי הטיפול שיהיה ניתן לתת לאסיר יהיה טיפול רפואי בלבד, לסוגיו השונים, שכן כל תכליתו של הטיפול היא להיטיב עם האסיר.

דוד אמסלם: לפי תיקון נוסף שהוכנס בוועדה, התהליך המשפטי של קבלת היתר לטיפול רפואי לא יתחיל בנציב בתי-הסוהר, כפי שנקבע בהצעת החוק הממשלתית, אלא באיש המקצוע – הרופא, ולא כל רופא, אלא רופא שטיפל באסיר ומכיר את מצבו הרפואי.

דוד אמסלם: רק אם הרופא קובע, בכתב, כי בשל שביתת הרעב קיימת אפשרות ממשית שבתוך זמן קצר תיגרם סכנה חמורה לחיי האסיר או שתיגרם לו נכות חמורה בלתי הפיכה אם לא יקבל טיפול רפואי מהטיפולים המפורטים בחוות הדעת הרפואית, אז יהיה רשאי הנציב לפנות לבית-המשפט המחוזי בבקשה לקבל היתר למתן טיפול רפואי לאסיר שובת הרעב.

דוד אמסלם: הוועדה החליטה גם כי הבקשה תוגש רק באישור היועץ המשפטי לממשלה או מי שהוא הסמיך לכך, ובדיון שהתקיים בכנסת התשע-עשרה התחייבה הממשלה כי האנשים שיוסמכו יהיו פרקליט המדינה או המשנים שלו.

דוד אמסלם: בנוסף, הוועדה ראתה חשיבות בשמיעת עמדתו של האסיר ובניסיון לקבל את הסכמתו לטיפול.

דוד אמסלם: הדבר בא לידי ביטוי בכמה מישורים: ראשית, נוספה בהצעת החוק הוראה הקובעת כי עוד לפני הגשת הבקשה לבית-המשפט, יש לנסות ולשכנע את האסיר לקבל את הטיפול הרפואי וכן להסביר לו על מהות הפנייה לבית-המשפט והשלכותיה האפשריות.

דוד אמסלם: שנית, על מנת להבטיח כי כוונתו האמיתית של האסיר ועמדתו לעניין מתן הטיפול הרפואי המבוקש תובאנה בפני בית-המשפט ללא שום השפעה ולחץ חברתי מהסביבה, קבעה הוועדה כי בית-המשפט יהיה רשאי לדון בבקשה בדלתיים סגורות, אם ראה כי הדיון הפומבי בבקשה עלול להרתיע את האסיר מלהביע את עמדתו באופן חופשי או מלהביעה בכלל, או מנימוקים של הגנה על פרטיות האסיר.

דוד אמסלם: שלישית, נקבע כי האסיר יהיה מיוצג בדיון, או בידי בא-כוחו או שימונה לו סנגור ציבורי.

דוד אמסלם: רביעית, הוועדה קבעה כי בית-המשפט יקבל את החלטתו לאחר ששמע את האסיר, ככל שהדבר אפשרי בהתחשב במצבו הרפואי, או את בא-כוחו, אלא אם כן בית-המשפט סבר שאין מקום לתת היתר לטיפול רפואי או שסבר כי מטעמים רפואיים דחופים ויוצאי דופן לא ניתן להמתין לשמיעת האסיר או בא-כוחו, ובלבד ששוכנע כי נעשה ניסיון ממשי ליצור קשר עם בא-כוחו של האסיר.

דוד אמסלם: חמישית, הוועדה קבעה כי גם לפני מתן הטיפול הרפואי לפי ההיתר שנתן בית-המשפט ייעשה מאמץ נוסף לקבל את הסכמת האסיר לטיפול הדרוש לו, בתקווה שלאחר מתן האור הירוק על-ידי בית-המשפט ישתכנע האסיר כי עדיף לו כך.

דוד אמסלם: סוגיה נוספת וחשובה שנדונה ארוכות בוועדה היא שילוב ההסדר המוצע בסטנדרטים הרפואיים הקיימים.

דוד אמסלם: לשם כך קבעה הוועדה כי הוראות חוק זכויות החולה ימשיכו לחול כל עוד לא נתן בית-המשפט החלטה בבקשה להיתר לטיפול רפואי.

דוד אמסלם: בנוסף, נקבע בהצעת החוק כי לצורך החלטה על מתן היתר לטיפול רפואי, בית-המשפט יביא בחשבון את חוות דעתה של ועדת האתיקה, אלא אם כן שיקולי דחיפות רפואית – ורפואית בלבד – דורשים שלא להמתין לחוות הדעת.

דוד אמסלם: לבסוף, הוועדה קבעה כי גם לאחר שבית-המשפט נותן את ההיתר לטיפול הרפואי, שום רופא לא יחויב לבצע את הטיפול הרפואי, והדברים אף נכתבו במפורש בהצעת החוק.

דוד אמסלם: במסגרת השיקולים שהצעת החוק מסמיכה את בית-המשפט לשקול כאשר הוא דן בבקשה להיתר לטיפול רפואי, עליו לוודא כי טרם הפנייה לקבלת היתר לטיפול רפואי נעשה מאמץ ניכר לקבל את הסכמתו מדעת של האסיר לטיפול הרפואי, וכי הטיפול הרפואי שמתבקש היתר לביצועו צפוי להיטיב עם האסיר.

דוד אמסלם: בית-המשפט מחויב לשקול את מצבו הרפואי, הגופני והנפשי של האסיר, את הסיכויים והסיכונים של הטיפול המבוקש לאסיר ושל טיפולים רפואיים חלופיים, את מידת פולשנותו של הטיפול המבוקש והשפעתו על כבוד האסיר, את עמדת האסיר ונימוקיו, וכן להביא בחשבון תוצאות טיפולים דומים שניתנו לאסיר, אם ניתנו.

דוד אמסלם: בהתאם לקביעתה של הוועדה, כל השיקולים הרפואיים הללו יילקחו בחשבון, בשים לב לאחריות שירות בתי-הסוהר לשמירה על בריאותו ועל חייו של האסיר – זאת, משום שבניגוד לשובתי רעב אחרים, האסיר נמצא במשמורת שירות בתי-הסוהר ובאחריות המדינה.

דוד אמסלם: לכן, גם החובות שמוטלות הן על המדינה והן על שירות בתי-הסוהר, כדי למנוע סכנה לחיי האסיר או נזק בלתי הפיך לבריאותו, הנן גבוהות.

דוד אמסלם: עוד החליטה הוועדה להפריד בין השיקולים הרפואיים והשיקולים הלא-רפואיים שהופיעו כמקשה אחת בהצעת החוק הממשלתית.

דוד אמסלם: כמו כן, בהצעת החוק הממשלתית נקבע כי השיקולים הלא-רפואיים יהיו שיקולים הנוגעים לביטחון המדינה או לשמירת הסדר והביטחון בבתי-הסוהר.

דוד אמסלם: ואולם, הוועדה סברה כי שיקולים אלו כלליים מדי, וכי יש לייחד את הוראות החוק רק למקרים שבהם מול זכותו של האסיר ניצבות זכויות של אזרחי המדינה, ועל כן נקבע כי בית-המשפט יהיה מוסמך לשקול שיקולים של חשש לחיי אדם או חשש ממשי לפגיעה חמורה בביטחון המדינה, ככל שהובאו בפניו ראיות לעניין זה.

דוד אמסלם: הוועדה הכירה בצורך לאפשר קבלת ראיות חסויות, שלא בנוכחות האסיר או בא-כוחו או בלי לגלותן, אך קבעה כי קבלתן של ראיות אלה תהיה רק אם בית-המשפט שוכנע לא רק כי גילוי הראיה עלול לפגוע בביטחון המדינה אלא גם כי הצורך באי-גילויה גובר על דרישת הצדק התהליכי לגלותה.

דוד אמסלם: החלטת בית-המשפט למתן היתר לטיפול רפואי נתונה לערעור לבית-המשפט העליון, וכן ניתן לבקש עיון חוזר בהחלטה בבית-המשפט המחוזי.

דוד אמסלם: בהצעה נקבע כי מתן הטיפול הרפואי שלגביו ניתן ההיתר ייעשה בדרך ובמקום שיבטיחו שמירה מרבית על כבודו של האסיר, תוך הימנעות, ככל האפשר, מגרימת כאב או סבל לאסיר.

דוד אמסלם: לפי החלטת הוועדה, במקרה שבית-המשפט יעניק את ההיתר, ניתן יהיה להעניק את הטיפול הרפואי רק במוסד רפואי שאינו של שירות בתי-הסוהר, ולא בכל מוסד רפואי, וניתן יהיה לתת את הטיפול רק בנוכחות רופא.

דוד אמסלם: הטיפול הרפואי ונקיטת האמצעים הדרושים לנתינתו כפופים לשיקול דעתו המקצועי של המטפל, בהתאם למצבו הרפואי של האסיר.

דוד אמסלם: הטיפול יהיה הטיפול המינימלי ההכרחי לשם שמירה על חייו של האסיר או לשם מניעת נכות חמורה בלתי הפיכה.

דוד אמסלם: לפי הצעת החוק, ניתן יהיה אומנם להסתייע בסוהר כדי לאפשר את מתן הטיפול, אך רק אם המטפל ביקש זאת.

דוד אמסלם: מטפל שפעל למתן טיפול רפואי לפי שיקול דעתו המקצועי ובהתאם להיתר שנתן בית-המשפט יהיה מוגן בפני תביעת רשלנות, ואולם עדיין תישמר זכות תביעה במקרה כזה כלפי המוסד הרפואי.

דוד אמסלם: חברי הכנסת, אין חולק ואין ספק כי דרך המלך היא הדרך התהליכית, שבה נוצר אמון בין הרופא למטופל, וזו מובילה ומאפשרת מתן טיפול רפואי המוסכם על הצדדים.

דוד אמסלם: עם זאת, במצבים הקיצוניים שבהם הסכמה כאמור אינה מושגת ונשקפת סכנה לחיי האסיר, יתבקש היתר לטיפול, ואם יינתן ההיתר, יתאפשר מתן הטיפול לפי שיקול דעתו המקצועי של המטפל.

דוד אמסלם: ההסדרים הפרטניים ומכלול ההסדר שהצגתי עתה בפניכם יוצרים את האיזון הראוי בין הזכויות השונות ומביאים בפניכם את ההסדר הראוי והמידתי.

דוד אמסלם: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות – – –

באסל גטאס: אין טעם לחוק.

באסל גטאס: אין טעם לחוק, אתה יודע את זה, דודי.

דוד אמסלם: אחרי זה יהיה לך הרבה זמן – – –

באסל גטאס: אתה יודע טוב מאוד שהחוק הזה עוּקר, אין לו שום – – –

דוד אמסלם: חבר הכנסת גטאס, מדובר – – –

יואל חסון: חבר הכנסת גטאס, אתה ברשות דיבור עוד שנייה וחצי.

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: וכנראה להרבה זמן.

באסל גטאס: יש לך התנגדות שקצת תהיה – זה טוב לעורר את האנשים.

יואל חסון: אתה תעלה לפה, אני בטוח שתתעורר.

דוד אמסלם: זה נכון, כמו שעשית לנו בוועדה, זה בסדר.

דוד אמסלם: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות.

דוד אמסלם: אבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית.

דוד אמסלם: אני, ברשותכם, רוצה להוסיף תודות.

דוד אמסלם: האמת היא שהרבה הרבה זמן הקדשנו לחוק הזה בוועדה, עשינו באמת מספר דיונים ארוכים, אפשרנו לכל החברים להתבטא באריכות, ובהרבה סבלנות, ועברנו על כל ההסתייגויות, ובאמת, אני, מבחינתי, מרגיש שמיצינו, כמעט, את התהליך עד תומו.

דוד אמסלם: אני רוצה להודות לצוות הנפלא שליווה את הצעת החוק הרגישה הזאת.

דוד אמסלם: אני רוצה להודות למשנה ליועץ המשפטי לממשלה רז נזרי, ליועץ המשפטי למשרד לביטחון פנים יואל הדר, לרויטל גור מהמשרד לביטחון פנים, ליפעת רווה וליאנה מגד ממשרד המשפטים, לד"ר בועז לב וטליה אגמון ממשרד הבריאות, לבן-ציון משירות בתי-הסוהר.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה למסור תודה מיוחדת למנהלת הוועדה לאה קריכלי, וצוות הוועדה: שוש, רחלי, ליאת ואיה.

דוד אמסלם: שוב פעם, גם פה אני רוצה תודות מיוחדות לייעוץ המשפטי של הוועדה, לעורכת-דין מירי פרנקל-שור, עידו בן-יצחק, שמרית גיטלין-שקד והדר בר-שלום.

דוד אמסלם: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אמסלם.

יואל חסון: אני מבקש מראשון המסתייגים – חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

יואל חסון: עומדות לרשותך, אדוני, 20 דקות מלאות.

יואל חסון: אני בטוח שאחר כך גם תבקש ממני הארכת זמן.

איתן כבל: לא, או שהוא יבקש ממך הזנה בכפייה, ואז – – –

יואל חסון: הארכת זמן בכפייה.

יואל חסון: 20 דקות, אדוני.

יואל חסון: נראה לי, שברת שיא פה.

באסל גטאס: מה זה "שיא"?

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין שר?

באסל גטאס: יש שר? אין שר?

יואל חסון: יש פה שר.

באסל גטאס: הכנו את עצמנו.

באסל גטאס: על-פי מספר ההסתייגויות היינו אמורים לדבר, הסיעה המשותפת לבד, כ-60 שעות, 65 שעות.

באסל גטאס: אני הכנתי את עצמי.

איתן כבל: כמה?

באסל גטאס: 60 ומשהו שעות היינו צריכים לדבר.

איתן כבל: אז מי מנע מכם?

יחיאל חיליק בר: לך על זה.

יחיאל חיליק בר: באסל, לך על זה.

באסל גטאס: אתה יודע בדיוק מי.

באסל גטאס: אתה יודע בדיוק מי.

איתן כבל: אתה יודע בדיוק מי.

באסל גטאס: ולכן 20 דקות זה באמת כלום.

באסל גטאס: יש לי חומר כאן לארבע-חמש שעות לפחות, והעוזרים עדיין עובדים על הכנת עוד חומר.

באסל גטאס: רבותי, זה באמת מעמד מביך, קשה, עצוב, לתת לנו להתבדח עליו.

באסל גטאס: החוק המובא לכאן – חוק המכשיר עינויים בפעם הראשונה.

באסל גטאס: בבואי להתייחס לחוק של ההזנה בכפייה – אי-אפשר לקרוא לו בשם אחר, מתייפייף, כמה שמנסים לתת לו – אני מוצא את עצמי בדילמה שאינה פחותה מזו של הרופא שיוטל עליו להזין בכוח את האסיר שובת הרעב.

באסל גטאס: הרופא, ביודעו שאם הוא יסרב ויכבד את רצונו של האסיר, המטופל שלו, האסיר יועבר לידיו של רופא אחר או מוסד אחר, ששם ידעו למצוא את הרופא שאין לו הכבוד לכללי האתיקה של הרופאים והרפואה, ויש רופאים כאלה.

באסל גטאס: והדילמה הזאת של הרופא, הנוראית, היא בין שמירה על עקרונותיו ומצפונו לבין נאמנותו וחרדתו למטופלו שעלול להיות מועבר לטיפול לא הומני בידי אחרים ובמקום אחר.

באסל גטאס: הדילמה שלי ושל חברי הייתה, אם בכלל להיכנס לתחום הזה של הגשת ההסתייגויות לסעיפי חוק שאינו ראוי בכלל להיות בספר החוקים של מדינה, כל מדינה.

באסל גטאס: אתה דוחה את החוק הזה מכול וכול.

באסל גטאס: ההסתייגות המרכזית והיחידה שיש לך היא לבטל את כל הצעת החוק, להסיר אותה מסדר-היום, כלומר להצביע נגדה.

באסל גטאס: האם בעצם התעסקותנו בהעלאת הסייגים וההסתייגויות לסעיפי החוק אנחנו לא תורמים במשהו להכשרת השרץ, כשלצערי הרב יושבים כאן על תקן מומחים, או ישבנו אתם, מומחים ומשפטנים, שכל תפקידם היה אכן להכשיר את מה שלא ניתן להכשיר?

באסל גטאס: הזנה בכפייה היא פעולת עינוי על-פי כל דין ומוסר.

באסל גטאס: אז, רבותי, אני מצהיר בפתח דברי שאני נגד כל החוק הזה.

באסל גטאס: גם אם יתקבלו כל ההסתייגויות שלנו, נישאר נגדו ונצביע נגדו.

באסל גטאס: האקט של ההסתייגויות שאני מגיש, הגשתי ואנחנו מדברים עליהן היום הוא אחד, לעקר את החוק מהיכולת להגיע למצב מעשי של הזנת אסיר בכוח, כי אין דרך לשפר, או להנעים, או להקל במצב של עינוי שהחוק הזה יוליד אם חלילה יתקבל.

באסל גטאס: אין חצי עינוי או עינוי מתון או עינוי לטובתו של האסיר.

באסל גטאס: עינוי זה עינוי זה עינוי.

באסל גטאס: ומעל הכול, זה מה שיביא לסיכון חיים של ממש של האסיר, וזו כנראה המטרה, מה שיביא לסיכון חיים של ממש של האסיר, וזו כנראה המטרה האמיתית, הנסתרת של החוק, לשבירת השובתים, לומר: תאכל או שנאכיל אותך בכוח.

באסל גטאס: כלומר, למטרה פוליטית מובהקת.

באסל גטאס: אין לי הסבר אחר למה השר עדיין מתעקש על החוק הזה.

באסל גטאס: כולנו יודעים, כולל יושב-ראש הוועדה, כולנו יודעים שהחוק הזה לא יגיע למצב של יישום מעשי.

באסל גטאס: אז למה צריך אותו?

באסל גטאס: למה צריך את הכתם הזה?

באסל גטאס: אני אומר לכם למה: כדי שינופפו בו לאסירים שובתי הרעב.

באסל גטאס: יהיה להם עוד קלף ברגעים הקריטיים של שובת הרעב.

באסל גטאס: במקום ללכת על הידוק יחסי האמון בינו לבין הרופאים, שזה מה ששמר על שובתי הרעב עד היום, הולכים ושולפים סכין, שולפים חרב – תאכל או נזין אותך בכוח.

דוד אמסלם: או תחיה.

באסל גטאס: או נזין אותך בכוח.

דוד אמסלם: תאכל או תחיה.

באסל גטאס: במצב הפסיכולוגי שבו נתונים שני הצדדים באותו רגע – אנחנו ראינו רק לאחרונה, רק ביום-יומיים האחרונים, משא-ומתן עם אסיר שובת רעב, שכנראה הגיע לכלל הפסקת השביתה ושחרור האסיר המינהלי באוקטובר, וזה מה שהיה עם ח'דר עדנאן – במצב הפסיכולוגי העדין הזה, המדינה מבקשת עוד כוח, עוד משהו לנופף בו.

באסל גטאס: אז אני אגיד לכם: האסירים המינהליים האלה, כשהם מחליטים לשבות רעב, וכשיש להם הכוחות להחזיק 40 ו-50 יום ברעב, הם יודעים בדיוק מה הערך של החוק הזה, יודעים שכמה שינופפו בו הוא לא מעשי.

באסל גטאס: אז אני מציע לממשלה, לשר ארדן, לכם, רבותי, תרדו מזה, זה לא יביא שום כוח במשא-ומתן מול האסיר שובת הרעב, וזה רק יהווה חוק שלראשונה אומר במפורש שהמטפל יוכל להפעיל כוח על החולה, על האסיר, כדי להזין אותו.

באסל גטאס: אני תכף אתייחס למה זה הזנה.

באסל גטאס: מבחינתנו התוצאה האופטימית ביותר היא לעקר את החוק, שיישאר ללא שיניים מצד אחד, ושיישאר אות קלון על מצחה של הדמוקרטיה הישראלית, או כתם אדום, כפי שכינתה אותו ההסתדרות הרפואית בישראל.

באסל גטאס: ממשלת הימין והעומד בראשה פועלים בדיוק להפך מעקרון צאן הברזל של הקוד האתי של הרופאים.

באסל גטאס: הקוד האתי הזה אומר:

באסל גטאס: קודם כול, תמנע נזק – Primum non nocere בלטינית – וממשלת ישראל מתנהגת בדיוק להפך.

באסל גטאס: קודם כול, תפגעו, קודם כול תזיקו, ואחר כך תחשבו על התוצאות.

באסל גטאס: קצת על ההיסטוריה של שביתות הרעב.

באסל גטאס: אני פה מזכיר לכולנו שהאסירים שובתי הרעב – אני לא רוצה לדבר על העולם, אולי אני אתייחס, אבל לפחות שביתות האסירים הפלסטינים בישראל מעולם לא היו למען, נגיד, שחרורם או קיצור עונשם, אם הם שפוטים וממלאים עונש מסוים שנקבע בבית-משפט.

באסל גטאס: כל השביתות היו או של אסירים מינהליים – כבוד היושב-ראש, על מנת שלא תנמנם – אסירים שלא הובאו מעולם לבית-משפט, והם מבקשים: או שתביאו אותנו לבית-משפט, או שתשחררו אותנו; או שביתות רעב למען שיפור תנאי הכלא, למען דברים בסיסיים שלא ניתנו להם.

באסל גטאס: חשוב לזכור, רבותי, שעד כה, עד היום, ללא חוק המסדיר את הנושא, מדינת ישראל בחרה בשנים מסוימות להאכיל בכפייה אסירים שובתי רעב.

באסל גטאס: עד היום אף אסיר שובת רעב בישראל לא מת בגלל שביתת רעב, אבל חמישה אסירים מתו כתוצאה מהאכלה בכפייה.

