ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 41, 2015-07-28 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, י"ב באב תשע"ה, 28 ביולי 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ההתיישנות (תיקון מס' 5), התשע"ה–2015, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק שירות אזרחי, התשע"ה–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 161), התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בעוד כעשר דקות, רבע שעה, יצטרף אלינו – ביציע – עמיתנו נשיא הפרלמנט של חוף-השנהב.

יולי יואל אדלשטיין: נברך אותו כאן בשמכם ובשם הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההצבעה מופעלת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש יפתח בינתיים את נאומים בני דקה, וגם נרשום את חברת הכנסת לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: דקה לרשותך.

יואב קיש: הייתי רוצה להתייחס למה שהפך לטלטלה בשבוע האחרון, מאז שדוח לוקר פורסם ומסקנותיו היום פתוחות לציבור.

יואב קיש: אני חושב שהדיון בהליך התייעלות כזה או אחר במשרד הביטחון הוא דיון חשוב ונחוץ.

יואב קיש: אני חושב, בהחלט, שחלק ממסקנות דוח לוקר, מן הסתם, ראוי שייבחנו גם לעומקן ואף יאומצו.

יואב קיש: אבל הייתי רוצה לעשות הפרדה ברורה בין אותו דיון ענייני שצריך להתקיים לבין אותו – לא יודע איך לקרוא לזה – מירוץ שדים או איזשהו טירוף מסוים בתקשורת להוביל התנגחות והתנצחות עם מערכת הביטחון ועם צה"ל, כאילו יש שם איזה גורם שבמקום שהוא מגן עלינו ושומר עלינו, בא ונלחם בנו; כתבות בעיתונים שמתייחסות לפעילות של צה"ל כאילו זה פלסטינים שבאים לעקור מאתנו את היכולות לחברה תקינה.

יואב קיש: צריך שיהיה ברור וצריך שיצא מסר אחד מהבית הזה, שאומר:

יואב קיש: אנשי הקבע צריכים להיות הטובים שבטובים.

יואב קיש: האחריות האישית שלנו היא לדאוג לכך.

יואב קיש: שום ויכוח לא יכול לייצר איזשהו מומנטום סביב העניין הזה, מומנטום שלילי.

יואב קיש: אנחנו חייבים להמשיך ולשמור שמיטב הנוער ילך למקומות האלה, יתקדם, יבוא ממוטיבציה ומרצון להצליח.

יואב קיש: לא יכול להיות שדיון, שביקורת כזאת או אחרת – שהיא לגיטימית – תפגע בדבר הזה.

יואב קיש: אם זה ייפגע, צה"ל שאנחנו כל כך גאים בו ונסמכים ונשענים על חוזקו ייפגע, ובסוף, מי ישלם את המחיר?

יואב קיש: כל עם ישראל.

יואב קיש: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת קיש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת שרון גל.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להביע מפה תודה ל"נשים עושות שלום", שיושבות בימים אלה במעגל ליד ביתו של ראש הממשלה בירושלים ומנהלות משם מערכה למען שלום.

נחמן שי: הן רוצות הסכם שלום ולא רוצות הסדר; הן רוצות להתקדם ולא רוצות לעמוד במקום; הן מאמינות שבכוח הרצון שלהן – יהודיות, ערביות, חרדיות, חילוניות, ותיקות ואלה שמקרוב באו – כולן יחד מאוחדות במאמץ לעשות שלום.

נחמן שי: זה די נדיר במקומותינו, כי האמונה בשלום כבר קצת התנדפה, וכוחות אחרים דחקו את האמונה הזאת הצדה.

נחמן שי: אני חושב שבזכותן ובזכות רבות ורבים אחרים שתומכים בהן האמונה הזאת מתחדשת.

נחמן שי: אני יודע שזה לא יהיה קצר, וזה לא יהיה מחר, וזה לא יהיה פשוט, אבל אני חושב שזה מאבק ראוי, ומכאן, מהכנסת, אני רוצה לומר להן פשוט: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שרון גל.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

שרון גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אם לסכם את הרבעון הראשון של הממשלה הזאת אפשר להגיד בהשאלה מפסוק בתורה: "הקול קול בנימין והידיים ידי גלאון".

שרון גל: ממשלה שבמקום לבנות ביהודה ושומרון שולחת באישון לילה שוטרים כדי לפנות ולהרוס בבית-אל.

יואב קיש: – – – זה בג"ץ.