באסל גטאס: אכן, תרשמו בפניכם: חמישה אסירים פלסטינים נהרגו, נרצחו על-ידי האכלה בכפייה, והם: עבד אל-קאדר אבו אל-פאחם, בשנת 1970, חוסיין נימר, שנת 1992 בכלא "שקמה", ראסם חלאווה ועלי ג'עפרי, ב-1980 בכלא "נפחא", ומחמוד פריטיג', ב-1984 בכלא ג'נייד.

באסל גטאס: בכל המקרים האלה כוונת המדינה הייתה – מה?

באסל גטאס: למנוע מהאסיר למות, והתוצאה הייתה דווקא גרימת המוות לאסיר.

באסל גטאס: כי אנשים מתים בעצם לא יכולים עוד לשבות רעב.

באסל גטאס: טוב עשתה ועושה ההסתדרות הרפואית בישראל, אשר הודיעה שלא תיקח בזה כל חלק, ושהיא מתייחסת להאכלה בכפייה כאל עינוי על-פי האמנות הבין-לאומיות שישראל והר"י חתומות עליהן.

באסל גטאס: אני אקריא לכם את הנוסח המדויק של אמנת מלטה, שמונה באופן מפורש את ההאכלה בכפייה ומתייחסת אליה כאל עינוי, ואומרת שהיא מנוגדת במפורש לקוד האתי של הרופאים בכל מקום.

באסל גטאס: ומה שחשוב, שגם הר"י וגם כל אגודות זכויות האדם בישראל ובעולם אומרות במפורש שהפתרון הוא בחיזוק האמון בין הרופא לבין האסיר.

באסל גטאס: אני הייתי עד בעצמי בביקורי אצל סאמר אל-עיסאווי, יותר מפעם אחת, במשך תקופת שביתת הרעב שלו, שהייתה הארוכה בהיסטוריה; הייתי אצלו בבית-חולים קפלן.

באסל גטאס: ובאותו בוקר שאני הייתי אצלו הוא החליט להפסיק לקבל את הפרוטאינים; החליט להמשיך לקבל רק את הנוזלים.

באסל גטאס: בתום הביקור שלי, כשנכנסתי לחדר, פנתה אלי הרופאה שלו, ראש המחלקה, ודמעות בעיניה.

באסל גטאס: היא סיפרה לי על מצבו הרפואי, ואמרה: אסור לו, פשוט אסור לו להפסיק לקבל את הפרוטאינים; תעזור לי לשכנע אותו.

באסל גטאס: חזרנו, אני והיא, לחדר שלו ודיברנו אליו.

באסל גטאס: כי מה שנוצר, רבותי – איזו טיפשות החוק הזה?

באסל גטאס: מה שנוצר במציאות הוא אינטרס משותף של הרופא ושל האסיר לעשות הכול בשביל להאריך את החיים שלו.

באסל גטאס: הרי האסיר לא רוצה למות; הוא שובת רעב כי זה הכלי האחרון שנשאר לו.

באסל גטאס: נשללה ממנו חירותו, נשללו ממנו הרבה זכויות של כל אדם; אפילו אסירים קרימינליים, פושעים בתוך בית-הכלא, יש להם הרבה יותר זכויות מלאסיר ביטחוני.

באסל גטאס: נשאר לו הכוח לעשות דבר אחד – לשלוט בגוף שלו, ואת זה רוצים לשלול ממנו.

באסל גטאס: הסימביוזה שנוצרת, הסימביוזה הרגשית, הפסיכולוגית, התלות הזו שנוצרת בין הרופא, שרוצה בכל הידע שלו, בכל הכוח שלו, לשמר ולשמור את חיי האסיר, לבין האסיר עצמו, שאם הוא מאבד את החיים, הוא איבד את הנשק המרכזי שיש לו, אז האינטרס שלו, אכן, להמשיך בשביתה כמה שיותר.

באסל גטאס: כלומר, הוא צריך לחיות כמה שיותר.

באסל גטאס: על זה צריך להסתכל, על המקרה האנושי, על הנקודה, על הסביבה הזו שנוצרת בין אסיר הרעב השובת, כשהמצב מידרדר לכדי אשפוז, לבין הרופא, כך שיחסי האמון האלה הם הדבר המרכזי; לא היכולת של רופא או של מטפל להכניס בכוח זונדה באסיר שובת רעב.

יואל חסון: חבר הכנסת גטאס, אני מבקש ממך להוריד את זה מהדוכן.

באסל גטאס: אני רק מראה את זה.

באסל גטאס: זה זונדה.

באסל גטאס: זה מה שנקרא זונדה.

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: אני מבקש ממך.

באסל גטאס: הנה, הורדתי.

יואל חסון: זה לא מקובל, ועל-פי התקנון, זה לא ניתן גם, אז אל תעשה את זה פעם נוספת.

יואל חסון: פשוט תניח וזהו.

באסל גטאס: יכולתי לעלות לדוכן עם זונדה באף.

יואל חסון: יכולת, אבל היית יורד מייד, אדוני.

יואל חסון: יכולנו לבדוק – – –

באסל גטאס: אבל לא עשיתי.

יואל חסון: יפה, אתה איש חכם.

באסל גטאס: הזונדה באף זה כמו משקפיים.

באסל גטאס: יכולתי לעלות לכאן עם משקפיים.

יואל חסון: מאחל לך שלא תצטרך זונדה באף, אדוני.

באסל גטאס: טוב, אבל זה מה שרוצים לעשות – רוצים להחזיק בשובת הרעב, בחולה, להכניס לו – למה נהרגו חמשת האנשים האלה, אתה חושב, היושב-ראש?

באסל גטאס: הכניסו להם את הזונדה לתוך הריאות.

באסל גטאס: שפכו להם נוזלים בתוך הריאות במקום בתוך הקיבה.

באסל גטאס: ככה הם נהרגו.

באסל גטאס: ככה הם מתו.

באסל גטאס: אנחנו הראינו, ואני באמת מודה לדוד אמסלם על אופן הטיפול שלו בחוק הזה בוועדת הפנים, באורך רוח, ונתן לנו להציג את אותו סרט שעשה ה"גרדיאן" – סימולציה, איך מאכילים בכוח אסיר רעב.

באסל גטאס: וזו הייתה סימולציה – זה לא היה אמיתי; אמיתי, הרבה יותר קשה, הרבה יותר אלים.

באסל גטאס: אז אנחנו חושבים שבאמת, לאחר הטיפול המקצועי של צוות הוועדה, שאני מודה לו מכאן, לעורכת-הדין ולמנהלת, מירי ולאה, על העבודה, החוק הזה – למעשה, כמעט אין סיכוי שיגיעו למצב שיאכילו שובת רעב בכוח.

באסל גטאס: נשאר איזה פתח בפני השב"ס לעשות דרכים-לא-דרכים ולעקוף כדי לגרום למצב הזה שאסיר אכן יאכל בכוח, יוזן בכוח, ואת זה אנחנו רוצים למנוע.

יואל חסון: שים לב, אדוני, לזמנים, כי אני לא אתן הארכה בשום צורה יותר.

באסל גטאס: אדוני, יש עוד שתי דקות וחצי.

באסל גטאס: מה גרם לך לתת לי את ההתרעה הזאת?

יואל חסון: כי יש לי תחושה שרק התחלת להתניע, אדוני.

יואל חסון: לא יודע, יש לי מין תחושה כזאת.

באסל גטאס: אני, את התחושות שלך, כשאתה ער במאה אחוז אני לא מקבל, אז מה עם התחושות כשאתה מנומנם?

באסל גטאס: אלא אם זו דרך שאתה תתניע ותחזור ליכולות שלך.

באסל גטאס: אני, יש לי עוד שתי דקות.

יואל חסון: חבר הכנסת גטאס, אני רוצה לספר לך ולחברי הכנסת שנמצאים כאן, שאני הייתי יועץ של אריק שרון, שכולם היו בטוחים שבדיונים הוא ישן, או לפחות חצי ישן, והוא היה מוכיח שגם כשעיניו קצת ככה חצי כבויות, הוא מאזין ושומע, והיה מצטט כל דבר אחר כך בדיון.

יואל חסון: אז אני קצת למדתי ממנו, אדוני.

באסל גטאס: אבל זה בדנ"א.

יואל חסון: אז תהיה בטוח שאני ערני.

באסל גטאס: אבל זה דנ"א.

באסל גטאס: זה לא לימוד.

באסל גטאס: קשה ללמוד דבר כזה.

יואל חסון: אתה צודק.

יואל חסון: אבל אפשר ללמוד.

יואל חסון: אפשר.

באסל גטאס: טוב, לפחות את חצי הדקה שלקחת ממני, תיתן לי.

יואל חסון: הנה, ידעתי שזה יעלה לי ביוקר.

באסל גטאס: אל תעשה כמו אתמול.

יואל חסון: לא, זה נגמר.

באסל גטאס: אני רוצה, בשביל הפרוטוקול, גם להקריא את מה שה-Declaration of Malta, על נושא שביתות הרעב, אומרת במפורש, תחת הכותרת: Respect for autonomy.

באסל גטאס: "Physicians should respect individuals' autonomy.

באסל גטאס: This can involve difficult assessments as hunger strikers' true wishes may not be as clear as they appear.

באסל גטאס: Any decisions lack moral force if made involuntarily by use of threats, peer pressure or coercion.

באסל גטאס: Hunger strikers should not be forcibly given treatment they refuse".

באסל גטאס: אפילו במצב של ערפול חושים של אותם שובתי רעב ברגעים הקשים, רק אם יש ספק שהם לא רוצים להיות מואכלים, הם לא צריכים להיות.

באסל גטאס: הרופאים צריכים להתחשב גם באופן מפורש ברצון שלהם וגם באופן הלא-מפורש.

באסל גטאס: גם כשהם הגיעו למצב קריטי, כשהרופא יודע וחש שהמטופל שלו לא צריך, לא רוצה את ההאכלה בכוח, הוא צריך להימנע מזאת.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת גטאס.

יואל חסון: אני מודה לך על הדברים.

באסל גטאס: אני מסיים רק בדבר אחד.

באסל גטאס: הייתה לנו הסתייגות שאנחנו הצענו ליושב-ראש הוועדה ולקואליציה שהייתה הופכת את כל ההסתייגויות האחרות שלנו ללא רלוונטיות, או שהיינו מוכנים למשוך אותן; הסתייגות אחת, שתגדיר את המטפל בתור הרופא החבר בהסתדרות הרפואית בישראל, רופא שיהיה חבר בהסתדרות הרפואית בישראל.

באסל גטאס: וזה לא התקבל.

באסל גטאס: וזה מראה למה הכוונה – לחפש רופאים שהם לא חברים בהר"י ולא מקבלים עליהם את דיני האתיקה.

יואל חסון: תודה רבה לחבר הכנסת גטאס.

יואל חסון: המסתייג הבא, חבר הכנסת דב חנין.

יואל חסון: גם לרשותך עומדות 20 דקות.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הוויכוח על החוק הזה הוא ויכוח עקרוני, הוא ויכוח מוסרי, הוא ויכוח ערכי.

דב חנין: החוק הזה – אדוני היושב-ראש, אומַר את הדברים בתמצית בפתיחה, ואחר כך אפרט ואנמק את הדברים שלי בצורה יותר נקודתית.

דב חנין: החוק שאנחנו עוסקים בו היום הוא חוק אכזרי, הוא חוק נורא, הוא חוק מסוכן, והוא גם חוק מיותר.

דב חנין: אומרים לנו מצדדי החוק: אנחנו רוצים להגן על חיים של אסירים.

דב חנין: לא נכון.

דב חנין: במדינת ישראל עד היום לא נפטר אף אסיר ששבת רעב.

דב חנין: כן מתו, נהרגו, נרצחו, חמישה אסירים שהוזנו בכפייה.

דב חנין: ולכן החוק הזה הוא לא רק חוק של עינוי.

דב חנין: הוא חוק שמסכן, הוא חוק שהורג.

דב חנין: החוק הזה עושה ומתיר לעשות דברים שהם אסורים לפי הנורמות הבין-לאומיות של הקהילות הרפואיות.

דב חנין: החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, מתיר, מנחה, לעשות מעשים שלא עוד הרבה זמן, אדוני היושב-ראש, יהיו אסורים גם באופן ברור על-ידי הדין הפלילי הבין-לאומי.

דב חנין: הדין הפלילי הבין-לאומי נמצא במגמת התפתחות, מגמת התפתחות חיובית, חשובה.

דב חנין: הנורמות המשפטיות הבין-לאומיות, כשאני למדתי משפטים סיפרו לנו שמשפט בין-לאומי פלילי הוא תיאוריה, הוא לא ממומש.

דב חנין: היום, עמיתי חברי הכנסת, כולנו מבינים, וטוב שכך, שלמשפט הבין-לאומי הפלילי יש שיניים, יש דין פלילי בין-לאומי ויש דיין.

דב חנין: יש בית-משפט פלילי בין-לאומי, אפשר להעמיד לדין בו, יש נורמות אוניברסליות במדינות העולם; גם עליהן ניתן להעמיד.

דב חנין: ואני אמרתי גם בוועדה, ואני אומר כאן במליאת הכנסת, הדברים האלה צריכים להיאמר בפרוטוקול: אם יעבור החוק הזה, אני מעריך ואני צופה שיעמדו לדין מבחינת המשפט הפלילי הבין-לאומי, בעתיד, גם אנשים שיבצעו את הנורמות האלה, אם יבצעו אותן, גם אנשים שיזינו בכפייה, אם אכן יזינו, גם שופטים שיתירו את זה.

דב חנין: אני מפנה אותך, אדוני היושב-ראש, למשפט נירנברג המפורסם, שהוא משפט השופטים – גם שופטים ניתן להעמיד לדין כאשר הם עושים מעשים שהם מנוגדים לעקרונות הבסיסיים של המשפט הבין-לאומי.

דב חנין: ויותר מזה, גם מחוקקים שיחוקקו חוק כזה, גם הם צפויים, להערכתי, בשנים הקרובות, אולי קצת אחרי זה, לעמוד לדין פלילי בין-לאומי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני אנסה לנמק ולהסביר את הטיעונים שלי בצורה יותר מפורטת.

דב חנין: בואו נתחיל בנורמות הבין-לאומיות.

דב חנין: הצהרת טוקיו של ההסתדרות הרפואית העולמית, משנת 1975, אוסרת השתתפות של רופאים בעינויים.

דב חנין: היא קובעת בבירור שאסירים שובתים רעב לא יוזנו, יאכלו, או יטופלו בכפייה.

דב חנין: בסעיף 5 של ההצהרה, כפי שאוּמץ על-ידי ההסתדרות הרפואית בישראל, נאמר:

דב חנין: אסיר הבוחר בדרך של שביתת רעב, לא יוזן בכוח.

דב חנין: לא יוזן בכוח.

דב חנין: הצהרת טוקיו, ההסתדרות הרפואית העולמית, 1975.

דב חנין: הצהרת מלטה לטיפול בשובתי רעב, של ההסתדרות הרפואית העולמית משנת 2006, היא המסמך המנחה של נורמות התנהלות של רופאים ביחס לשביתת רעב.

דב חנין: היא אוסרת במפורש את ההאכלה וההזנה בכפייה.

דב חנין: אני מצטט: האכלה בכוח לא מקובלת אף פעם מבחינה מוסרית, אפילו אם הכוונה היא להועיל.

דב חנין: האכלה המלווה באיומים, כפייה, כוח, או שימוש בריסונים פיזיים, היא צורה של טיפול לא אנושי ומבזה.

דב חנין: האכלה בכפייה של חלק מהאסירים שנעשית כדי לאיים או לכפות על שובתי רעב אחרים להפסיק את הצום אינה מקובלת, באופן שווה.

דב חנין: אני לא רוצה לפרט את כל הנורמות וההוראות שקובעת הצהרת מלטה.

דב חנין: די לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שברור לכל מי שקורא את הטקסט החזק, הברור והחד-משמעי הזה, שעל-פי הצהרת מלטה אנחנו אכן מדברים בעינויים.

דב חנין: פרוטוקול איסטנבול – בסעיף 64 שלו יש דגש מיוחד על הסכמה מדעת, כפי שהיא באה לידי ביטוי בהצהרת ליסבון של ההסתדרות הרפואית העולמית, המפרטת את חובתם של רופאים להשיג הסכמה מרצון ומדעת לחולים כשירים נפשית לבצע כל בדיקה או הליך.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, האמנה הבין-לאומית נגד העינויים, ה-UNCUT, שמגדירה עינויים כמעשה אשר מסב סבל או כאב חמור, אם פיזית או נפשית – אני מדלג על החלקים שאינם רלוונטיים – כל אלה, כאשר הם נגרמים, בידי, או בעידודו או בהסכמתו, או בהסכמה בשתיקה, של עובד ציבור או אדם אחר הממלא תפקיד רשמי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני יכול עוד להרחיב בעניין הזה, יש לי מסגרת זמן מאוד מאוד קצרה, ולכן אני אסכם ואומר שברור שמבחינת הנורמות הבין-לאומיות שחלות על הקהילה הרפואית, שאומצו על-ידי הקהילה הרפואית בעולם, הדבר הזה הוא עינוי, הוא אסור, הוא פסול, ואין אפשרות להתיר אותו.

דב חנין: בואו נדבר על חקיקה ישראלית.

דב חנין: חוק זכויות החולה, סעיף 13(א): לא יינתן טיפול רפואי למטופל, אלא אם כן נתן לכך המטופל הסכמה מדעת לפי הוראות פרק זה.

דב חנין: החוק גם מעגן את ההוראות בהתייחס לטיפול רפואי ללא הסכמה, מציב מכלול של תנאים שאמורים לעבור דרך בחינתה של ועדת האתיקה, של אותו מוסד רפואי שעומד לבצע את הטיפול.

דב חנין: החוק מתייחס גם למקרים שבהם המטופל מתנגד לטיפול, ומאפשר כפייתו בתנאים מסוימים המקפידים על רצון החולה, או על הנחה, לפחות, ביחס לרצון הזה.

דב חנין: כל הדברים האלה אינם קיימים על-פי החוק המוצע.

דב חנין: כמובן, כשאנחנו מדברים על הדין הישראלי, על החקיקה הישראלית, על חוק זכויות החולה, אנחנו מדברים על מערכת נורמטיבית ששמה במרכז, בראש סדר העדיפויות, את הגנתו, שלומו, חייו ואיכות חייו של המטופל הרפואי.

דב חנין: אבל בחוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, נאמר לנו במפורש שהשיקולים הרפואיים מוכפפים לשיקולים ביטחוניים ופוליטיים.

דב חנין: והדבר הזה כשלעצמו הוא הפרה חדה של כל הנורמות הבסיסיות שנוגעות להתייחסות לחולים ולטיפול בהם.

דב חנין: אני לא רוצה להיכנס בכלל לפרטי החוק כי הפרטים – לא רק המכלול, אלא גם הפרטים – כל כך משובשים, כל כך בעייתיים, כל כך מזיקים, כל כך פסולים.

דב חנין: כל הסטייה מדיני ראיות, כל הדיונים שלא בנוכחות האסיר ובהתעלמות מבא-כוחו, התעלמות דה-פקטו מבא-כוחו; אני ממש לא רוצה להיכנס לפרטים האלה, אין לי זמן לדבר עליהם, אבל גם כאן קיימות בעיות רציניות.

באסל גטאס: בניגוד לזכויות החולה.

דב חנין: אני רוצה לעבור ממישור של נורמות למישור של אתיקה רפואית.

דב חנין: כאן יש פגיעה לא רק בחולה אלא גם במקצוע הרפואי.

דב חנין: יש כאן פגיעה בעצמאות, במעמד של הצוות הרפואי.

דב חנין: מחלישים, פוגעים באוטונומיה של הרופא, בחובתו לפעול אך ורק למען חייו, בריאותו והגנתו של החולה שנמצא בפניו.

דב חנין: ולכן – גם לכן – השתתפות רופאים בהזנה בכפייה היא הפרה חמורה של כללי האתיקה הרפואית והיא כשלעצמה בעייתית ומסוכנת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם, שלכן הקהילה הרפואית בישראל התייצבה – וצריך לומר את הדברים בצורה ברורה לזכותה של הקהילה הרפואית בישראל – בצורה חד-משמעית, כמעט ללא יוצא מן הכלל, נגד הצעת החוק.

דב חנין: כל הכבוד לרופאי ישראל, כל הכבוד להסתדרות הרפואית, כל הכבוד ליושב-ראש ההסתדרות הרפואית פרופסור אידלמן.

דב חנין: כל הכבוד לוועדת האתיקה של ההסתדרות הרפואית, שאמרה – וטוב שנאמרו הדברים בצורה ברורה: רופא שיפעל על-פי החוק הזה יועמד לדין.

דב חנין: יועמד לדין.

דב חנין: וטוב שהוא יועמד לדין.

דב חנין: מי שיבצע עינוי לפי החוק הזה צריך להיות מועמד לדין אתי, וראוי גם שיועמד למשפט פלילי.

דב חנין: אם במדינת ישראל לא יעשו את המשפט הפלילי הזה, אני מקווה שיהיה דין ויהיה דיין בעולם שיעמיד לדין אנשים שיבצעו את העינוי הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, דיברתי על עמדתה של ההסתדרות הרפואית.

דב חנין: אני חושב שזו עמדה ערכית, חשובה.

דב חנין: אלה הן הנורמות הבסיסיות של מקצוע הרפואה.

דב חנין: אני התביישתי לשמוע אנשים שאומרים לנו בדיוני הוועדה: יימצאו לנו רופאים אחרים.

דב חנין: איזו אמירה מבזה.

דב חנין: איזו אמירה שאיננה מתייחסת בכבוד לא לרופאים, לא לנורמות הבסיסיות של מקצוע הרפואה, לא לארגוני הרופאים בישראל.

דב חנין: בושה שככה יכולים לדבר נציגי מדינה.

דב חנין: אני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, לומר לכם שמדובר לא רק בעמדה ברורה וחד-משמעית של ההסתדרות הרפואית, מדובר גם בעמדה של ארגון "רופאים לזכויות אדם" – ארגון חשוב, ערכי, שמבצע עבודה חשובה ומסורה בתחום הזה.

דב חנין: מדובר בעמדה ברורה וחד-משמעית של המועצה הלאומית לביו-אתיקה.

דב חנין: המועצה הלאומית לביו-אתיקה הביעה את התייחסותה בעקבות הבאת הדברים בפניה על-ידי הממשלה, על-ידי ד"ר בועז לב, נציג משרד הבריאות.

דב חנין: עמדתה של המועצה הלאומית לביו-אתיקה היא עמדה חד-משמעית של התנגדות לחוק הזה, הבעייתי, המסוכן והמיותר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו קיבלנו פניות מארגונים רבים, קיבלנו פניות רבות מהעולם.

דב חנין: אני רוצה לציין את הפנייה החשובה של ארגון "אמנסטי", הארגון הבין-לאומי שעוסק בהגנה, בין היתר, על אסירים.

דב חנין: האמירה הברורה שלהם היא, שהם קוראים לנו להימנע מלאשר את החוק הבעייתי והמסוכן הזה.

דב חנין: אני רוצה להביא בפניכם, עמיתי חברי הכנסת, את דבריו של מזכיר האו"ם, את פנייתו של המזכיר הכללי של האו"ם לכנסת ישראל שלא לאשר חוק של הזנה בכפייה של אסירים.

דב חנין: הפנייה הזו התפרסמה ב-6 ביוני 2014.

דב חנין: גם בישראל גופים משמעותיים, בעלי משקל – כולל, אגב, גופים ממשלתיים – הביעו התנגדות ברורה להצעת החוק הזו.

דב חנין: חשוב לציין את עמדת הסנגוריה הציבורית הארצית במשרד המשפטים.

דב חנין: הדברים הובאו במכתב מפורט שהועבר אלינו, חברי הכנסת.

דב חנין: בין היתר, מעבר לכל ההתנגדויות הברורות של הסנגוריה הציבורית, הם אומרים שהדבר הזה לא דרוש; לא ברור מדוע נדרש שינוי חקיקה ביחס למצב המשפטי הקיים.

דב חנין: אני רוצה בהקשר הזה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שלא רק הסנגוריה הציבורית אלא גורמים רבים שהופיעו בפנינו בכנסת – אני מדבר, חבר הכנסת אמסלם, אדוני יושב-ראש הוועדה, גם על הדיונים שהתקיימו בוועדה בראשותך, אבל גם על הדיונים שהתקיימו בקדנציה הקודמת, כי למעשה אנחנו בשידור חוזר של סרט האימים הזה.

דב חנין: אנחנו שמענו עמדות מקצועיות גם של גורמים רפואיים וגם של גורמים משפטיים, שהסבירו לנו עד כמה כל המהלך הזה הוא מיותר.

דב חנין: הרי מה קורה בפועל?

דב חנין: למה שובתי רעב בישראל לא מתים?

דב חנין: וטוב שהם אינם מתים.

דב חנין: הם אינם מתים מכיוון שבחיי המעשה ישנה פרקטיקה של אמון, של הבנה הדדית, של נכונות לקבל למשל מלחים.

דב חנין: וכך אנשים שובתים רעב, מביעים מחאה, זה צעד באמת חריף, קיצוני, צעד כמעט יחיד של מחאה שיש בידי אסיר שנמצא בבית-הסוהר; הוא לא יכול לעשות הפגנות, הוא לא יכול לעשות שביתות – זה הצעד שיש לו, שימוש בגוף שלו כאמצעי מחאה.

דב חנין: ובפרקטיקה, בתבונה רבה, הרופאים בישראל, מוסדות האתיקה ובתי-החולים, יחד עם התבונה של האסירים עצמם, הגיעו למצב שבו אנחנו מצליחים להגן על חיים ולשמור על החיים.

דב חנין: ולמה את הדבר הזה לקלקל?

דב חנין: למה את הדבר הזה לדרוס?

דב חנין: למה בדבר הזה לפגוע?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כל כך בעייתי, כל כך מיותר, כל כך מזיק.

דב חנין: אני הזכרתי כבר שהאסירים היחידים שמתו – – –

דוד אמסלם: אז מה החשש?

דוד אמסלם: אם אין לזה משמעות הלכה למעשה – – –

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: לא אמרתי את זה.

דב חנין: לא אמרתי את זה.

דוד אמסלם: אמרת.

דוד אמסלם: אמרת – – –

דב חנין: לא, לא, לא, את זה לא אני אמרתי.

דב חנין: אתה מתווכח עם חבר כנסת אחר שדיבר לפני.

דוד אמסלם: לא, אני אומר, עכשיו אתה אמרת – – –

דב חנין: לא, אני אומר דבר אחר, חבר הכנסת – לא על חשבון הזמן שלי.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דב חנין: אני אומר דבר אחר, אדוני יושב-ראש הוועדה.

דב חנין: אני מתייחס לחוקים ברצינות.

דב חנין: כאשר ישנו טקסט בחוק, אני מתייחס אליו כאילו הוא יבוצע.

דב חנין: זה שיגידו לי "הלכה ואין מורין כך", לא מרגיע אותי.

דב חנין: אני אומר, ברמה המעשית, בתבונה הקיימת היום אפשר למנוע מוות.

דב חנין: ומונעים מוות של אסירים שובתי רעב.

דב חנין: כאשר אתם תדרסו את ההבנות האלה, תמנעו את מצב יחסי האמון בין הרופאים לבין המטופלים, תתנהלו מול שובתי הרעב בכוח, בכפייה, בעינויים, אתם עלולים – אני אומר לכם בצער ובכאב – להביא למותם של אסירים.

דב חנין: זו תהיה התוצאה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת דב חנין, הרי אתה יודע שגם בהצעת החוק זו האופציה האחרונה ואחרי האחרונה.

דוד אמסלם: אתה יודע שהלכה למעשה באמת לא נגיע למצב הזה, אז למה אתה חושש?

דב חנין: אני מקווה מאוד, אדוני יושב-ראש ועדת הפנים.

דב חנין: הלוואי – הלוואי – שאתה צודק.

דב חנין: הלוואי שאתה צודק.

יואל חסון: לא אתן זמן על השיח הזה.

דב חנין: אבל מה לעשות, זה החוק הכתוב, זה החוק שאתם חוקקתם בוועדה.

דב חנין: והחוק הזה עלול להיות מיושם, ועל זה אנחנו מדברים, על מצב שבו הוא ייושם, ואם הוא ייושם יקרה אסון.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לומר מעבר לכך.

דב חנין: אני לא רוצה לדבר על אותם אנשים שמתו כתוצאה מעינוי בהאכלה בכפייה.

דב חנין: העינויים האלה נעשו כמובן לפני חקיקת חוק זכויות החולה.

דב חנין: לפי חוק זכויות החולה אי-אפשר להזין אנשים בניגוד לרצונם, אבל לפני שחוק זכויות החולה נכנס לתוקף – אנחנו מדברים על שנות ה-70 ושנות ה-80 – אנחנו אכן מדברים על אסירים שמתו, נהרגו, נרצחו, בגלל הזנה בכפייה.

דב חנין: אני רוצה להביא בפניכם, עמיתי חברי הכנסת, עדות של רופאה שמטפלת, טיפלה, באסירים מינהליים שובתי רעב.

דב חנין: ואני רוצה להקריא את דבריה, הם דברים שחשוב שיישמעו: הם הגיעו אלינו ביום ה-35 לשביתת הרעב שלהם, שלושה שבועות הם אצלנו.

דב חנין: בהתחלה חשבתי, מה פתאום מאשפזים אנשים בריאים?

דב חנין: אחר כך הבנתי שזה לא כל כך פשוט, עלול לקרות אסון.

דב חנין: הרגשתי שאני מחזיקה את שלום המזרח התיכון באצבעותי ואיש לא מדריך אותי מה לעשות – לא משרד הבריאות, לא הממשלה.

דב חנין: החדרים בקצה המחלקה הפנימית הפכו למשלט של שב"ס.

דב חנין: השכיבו אותם במיטות, אזוקים בהצלבה, יד ורגל.

דב חנין: אנשי שב"ס הרשו להם רק ללכת לשירותים.

דב חנין: חששתי שייכנסו לבעיות רפואיות בגלל השכיבה במיטה כל היום.

דב חנין: גיליתי שבבית-חולים אחר הרשו להם לצעוד בחדר, וביקשתי שירשו גם להם.

דב חנין: אמרו: לא, עד שהגיע מפקד כלא "מגידו" והתיר.

דב חנין: בסוף שחררו להם את האזיקים בידיים במשך היום.

דב חנין: כל הבדיקות שלהם נעשות במעמד הסוהר.

דב חנין: אף-על-פי-כן יצרתי אתם יחסי אמון.

דב חנין: מהשיחות אתם למדתי שהם מתמצאים היטב בכל מה שקורה בחוץ, רובם רהוטים, אינטליגנטים.

דב חנין: זאת שביתת רעב מוזרה.

דב חנין: הם מסכימים לשתות מים, לבלוע סוכר, מלח, ויטמינים.

דב חנין: הם לא אובדניים, הם לא רוצים להתאבד.

דב חנין: אמרתי לשובתים שמי שלא רוצה לאכול יכול לקבל אותו מינון בזריקה, עדיף בפה כמובן, אבל ההחלטה היא שלהם.

דב חנין: אנחנו נותנים להם מים, מלחים, תיאמין – ויטמין B1, הוויטמין שהיה חסר ב"רמדיה", אגב – הם מסכימים לקבל כל מה שאני נותנת להם.

דב חנין: עם זאת, זה יכול להשתנות בכל רגע.

דב חנין: אחד מהם אמר לי: אם אשתי תדע שאני אוכל, היא תחשוב שאני לא גבר.

דב חנין: אחד איים להפסיק לשתות מים אם לא יאפשרו לו להיפגש עם איש תקשורת.

דב חנין: יש אצלנו רופאים שאומרים: אלה טרוריסטים, שימותו.

דב חנין: הסברתי להם שמדובר בעצירים מינהליים, הם לא הובאו לדין וגם לא הורשעו.

דב חנין: הדרישה שלהם היא שיעמידו אותם לדין.

דב חנין: הם יורדים כל הזמן במשקל, לחץ הדם שלהם קצת נמוך, אבל רוב בדיקות המעבדה שלהם טובות.

דב חנין: להפתעתי, הם בריאים למדי.

דב חנין: עם זאת, משהו בגוף שלהם עלול להתפרץ, הם עלולים להידבק במחלה זיהומית.

דב חנין: אני לא שקטה.

דב חנין: ואז יש קטע על התקופה של חטיפת הנערים.

יואל חסון: דקה לסיום, אדוני.

דב חנין: אני מתקרב לסיום, ולכן אני מגיע לסוף: ההתעסקות בחוק להאכלה בכוח של אסירים מרגיזה אותי.

דב חנין: חוק זכויות החולה קובע שכאשר חולה מסרב בתוקף לקבל טיפול, הרופא יכול לכנס ועדת אתיקה.

דב חנין: הוועדה שומעת את הרופאים ואת החולה.

דב חנין: באישור הוועדה אפשר לטפל בחולה בניגוד לרצונו.

דב חנין: אנחנו מאוד רחוקים מהמצב הזה.

דב חנין: עד כמה שאני יכולה לשפוט, החוק הוא תרגיל פופוליסטי.

דב חנין: מה שמפריע לי הוא שיש כאן בעיה לא פשוטה ואין לה שום הד ציבורי.

דב חנין: הדברים האלה, אדוני היושב-ראש – דברים של רופאה שמטפלת בחולים, מצילה חיי אדם.

דב חנין: אתם בחוק הזה לא רוצים להציל חיי אדם, אתם רוצים להרוג.

דב חנין: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

דני דנון: הודיעו על הצבעה, אדוני היושב-ראש?

יואל חסון: כן.

אחמד טיבי: אני מייד מודיע.

דני דנון: באיזה שעה?

אחמד טיבי: אני מייד מודיע, ברשותך.

דני דנון: בשעה 05:00?

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי יודיע למליאה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בתשובה לשאלת השר, שר החלל דנון – – –

דני דנון: מדע, טכנולוגיה וחלל.

אחמד טיבי: עוד פעם?

דני דנון: מדע, טכנולוגיה וחלל.

דני דנון: – – –

אחמד טיבי: מדע, טכנולוגיה – – –

יואל חסון: מט"ל, שר המט"ל.

אחמד טיבי: מדע, טכנולוגיה וחלל.

אחמד טיבי: הודענו לפני שעה קלה למזכירות, לקואליציה, על שעת ההצבעה, והיא תהיה ב-05:10.

אחמד טיבי: ההצבעה תהיה ב-05:10.

דוד אמסלם: – – – הזריחה.

דוד אמסלם: נוכל להתפלל בנץ.

קריאה: ותיקין.

אחמד טיבי: לקחנו את זה בחשבון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני חושב ששני חברי לפני – גם באסל, גם דב – היטיבו להציג את ההתנגדות שלנו לחוק ההזנה בכפייה.

אחמד טיבי: אין ספק שמדובר בעינוי, התעללות באסיר שנמצא במצב רפואי מידרדר בשל שביתת הרעב.

אחמד טיבי: מהי שביתת רעב?

אחמד טיבי: שביתת רעב היא כלי לא אלים של אדם שהחליט להשיג הישג פוליטי או משפטי באמצעות גופו.

אחמד טיבי: זה אולי הדבר היחיד שהוא מרגיש שהוא יכול לעשות בין כותלי הכלא, במיוחד אם מדובר במעצר מינהלי ללא משפט, כמו שהיה עם ח'דר עדנאן, כמו שקיים עם עוד שניים או שלושה אסירים כיום.

אחמד טיבי: וכפי שהצהרת טוקיו אומרת, כך גם ההסתדרות הרפואית של מדינת ישראל אומרת שמדובר בהתעללות, torture, חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: ואני רוצה להודות להסתדרות הרפואית שהציגה עמדה מוסרית, מצפונית, מקצועית, בכל דיוני הוועדות שדנו בחוק ההזנה בכפייה.

אחמד טיבי: הצגנו סרטון בוועדת הפנים, שבראשה עומד חבר הכנסת אמסלם – שעושה עבודה מקצועית – והנוכחים ראו כי מדובר בדבר נורא.

אחמד טיבי: האילוסטרציה הייתה צריכה לגרום לרתיעה, מעצם המחשבה שמולך יהיה אדם תשוש, עם דהידרציה אולי, קצת, למרות שהוא שותה מים, עם חולשה, עם כאבי שרירים, עם קושי בבליעה.

באסל גטאס: הוא לא שותה, מזריקים לו.

אחמד טיבי: לאחר מכן הם מחליטים להזין אותו בכפייה.

אחמד טיבי: אחת מהשיטות של ההזנה בכפייה זה זונדה.

אחמד טיבי: להכניס זונדה זה דבר נורא לחולה רגיל.

אחמד טיבי: עכשיו, שאלתי את נציג המשרד לביטחון הפנים, יואל, היועץ המשפטי: איך, נגיד שהוא מתנגד?

אחמד טיבי: והוא הפתיע אותי, אותנו.

אחמד טיבי: פעם אחר פעם הוא אמר:

אחמד טיבי: אנחנו שוקלים להרדים את האסירים – להרדים את האסירים.

אחמד טיבי: היש דבר יותר נורא מכך, להרדים אסירים בכל פעם שאתם רוצים להזין אותם בכוח?

אחמד טיבי: זה מראה את האבסורד, את הנוקשות האנושית של החוק הזה, שמטרתו לשבור שביתה.

אחמד טיבי: אגב, היו שביתות ארוכות, אף אחד לא מת בשנים האחרונות.

אחמד טיבי: והאסירים השיגו הישגים פוליטיים.

אחמד טיבי: הרשויות וגורמי הביטחון הסכימו לתביעה שלהם לשחרר אותם, לקצוב את העונש, לא לעצור אותם עוד פעם וכדומה.

אחמד טיבי: זה לגיטימי לחלוטין.

אחמד טיבי: אפריורית, נראה לי שהיועץ המשפטי לממשלה והפרקליטות לא היו צריכים לשתף פעולה עם החוק הזה אלא היו צריכים לשתף פעולה עם המאבק נגד מעצרים מינהליים בכלל.

אחמד טיבי: וזה הדבר הנורא מכול: שאתה מנצל את חולשתו של אדם שנמצא בכלא כדי להזין אותו בכוח, כדי למנוע ממנו מאבק.

אחמד טיבי: מאבק בדבר שהוא רואה בו case צודק.

אחמד טיבי: בכל מדינה דמוקרטית מעצר מינהלי הוא הדבר הדרקוני, הרדיקלי, הקיצוני ביותר.

אחמד טיבי: אבל פה מאות אנשים נמצאים במעצר מינהלי.

אורן אסף חזן: כנראה שיש סיבה.

אחמד טיבי: חלקם ילדים.

אחמד טיבי: חלקם ילדים.

אורן אסף חזן: באמת רחמנות על הטרוריסטים הזאטוטים האלה.

אורן אסף חזן: באמת רחמנות.

אחמד טיבי: ולכן טוב עשתה ההסתדרות הרפואית – שפרופסור רכס הודיע בוועדה שכל רופא חבר ההסתדרות הרפואית שישתף פעולה עם החוק הזה ייענש.

אחמד טיבי: זאת הייתה אמירה – – –

אורן אסף חזן: חבר הכנסת טיבי, נראה לי שאתה מבולבל.

אורן אסף חזן: הרשות המחוקקת זה כאן ולא ההסתדרות הרפואית.

אורן אסף חזן: היא גם לא הרשות המבצעת ובטח שלא השופטת.

אחמד טיבי: ולכן, טוב אם יקשיבו הרופאים לאזהרה הזו.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה; קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, הדובר מבזה את כבוד הכנסת.

יואל חסון: שמענו אותך.

יואל חסון: שמענו אותך.

אורן אסף חזן: הפך לרגע את הרשות – – –

יואל חסון: אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

אורן אסף חזן: אני רואה שאדוני היושב-ראש חסר סבלנות – – –

יואל חסון: אתה יודע איזה סבלנות – – –

אחמד טיבי: ולכן – – –

אורן אסף חזן: – – – שבע דקות לדבר.

אורן אסף חזן: אין לו.

יואל חסון: אז למה אתה מפריע לו?

אורן אסף חזן: רוצה להעמיד אותו על דיוקו, מפאת כבוד הכנסת.

יואל חסון: תאמין לי, אני מכיר אותו, הוא יודע על מה הוא מדבר.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, העמדה הזאת של ההסתדרות הרפואית הייתה עמדה עקבית – –

אורן אסף חזן: תחזור בך – – –

אחמד טיבי: – – ואין ספק שמדובר בעמדה שמתיישבת עם הצהרת טוקיו ועם שבועת הרופאים.

אורן אסף חזן: כמה – – –

אחמד טיבי: עם שבועת הרופאים.

אחמד טיבי: אני רוצה לקרוא לכל רופאים במדינת ישראל לא לשתף פעולה עם החוק הנורא הזה, שהוא עינוי, התעללות באנשים חולים.

אחמד טיבי: אדם שובת הוא אדם שיש לו פגיעה במערכות גופו.

אחמד טיבי: הנקודה השנייה היא האילוץ, ההזדקקות של הממשלה לכלי דרקוני כזה של חוק שישבור שביתה.

אחמד טיבי: הרי הם, כפי שאמרנו לנציג היועץ המשפטי בוועדה – אתם בסופו של דבר תוותרו לשובתים, לח'דר עדנאן, בזמנו.

אחמד טיבי: אמר – לא.

אחמד טיבי: ואותו תסריט התרחש פעמיים עם אותו אסיר, והוא התרחש עם אסירים נוספים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה שוב להזכיר שהיום קיימנו דיון בוועדת העבודה והרווחה בנושא אחר, והשתתף בו גם חברי חבר הכנסת טלב אבו עראר – על התפשטות קדחת מלטה בדרום, שפוגעת בבעלי-חיים, והחיידק עובר גם לבני-אדם.

אחמד טיבי: מאות אנשים נפגעו בשנה האחרונה, בעיקר בדרום, אבל גם באזור המרכז והצפון.

אחמד טיבי: מדובר במחלה לא קלה.

אחמד טיבי: אחד הילדים נפטר בשל הידבקותו במחלה הזרת.

אחמד טיבי: היה חשוב לנו להעלות את הנושא הזה על סדר-יומה של הכנסת, של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אורן אסף חזן: כאלה הומניים.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אין אֱייל ואין כוח אלא באלוהים.

אחמד טיבי: )

אורן אסף חזן: אה, סליחה, מה זה?

אורן אסף חזן: הוא מקלל אותי מעל לדוכן?

יואל חסון: אתה רוצה לתרגם לנו, אולי?

אורן אסף חזן: סליחה, אדוני, מה זה הדבר הזה?

אורן אסף חזן: הוא מקלל אותי על הדוכן?

יואל חסון: אתה רוצה לתרגם לנו?

אורן אסף חזן: חבר הכנסת טיבי כל כך הרבה שנים בבית הזה ולא יודע איך להתנהג?

קריאה: לא שמעת מה הוא אמר.

קריאה: – – –

יואל חסון: האם הרשמות הפרלמנטריות ידעו לזהות מה – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אין אייל ואין כוח אלא באלוהים) – זה מה שאני אמרתי.