שרון גל: ממשלה שבמקום לבנות בירושלים כולה מתרפסת ונכנעת לחבורה של פורעים רעולי פנים עם בקבוקי תבערה ואבנים, שתוקפים – כמחבלים – את אנשי כוחות הביטחון; ממשלה שלא מחילה באמת את הריבונות על הר-הבית אלא מחילה טרור בהר-הבית.

שרון גל: ואני שואל את אנשי הבית היהודי, שהיום באים בטענות לממשלה: חברים, אתם הממשלה.

שרון גל: אמר נפתלי בנט: ממשלת ימין שמתנהגת כמו ממשלת שמאל.

שרון גל: ואני אומר לנפתלי בנט: נכון, אחי.

שרון גל: אתה חלק מממשלת שמאל.

שרון גל: הגיע הזמן לשנות כיוון ולעשות מה שהבוחר נתן מנדט לממשלה הזאת לעשות: לבנות ביהודה ושומרון ולא להרוס; לבנות בירושלים ולהיות ריבונית בהר-הבית, ולא לאפשר לפורעים, מחבלים רעולי פנים עם בקבוקי תבערה, לפגוע בשוטרינו.

שרון גל: עד כאן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שרון גל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

איילת נחמיאס ורבין: הכלי הפרלמנטרי הזה של נאומים בני דקה הוא מדהים, אבל תמיד יש כל כך הרבה נושאים לדבר עליהם.

איילת נחמיאס ורבין: היום אני רוצה לדבר על שון.

איילת נחמיאס ורבין: שון הוא טרנסג'נדר.

איילת נחמיאס ורבין: זה אומר שהוא מבקש להפוך מאישה לגבר – דבר שמותר היום לעשות בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: הוא אפילו הצליח בתור חייל, כשהוא שירת בצבא, לקבל אישור מאנדוקרינולוג ולקבל את כל ההורמונים שהוא זקוק להם על חשבון הצבא, על חשבון המדינה.

איילת נחמיאס ורבין: ואז השתחרר שון מהצבא והצטרף לקופת-חולים "מכבי", אבל ב"מכבי" החליטו משום מה שכיוון שממילא – הוא טרנסג'נדר, לא באמת צריך לעזור להם, כי זה הרי לא באמת איזשהו צורך רגשי, אישי.

איילת נחמיאס ורבין: לא; בואו נערים עליו את כל הקשיים שרק אפשר.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נעביר אותו מהרופא הזה אל הרופא הזה, מאנדוקרינולוג לאנדוקרינולוג; לא ניתן לו טופס 17, כן ניתן לו טופס 17.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט, בואו נעשה כל מה שאנחנו יכולים כדי שכל השנים שהוא היה בצבא, והוא יכול היה לקחת הורמונים על חשבון הצבא – בואו נחזיר את הגלגל אחורה, כי אולי זה יעזור.

איילת נחמיאס ורבין: זה קצת מרגיש כמו משהו שכאילו מנסים להוציא ממנו את הדיבוק.

איילת נחמיאס ורבין: אי-אפשר להוציא ממנו את הדיבוק – שון הוא טרנסג'נדר; הוא בחר להיות גבר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו שון מממן את ההורמונים על חשבונו מדי חודש.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים פה ועוד ידברו פה היום על כל מיני אוכלוסיות שמודרות ומוכות ומוקעות מתוכנו.