אורן אסף חזן: איזה מזל שאני עושה חוק ללימוד ערבית, שנוכל להבין – – –

יואל חסון: תן לנו לשמוע את התרגום.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: מי שיודע, יודע, מי שלא יודע – – –

ג'מאל זחאלקה: שאלוהים יעזור לו.

אחמד טיבי: זהו.

אחמד טיבי: אלוהים יעזור.

אחמד טיבי: זה התרגום.

אורן אסף חזן: לי אולי הוא יכול לעזור.

אורן אסף חזן: הוא, גם אלוהים לא יעזור לו.

אורן אסף חזן: זו הבעיה שלו.

עאידה תומא סלימאן: אלא מי יעזור לך, השטן?

אורן אסף חזן: אה.

אורן אסף חזן: הלו?

אורן אסף חזן: הלו?

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, מה זה הדברים האלה?

אורן אסף חזן: מה זה הדברים האלה?

יואל חסון: חברת הכנסת תומא סלימאן, באמת, נו.

יואל חסון: אתם רוצים להעיר את הדיון, אני מבין – –

אורן אסף חזן: הפנאטית.

אורן אסף חזן: הפנאטית הקיצונית אשר המקום שלה בעזה.

יואל חסון: – – אבל למה להידרדר למקום כזה, גברתי?

יואל חסון: חברת הכנסת.

אורן אסף חזן: זאת שהמקום שלה – – –

אחמד טיבי: זה מה שיש לך, לפנות לחברת הכנסת – – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: לא, אני פניתי אליו.

יואל חסון: אני גם פניתי אליו – ואני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: תודה רבה.

קריאות: – – –

יואל חסון: ואני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה?

אורן אסף חזן: שמעת מה הוא אמר?

אורן אסף חזן: לנשים שלך ברבים תתנהג ככה – – –

יואל חסון: אל תגיד לי איך לנהל את הישיבה.

יואל חסון: אל תגיד לי.

אורן אסף חזן: לנשים, לנשים ברבים – – –

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת חזן, אתה על הקריאה השנייה, אז חבל.

אורן אסף חזן: לא, סליחה – – –

יואל חסון: אתה על הקריאה השנייה.

באסל גטאס: לא, אל תוציא אותו.

באסל גטאס: אני פונה אליך.

באסל גטאס: תשאיר אותו פה.

אורן אסף חזן: או, יש לי עורך-דין.

יואל חסון: או, פנייה נרגשת, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: תכניס פולקלור לכנסת.

יואל חסון: פנייה נרגשת, חבר הכנסת גטאס.

באסל גטאס: אנחנו נהנים מהבולשיט שלו.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: טוב שאתה נהנה, כי במשט הבנתי לא נהנית כל כך.

באסל גטאס: הבולשיט שלך – – –

אורן אסף חזן: אתה עוד – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, תודה רבה.

יואל חסון: מספיק.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, דיברנו על נושאים חשובים ורציניים – – –

אורן אסף חזן: חשובים מאוד.

אורן אסף חזן: אסור לתת לאנשים לשבות רעב לנצח.

אורן אסף חזן: להאכיל אותם – – –

אחמד טיבי: אדוני, אני אמשיך בנושא שדנו בו בוועדת העבודה והרווחה, ואמרתי – – –

טלב אבו עראר: הוא משוגע.

אורן אסף חזן: קראת לי משוגע?

אורן אסף חזן: הוא קורא לי משוגע.

אורן אסף חזן: סליחה, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: לא ייתכן – – –

יואל חסון: סליחה רגע.

יואל חסון: שב שנייה.

יואל חסון: אני הבנתי, תודה רבה.

יואל חסון: תירגע.

יואל חסון: מי אמר מה?

אורן אסף חזן: אבו עראר אמר "משוגע".

אורן אסף חזן: אמרת שאני משוגע.

קריאה: כן, מי משוגע – – –

קריאה: חס וחלילה שאתה משוגע – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, יושב פה פרובוקטור, שמנסה להצית את – – –

יואל חסון: חברים, טוב, די.

יואל חסון: הבנו.

יואל חסון: בסדר גמור.

קריאה: – – –

יואל חסון: אתה יכול – טוב, הבנו, מספיק.

קריאות: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי ממשיך, ואני מוסיף לו עוד שתי דקות.

יואל חסון: הוא ממשיך, ואני מבקש לשמור על שקט.

יואל חסון: מספיק ודי.

אורן אסף חזן: חבורה של עורכי-דין.

אחמד טיבי: הוחלט בוועדת העבודה – – –

יואל חסון: יש לי תחושה שאני יודע למה המהומה הזאת – בגלל אנשים שיושבים ביציע.

אורן אסף חזן: הדאגה שלהם לבריאותם של האסירים הפלסטינים הטרוריסטים.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: הדאגה לטרור, הדאגה לטרור.

אורן אסף חזן: והמשת"פית בירן, שיושבת – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יואל חסון: נא לצאת מהאולם.

יואל חסון: תודה רבה.

אורן אסף חזן: סליחה, מה זה הדבר הזה?

יואל חסון: תודה רבה לך.

אורן אסף חזן: יושבת פה המשת"פית רוזין, יושבת חבורה של אנשים – – –

יואל חסון: עשית את היומית.

יואל חסון: עשית את היומית.

יואל חסון: תודה רבה.

אורן אסף חזן: איזה יומית, לילית, לילית.

יואל חסון: לילית.

יואל חסון: צודק.

יואל חסון: תיקון טעות.

יואל חסון: צודק.

קריאות: משת"פית – – –

קריאה: – – – אתה יודע מי זה – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, אדוני.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, אני מבקשת – – –

אורן אסף חזן: כבוד היושב-ראש – – – (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אורן אסף חזן: )

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין, את גם לא איזה לורדית בריטית, אז הבנו, בסדר.

מיכל רוזין: סליחה?

מיכל רוזין: סליחה?

יואל חסון: אנחנו, מה לעשות – האמירות פה, גם ככה, הפרוטוקול – – –

מיכל רוזין: לא, אני חושבת שיש באמירה הזאת הסתה, ומן הראוי שאתה תגנה אותה.

יואל חסון: אני מגנה כל הסתה שתבוא מכל מקום.

מיכל רוזין: אני מבקשת שיירשם בפרוטוקול שכך הוא אמר.

יואל חסון: אם הפרוטוקול שמע את זה, אז מצוין.

מיכל רוזין: אז תחזור בבקשה על העניין.

יואל חסון: אני לא שמעתי.

מיכל רוזין: אה, אתה לא שמעת.

טלב אבו עראר: הוא אמר "משת"פית".

טלב אבו עראר: כך אמר.

קריאות: משת"פית.

יואל חסון: מה זה אומר?

יואל חסון: משת"פית זה בהכרח דבר רע?

יואל חסון: תמשיך, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אני, באופן חברי אני אגיד לך, היות שאנחנו קולגות, אני הרבה שנים סגן יושב-ראש: שיטה כזאת של ניהול ישיבות ויחס לחברי הכנסת עוד לא ראיתי.

אחמד טיבי: אבל אתה רשאי, אתה סוברני לעשות את זה איך שאתה רוצה.

יואל חסון: אני דווקא מרגיש שזה מאוזן מאוד, אבל זכותך לבקרני.

אחמד טיבי: מי אמר שאתה צריך להיות מאוזן?

אחמד טיבי: אם כל אלה הפריעו, חברי, תוציא את כולם.

יואל חסון: טוב, אל תלמד אותי.

יואל חסון: בסדר.

יואל חסון: הבנתי.

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: היא אומרת לך שהיא נפגעה, אתה אומר שזה לא בהכרח רע.

אחמד טיבי: זה מה שאמרת.

יואל חסון: בסדר, אני לא שמעתי אותו אומר את זה, והיא יכולה לפנות לוועדת האתיקה ולהגיש תלונה נגדו.

יואל חסון: מה, אני השופט פה, בעניין הזה?

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: אתה נזפת בחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, על שהשתמשה במושג "שטן", וכשהוא אמר לה "משת"פית" אתה אמרת: יכול להיות שזה טוב.

יואל חסון: בוא, בוא – – –

אחמד טיבי: אני חושב שאני אמרתי את שלי.

יואל חסון: יש לנו נסיבות מקלות בגלל השעה.

אחמד טיבי: יכול להיות.

אחמד טיבי: יכול להיות שזה הנסיבות המקלות.

יואל חסון: אז בוא נתייחס לזה ככה, בסדר?

אחמד טיבי: אוקיי.

טלב אבו עראר: הוא יושב שם?

טלב אבו עראר: – – – כבוד היושב-ראש.

אחמד טיבי: היושב-ראש עסוק בצילום.

יואל חסון: כדאי שנתעד מה קורה פה.

קריאות: – – –

קריאה: אני מציע שתצייץ, אולי, אדוני היושב-ראש.

מיכל רוזין: לא, אבל סליחה, הוא הוצא מן הישיבה.

קריאות: – – –

יואל חסון: אני מבקש מהסדרנים לפנות גם משם את חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: אני מבין שכשמוציאים אותך מהדלת אתה נכנס מהחלון, ואתה גם תיכנס אולי תכף מהגג.

יואל חסון: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

יואל חסון: )

קריאות: – – –

יואל חסון: אני באמת כבר לא יודע איך להתייחס לזה.

יואל חסון: אני רוצה לראות אותך, חבר הכנסת טיבי, מנהל ישיבה מורכבת כזאת.

אחמד טיבי: אין ספק שאתה עומד בפני אתגר לא קל.

אחמד טיבי: אז אני רוצה להודות לך על המאמצים שאתה משקיע.

יואל חסון: תודה רבה לך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, האמת, נעתקו המילים מפי.

אחמד טיבי: לא נשאר לי מה לומר.

אחמד טיבי: קצה נפשי, ואני פורש בשיא.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת טיבי.

יואל חסון: אל תפרוש, תישאר אתנו.

יואל חסון: הדובר הבא, חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, היום קיבלתי טלפון מעורך-דין אשרף אבו סנינה, אדוני היושב-ראש, שהתקשר אלי מבית-חולים סורוקה ודיבר אתי כשהוא ליד מיטתו של האסיר שובת הרעב עודאי אסתיתי.

אוסאמה סעדי: עודאי אסתיתי פתח בשביתת רעב במחאה על מעצרו המינהלי, החליט לפתוח בשביתת רעב לפני 42 יום.

אוסאמה סעדי: הוא נמצא בבית-חולים כבר כמה ימים, אדוני היושב-ראש, והיום, לשמחתנו, הוא הגיע להסכמה עם התביעה הצבאית והוחלט לקצר את המעצר המינהלי שלו והוא אמור להשתחרר ב-10 באוקטובר 2015.

אוסאמה סעדי: נשאר אסיר אחד שנמצא בשביתת רעב, והוא עורך-דין מוחמד עלאן.

אוסאמה סעדי: האסיר מוחמד עלאן – גם הוא במעצר מינהלי, והוא היחיד שנשאר בינתיים בשביתת רעב.

אוסאמה סעדי: חברי באסל גטאס, דב חנין וד"ר אחמד טיבי דיברו על האסירים ששבתו רעב ונרצחו, נהרגו, מתו, כתוצאה משביתת רעב.

אוסאמה סעדי: דב חנין דיבר על חמישה, ואני הלכתי ובדקתי וראיתי שהייתה שביתה בשנת 1980 שנקראה "אדראב נפחא", דב חנין.

אוסאמה סעדי: וב"אדראב נפחא", בשביתת נפחא, כלא "נפחא", בשנת 1980 נהרגו, נרצחו, שלושה אסירים ששבתו בשביתת הרעב המפורסמת בשנת 1980, שהחלה ב-14 ביולי 1980 ושנמשכה 33 יום.

אוסאמה סעדי: ובמהלכה קיפחו את חייהם שלושה אסירים פלסטינים ששמותיהם עלי ג'עפרי, ראסם חלאווה ואסחאק מע'אגה.

אוסאמה סעדי: עלי ג'עפרי וראסם חלאווה ואסחאק מע'אגה נרצחו על-ידי שהכניסו להם את הזונדה דרך האף, וזה פגע בריאות, והם קיפחו את חייהם ב-22 ביולי 1980 – למה אתה חזרת?

מיכל רוזין: סליחה, אתה בקריאה שלישית, אסור לך להיכנס לאולם.

אורן אסף חזן: קיבלתי אישור לגשת לדבר עם היושב-ראש.

מיכל רוזין: ממי קיבלת אישור?

אורן אסף חזן: תמשיך, אני לא מפריע, אוסאמה.

אורן אסף חזן: אני לא מפריע, תתעסק בשלך.

אוסאמה סעדי: אדוני השר, מהנתונים האלה והעובדות האלה שאני מציין רואים שאך ורק על סמך השימוש בכוח והכנסת הזונדה קיפחו את חייהם האסירים האלה, שאפילו לא הגיעו ליותר מאשר שמונה ימים בלבד.

אוסאמה סעדי: ואנחנו עדים לכך שהרבה אסירים פלסטינים בשנים האחרונות שבתו רעב יותר מ-50 יום, 60 יום, סאמר עיסאווי אפילו שבר שיא.

אוסאמה סעדי: אבל אסיר שאני ביקרתי אותו, ח'דר עדנאן, בשנת 2012, הוא הגיע ל-66 יום והפסיק את השביתה שלו.

אוסאמה סעדי: במעצר השני שלו, לפני כחודש, הוא הגיע ל-55 יום, אדוני השר, ואז הוא הפסיק את השביתה שלו כי הוא הגיע להסכם עם השלטונות שלפיו הוא ישוחרר ויבוטל המעצר המינהלי.

אוסאמה סעדי: זאת אומרת, אסירים ששבתו 50 יום, 60 יום, והיה אמון ביניהם לבין הרופאים, אף ששבתו ולא קיבלו דבר חוץ ממים והיו בבית-חולים, והרופאים שמרו עליהם, אף שהאסיר לא נתן להם לבצע בדיקות רפואיות, לא נגרם להם נזק רפואי והם חזרו אחרי טיפול, אחרי שהפסיקו את השביתה שלהם, והם חזרו לאיתנם והם נמצאים חיים בינינו.

אוסאמה סעדי: והלכנו וביקרנו אותם, כמו ח'דר עדנאן.

אוסאמה סעדי: אבל כאשר השתמשו בכוח בזונדה, האסירים האלה אפילו לא החזיקו מעמד יותר משמונה ימים.

אוסאמה סעדי: זה מראה לנו, אדוני השר, את הנזק שיכול לגרום החוק הזה, אשר שמו – מניעת נזק לשובתי רעב.

אוסאמה סעדי: אני רוצה להפנות את חברי הכנסת הנכבדים לכמה סעיפים מאוד מאוד בעייתיים בהצעת החוק שמונחת בפני הכנסת.

אוסאמה סעדי: סעיף 19יד(ו): בית-משפט ישקול שיקולים של חשש לחיי אדם – זה בסדר, זה גם חוק זכויות החולה, וחברי דיברו על זה – חשש לחיי אדם, בסדר, אבל ההמשך: או חשש ממשי לפגיעה חמורה בביטחון המדינה.

אוסאמה סעדי: פה בית-המשפט המחוזי, אדוני השר גלנט, ישקול שיקולים של ביטחון המדינה, להבדיל מחוק זכויות החולה שמדבר אך ורק – והוא נתן מענה, אדוני השר, נתן מענה למקרים שהאסיר, שהחולה, מסרב לקבל טיפול רפואי.

אוסאמה סעדי: וסעיף 15 מדבר על טיפול רפואי ללא הסכמה.

אוסאמה סעדי: וסעיף 3 מדבר על מצב חירום, שהרופא יכול לתת טיפול רפואי דחוף גם ללא הסכמתו של החולה, ואפילו לא צריך לקבל אישור או הסכמה של ועדת האתיקה של ההסתדרות הרפואית.

אוסאמה סעדי: יש הגדרות ותנאים ברורים בחוק זכויות חולה, שנותן מענה לכל האפשרויות, אדוני היושב-ראש, גם למקרה של – – –

אורן אסף חזן: מה אתה מציע במקרה של – – – באמת, אני שואל באמת.

אוסאמה סעדי: אתה קיבלת אישור?

יואל חסון: כן, הוא קיבל.

יואל חסון: אבל לא קיבלת אישור להפריע, חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: לא, אל תאתגר שוב פעם לסיבוב נוסף.

אורן אסף חזן: אנחנו לא מאתגרים, אבל למה הוא מתכוון?

אורן אסף חזן: אני רוצה לדעת.

יואל חסון: אז בוא לא נאתגר.

אוסאמה סעדי: ולכן פה, בהצעת החוק המונחת בפנינו, בית-המשפט ישקול שיקולים שהם חוץ-רפואיים, וישקול שיקולים של ביטחון מדינה, והחמור גם, שלפי סעיף 19טו(ה)(1) יש אפשרות שבית-המשפט יקבל ראיות חסויות ללא נוכחות האסיר, ללא נוכחות בא-כוחו, אפילו ללא עיונם, בלא שיהיו מודעים למה שיש בחומר החסוי הזה.

אוסאמה סעדי: וזה מחזיר אותנו, אדוני היושב-ראש – –

אורן אסף חזן: אתה לא סומך על המדינה?

אוסאמה סעדי: – – לסיבה לכך שרוב העצורים הפלסטינים שפותחים בשביתת רעב – בגלל המעצר המינהלי, כי הם אומרים: או שתגישו נגדנו כתב-אישום, אם יש לכם ראיות, או שתשחררו אותנו.

אוסאמה סעדי: ופה מכניסים, בחוק הזה, את הסעיף של ראיות חסויות.

אוסאמה סעדי: והכי הכי חמור, חבר הכנסת חזן, בחוק הזה – –

אורן אסף חזן: אני עד עכשיו לא הבנתי.

אוסאמה סעדי: – – בסעיף 19טז(ד), פעם ראשונה שמשתמשים במילים "שימוש בכוח" – –

אורן אסף חזן: – – –

אוסאמה סעדי: – – שמטפל ייתן לסוהר להשתמש בכוח, והמילה "בכוח" מופיעה בחוק.

אוסאמה סעדי: זה בושה וחרפה – –

אורן אסף חזן: אתה מבין שמדובר בטרוריסטים?

יואל חסון: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: – – למדינה שכותבת בספר החוקים שלה "בכוח".

אורן אסף חזן: חבר הכנסת סעדי, אתה מבין שמדובר בטרוריסטים?

אורן אסף חזן: אני רק שואל, אתה מבין שמדובר בטרוריסטים?

אוסאמה סעדי: כשרצו לדבר על כוח בחקירה בשב"כ השתמשו במונחים של "לחץ פיזי מתון".

אורן אסף חזן: סעדי, אתה יכול לענות?

אוסאמה סעדי: הייתה להם הבושה שלא להשתמש במילה כוח, אבל פה אין בושה ואין חרפה, ומשתמשים במילה כוח.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני.

אורן אסף חזן: למה אתה מתחמק מלענות?

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת סעדי.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: עכשיו יעלה להסתייג חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: אבל, סעדי, אתה מבין שמדובר בטרוריסטים?

אורן אסף חזן: חבר הכנסת סעדי, כמה צביעות, כמה.

אורן אסף חזן: כמה צביעות.

אורן אסף חזן: לא נמאס לכם?

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שבע דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני שואל את עצמי מדוע אנחנו כאן בשעה כזאת.

אורן אסף חזן: גם אני שואל מדוע.

ג'מאל זחאלקה: מה הדחיפות?

ג'מאל זחאלקה: מה הדחיפות?

ג'מאל זחאלקה: למה צריך להישאר?

ג'מאל זחאלקה: קורה משהו מחר או בעוד שבוע, בעוד שבועיים, בעניין שביתות רעב?

ג'מאל זחאלקה: הולכים להאכיל אסירים?

ג'מאל זחאלקה: מה קורה פה?

ג'מאל זחאלקה: מדובר במצב בריאות קשה של חולים שהחוק הזה יכול לעזור להם, כטענת המציעים – –

אורן אסף חזן: בהחלט.

ג'מאל זחאלקה: – – או שמדובר במצבה הבריאותי של הממשלה, והסיבה היחידה שאנחנו כאן בשעה כזאת, קוראים לה ארדן?

ג'מאל זחאלקה: אין סיבה אחרת.

ג'מאל זחאלקה: השר המתוסכל מהתיק הזוטר לטעמו רוצה הישג – –

אורן אסף חזן: אני מבקש שלא לפגוע בשרים, אדוני היושב-ראש – – –

ג'מאל זחאלקה: – – בכנס הזה של הכנסת על-ידי כך שהוא מעביר חוק כזה.

ג'מאל זחאלקה: זו הסיבה היחידה, אחרת אפשר היה לדון בו בשקט, בצורה רגילה, להעביר את זה בצורה מסודרת, ולא לדון יומיים אל תוך הלילה עד הבוקר בחוק כזה.

ג'מאל זחאלקה: אין שום סיבה.

אורן אסף חזן: אם הייתם דנים שבוע, הייתם מצביעים בעד?

ג'מאל זחאלקה: אין שום סיבה.

יעקב מרגי: אורן, תנוח.

אורן אסף חזן: הם – – –

טלב אבו עראר: – – –

ג'מאל זחאלקה: אפילו בתור קוריוז זה כבר נמאס.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: חבר הכנסת מרגי.

ג'מאל זחאלקה: טענה אחרת שנשמעת במסדרונות כאן, וגם נרמזת על-ידי אנשים בוועדת הפנים – שהחוק הזה לא ייושם.

ג'מאל זחאלקה: אחת מהשתיים: אם הוא לא ייושם, אין סיכוי שהוא ייושם או יצא אל הפועל, אז בשביל מה צריך אותו?

ג'מאל זחאלקה: בשביל הישג לארדן?

ג'מאל זחאלקה: שהוא יקבל עוד קולות במרכז הליכוד?

אורן אסף חזן: עכשיו מרכז הליכוד זה הבעיה, לא הטרור שאתה מגבה ודוחף.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: מה יהיה, אדוני היושב-ראש?

יואל חסון: מה יהיה אתך?

יואל חסון: מה יהיה אתך?

יואל חסון: אי-אפשר להעיר על כל משפט שהוא אומר.

יואל חסון: יכולת להירשם לדיון; לא נרשמת לדיון – בעיה שלך, אדוני.

אורן אסף חזן: – – –

באסל גטאס: – – –

יואל חסון: לא, אז אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה, כי אתה לא מפסיק לדבר מהספסלים.

ג'מאל זחאלקה: ואם יוציאו אותו אל הפועל והוא ייושם, כבוד היושב-ראש, הוא מסוכן.

ג'מאל זחאלקה: ומי יקבע לנו אם הוא מסוכן או לא? האם השר ארדן יודע?

ג'מאל זחאלקה: למד רפואה?

ג'מאל זחאלקה: מכיר את תחלואי שובת הרעב?

ג'מאל זחאלקה: מכיר את המסוכנות של ההזנה בכפייה?

ג'מאל זחאלקה: השרים יודעים?

ג'מאל זחאלקה: נתניהו יודע?

ג'מאל זחאלקה: גלנט יודע?

ג'מאל זחאלקה: אף אחד לא יודע.

ג'מאל זחאלקה: יש רופאים, ורופאים ברמה גבוהה, ויש קונסנזוס בעולם הרפואי, בכל העולם, שאומר: לא, האכלה בכפייה היא מסוכנת.

ג'מאל זחאלקה: הם לא רק אומרים שהיא מסוכנת, אלא אומרים שהיא סוג של עינוי, והם לא מוכנים להשתתף בעינוי.

ג'מאל זחאלקה: אז מי יכול כאן לבוא ולקבוע אחרת?

ג'מאל זחאלקה: באיזה זכות?

ג'מאל זחאלקה: על בסיס מה?

ג'מאל זחאלקה: על בסיס שיקולים פוליטיים קובעים חיים ומוות במצב בריאותי מסוים של אדם.

ג'מאל זחאלקה: על-פי שיקול פוליטי יחליט השר שאפשר לרפא אותו בצורה זו או בצורה אחרת על אפם וחמתם של הרופאים.

ג'מאל זחאלקה: איפה זה נשמע?

ג'מאל זחאלקה: באיזה עולם אנחנו חיים?

ג'מאל זחאלקה: כל הרופאים אומרים: זה מסוכן, ובא ארדן: לא, זה לא מסוכן.

ג'מאל זחאלקה: מי אתה בכלל?

אורן אסף חזן: הוא שר במדינת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: מי אתה בכלל?

ג'מאל זחאלקה: איך אתה יכול לנגוע בעניין רפואי?

ג'מאל זחאלקה: איזה עזות מצח, איזה חוצפה, איזה יהירות, איזה אטימות.

ג'מאל זחאלקה: הרי מדובר בפלסטינים, כולם יודעים, מה זה משנה אם זה מסוכן או לא מסוכן?

ג'מאל זחאלקה: ואם זה מסוכן – זה משובח.

ג'מאל זחאלקה: זה העניין.

ג'מאל זחאלקה: כל העולם אומר: זה מסוכן.

ג'מאל זחאלקה: כל העולם אומר.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר כל העולם – כל ארגוני זכויות האדם בעולם, כל ארגוני הרפואה, כל הרופאים, כל הפרופסורים, כל הפקולטות לרפואה, כל המחקרים, כולם אומרים מילה אחת: זה מסוכן.

ג'מאל זחאלקה: ולפי שבועת הרופאים מימי גלינוס אסור לרופא לסכן את חייו של חולה.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו יודעים מתי זה נעשה – כשרופאים עסקו בעינוי של בני-אדם.

ג'מאל זחאלקה: למקום הזה אסור להתקרב; את הגבול, השר גלנט, אסור לחצות בשום פנים ואופן, ואני מכיר אישית את ההיסטוריה שלך.

ג'מאל זחאלקה: אסור לך לתת יד לזה שרופאים ישתתפו בעינויים.

ג'מאל זחאלקה: אסור לתת יד, אסור לדחוף אותם לשם, אפילו אם זה לא יצא אל הפועל.

ג'מאל זחאלקה: אסור להגיד לרופא: לך תענה אסיר, לך תעמיד אותו בסכנת חיים.

ג'מאל זחאלקה: אסור לעשות את זה.

אורן אסף חזן: חבוב, הפתרון שלך הוא שהאסיר ימות?

ג'מאל זחאלקה: זה מצב של אל-תעשה מוסרי מעל לכל הפוליטיקה.

אורן אסף חזן: אתה רוצה להרוג – – –

ג'מאל זחאלקה: צו מצפוני יגיד: אני נגד כל הפוליטיקה.

ג'מאל זחאלקה: אתם צריכים לשמוע את הרופאים, איך הם מדברים על זה, והם יודעים מה הם מדברים.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא למדת רפואה ואנחנו לא למדנו רפואה, למעט חבר הכנסת טיבי.

אורן אסף חזן: הו, הנה הוא התעורר.

ג'מאל זחאלקה: לא למדת רפואה.

ג'מאל זחאלקה: אבל אנחנו נסמכים, אנחנו נותנים את הילדים שלנו לרופאים שיבדקו אותם, נותנים את החיים שלנו, הם מנתחים אותנו, אנחנו נותנים בהם אמון מלא.

ג'מאל זחאלקה: למה כאן לא נותנים בהם אמון?

ג'מאל זחאלקה: איך אתה שם את עצמך כך שינתח אותך רופא ואתה יכול למות תחת ידיו, ואתה לא מוכן לקבל את דעתו בעניין אחר?

ג'מאל זחאלקה: מסיבות פוליטיות, מסיבות של לאומנות קיצונית ואופורטוניזם פוליטי זול.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.

אורן אסף חזן: למדת מילה חדשה במילון.

יואל חסון: המסתייגת הבאה – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

אורן אסף חזן: למדת מילה חדשה במילון.

באסל גטאס: הוא עשה לך בית-ספר, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: לא, אל תפגעו בכבוד היושב-ראש.

אורן אסף חזן: תכבדו את המדינה.

קריאה: הוא לא מפסיק לדבר.

קריאה: והוא ממשיך לעוור את – – –

אורן אסף חזן: אתם בידיים שלכם רוצים להרוג את החברים שלכם הפלסטינים.

יואל חסון: חמש דקות עומדות לרשותך.

אורן אסף חזן: אפילו אני לא בעד להרוג אותם.

אורן אסף חזן: אתם רוצים להרוג אותם.

אורן אסף חזן: אתם בעד להרוג אותם.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אתה על קריאה שנייה.

יואל חסון: אתה על קריאה שנייה.

יואל חסון: רק שתדע, בפעם הבאה לא תהיה שוב סובלנות.

יואל חסון: חברת הכנסת תומא סלימאן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: באחת הסצנות החזקות ביותר בסרט "הקרב על אלג'יר" נשאל המג"ד הצרפתי מאתייה אם אנשים עוסקים בעינויים.

עאידה תומא סלימאן: הוא משיב בחדות: עינויים הם לא ביטוי שאנחנו משתמשים בו, ומייד מסביר שוודאי, אנשיו עוסקים בעינויים.

עאידה תומא סלימאן: מה אתם חושבים, הוא שאל את העיתונאים ההמומים?

עאידה תומא סלימאן: איך אתם חושבים שאפשר לעשות את זה אחרת?

עאידה תומא סלימאן: כשאתם תומכים במלחמה אתם צריכים לדעת מה המחיר שלה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא סדיסטים, הוא אומר, רק עושים את המטלה שלנו, המטלה שאתם שלחתם אותנו לבצע.

עאידה תומא סלימאן: וכמובן, כפי שמראה יפה רגע השיא של שלטון החוק, גם השופטים מודעים לעובדה שהעצירים שמובאים לפניהם עברו עינויים, ואין להם ברירה אלא להעלים עין.

עאידה תומא סלימאן: האם זה המצב שאנחנו רוצים להגיע אליו?

עאידה תומא סלימאן: אז הממשלה סומכת על זה שהישראלים התרגלו לכך שהכיבוש מצריך עינויים כדרך שגרה, וכבר לא מדברים על זה.

עאידה תומא סלימאן: אבל בכל זאת קיימים אזרחים וארגונים ישראליים ועולמיים שעדיין חושבים ועדיין יש להם מוסר המונע מהם להסכים לחוק דרקוני זה, חוק הלגליזציה של אחת מדרכי העינויים הנפשעות והקשות ביותר.

עאידה תומא סלימאן: ההסתדרות הרפואית אמרה את עמדתה בצורה ברורה נגד החוק, והיא אוסרת על רופאים לשתף פעולה עם החוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה בא לשבור את רצונם של אסירים פלסטינים, עצורים מינהליים על-פי רוב – –

אורן אסף חזן: טרוריסטים.

עאידה תומא סלימאן: – – ולהילחם במה שנשאר להם, הגוף שלהם, ככלי למאבק אמיץ בצורת מעצר שהיא בעצמה עבירה על כל האמנות הבין-לאומיות – לעצור בן-אדם לתקופה ממושכת בלי כל כתב-אישום, בלי משפט כלשהו.

עאידה תומא סלימאן: הממשלה מצהירה שהיא רוצה להגן על חייהם של שובתי הרעב, והשר ארדן אמר שהאסירים הביטחוניים מעוניינים להפוך את שביתת הרעב לפיגוע התאבדות מסוג חדש שבאמצעותו יאיימו על מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: זו בדיוק הכוונה: להילחם; לוחמה הופכת מעמדה פוליטית למסע עינויים, ובעצם בסופו של דבר – לרצח.

עאידה תומא סלימאן: מה שבאמת מפחיד את הממשלה, שהמאבק הזה שמנהלים העצורים המינהליים נגד עצם המעצר המינהלי – ואני מצטט את דבריו של סאמר עיסאווי ב-16 בפברואר 2013, כשעוד שבת רעב נגד מעצרו המינהלי: בריאותי מידרדרת בצורה קשה ואני תלוי בין חיים למוות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, לצטט מחבלים מעל דוכן הכנסת, גם בשבילה זה לא מתאים.

עאידה תומא סלימאן: גופי החלש, המתמוטט, עדיין מסוגל לסבלנות ולעימות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שלצטט מחבלים מעל דוכן הכנסת, עם כל הכבוד – – –

יואל חסון: שמעתי אותך, תודה רבה.

יואל חסון: שמעתי אותך.

יואל חסון: אתה רוצה שאני אוציא אותך בכוח, אני מבין.

אורן אסף חזן: לא, לא רוצה שתוציא אותי.

יואל חסון: אז תפסיק.

אורן אסף חזן: אני רוצה שתעשה סדר בדבר.

אורן אסף חזן: ישבתי ולא הפרעתי לך.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יואל חסון: נא להוציא את חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: נו, באמת.

אורן אסף חזן: נו, באמת.

יואל חסון: אין ברירה אתך.

יואל חסון: אתה לא נותן לקיים דיון שקט פה.

אורן אסף חזן: אתה נותן לה להגיד דברים של מרצחים מעל דוכן הכנסת.

אורן אסף חזן: נו, באמת.

אורן אסף חזן: אתה לא הגון, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אני לא הגון, בסדר.

עאידה תומא סלימאן: המסר הוא שאני אמשיך עד הסוף, עד הטיפה האחרונה.

אורן אסף חזן: אתם לא תהיו פה בקרוב מאוד, ואתם לא תמשיכו ואתם לא תצטטו רוצחים מעל דוכן הכנסת.

אורן אסף חזן: אנחנו לא ניתן לכם.

עאידה תומא סלימאן: אומר לעמי: אני חזק יותר מצבא הכיבוש – –

אורן אסף חזן: אנחנו לא ניתן לכם.

אורן אסף חזן: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אורן אסף חזן: )

עאידה תומא סלימאן: – – וחוקיו הגזעניים.

עאידה תומא סלימאן: מוסר לכם אני, סאמר עיסאווי אל-עיסאווי, בן ירושלים, מוסר לכם את רצוני האחרון: אם אפול, כי תישאו את רוחי כזעקה למען כל השבויים והשבויות, זעקה לחופש, לשחרור ולגאולה מהסיוט של בתי-הכלא ואכזריותם.

עאידה תומא סלימאן: הממשלה שהביאה את החוק הזה יודעת שהיא מחוקקת חוק עינוי, דוחפת את הרופאים לבצע עינויים ואולי לגרום לרצח של שובתי רעב, כי היא מבוהלת מהרצון והיכולת של האסירים, של הפלסטינים, להילחם במטרה לחסל את הכלי האכזרי שהשתמש בו הכיבוש לאורך שנים נגד אלפים של פלסטינים, שנקרא המעצר המינהלי.

יואל חסון: תודה.

עאידה תומא סלימאן: עד היום, וטוב שכך, לא מתו שובתי רעב בגלל השביתה, אבל כן מתו או נרצחו בגלל שניסו לשבור את שביתת הרעב שלהם.

עאידה תומא סלימאן: עד שלא ייגמר הכיבוש, אנחנו לא נפסיק לדבר על זה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת תומא סלימאן.

יואל חסון: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: עומדות לרשותך חמש דקות.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק להזנה בכפייה של אסירים שובתי רעב שאושרה בממשלה רואה באסיר שובת הרעב פה שצריך לסתום עם זונדה.

טלב אבו עראר: זאת ממשלה שאוהבת חוקים, בעיקר את החוקים הגזעניים שהיא מחוקקת, תוך התעלמות מחוקים אחרים, למשל חוק זכויות החולה או ההצהרות הבין-לאומיות של מלטה ושל טוקיו.

טלב אבו עראר: יש למחוקקים הללו הצדקות ונימוקים.

טלב אבו עראר: המחוקק דואג להציל את חייו של שובת הרעב מחד גיסא, ומאידך גיסא רואה בו עוד סוג של מחבל פלסטיני מתאבד הרוצה להרוס את מדינת ישראל.

טלב אבו עראר: כמו כל מחבל; ככה חושבים שהוא, כל הזמן – מחבל, מחבל.

טלב אבו עראר: הצעת חוק זו עומדת בניגוד לעמדתה של הקהילה הרפואית בארץ ובעולם.

טלב אבו עראר: ההתנגדות לחוק האכלה בכפייה או הזנה בכפייה נובעת הן מהפן המוסרי-אתי והן מהפן המעשי.

טלב אבו עראר: האכלה בכפייה הנה פרוצדורה אכזרית, אלימה ומשפילה, המסכנת את המטופל בפציעות, בחנק ובזיהומים ועלולה להביא למוות.

טלב אבו עראר: האכלה בכפייה אינה הצלת חיים אלא סיכון החיים או אובדן החיים.

טלב אבו עראר: זהו אקט המזוהה בעולם כולו עם עינויים האסורים בחוק ובאמנות בין-לאומיות שונות, הרואות בו צורה של דיכוי וענישה מהקשים ביותר.

טלב אבו עראר: אם כך, מדוע מתעקש השלטון להאכיל בכפייה את שובתי הרעב?

טלב אבו עראר: בדיוק בגלל שמעשה זה מהווה עינוי בפני עצמו; בדיוק בגלל שזהו אקט משפיל ושובר רוח.

טלב אבו עראר: זאת יש לדעת: עינויים באשר הם נועדו רק לדבר אחד – לשבור את רוחו ואת גופו של המעונה, של משפחתו ושל החברה הסובבת אותו.

טלב אבו עראר: אין להאמין לשקר הנפוץ שעינויים נועדו לספק מידע.

טלב אבו עראר: הם לא.

טלב אבו עראר: האכלה בכפייה, שהיא עינוי גופני ונפשי, נועדה גם היא, כמו עינויים בידי השב"כ, לאותה מטרה בדיוק, והיא – לדכא ולשבור את גופו ורוחו של האסיר שובת הרעב.

טלב אבו עראר: החוק להאכלה בכפייה הנו חוק פוליטי המבקש לדכא שביתה פוליטית.

טלב אבו עראר: האסירים שובתי הרעב מוחים על עצם המעצר המינהלי, שהוא מאסר ללא משפט.

טלב אבו עראר: הממשלה תובעת מרופאים להוציא לפועל את החוק שהיא מבקשת לחוקק, כלומר, שרופאים יבצעו את הפשע הזה באסירים שובתי הרעב, בטענה שקרית שהרופאים מחויבים להצלת חיים, ואי-לכך הם חייבים לבצע את ההאכלה בכפייה.

טלב אבו עראר: הרופאים המתנדבים של עמותת "רופאים לזכויות אדם" שטיפלו בשובתי הרעב בשנים 2011 ו-2012 השכילו להביא את השובתים לכך שלא יחריפו את שביתת הרעב ויסכימו לקבל מינרלים שיעכבו את הידרדרות בריאותם.

טלב אבו עראר: הם אומנם מסכנים את בריאותם וחייהם, אך יכולים להחזיק מעמד בחיים גם למעלה מ-100 ימים רצופים.

טלב אבו עראר: ואילו בשנים קודמות, בעיקר בשנות ה-80, כאשר העמותה הנ"ל לא הייתה בתמונה, האכלה בכפייה גרמה באופן ישיר למותם של חמישה אסירים.

טלב אבו עראר: לסיום, מכובדי היושב-ראש – אני אשתדל לקצר – – –

יואל חסון: עוד דקה.

טלב אבו עראר: עוד דקה.

טלב אבו עראר: השר ארדן, יוזם החוק, אומר – ואני מצטט: האסירים הביטחוניים מעוניינים להפוך את שביתת הרעב לפיגוע התאבדות מסוג חדש שבאמצעותו יאיימו על מדינת ישראל.

טלב אבו עראר: לא ניתן לאיש – כך הוא אומר – לאיים עלינו ולא נאפשר לאסירים למות בבתי-הכלא שלנו.

טלב אבו עראר: ואני אומר לשר ארדן: החוק שלך הוא חוק פרימיטיבי, חוק לא אנושי.

טלב אבו עראר: אם אתה קורא לשביתת הרעב פיגוע התאבדות, אז החוק שלך הוא מגה-פיגוע – –

יואל חסון: תודה.

טלב אבו עראר: – – נגד עצורים ובני משפחותיהם.

טלב אבו עראר: אני אסיים במשפט בערבית, שאולי חלק גדול לא יודעים כאן (אומר דברים בערבית ומתרגמם): אלוהים בעד המדינה הצודקת, אפילו שהיא כופרת.

טלב אבו עראר: אבל אלוהים יהיה נגד המדינה העריצה, אפילו שהיא מאמינה.

טלב אבו עראר: הבנו?

יואל חסון: הבנו.

יואל חסון: תודה רבה.

טלב אבו עראר: ישראל הגזימה.

טלב אבו עראר: היא עשתה – כל הסיבות, כל הדברים, שהיא בדרך לכיוון הלא-נכון – –

יואל חסון: תודה.

טלב אבו עראר: – – ואני אומר ומזהיר, מזהיר מאוד (אומר בערבית: העריצות לא תימשך.

טלב אבו עראר: אם תימשך, היא תחוסל, והכיבוש יחלוף במוקדם או במאוחר, אם ירצה אלוהים.

טלב אבו עראר: ) תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת אבו עראר.

יואל חסון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

יואל חסון: גם לרשותך עומדות חמש דקות מלאות.

יואל חסון: מלאות.

יואל חסון: בנדיבות רבה, וגם בזכות.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש, על המלאות.

מסעוד גנאים: זה כמו להגיד: לא רק פיתה פלאפל, אלא עם טחינה ועם – – – אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שביתת רעב זאת זכותו של כל אסיר.

מסעוד גנאים: זה כלי בידיו, כלי לגיטימי, למחות על תנאי מאסרו בפני הרשויות והשלטון.

מסעוד גנאים: זכות זו מעוגנת בהרבה אמנות בין-לאומיות.

מסעוד גנאים: החוק הזה פוגע קשות בזכות הבסיסית הזאת, וגם פוגע בזכותו של האסיר להיות אחראי לגופו.

מסעוד גנאים: החוק הזה, לא החיים של האסיר הם לנגד עיני מחוקקיו, ולא להחזיק אותו בחיים, אלא מעניין אותם – המטרה שלו זה לנטרל את האפקט של הכלי המחאתי הזה וההשפעה שלו, ואת הלחץ של אפקט שביתת רעב על הממשלה, על הרשויות, להיענות לדרישות של האסיר ולשמוע את סבלו ואת מחאתו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, היום בישראל יש מאות, קרוב ל-500 אולי, אסירים מינהליים פלסטינים, ורוב שובתי הרעב מוחים על החיה הזאת ששמה מאסר או מעצר מינהלי, אדוני היושב-ראש; כאשר עוצרים אדם ללא משפט, ללא העמדה לדין צדק, ללא מידע או אפילו אינפורמציה על סיבת המעצר והכליאה, והחומר שהתביעה מגישה או מסתמכת עליו כדי להצדיק את המאסר הזה הוא חומר חסוי, או על סמך מקור מודיעיני חסוי, ובזה העצור אינו יודע מה הן הראיות שעומדות נגדו ואינו יכול להפריך אותן.

מסעוד גנאים: זה מזכיר לי, אדוני היושב-ראש, שהייתי בביקור אצל אסיר מינהלי מבוגר – אללה ירחמו, הלך לעולמו.

מסעוד גנאים: שמו אחמד חאג' עלי.

מסעוד גנאים: הוא חבר פרלמנט – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: חי.