איילת נחמיאס ורבין: אסור לנו לעשות את זה לאנשים בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, בכביש 6, שהוא כביש ארוך, כביש אגרה, אנשים עוברים בימים ובלילות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכביש 6 הקימו חדר תפילה ובית-כנסת בתחנת הרענון באקה-אל-ע'רביה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו פנינו להנהלת כביש 6 – אני הייתי מעורב בנושא – והסכימו שאנחנו נבנה על חשבוננו מבנה יביל, במידות של 15 מטר רבוע – 6 אורך, 2.5 רוחב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הקמנו אותו, ביקשו את כל הרישיונות, את כל הביטוחים, ובתיאום אתם הכנסנו את חדר התפילה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתשעה באב – אני לא יודע אם לתאריך הזה יש קשר מסוים – חדר התפילה נגנב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נגנב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מבנה יביל כזה – נגנב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה נגנב?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי גנב?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה המצלמות בכביש 6?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה האנשים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי יכול לראות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה המשטרה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: עמותת "אל-אקצא", העמותה שהקימה אותו, הגישה תלונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם מישהו מהבית הזה מעלה על דעתו שמבנה כזה – זה לא כיסא, זה לא פרי של עץ שם; זה מבנה שגנבו, ואנחנו מבקשים גם את הלחץ של הבית הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מבנה לתפילה עוזר קודם כול לבטיחות בדרכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים שמתפללים, הם לא יתפללו בצדי הדרך, ויש מקום בתוך מבנה, שאנשים לא יתחילו להתפלל גם בחניה וגם במדרכות שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי המקום הזה – קודם כול, יש לו הקדושה שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מבנה בית-הכנסת כבר הרבה זמן מונח שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף אחד לא פגע בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה גם באזור של אוכלוסייה ערבית, ושם כיבדו אנשים את מבנה בית-הכנסת, כי זה הנוהל וזה הנוהג וזו המנטליות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מבקש שגם השר לביטחון פנים ייקח את זה על עצמו, כי שלחתי לו מכתב בקשה שהוא יתערב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן – בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש – אני לא רואה פה שר, אבל בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: בפעם האחרונה שבדקתי זאב אלקין מונה לשר וטרם פוטר, אז – – –

יעל גרמן: אה, אוקיי.

יעל גרמן: אז, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, ביוזמתה של חברתי חברת הכנסת רויטל סויד, אני רוצה לקרוא מכתב, מכתב של איירוס איילאו: שמי איירוס איילאו, בת 20, חיילת בחיל אוויר, משרתת בבסיס חצרים.

יעל גרמן: עליתי עם משפחתי לישראל לפני 18 שנים, ובמקום אושר בלתי פוסק על חיים חדשים במקום שעליו חלמנו, קיבלנו עצב מתמיד.

יעל גרמן: שתי אחיותי למחצה נותרו מאחור, באתיופיה, ומדינת ישראל מסרבת בכל תוקף להעלותן לישראל.

יעל גרמן: אבי במשך השנים מנסה כל שביכולתו לחבר את בנותיו אליו, אך המדינה מקשה עליו.

יעל גרמן: כל מכתב, בקשה וטענה נתקלים באטימות וחוסר התחשבות.

יעל גרמן: זה כל כך מייאש לחשוב שאתה ניצב כאזרח הקטן מול המדינה, ללא יכולת לעשות דבר, בחוסר אונים מוחלט.

יעל גרמן: אבי לא ישן בלילות.

יעל גרמן: עיניו היפות מכוסות בדמעות, והוא אינו יכול עוד להסתיר את העצב.

יעל גרמן: מה שווה כל הכמיהה אל הארץ המובטחת אם אין איחוד עם המשפחה?

יעל גרמן: מה שווה הכול אם אחיותי נותרו רחוק ממני, ללא יכולת להגיע לישראל?

יעל גרמן: זה מייאש, כל כך מייאש.

יעל גרמן: הגעגועים עזים, הפחדים חזקים, וחוסר ההיגיון בהחלטת הרשויות פשוט שובר אותנו.

יעל גרמן: אולי הגיע הזמן שנפסיק להיות אתיופים מנומסים, כי אני לא מוכנה להמשיך לסבול את זה.

יעל גרמן: לא מוכנה.

יעל גרמן: אנא עזרו לנו.

יעל גרמן: הכנסת היא אולי המוצא האחרון שישאיר לנו עוד תקווה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאמרתי, אנחנו מקבלים היום בברכה את כבוד נשיא האספה הלאומית של חוף-השנהב, הוד מעלתו מר גיום סורו.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) אתו נמצאים כבוד שגריר חוף-השנהב בישראל, השגריר גומי ז'אן בטיסטה, ומשלחת של חברי הפרלמנט, של חברי האספה הלאומית של חוף-השנהב.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים.

יולי יואל אדלשטיין: Welcome, bienvenue.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש לקדם בברכה את כלל האורחים.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לישראל ולכנסת ישראל, משכן הדמוקרטיה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: רבותי, ישראל מייחסת חשיבות רבה ליחסיה עם אפריקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנו שואפים לקדם ולהעמיק את הקשרים בין הפרלמנטים, כהמשך ליחסים שהחלו עוד בימי האבות המייסדים של מדינותינו.

יולי יואל אדלשטיין: אורחנו הוא יושב-ראש הפרלמנט הצעיר ביותר בתולדות חוף-השנהב.