מסעוד גנאים: חי?

מסעוד גנאים: אז שיהיו לו ימים ארוכים.

מסעוד גנאים: היה בשנות ה-70 לחייו כאשר הוא נעצר מינהלית.

מסעוד גנאים: הוא חבר פרלמנט משכם.

מסעוד גנאים: אז הוא אמר לי: אני לא יודע על מה אני עצור פה, אני לא יודע.

מסעוד גנאים: כן, כן, הוא לא יודע.

מסעוד גנאים: בבית-משפט, בפני שופט, כאשר נסגרו הדלתות, הוא אומר – הוא בן-אדם אינטלקטואל וקורא ואיש ספר – אז הוא אומר לשופט: אני קראתי בספרי הדת והמורשת של היהודים והוגי דעות, וכתוב שאין שלום בלי צדק.

מסעוד גנאים: מה הצדק במעצר שלי?

מסעוד גנאים: אני רוצה לדעת.

ענת ברקו: אצל איזה – – –

מסעוד גנאים: חברת הכנסת ברקו, תשמעי את ההמשך.

מסעוד גנאים: אז השופט אומר לו: נכון, אתה קראת את כל הספרים, אבל יש ספר חשוב ביותר שאתה לא קראת.

מסעוד גנאים: זה ספר השב"כ, והוא החשוב ביותר, ועל סמך הספר הזה אנחנו ממשיכים במעצר שלך, ולא על סמך כל הספרים שקראת.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, המעצר המינהלי הוא אנטי-דמוקרטי, אנטי-חוקתי, ונותן לשלטונות לעצור בן-אדם בלי משפט ובלי כתב-אישום.

מסעוד גנאים: היה שופט בישראל שיש לו פסיקה, או אִמרה, שהיא חשובה מאוד, ולצערי הרב ממשלות ישראל לא הולכות אחריה.

מסעוד גנאים: זה השופט מצא.

מסעוד גנאים: מה הוא אומר?

מסעוד גנאים: עלינו לזכור ולהזכיר שכבוד האדם של האסיר הוא ככבודו של כל אדם.

מסעוד גנאים: המאסר פוגע בחירותו של האסיר, אך אסור שיפגע בכבוד האדם שלו.

מסעוד גנאים: זכות יסוד היא לאסיר שכבודו לא ייפגע, ועל כל רשויות השלטון מוטלת חובה לכבד זכות זו ולהגן עליה מכל פגיעה.

מסעוד גנאים: הדברים האלה, של השופט מצא, הם שמבטאים תרבות דמוקרטית הומנית שמכבדת את האדם, ולא חוק הזנה בכפייה.

מסעוד גנאים: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יואל חסון: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

יואל חסון: כמה מפתיע, גם לרשותך עומדות חמש דקות.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, המון חוקים הזויים עברו בבניין הזה – חוקים נגד זכויות אדם, חוקים על מנת להפליל מאבק פוליטי לגיטימי, חוקים בעד הריסה, בעד הפקעה, אבל לפחות ההסבר של כל החוקים האלה היה אחד ויחיד ולא משתנה: אנחנו דמוקרטיה שרוצה להגן על עצמה; הסבר טיפשי גם כן והזוי גם כן.

חנין זועבי: פה אנחנו מול חוק שהדמוקרטיה הזאת לא רוצה להגן על עצמה – היא דווקא רוצה להגן על האסיר שממול.

חנין זועבי: החוק הזה דווקא משנה ספֵירה, משנה לוגיקה ועושה סוויץ'.

חנין זועבי: אנחנו איננו עומדים מול מדינה דמוקרטית שרוצה להגן על עצמה, אלא מדינה שרוצה להגן על הפלסטיני האסיר המסכן שלפניה – הסדר עוד יותר טיפשי ויותר הזוי.

חנין זועבי: זה החוק הראשון שדורס זכויות אדם בהסבר שהוא רוצה להגן על הפלסטיני.

חנין זועבי: וזה מתסכל.

חנין זועבי: למה, אדוני היושב-ראש, זה מתסכל, חברי הכנסת?

חנין זועבי: כי החוק – אני מקווה שהחוק הזה לא יעבור, אבל חוקים כאלה עוברים.

חנין זועבי: אבל זה לא מתסכל, כי גם כאשר מעבירים חוקים אלו זה לא מחליש את המאבק, זה לא מחליש את הרצון, לא של המפגינים, לא של הנוער, לא של האזרחים הפלסטינים, לא של הנכבש ולא של האסיר.

חנין זועבי: גם אם החוק הזה עובר – והוא לא יעבור.

חנין זועבי: החוק הזה לא יעבור.

חנין זועבי: זה לא מחליש?

חנין זועבי: יכולים פה בבניין הזה להעביר המון חוקים.

חנין זועבי: יש לכם שליטה, אולי מלאה, על הבניין הזה, אבל לא על שום דבר אחר.

חנין זועבי: על רצונו של עם להשתחרר אין לכם שליטה.

חנין זועבי: על רצונו של אדם להיות חופשי אין לכם שליטה.

חנין זועבי: תעבירו, זה רק יחזק את המאבק.

חנין זועבי: תעבירו, זה רק יבהיר לעולם החיצוני במה מדובר, באיזו דמוקרטיה מדובר.

חנין זועבי: ואנחנו אמרנו וחוזרים ואומרים שהחוק הוא חוק פוליטי, וכאשר ניצבים מול חוק פוליטי, חוק אידיאולוגי, אז אפשר לעשות הכול ואפשר להצדיק הכול.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, דבר אחד, אחד ויחיד ייתר את שביתת האסירים.

חנין זועבי: לא החוק הזה, תאמינו לנו, לא החוק הזה – וכמו שאמרנו, החוק הזה רק יחזק את רצונם של האסירים ואת יכולת המאבק שלהם, ואת זה אתם עוד תראו – לעצור את תופעת האסירים המינהליים.

חנין זועבי: תשחררו את 400 האסירים המינהליים שיושבים בכלא בלי משפט, בלי כתב-אישום, בלי האשמות ספציפיות; תשחררו אותם.

חנין זועבי: תשחררו את הפעימה הרביעית מעסקת שליט – –

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: – – תעניקו לאסירים את הזכויות שלהם – – –

אורן אסף חזן: אולי גם את תשחררי אותנו?

חנין זועבי: תשתוק.

חנין זועבי: תשתוק.

חנין זועבי: תשתוק.

אורן אסף חזן: תחזרי ממה שאמרת.

אורן אסף חזן: חוצפנית.

חנין זועבי: כאשר אני מדברת, תשתוק.

חנין זועבי: אתה תשתוק.

אורן אסף חזן: חוצפנית.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תגן עלי.

יואל חסון: – – – לעצמך, תני לי – – –

אורן אסף חזן: בדיוק.

אורן אסף חזן: כבוד היושב-ראש, אמרתי קודם שהיא פונה ישירות – – –

יואל חסון: הכנסתי אותך.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: הכנסתי אותך אחרי פעמיים.

אורן אסף חזן: יושב-ראש הכנסת – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: תורידי את היד ומהר, חוצפנית.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, די, מספיק.

יואל חסון: די.

יואל חסון: היא ברשות הדיבור שלה.

אורן אסף חזן: היא לא יכולה לפנות – – –

יואל חסון: היא יכולה להגיד מה שהיא רוצה.

אורן אסף חזן: היא לא יכולה לפנות – – –

יואל חסון: אתה יכול להגיד, גם אתה, מה שאתה רוצה.

אורן אסף חזן: היא לא יכולה לפנות – – –

יואל חסון: היא יכולה.

יואל חסון: ועכשיו, די.

יואל חסון: שים נקודה.

חנין זועבי: אין רמה אפילו להגיב עליה.

חנין זועבי: תעניקו לאסירים את הזכויות שלהם – תנאי מחיה, טיפול רפואי, ביקורי קרובי משפחה, הזכות ללמוד ולקרוא – – –

קריאה: אנחנו מעניקים.

חנין זועבי: – – – זכויות האסירים שמותרות בכל העולם.

חנין זועבי: אבל רוצים להזין בכפייה, לסתום את הפיות ולשבור את הרצון ואת זה – – –

אורן אסף חזן: – – – לסתום את הפה שלך, עם זה אני מסכים.

יואל חסון: משפט אחרון.

חנין זועבי: לא מצפים ממך לרמה יותר גבוהה, את האמת.

אורן אסף חזן: אני לא מצפה ממך להיות – – –

יואל חסון: גברתי, את לא צריכה להתייחס לקריאות ביניים.

חנין זועבי: אבל אני רוצה להתייחס.

יואל חסון: אבל זמנך תם.

חנין זועבי: אם אתה לא מתייחס – לכן אנחנו אומרים – –

אורן אסף חזן: תודה רבה, נגמר הזמן.

חנין זועבי: – – שהחוק הזה, אני מקווה, לא יעבור, וזה רק יחזק את הרצון שלהם ורק יראה על איזה מדינה מדובר.

יואל חסון: תודה רבה.

אורן אסף חזן: צודקת.

אורן אסף חזן: תחזקי את הרצון שלנו ותיקחי את עצמך ותלכי לעזה.

יואל חסון: המסתייג הבא – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

אורן אסף חזן: תחזקי את הרצון שלנו ותלכי מפה.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אתה עכשיו עשית, פעמיים החזרת אותו, אני מבין שזה לפנים משורת הדין, וזאת הזכות שלך, אבל אני חושב שעכשיו אתה טעית וזה לא מוסיף לדיון שאתה מכניס כל פעם מישהו שבכוונה – – –

יואל חסון: שמעתי אותך.

באסל גטאס: הוא בכוונה.

יואל חסון: תודה רבה.

באסל גטאס: אז למה?

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: כשאני אכניס גם אותך – – –

באסל גטאס: מדוע אפליה?

יואל חסון: כשאני אכניס גם אותך, אז תזכור את זה.

באסל גטאס: אף פעם לא הוציאו אותנו והחזירו לפני הצבעה.

יואל חסון: לא נכון.

יואל חסון: לא נכון.

באסל גטאס: אף פעם.

באסל גטאס: אף פעם.

יואל חסון: – – – אני עושה את זה, וזה בסדר.

יואל חסון: קדימה, חבר הכנסת, גם לרשותך עומדות חמש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מדברים על חוק שבא לשלול זכות בסיסית מבן-אדם, שאת החירות שלו הפקיעו ממנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נשאל את עצמנו שאלות ספציפיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכל אורך ההיסטוריה – מתי ומי היו שובתי הרעב בצד הפלסטיני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אך ורק בשני מקרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה הראשון – אחרי מעצרים מינהליים ומעצרים מינהליים ממושכים; השני – הרעה בתנאים של אסירים, אולי בגלל אירועים שהיו מחוץ לכלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מספיק ששללו מהם את הזכות לחופש, בגלל דברים שלא קשורים אליהם מחליטים שגם מרעים את תנאי הכליאה שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נחשוב מה הבעיה העיקרית שבגללה שובתים רעב – אלה המעצרים המינהליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועל סמך איזה חוק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מדברים כל הזמן – מדינה דמוקרטית, מדינה דמוקרטית, אבל מסתמכים על חוק שהוא הוראה לשעת-חירום, שזה חוק מנדטורי משנת 1945.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוק כזה שכבר לא נשאר בעולם, כבר לא נשאר בעולם חוץ מבמדינה הדמוקרטית שאנחנו חיים בה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, מה שצריך זה את החוק הזה לבטל אחת ולתמיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל אלה ששבתו – בואו נסתכל, אנחנו פה יושבים ומדברים בתוך פרלמנט, אנחנו נבחרי העם, מה שנקרא, אבל בואו נבדוק כמה מנבחרי העם הפלסטיני הוכנסו גם למעצר מינהלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה שבר אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מעצר מינהלי זה משטרת מחשבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לעם הפלסטיני הזכות לבקש את החירות ולבקש את העצמאות, וזאת זכות מוקנית, זכות יסוד שלו, והוא לא מחכה לאף אחד שייתן לו אותה, והוא תמיד יתנגד למי שינסה לשלול את הזכות הזאת ממנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום, היום, כשמנסים לחוקק את החוק, אדוני היושב-ראש, משתחרר חבר הפרלמנט אבו טיר מירושלים, מפה; גם הרחיקו אותו מירושלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום הוא משתחרר ממעצר מינהלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מי שלא יודע, שידע, מעצר מינהלי – יכול להיות שלא יעבור הרבה זמן וינסו להכניס אותו עוד פעם לכלא ולשלול ממנו עוד פעם את החירות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל האכלה בכפייה זה כאילו דואגים לחיים שלו; אז למה לא דואגים לחיים של האסירים שהם חולים בפועל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: חולים שאפילו את הטיפול הרפואי הנחוץ, המינימלי, הם לא מקבלים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: דואגים לחיים שלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם דואגים לחיים שלהם, צריך לדאוג שרופאים גם יתעסקו ברפואה ויקבלו על עצמם אמנות בין-לאומיות, כי הרופאים שמוכנים להאכיל חולים בניגוד לאמנות וחוקים בין-לאומיים, אי-אפשר לסמוך עליהם שהם גם לא ירצחו את האסירים במזיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: פשוט מאוד, ביקשנו, אפילו אם חושבים על החוק הזה, להתנות שהרופא שיטפל באסיר יהיה חבר בהסתדרות הרפואית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את זה השר לביטחון פנים לא קיבל, הוא לא רוצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה חלק מהטיפול?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובסוף מה הוא אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: דאגה לחיים שלו, כי אני חושב שהוא אולי – זה השר אומר – הוא ימות בכלא אם הוא שובת רעב, זה יהיה פיגוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איזה פיגוע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מדברים על אנשים משכילים, אנשים נבחרי ציבור, אנשים שהמדינה והשב"כ וכל בתי-המשפט לא הצליחו להעמיד אותם לדין; וגם זו זכות יסוד של הבן-אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זכותו לעמוד בפני שופט ולשמוע את הטענות נגדו ולהשיב עליהן לפני ששופטים אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא נשפט בלי משפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם השר ארדן מתעקש, כי הוא רוצה שיירשם על שמו חוק, וזו כנראה הכוונה שלו, הוא יכול לעשות משהו שיהיה טוב בשבילו לעתיד, כי חוק כזה יהיה כתם שילווה אותו לכל אורך החיים, ואם יש לו שאיפות זה רק יכול לקלקל לו.

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שהייתי מציע לו – שהוא ייזום חוק לבטל את מצב החירום הזה ולבטל את המעצרים המינהליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזה אפשר להתקדם, ואפשר לבוא ולהגיד לו: התחלת בכיוון הנכון, בכיוון של הדמוקרטיה, שהוא די רחוק ממנו, ומי שלא יהיה דמוקרט, אפילו אם יגיע רחוק, הרחוק הזה יהיה כישלון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: סליחה, עכשיו יבוא חבר הכנסת ג'בארין.

יחיאל חיליק בר: זאת השעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לרשותך חמש דקות.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברים נכבדים, חלקכם ישנו קצת, חלקכם עוד ערים, מי שנכח בדיונים, הן בוועדה לביקורת המדינה והן בוועדת החוקה, על החוק הזה, ושמע את דבריהם של הרופאים, של הגורמים המקצועיים שעליהם גם הוטלה האחריות לקיים ולבצע את החוק הזה, מי שהקשיב לדברי הרופאים, יכול היה להגיע למסקנה אחת: שהחוק הזה לא רק שהוא לא חוקי, אלא הוא גם בלתי מוסרי בעליל.

יוסף ג'בארין: אני חושב שנדרשות ממש קהות חושים ואטימות לב כדי לשמוע את הרופאים מדברים על ההשלכות הקשות של החוק הזה, אם הוא יבוצע, ובכל זאת להחליט לתמוך בחקיקה הזאת.

יוסף ג'בארין: הרופאים דיברו על כך שלא רק שזו עבירה על כללי האתיקה של ההסתדרות הרפואית, אלא שהם גם חושבים שצריך גם לשפוט את מי שמבצע אקט כזה בניגוד לכללי האתיקה המקובלים גם בישראל וגם בעולם.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שבמפגש שהיה לנו, הרשימה המשותפת, עם השר ארדן, השר האחראי לחוק הזה, פנינו אליו וביקשנו רשות לדחות את הדיון הזה, כי מה שהסתבר, גם תוך כדי הדיונים בוועדת החוקה ובוועדת ביקורת המדינה, שאפילו משרד המשפטים עוד לא שלם עם הנוסח הנוכחי של ההצעה הזאת.

יוסף ג'בארין: אך, לצערי, השר בכל זאת עמד על כך שהחוק הזה יובא לקריאה שנייה ושלישית כאן, ולכן אתם נאלצים לבלות כאן עד שעות הבוקר המוקדמות הללו.

יוסף ג'בארין: אני רוצה רק להפנות את תשומת לבכם למכבסת המילים שקיימת בדיון הזה.

יוסף ג'בארין: מי ששמע את החברים יודע: כשמדברים על הזנה בכפייה, מדברים פשוט על עינויים.

יוסף ג'בארין: ואנחנו יודעים ששובתי הרעב היחידים שמתו בגלל שביתת הרעב הם אלה ש"הוזנו בכפייה".

יוסף ג'בארין: ולפיכך הדגשנו, גם בפני השר, שהמשפט אמור להתערב כשקיימת בעיה, והמשפט רוצה להתערב כדי לפתור אותה.

יוסף ג'בארין: אלא שמה?

יוסף ג'בארין: בכלל לא הייתה בעיה כזאת של שובת רעב שהגיע למצב כזה שנדרשה התערבות חדשה של החקיקה.

יוסף ג'בארין: מה שאנחנו סברנו – שהחוק הקיים בתחום הזה, חוק זכויות החולה, הוא חוק שנותן את התשובה גם לקשיים שהמשרד לביטחון פנים מבקש לטפל בהם, ולכן כל החוק הזה, בנוסף להיותו, כמובן, פוגעני ופותח פתח לעינויים, הוא פשוט מיותר.

יוסף ג'בארין: ולכן לא סתם אמרנו שיש כאן, אולי – יכול להיות שהשר עלה כאן על סולם, ופשוט לא רצה לרדת מהסולם הזה.

יוסף ג'בארין: אני רואה את חברת הכנסת גרמן, שרת הבריאות לשעבר, מסכימה, אז אני שמח את מצטרפת לדברים הללו.

יוסף ג'בארין: חברים, אנחנו מדברים על שובתי רעב מסיבות פוליטיות, מסיבות משפטיות ומוסריות.

יוסף ג'בארין: שובתי רעב הם עצורים מינהליים.

יוסף ג'בארין: אין לנו שום ספק שמדובר, כפי שאתם יודעים, בבעיה ובנושא שבמהותו הוא נושא פוליטי.

יוסף ג'בארין: לכן אנחנו סבורים שהפתרון לנושא הזה צריך לבוא דווקא מהאפיקים הפוליטיים, ולא מהאפיקים המשפטיים.

יוסף ג'בארין: לכן הפתרון הוא פשוט: כשמגיעים למצב המתואר בחוק, אפשר בהחלט לשחרר את האסירים, כפי שקרה עם ח'דר עדנאן, אבל גם – ואולי צריך לחשוב גם בכיוונים הללו – אם באים במשא-ומתן עם הנהגת האסירים, עם הנהגת הפלסטינים, אפשר היה גם לפתור את הנושאים הללו בלי להצטרך לחוקק חוק כה פוגעני וכה קשה וכה לא מוסרי.

יוסף ג'בארין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים – – –

יחיאל חיליק בר: ארבע דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': למה ארבע דקות?

עיסאווי פריג': אני רוצה 20 דקות.

יחיאל חיליק בר: תקבל רק ארבע.

עיסאווי פריג': אני רוצה 20 דקות.

עיסאווי פריג': אני רשום במקור – 20 דקות.

עיסאווי פריג': אני שואל – אני רשום במקור.

עיסאווי פריג': למה הפחתת?

יחיאל חיליק בר: זה מה – למה 20?

עיסאווי פריג': אני רשום ליותר.

עיסאווי פריג': נוצר מצב, אדוני, שבחוק הזה כאילו רק ערבים מדברים.

עיסאווי פריג': חברי הרשימה המשותפת – 12 איש דיברו כאן, ואף אחד מהרשימות האחרות אפילו לא קיבל את ההזדמנות להתבטא.

עיסאווי פריג': אני לא מבין מה קורה כאן.

עיסאווי פריג': ואז מורידים לי לארבע דקות?

עיסאווי פריג': באיזו זכות?

יחיאל חיליק בר: יש לך לכל היותר שמונה דקות.

עיסאווי פריג': באמת.

עיסאווי פריג': זה לא הגון, זה לא הגון, פשוט מאוד, מה שקורה כאן.

יחיאל חיליק בר: יש לך שמונה דקות.

עיסאווי פריג': החוק הזה זה לא חוק שרק ערבים צריכים לדבר עליו; כל סיעות הבית צריכות להביע עמדה, נקודה.

עיסאווי פריג': בשם המוסר והערכיות.

עיסאווי פריג': זה לא חוק נגד.

עיסאווי פריג': וכך היה צריך להיות.

עיסאווי פריג': חברים, אני לא צריך את ההסתדרות הרפואית כדי שתגיד לי מה זה; אני לא רוצה את הצהרת טוקיו כדי שתחזק אצלי את הדעה.

עיסאווי פריג': החוק הזה, בכל פעם שאני עולה על הדוכן ונזכר בו, אדוני השר, אני נזכר בעצמי לפני עשר שנים, כשהייתי בבילינסון והרופא אמר שאני צריך לקבל זונדה.

עיסאווי פריג': ואני הייתי גבר בריא, ערני, יודע מה קורה.

עיסאווי פריג': שיתפתי פעולה.

עיסאווי פריג': ואני לא אשכח את הרגע – למרות ששיתפתי פעולה – לא אשכח את הרגע, ועד היום כשאני נזכר ברגע הזה שהכניסו לי את הזונדה באף – כמה זה קשה וכמה זה מצמרר.

עיסאווי פריג': אני לא צריך את ההסתדרות הרפואית כי עברתי את זה על בשרי, אני לא צריך את הצהרת טוקיו.

עיסאווי פריג': אבל מה קורה?

עיסאווי פריג': אתם – – –

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': תפסיק לבלבל את המוח, קשקוש אחד.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': תפסיק.

עיסאווי פריג': תשתוק כבר, נו.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': תפסיק, קשקשן.

עיסאווי פריג': די.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, שמענו אותך היום.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תירגע.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': תפסיק.

אורן אסף חזן: תפסיק אתה.

עיסאווי פריג': אבל היום זה היום האחרון במושב הראשון של כנסת ישראל, הכנסת העשרים; תארו לעצמכם מה הולך לקרות ביום האחרון.

עיסאווי פריג': הבושה שוברת שיאים – אחד אחרי השני.

עיסאווי פריג': הבושה מתחילה בדחפור שחבר הכנסת יוגב מתכונן להעלות על בג"ץ – – –

אורן אסף חזן: אין לך זכות לפגוע – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אתה עוד לא קיבלת אישור, לדעתי, לחזור למליאה.

יחיאל חיליק בר: אני מציע – – –

עיסאווי פריג': אתה רק מבלבל את השכל.

אורן אסף חזן: קיבלתי אישור לחזור.

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להוציא אותך שוב, אז תירגע.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': והבושה ממשיכה, ואנחנו מעבירים כאן חוק סטרט-אפ ישראלי מקומי בשם החוק הנורבגי.

עיסאווי פריג': ושיא הבושה, בסוף המושב מגיע כאן, אדוני השר – וההיסטוריה תשפוט אותך.

גלעד ארדן: – – –

עיסאווי פריג': אתה, השר – תשפוט אותך.

עיסאווי פריג': רצית חוק רשות השידור, עכשיו אנחנו מגלים כמה היית צודק בו.

עיסאווי פריג': אבל בחוק הזה אתה לא צודק.

עיסאווי פריג': אתה לא צודק, וזה לא לזכותך.

עיסאווי פריג': זה לא יוסיף לך נקודות.

עיסאווי פריג': תשמע – וימים יגידו, ימים יגידו.

עיסאווי פריג': והכנסת, המושב – – –

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': והמושב הראשון בכנסת העשרים הגיע לשיא הבושה, שאנחנו צריכים לנעול אותו בחוק עינויים.

עיסאווי פריג': הרי אנחנו, לאורך כל השנים, גם כשאני השתתפתי, חברי הכנסת מעלים כאן חוקים נגד עינויים.

עיסאווי פריג': אפילו חבר הכנסת שמולי, לפני שבוע – חוק צער בעלי-חיים, נכון?

עיסאווי פריג': אסור לענות אותם.

עיסאווי פריג': אסור.

עיסאווי פריג': כל הכנסת הזאת, חברי כנסת, במיוחד מהקואליציה, דאגו להביא כאן הצעות חוק לא לענות, אם זה ילדים, אם זה נשים, אם זה בעלי-חיים.

עיסאווי פריג': אסור.

עיסאווי פריג': אבל כשמגיעים לערבים, הכול מותר.

עיסאווי פריג': הכול מותר.

עיסאווי פריג': ואתם צריכים להתגאות בזה.

עיסאווי פריג': כשמגיעים לערבים אין מוסר, אין ערכיות.

עיסאווי פריג': שוכחים מהיהדות, שוכחים ממה שאנחנו.

עיסאווי פריג': הכול מותר.

עיסאווי פריג': זה אויב – לרמוס; זה אויב – לא מכיר מוסר, מותר הכול.

עיסאווי פריג': איזו בושה.

עיסאווי פריג': איזו בושה.

עיסאווי פריג': אתם, חוק אחרי חוק מביאים לנו על החמרת ענישה.

עיסאווי פריג': כל שבוע יש לנו חוק החמרת ענישה.

עיסאווי פריג': כל שבוע.

עיסאווי פריג': וישראל ביתנו, שמובילה את הדגל, דגל ההסתה, מביאה לנו עונש מוות, ואתם נרתעים ומתייצבים: לא רוצים עונש מוות.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי זה פוגע בתדמית.

עיסאווי פריג': ברגע שמגיעים לתדמית, צריך לעמוד דום.

עיסאווי פריג': ועכשיו, החוק הזה, הנימוק של השר לביטחון פנים: החוק הזה מיועד לפיגוע התאבדות, ואז זה יפגע בתדמית שלנו.

עיסאווי פריג': אנחנו חברה נאורה, אנחנו חברה שרוצה להיות אור לגויים, ואז, מה יגידו בעולם?

עיסאווי פריג': זה מה שמעניין אתכם.

עיסאווי פריג': לא מעניין אתכם האדם, המוסר.

עיסאווי פריג': בואו נחשוב לרגע, לרגע, לאן אתם רוצים להוביל אותנו.

עיסאווי פריג': אפילו צלם האנוש שבנו, אתם רוצים לרמוס ולהרוג אותו.

עיסאווי פריג': עזוב פלסטין.

עיסאווי פריג': עזוב, זה לא הקטע.

עיסאווי פריג': בואו נשמור על המינימום, המינימום באדם שבנו.

עיסאווי פריג': על מה אתם מתלהמים?

עיסאווי פריג': על מה אתם מתלהמים ורוצים לסיים את המושב הזה בחוק מבזה?

עיסאווי פריג': חוק שלא מוסיף לא לך ולא לאף חבר ממשלה.

עיסאווי פריג': על מה?

עיסאווי פריג': מה תרוויחו מזה?

עיסאווי פריג': איזה נקודות זכות תרוויחו מזה?

עיסאווי פריג': עוד בושה ועוד ביזיון?

עיסאווי פריג': עוד בושה ועוד ביזיון?

עיסאווי פריג': אבל בממשלת בנימין נתניהו הרביעית הכול מותר.

עיסאווי פריג': הכול מותר.

עיסאווי פריג': הכול.

עיסאווי פריג': אני ארמוס את הדמוקרטיה – מותר; אני אעשה כל חוק שאני רוצה – הכול מותר.

עיסאווי פריג': אני הקיסר.

עיסאווי פריג': בתקופת הקיסר הכול מותר, הכול מותר.

עיסאווי פריג': אבל אל תשכחו: כולכם, כולכם שותפים, כולכם שותפים – –

אורן אסף חזן: אנחנו גאים להיות שותפים בזה.

עיסאווי פריג': – – וההיסטוריה תגיד את זה.

עיסאווי פריג': וצר לי מאוד, ועצוב לי מאוד, לראות את הצחוק שלכם.

עיסאווי פריג': הצחוק שלכם מראה כמה אתם שפוטים, כמה אתם מוּבלים, כמה אין לכם דעה, כמה שכולכם חותמת גומי.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

אורן אסף חזן: את ההצגות תיקח ל"קאמרי".

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

אורן אסף חזן: פריג', את ההצגות תיקח – – – פה זה לא תיאטרון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לרשות אדוני, חמש דקות לאחר מכן לרשות ראש האופוזיציה, ובזה הסתיימה הרשימה.

זוהיר בהלול: אינני יודע, חברות וחברים, אינני יודע מדוע אני נזכר, כאשר השחר מפציע מבחוץ, דווקא במשפטו של דרייפוס.

זוהיר בהלול: הרי איזה עַם – – –

נחמן שי: בגלל דריינוף.

נחמן שי: דריינוף, דרייפוס – יש קשר ביניהם.

נחמן שי: תפתח את התזה הזאת.

זוהיר בהלול: אני לא יודע מי חווה קיפוח, רדיפה והדרה יותר מהעם היהודי.

זוהיר בהלול: הרי אתם, באמצעות היסטוריה מדממת, בניתם אתוס בלתי נשכח.

זוהיר בהלול: דרייפוס היה אחד מהם.

זוהיר בהלול: הגנרל הצרפתי טפל עליו אשמת שווא ושלח אותו לאי-השדים לאחר משפט פומבי משפיל, והאיש איבד את דרגותיו באותו טקס בלתי נשכח.

זוהיר בהלול: העם היהודי מאוחר יותר חווה את אחת השואות הנוראיות ביותר בהיסטוריה המודרנית.

זוהיר בהלול: ואתם לא רציתם, העם היהודי, לא רציתם שאתם כקורבנות לא תמחו כנגד מה שעוללו לכם באכזריות נוראית האחרים.

זוהיר בהלול: דמו בעיני רוחכם שדרייפוס היה מעוניין למחות בשביתת רעב, והצרפתים היו מכניסים לו זונדה ומאכילים אותו בעל כורחו.

זוהיר בהלול: זה היה נכתב באותיות קידוש לבנה בהיסטוריה שלכם, והייתם מנופפים אל מול עמי העולם את האכזריות הזאת.

זוהיר בהלול: אתם לא רוצים לעולל לאחרים את מה שלא רציתם שיעוללו לכם.

זוהיר בהלול: מדוע השתיקה הרועמת במשכן הזה, שהוא הסמן הדמוקרטי הטוב ביותר במזרח התיכון?

זוהיר בהלול: מדוע, לעזאזל?

זוהיר בהלול: מדוע אנחנו מסכימים להכפיף את הערכים לאינטרסים?

זוהיר בהלול: מדוע מדינת ישראל, של העם היהודי, מסכימה שדברים כאלה יקרו דווקא בקרבה, דווקא היא?

זוהיר בהלול: להאכיל בעל כורחם ולהזין בעל כורחם אסירים פלסטינים שרוצים למחות, וזכותם המלאה לעשות זאת בצלם האל?

זוהיר בהלול: עוד לא ראיתי פלסטיני ששבת רעב, ומת מאותה שביתה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

זוהיר בהלול: אומנם שביתת רעב מייסרת, אבל זו זכות לגיטימית בסיסית של אדם, ובעיקר של אסיר.

זוהיר בהלול: אינני רוצה לדבר לא על הצהרת טוקיו ולא על הסכם אחר בעולם; רוצה לדבר על ערכיו של העם היהודי, שאיננו אמור לקבל בהכנעה ובהשלמה חוקים אכזריים שכאלה.

זוהיר בהלול: פעם זה החוק הנורבגי, ופעם אחרת זה חוק ההזנה בכוח.

זוהיר בהלול: אנא הסירו את הכתם, הסירו את אות הקין.

זוהיר בהלול: אל תקבלו בהכנעה החלטות בלתי מוסריות – מה זה, בעליל?

זוהיר בהלול: באבו-אבוה בעליל.

זוהיר בהלול: אתם לא צריכים, היהודים, לקבל זאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

זוהיר בהלול: תתאספו כולכם, ביד אחת – אדוני היושב-ראש, אני מסיים – תתאספו פעם אחת ולתמיד סביב ערכים שאתם הראשונים שלא רציתם שהם יתאיידו מעולמכם, שהוא עולם של מוסר ועולם של מצפון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לרשותך.

מירי רגב: כמה דוברים עוד יש?

יולי יואל אדלשטיין: לאחר חברת הכנסת גרמן ידבר ראש האופוזיציה, ואנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ודאי נאפשר, אם ירצה זאת, ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת אמסלם לסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי וחברותי חברות הכנסת, לפני כ-20 שנה ראיתי סרט שזעזע אותי.

יעל גרמן: הראו שם אווזים שפותחים להם את הפה בכוח, מכניסים להם צינור ומאביסים אותם בתערובת של גרגירים.

יעל גרמן: זה היה מראה כל כך מזעזע, שבאותו הרגע קיבלתי החלטה שאני, כבד אווז – לא אוכלת.

יעל גרמן: ומאז ועד היום לא נכנס לפי כבד אווז, בגלל העינוי שכרוך בפיטום אווזים.

יעל גרמן: ואנחנו כאן, בכנסת ישראל, עומדים היום לאשר חוק שהוא ממש אותו – – –

מירי רגב: שכחת שכשהיית – – – כשהיית שרת הבריאות – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, אין מקום לזה.

יולי יואל אדלשטיין: תנו לדוברת לסיים.

מירי רגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, אין מקום לזה.

יעל גרמן: כבוד השרה רגב – – –

יולי יואל אדלשטיין: ודאי לא בעמידה באמצע האולם.

יעל גרמן: לא, אני בהחלט אענה, וזה לא יילקח בחשבון של הדקות שלי, מפני שהיא הגיבה.

יעל גרמן: כשרת הבריאות אני התנגדתי – כשרת הבריאות היו לי 200 שובתים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גרמן, רק אני אחליט מה ייכלל בדקות ומה לא.

יעל גרמן: אז אם כך, אני אתעלם מהערה ואני אמשיך הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יעל גרמן: הסרט הנורא הבא שאני ראיתי היה בוועדה שלנו, בוועדת הפנים, כאשר הראו מה זה הזנה בכפייה; כאשר הראו איך מרתקים אסיר – ובמקרה זה לא היה בישראל אלא בארצות-הברית.

יעל גרמן: ריתקו אותו, פתחו לו את פיו והכניסו לו זונדה.

יעל גרמן: חברים יקרים, שואלים אותי למה אנחנו מתעקשים – אנחנו, הכנסת.

יעל גרמן: אבל זה לא אנחנו, זה אתם, חברי הקואליציה.

יעל גרמן: למה אתם מתעקשים על החוק הזה?

יעל גרמן: במשך 67.5 שנות קיומה של מדינת ישראל לא מת אף אסיר אחד משביתת רעב.

יעל גרמן: הרופאים יודעים איך לטפל באסירים.

יעל גרמן: אמרה בצדק השרה רגב, שכשאני הייתי שרת הבריאות היו 200 שובתי רעב בבתי-חולים, כי אחרי 28 יום מכניסים אותם לבתי-חולים.

יעל גרמן: ואני ידעתי יום-יום מה קורה עם כל אחד ואחד, וידעתי איך מגיעים להסדרים בשקט, בלילה, ונותנים להם את מה שנותנים להם – – –

מירי רגב: – – – אני רוצה להגיד לכולם שגם הרופאים – – –

יעל גרמן: – – – את מה שנותנים להם כדי למנוע מצב – – –

מירי רגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יעל גרמן: – – – כדי למנוע מצב שהם ימותו.

יעל גרמן: אבל האכלה בכפייה עלולה לגרום למוות של אסירים, כי הכנסת זונדה בניגוד לרצונו של האסיר, תוך כדי כך שהוא נאבק, יכולה לגרום לנזקים פנימיים בגוף שלו ואפילו למוות.

יעל גרמן: ולא אני אומרת את זה.

אורן אסף חזן: – – –

יעל גרמן: לא אני אומרת את זה.

יעל גרמן: ההסתדרות הרפואית הישראלית אמרה שהחוק הזה הוא חוק עינויים.

יעל גרמן: יושב-ראש ההסתדרות הרפואית בישראל, ליאוניד אידלמן, עמד אצלנו בוועדה ואמר: זהו עינוי.

יעל גרמן: זהו חוק של עינויים, ואני כיושב-ראש ההסתדרות הרפואית – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורן אסף חזן: – – –

יעל גרמן: – – לא ארשה זאת.

אורן אסף חזן: – – – לעצור – – –

יעל גרמן: חברים יקרים, החוק הזה מבזה את הכנסת – –

אורן אסף חזן: הם לא – – –

יעל גרמן: – – ויהווה כתם בספר החוקים שלנו.

אורן אסף חזן: – – –

יעל גרמן: הוא יהווה כתם שלנו כלפי עצמנו, אבל גם כתם כלפי העולם, כתם כלפי האנושות.

יעל גרמן: למה אנחנו צריכים את החוק הזה?

אורן אסף חזן: כדי למנוע את הניצול הציני של הטרוריסטים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

אורן אסף חזן: יעל, זה לא מתאים לך.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות לרשות ראש האופוזיציה.

יעל גרמן: מה אתה יודע מה מתאים לי ומה לא מתאים לי?

אורן אסף חזן: לא מתאים לך.

אורן אסף חזן: לא מתאים לך.

אורן אסף חזן: לא מתאים לך.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, קודם כול, אני מבקש להודות לחברי וחברותי מהאופוזיציה על ההתמדה, על הנחישות, על המאבקים.

יצחק הרצוג: זה לא פשוט בכלל, אבל אפשר גם להסתכל ולומר שבמושב הזה, המושב הראשון של הממשלה, השגנו הישגים מכובדים וראויים, והם מאותתים על קץ שלטונה של הממשלה הרעה הזאת.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר שהתחלנו את היום בהתבטאות איומה ונוראה של חבר קואליציה, שצריך להרים כף D9 – D9 – על בית-המשפט.

יצחק הרצוג: לא שמעתי את ראש הממשלה מגנה את אותו חבר.

אורן אסף חזן: מספיק – – –

יצחק הרצוג: לא שמעתי את ראש הממשלה מפטר את השר שיושב כאן, שתקף את בית-המשפט העליון בפראות ביומיים האחרונים, השר לוין.

יצחק הרצוג: לא שמעתי את ראש הממשלה מפטר את השר בנט על שהוא תקף את שר הביטחון ואת חיילי צה"ל שמילאו את החובה על-פי חוק לפנות אנשים שנכנסו לאתר בצורה לא חוקית.

יצחק הרצוג: לא שמעתי את הממשלה הזאת מבקשת למחוק מעשרת הדיברות את הדיבר "לא תחמוד".

יצחק הרצוג: הייתה פה גנבת קרקע, פשוטו כמשמעו.

יצחק הרצוג: ולפתע כולם נאלמים דום.

יצחק הרצוג: לא שומעים את ראש הממשלה מדבר.

יצחק הרצוג: ולכן, יש לי רעיון בשבילכם: את ה-D9 צריך להרים על הממשלה הרעה הזו, ותו לא.

יצחק הרצוג: ואנחנו מסיימים מושב עם חוק פסול, עם שרשרת של מעשים פסולים של ממשלה שלא מתפקדת ובעצם לא עושה כלום, אלא רק עוסקת בשרידות יום-יום, שעה-שעה.

אורן אסף חזן: לא שמעת את המשטרה – – –

קריאות: – – –

נחמן שי: אורן, הודעה אישית.

יצחק הרצוג: הודעה אישית.

יצחק הרצוג: אורן, הודעה אישית.

עיסאווי פריג': אחד הדברים הטובים שעשו – – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק הרצוג: אתה בעצמך אחד הסימפטומים של הממשלה הזו ושל הקואליציה הזו.

אורן אסף חזן: לפחות – – –

נחמן שי: בזווית צילום נכונה, אתה גם נראה – – –

יצחק הרצוג: שמעתי שראש הממשלה הקדיש לך שעה, חשבתי שזה יעזור להכניס אותך לתלם, להבין את אתגרי המדינה.

יצחק הרצוג: כנראה שזה לא עוזר.

אורן אסף חזן: לך הוא לא מקדיש חמש דקות.

אורן אסף חזן: הייתי – – –

יצחק הרצוג: שר החוץ האמריקני נמנע מלהגיע לכאן.

יצחק הרצוג: זה אומר דורשני; עוד כישלון של הממשלה.

יצחק הרצוג: ההסכם עם איראן נחתם בלי ששמעו מה יש לישראל לומר.

יצחק הרצוג: שנת 2015 נגמרת ללא תקציב.

יצחק הרצוג: שמעתם?

יצחק הרצוג: שנה שלמה – מדינה ללא תקציב.

יצחק הרצוג: ומה יש לממשלה ולראש הממשלה לעשות?

יצחק הרצוג: להתעסק בלהפוך את רשות השידור ל"קול ישראל היום".

יצחק הרצוג: זה ההישג העיקרי והיחידי של הממשלה.

יצחק הרצוג: כל השאר זה בקומבינות, כולל החוק הנורבגי, שנולד בחטא ונולד בקומבינה עם מפלגת ישראל ביתנו, שהיא מזמן, לדעתי, בקואליציה.

יצחק הרצוג: היא בוגדת בבוחריה.

יצחק הרצוג: היא התנגדה לוועדת החקירה בנושא עולי אתיופיה; היא התנגדה לחוקים האזרחיים שהיו אמורים להשפיע במישרין על בוחריה בנוגע לנישואים וגירושים; היא פגעה בבית-המשפט העליון שוב במושב הזה.

יצחק הרצוג: אז אני מציע להתעלם מכותרות דרמטיות ב"ידיעות אחרונות" ולהסתכל על המעשים.

יצחק הרצוג: בסופו של דבר, היא עזרה לממשלת כלום, ששריה מאיימים על חיילי צה"ל שעושים את מלאכתם ויושבים על משמרתם והיו צריכים להגן על אזרחינו; ממשלת כלום שהפכה לפארסה שלטונית.

יצחק הרצוג: ולכן אנחנו צריכים להתבונן במראה ולהבין שהממשלה הזו מגיעה לסוף דרכה.

יצחק הרצוג: ואנחנו נמשיך להיאבק בכל דרך ובכל צורה על כך שמי שמפקיר את חיילי צה"ל, מי שמאיים על בית-המשפט העליון, מי שמנתק את היחסים עם ארצות-הברית, שלא דואג לאזרחי המדינה, לרווחתם, לכלכלה ולדיור שלהם, סופו שילך הביתה, וכמה שיותר מהר.

יצחק הרצוג: תודה לכולם על המאמץ במושב הזה וביום האחרון.

יצחק הרצוג: אנחנו נמשיך במאבק בכל הכוח.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, ברצונך לסכם את הדיון?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מייד בתום דבריו של יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: נא להיות ערוכים לכך.

קריאה: חבר הכנסת אמסלם, תעשה לנו – – –

דוד אמסלם: חבר הכנסת פרץ, יכולתם לסגור את זה כבר מזמן, והייתם מתעוררים היום בבית – אם הייתם רוצים לסגור את העניין.

נחמן שי: רוצים להתעורר אתך, אמסלם.

נחמן שי: אנחנו רוצים להתעורר אתך.

דוד אמסלם: אני שמח.

נחמן שי: יש לי דברים להגשים בחיים.

נחמן שי: אחד מהם – – –

דוד אמסלם: אני מוכן להיפגש אתך בכל יום בפגרה מוקדם, אין בעיה, אבל תצטרך לקום מוקדם.

נחמן שי: נשתה ב"קפית" קפה.

יולי יואל אדלשטיין: קר.

יולי יואל אדלשטיין: אתם ירושלמים, מה עם אחרים?

דוד אמסלם: רבותי, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כמו שאמרתי כשהצגתי את הצעת החוק, ההצעה הזאת התחילה בכנסת התשע-עשרה וגלשה לכנסת העשרים.

דוד אמסלם: אנחנו קיימנו דיונים ארוכים מאוד בוועדה כדי למצות את כל ההסתייגויות ואת כל ההערות שיש לחברים.

דוד אמסלם: בעקבות הדיונים גם שינינו כל מיני סעיפים מהותיים בהצעת החוק.

דוד אמסלם: אבל אני משתומם על כמה דברים.

דוד אמסלם: תראו, רבותי – חברת הכנסת גרמן, כשאת הפסקת לאכול כבד אווזים, אני הבנתי מדוע.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם את אוכלת בשר, אראה לך פעם, אקח אותך, יכול להיות שגם תפסיקי לאכול בשר בסוף הדרך.

דוד אמסלם: אבל האווזים, הפיטום שלהם הוא באמת כדי שיאכלו את הכבד שלהם.

דוד אמסלם: פה אנחנו מדברים על לאפשר לחולים, שכבר נמצאים במצב שבו יכול להיות שהם אפילו לא בהכרה, לשמור על חייהם – להזין אותם בזונדה.

דוד אמסלם: עכשיו, זו פעולה – דרך אגב, אני שומע כאן על עינויים.

דוד אמסלם: הרי זו פעולה שמתבצעת כדבר יומיומי בבתי-החולים בחולים רגילים; לא רק שובתי רעב – בחולים רגילים.

קריאה: – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: קודם כול, באתם לסוגיית העינוי, רבותי.

דוד אמסלם: אין פה עינוי, יש פה הליך רפואי שמתבצע כל יום במדינת ישראל בכל חולה וחולה.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להגיד לכם משהו שהפתיע אותי.

צחי הנגבי: – – –

דוד אמסלם: מה?

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: אני בשנים האחרונות שומע כל הזמן שהחברים שלנו, הערבים, מתלוננים על כך שמדינת ישראל מקפחת את האוכלוסייה הערבית, צה"ל נוהג בהם לא נכון, לפעמים פוגע בהם לא בצדק.

דוד אמסלם: כאן המדינה באה ומנסה לחוקק חוק שבא לשמור על חיי אדם.

דוד אמסלם: זו המשמעות.

דוד אמסלם: דרך אגב, לא מדובר רק על אסירים ביטחוניים, מדובר על כלל האסירים בבתי-הסוהר.

דוד אמסלם: יש אחריות למדינה גם לדאוג לשלומם של האסירים בבתי-הסוהר.

דוד אמסלם: ופה אני קצת משתומם.

דוד אמסלם: אני שואל את עצמי, האם אתם באים באמת לעזור לשובת הרעב, או שהמטרות שלכם אחרות?

דוד אמסלם: אני לא משוכנע – ושמעתי אותך, חבר הכנסת דב חנין.

דוד אמסלם: שובת הרעב הרי לא רוצה באמת למות.

דוד אמסלם: לכן גם לא מתו עד היום משביתת רעב.

דב חנין: – – –

דוד אמסלם: אז אם אתם – רק שנייה.

דוד אמסלם: עכשיו, אתם מייצרים לחץ חברתי כדי שהוא ימשיך עד שהוא ימות, בגלל שאתם – דרך אגב, אתם לא שובתים רעב.

דוד אמסלם: כן, אנחנו מנסים להסדיר איזשהו מצב שבן-אדם ששובת רעב – וגם לפי מה שהבנו בהצהרת מלטה, גם ההסתדרות הרפואית העולמית הבינה, ששובת רעב באיזשהו מקום ממשיך בשביתה ועלול לסכן את חייו בגלל לחצים חברתיים כאלה ואחרים.

דוד אמסלם: אז אתם מייצרים איזשהו לחץ, אתם פתאום נהיים צדיקים, אתם פתאום – מה שמעניין אתכם, במקום לשמור על בריאותם של אותם אסירים, אתם מנסים לשכנע אותם למות.

דוד אמסלם: והאמת היא – אני חושב שזאת צביעות.

דוד אמסלם: אני חושב שכל המהלך הזה הוא פוליטי מבחינתכם.

דוד אמסלם: אני רואה את זה בזווית של קדושת חיים.

דוד אמסלם: מבחינתי, דרך אגב, קדושת החיים עולה על כל ערך אחר, כולל ערך כבוד האדם.

דוד אמסלם: לכן אני אומר: פה מדינת ישראל מובילה חוק שאני מבחינתי חושב שהוא צודק.

דוד אמסלם: אתם יודעים, אצלנו בתנ"ך יש פסוק שאומר: לא תעמוד על דם רעך.

דוד אמסלם: רש"י אומר: מה זה לא תעמוד על דם רעך?

דוד אמסלם: זה בן-אדם שרוצה להרוג את עצמו, להתאבד, או שהוא נמצא במצב שהוא עלול למות, ואם אתה לא מסייע לו, אתה בעצם כאילו שותף בהמתתו.

דוד אמסלם: לכן, אני באמת חושב שכל הדבר הזה מיותר.

דוד אמסלם: אני חושב שהחוק הזה הוא נכון.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני משוכנע שהמשפחות של אותם אסירים – הילדים שלהם, ההורים שלהם – רוצים שיזינו אותם, כולל הם עצמם.

דוד אמסלם: אז, רבותי, בואו, תורידו את המסכה.

דוד אמסלם: אנחנו בעצם מציעים כאן הצעת חוק לדעתי אנושית, אמיתית, שהיא לא פוליטית.

דוד אמסלם: מבחינתי, לא דנו בה בזווית הפוליטית.

דוד אמסלם: זה לא עניין אותי.

דוד אמסלם: אני אומר, רבותי, כל הדיון הזה, מבחינתנו, כל ההסתייגויות שלכם היו לדעתי לא לשם העניין.

דוד אמסלם: לכן, אני מבקש לדחות את כל ההסתייגויות ולתמוך בהצעת החוק של הממשלה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברים, אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: לחוק, כידוע לכולנו, יש לא מעט הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עובדים מול – חבר הכנסת טיבי?

אחמד טיבי: חבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס יגיד לי מה מסכימים ומה לא מסכימים להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: על שאר הדברים נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48), התשע"ה–2015: לפני סעיף 1, הסתייגות של חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, הסתייגות 1 – להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 1, לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 90 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 40, נגד – 46, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 לפני סעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לפני סעיף 1, של חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג' ומיכל רוזין – להלן: קבוצת סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 2.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 91 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 46 בעד – סליחה, 40 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות 2 לפני סעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1, הסתייגות 3 – אדוני?

באסל גטאס: כן.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 3, לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 92 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 40, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4, לסעיף 1?

יולי יואל אדלשטיין: לא להצביע, להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 5?

יולי יואל אדלשטיין: להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: 6?

באסל גטאס: כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6, לסעיף 1, של חברי הכנסת זוהיר בהלול, דניאל עטר, יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה ואיל בן ראובן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני, ושל קבוצת סיעת הרשימה המשותפת – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 93 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 40, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 6 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר הסתייגויות לסעיף 1, לכן אנחנו מצביעים על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: בקריאה שנייה – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 94 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 45 נגד – 41 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סעיף 1, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה: בעד – 45, נגד – 41, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2, הסתייגות 7 – אדוני?

באסל גטאס: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות 7, לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 95 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 40, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 7, לסעיף 2, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 7 לחלופין לאותו סעיף, 2; לחלופין ב-7.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 96 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (7) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 40, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם ההסתייגות לחלופין במס' 7 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 8?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 8, לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 97 בעד ההסתייגות – 39 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 39, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 8 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין, אדוני – נצביע לחלופין?

יולי יואל אדלשטיין: נצביע לחלופין בהסתייגות מס' 8.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה על הסתייגות מס' 8, נוסח לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 98 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (8) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין בהסתייגות מס' 8, התוצאה: 40 בעד, 46 נגד, אין נמנעים; לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 9?

יולי יואל אדלשטיין: מסירים את הסתייגות מס' 9.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 99 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 46 נגד – 40 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 46, 40 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3, הסתייגות 10 – הסתייגות 10 מצביעים?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מה אמרת?

יולי יואל אדלשטיין: מבטלים את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10 מוסרת, כפי שהודיע לי חבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3 אין עוד הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 100 בעד סעיף 3 – 46 נגד – 40 נמנעים – אין סעיף 3 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 46, 40 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 3 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 4, הסתייגות מס' 11.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 101 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 11, לסעיף 4, התוצאה היא: 40 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 11 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 12 – מסירים את הסתייגות מס' 12.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר הסתייגויות לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 102 בעד סעיף 4, כהצעת הוועדה – 47 נגד – 39 נמנעים – אין סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 47 בעד, 39 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קיבלנו את סעיף 4 בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 5, הסתייגות מס' 13.

יולי יואל אדלשטיין: ראש האופוזיציה הודיע שטעה בהצבעה, בתום לב.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא משנה את התוצאה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 13, לסעיף 5 – מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה על הסתייגות מס' 13 החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 103 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות (13) של קבוצת סיעת רשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 40, נגד – 47, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה שהקואליציה מתחזקת כאן, בפתאומיות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא קיבלנו את הסתייגות מס' 13, לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: על לחלופין נצביע?

יולי יואל אדלשטיין: מסירים את כל החלופין להסתייגות מס' 13.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 104 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – 1 ההסתייגות (14) של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 40, נגד – 46, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו את הסתייגות מס' 14.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין, חברים?

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים את הלחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 15, לסעיף 5, של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת מרצ וחברי הכנסת יאיר לפיד, שי פירון, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא ומיקי לוי – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד; מצביעים?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 105 בעד ההסתייגות – 44 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות (15) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 44 בעד, 47 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות 15 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16 – מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 17 – מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: 18? מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 18, לסעיף 5 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 106 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (18) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ובכן, הסתייגות מס' 18 – 40 בעד, 46 נגדה, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי לא קיבלנו את הסתייגות מס' 18.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 19? להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 19, לאותו סעיף – 5.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 107 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (19) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, 46 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו את הסתייגות מס' 19.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות 20, 21, 22, 23 מוסרות על-ידי המציעים, וגם לחלופין של 23 – כולן מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע על הסתייגות מס' 24, לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 108 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (24) של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 40, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי לא קיבלנו את הסתייגות 24.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע על לחלופין?

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 109 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (24א) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו את לחלופין א'.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' – מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: 25? 25, 26 כולל לחלופין – מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו מצביעים על הסתייגות 27, לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 110 בעד ההסתייגות – 39 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות (27) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 39, נגד – 47, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי לא קיבלנו את הסתייגות מס' 27.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 28 – מצביעים על הסתייגות מס' 28.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 111 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (28) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 40, נגד – 46, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו את הסתייגות 28.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין – נצביע?

באסל גטאס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' – אנחנו מצביעים; בסעיף 28.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 112 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין הסתייגות לחלופין (28א) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 40, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' של מס' 28 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' – הוסרה על-ידי האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: 29, חברים?

יולי יואל אדלשטיין: כן מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 29, לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 113 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (29) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 40, נגד – 46, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו את הסתייגות מס' 29.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 30?

יולי יואל אדלשטיין: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: 31, 32, 33?

יולי יואל אדלשטיין: מוסרות על-ידי האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: על מס' 34 אנחנו כן נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסתייגות מס' 34?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 114 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 45 נמנעים – אין ההסתייגות (34) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: יש אלמנט של הפתעה בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, 45 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא קיבלנו הסתייגות מס' 34.

יולי יואל אדלשטיין: 35?

באסל גטאס: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 35, עדיין לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 116 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (35) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 35: 40 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם התייצבנו.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו את הסתייגות מס' 35.

יולי יואל אדלשטיין: 36, חברים?

באסל גטאס: 36, 37, מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: 36, 37, מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: מזה אני מסיק ש-38 אנחנו כן מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות שמספרה 38 לסעיף 5?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 117 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (38) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 38 לסעיף 5: 40 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו.

יולי יואל אדלשטיין: מה עם לחלופין?

אוסאמה סעדי: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים לחלופין ב-38.

יולי יואל אדלשטיין: 39?

אוסאמה סעדי: תוריד 40, 41, 42.

יולי יואל אדלשטיין: 39, 40, 41, 42, מוסרות על-ידי האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: 43 אנחנו כן נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: 43 לסעיף 5 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 118 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (43) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 43 לסעיף 5: בעדה – 40, נגדה – 46, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו 43.

באסל גטאס: 44, 45, 46, מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: 44, 45, 46, כולל לחלופין, מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: 47 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי בעד ההסתייגות שמספרה 47?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 119 בעד ההסתייגות – 39 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (47) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הסתייגות מס' 47: 39 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 47 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: 48 מוסרת.

יולי יואל אדלשטיין: 49? יורדת.

באסל גטאס: 48, 49, 50.

יולי יואל אדלשטיין: עד 50.

יולי יואל אדלשטיין: 48, 49, 50, יורדות, מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: 51 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד 51?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 120 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (51) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 51 לא התקבלה.

באסל גטאס: אפשר לבקש התייעצות באופוזיציה?

יולי יואל אדלשטיין: לבקש אפשר, לקבל לא.

יולי יואל אדלשטיין: 52 – מה עושים?

באסל גטאס: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 121 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (52) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 52 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: עד 59 להוריד.

יולי יואל אדלשטיין: 53, 54, 55, 56, 57, כולל לחלופין, 58 ו-59, עד 59 כולל, מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו עוברים להצבעה – הסתייגות מס' 60 לסעיף 5; מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 122 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (60) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות 60 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מה עם לחלופין, חברים?

אוסאמה סעדי: מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: מורידים לחלופין א' וב' ל-60.

יולי יואל אדלשטיין: 61?

אוסאמה סעדי: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: 62?

באסל גטאס: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 62.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 123 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (62) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 40, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 62 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מה עם לחלופין?

באסל גטאס: מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: מורידים לחלופין ל-62.

יולי יואל אדלשטיין: הלאה, 63.

באסל גטאס: מוריד.

יולי יואל אדלשטיין: מוריד.

באסל גטאס: 64 כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 64 לסעיף 5 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 124 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (64) של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 64: 40 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו 64.

יולי יואל אדלשטיין: מה עם 65, נצביע?

באסל גטאס: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על 65.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע על 65 לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 125 בעד ההסתייגות – 39 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (65) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 65: 39 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו 65.

יולי יואל אדלשטיין: הלאה.

באסל גטאס: מורידים 66.

יולי יואל אדלשטיין: מורידים 66.

באסל גטאס: גם 67.

יולי יואל אדלשטיין: גם 67.

יולי יואל אדלשטיין: לא בכדי ביקשו התייעצות אופוזיציונית.

יולי יואל אדלשטיין: 68 מצביעים?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: 68 לסעיף 5, בבקשה – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 126 בעד ההסתייגות – 39 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (68) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 68 לסעיף 5: בעד ההסתייגות – 39, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו הסתייגות מס' 68.

יולי יואל אדלשטיין: הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: מ-69 עד 75 מסירים את כל ההסתייגויות, כולל לחלופין בכל אחת מאלה שיש שם נוסח לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: ולעומת זה, 76 אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: 76 לסעיף 5 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בחיים לא חיכיתי למוצא פיו של חבר הכנסת גטאס כמו שאני מחכה הלילה.

באסל גטאס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בדרך כלל, אבל לא בכזה קוצר רוח, אתה מבין?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 127 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (76) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד הסתייגות 76, נגדה אומנם 46, ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן גם הסתייגות מס' 76 לא קיבלנו.

יולי יואל אדלשטיין: מה עם לחלופין, חבר הכנסת גטאס?

באסל גטאס: להוריד.

יולי יואל אדלשטיין: להוריד לחלופין 76.

באסל גטאס: 77 – להוריד.

באסל גטאס: 78 – להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: את מס' 77 אנחנו מסירים ועל 78 אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 78, לסעיף 5, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 128 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (78) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 78: 40 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו.

יולי יואל אדלשטיין: 79?

באסל גטאס: מס' 79, 80 – מורידים, מצביעים על 81.

יולי יואל אדלשטיין: 79, 80 – מסירים, מס' 81, לעומת זה, נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 81 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 129 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (81) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 81: בעד ההסתייגות – 40, נגד – 46, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי לא קיבלנו את הסתייגות 81, לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: הלאה.

באסל גטאס: על 82 כן מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 82 – הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 130 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (82) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 82: בעד הצביעו 40, נגד הצביעו 46, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם 82 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מה עם ההמשך?

באסל גטאס: 83, כולל לחלופין, תוריד.

יולי יואל אדלשטיין: 83, כולל לחלופין, יורדת.

יולי יואל אדלשטיין: על 84 אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 131 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (84) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 84: בעד – 40, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו את 84.

באסל גטאס: את מס' 85, כולל לחלופין, מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 85 יורדת, כולל לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: 86?

באסל גטאס: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: 86 – מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 132 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (86) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 86, לסעיף 5: בעד – 40, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה הסתייגות מס' 86.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה אף הסתייגות לסעיף 5, ולכן אנחנו עוברים להצביע על סעיף 5, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 133 בעד סעיף 5, כהצעת הוועדה – 46 נגד – 40 נמנעים – אין סעיף 5, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 46 בעד, 40 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קיבלנו סעיף 5, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, אחרי סעיף 5, הסתייגות מס' 87, מה עושים אתה?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסתייגות מס' 87?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 134 בעד ההסתייגות – 39 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (87) של קבוצת סיעת מרצ לאחרי סעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 87, אחרי סעיף 5: בעד ההסתייגות – 39, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא קיבלנו גם את ההסתייגות הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: ולסעיף 6, במפתיע, אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף 6, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 6, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 135 בעד סעיף 6 – 46 נגד – 39 נמנעים – אין סעיף 6 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: ובכן, 46 בעד, 39 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי קיבלנו גם סעיף 6 בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות האחרונה היא לאחרי סעיף 6, 88 מספרה, להצביע או לא? להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה על הסתייגות מס' 88, אחרי סעיף 6.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 136 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (88) של קבוצת סיעת מרצ וחבר הכנסת דב חנין לאחרי סעיף 6 לא נתקבלה.

עמיר פרץ: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שנייה אחת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, נגד – 46, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסרנו את ההסתייגות מס' 88.

יולי יואל אדלשטיין: היא גם הייתה האחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, בקריאה השנייה קיבלנו את כל החוק כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: כן?

עמיר פרץ: החברים מבקשים הפסקה, רוצים לעשות שחרית ואז לחזור, אפשר?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מתחשבים ברגשי אלה שלא עושים שחרית בדרך כלל, ולכן אנחנו לא נעבור לתפילת שחרית כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קיבלנו את כל החוק בקריאה שנייה, ויכולים לעבור להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48), התשע"ה–2015, קריאה שלישית – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 137 בעד החוק – 46 נגד – 40 נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48), התשע"ה–2015, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 46, 40 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת קיבלה את הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48), התשע"ה–2015, בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: האם יושב-ראש ועדת הפנים מעוניין להודות למישהו?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפנים משורת הדין, אני מודיע על-פי בקשת יושב-ראש ועדת הכספים שבבית-הכנסת של הכנסת מייד תתקיים תפילת שחרית לאלה שמעוניינים להשתתף בה.

יולי יואל אדלשטיין: ואני כן מעוניין להודות לכל אלה שעסקו במלאכה במושב הראשון של הכנסת העשרים, שבא לסיומו כרגע: למזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, לסגנה נאזם בדר, למנכ"ל הכנסת המסור רונן פלוט, שמאכיל אותנו גם בשעות קשות אלה, לקצין הכנסת – החל מהיום הניצב יוסף גריף, ליועץ המשפטי לכנסת עורך-דין איל ינון, לצוותי הוועדות ולכל עובדי הכנסת, מראשי החטיבות ועד אחרון העובדים, אם יש דבר כזה בכל המחלקות, לאנשי המשמר ולעובדי המשק.

יולי יואל אדלשטיין: כולכם מהווים יחידה איכותית ומסורה שבלעדיה לא ניתן היה לקיים את הפעילות החשובה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאחל לכולכם קיץ בריא ושקט.

יולי יואל אדלשטיין: חופשה נעימה הייתי מאחל מכל הלב, אך יש לי תחושה שבמהלך הפגרה נתכנס יותר מפעם אחת לישיבות, בין היתר על מנת לעסוק באישור התקציב ובשאר חוקים, ולכן אין לי אלא לאחל לכל עובדי הכנסת ולכל עובדי המשכן – קיץ טוב לכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: להתראות.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, ביום שני, כ"ט בתשרי התשע"ו, 12 באוקטובר 2015, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.