יולי יואל אדלשטיין: הוא רק בן 43, אבל הספיק להיות כבר פעמיים ראש ממשלה ופעמיים בתפקיד שר.

יולי יואל אדלשטיין: לחברי הכנסת הצעירים שלנו יש למה לשאוף.

יולי יואל אדלשטיין: אורחים יקרים, ארצכם נמצאת בתנופה כלכלית, ושיתוף הפעולה בינינו משתרע על פני תחומים רבים, ובהם פרלמנטים ירוקים, אבטחת מידע, שוויון מגדרי וחקלאות בת-קיימא.

יולי יואל אדלשטיין: יש לא מעט קווי דמיון משותפים בין מדינותינו, אבל בתקופה האחרונה אנו נאלצים להתמודד, לצערי, עם תופעה המשותפת לנו ולמספר גדל והולך של מדינות שוחרות שלום בעולם.

יולי יואל אדלשטיין: כוונתי לטרור הקיצוני, ברובו של אסלאם קיצוני.

יולי יואל אדלשטיין: זהו מאבק שבו לאף אחת ממדינותינו אסור להפסיד בו.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי נשיא הפרלמנט, 40% מבני עמכם מוסלמים ו-30% נוצרים, ואני מבקש לפנות באמצעותך אל אזרחי חוף-השנהב ולעודדם לבקר בארץ הקודש ובאתרים המקודשים לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תיירות, ובמיוחד תיירות דתית, היא הביטוי המובהק של דיאלוג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שנזכה לראות את קשרינו מתהדקים בזכות פעילותן המשותפת של אגודות הידידות.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים אתם בבואכם, ביקור נעים ומוצלח.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים תהיו בצאתם.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים.

יולי יואל אדלשטיין: מותר למחוא כפיים עוד פעם למשלחת.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נמשיך בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת זוהיר בהלול; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, על בני ישראל נפלו עשר מכות במצרים; זה היה בימים הקדומים.

זוהיר בהלול: ועכשיו, בחיים המודרניסטיים, לאחר שהקמתם את מדינת היהודים, נפלו עלינו עוד עשר מכות.

זוהיר בהלול: אחת מהמכות הללו, אדוני היושב-ראש, היא מכת תאונות הדרכים.

זוהיר בהלול: יש כמובן מכת הפשיעה, מכת האלימות, מכת השחיתות, אז אני יכול לנקוב בעשר, כמובן, מכות של החיים במדינת היהודים.

זוהיר בהלול: אבל היום קיימתי כנס בעניין תאונות הדרכים.

זוהיר בהלול: כידוע, תאונות דרכים וקורבנות לא מבדילים בין דם לדם, בין אדם לאדם.

זוהיר בהלול: אין תעודת זהות בקורבן על הכבישים.

זוהיר בהלול: אבל מסתבר שדווקא במדינת ישראל יש עדיין, לפחות בתקשורת הישראלית, הבדלה והבחנה בין קורבן יהודי לקורבן ערבי.

זוהיר בהלול: אני מצר על כך, אבל אני מסיים בבקשה: ראו בתאונות הדרכים בישראל פרויקט לאומי.

זוהיר בהלול: לא ייתכן שהמדינה המודרנית, השואפת למצוינות או למצליחנות, תקבל בהכנעה ובהשלמה 400 ויותר קורבנות כל שנה.

זוהיר בהלול: לא ייתכן שנקבל זאת.

זוהיר בהלול: אני קורא לכנסת ישראל שתאשר בבוא היום את הנושא הזה כפרויקט לאומי ממדרגה ראשונה, כי מי שמציל אדם כאילו הציל עולם ומלואו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

ענת ברקו: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אני רוצה באמת לשאול איך קרה שאנשי צבא הקבע, צה"ל, הפכו להיות אויב האומה.

ענת ברקו: מדובר במערכת קשה, טוטלית.

ענת ברקו: לפי המתווה של לוקר, יש מג"דית אחת בצבא.

ענת ברקו: היא היחידה שתזכה לצאת לגמלאות.

ענת ברקו: כל השאר בעצם לא יזכו לזה.

ענת ברקו: אף אחד לא נולד סגן-אלוף ואף אחד לא נולד נגד.

ענת ברקו: אנשים צומחים, עושים דרך ארוכה ביותר ומתישה, ואנחנו רואים שבדרך הזאת מיטב הנוער לא יישאר בצה"ל.

ענת ברקו: והאתגרים הם רבים.

ענת ברקו: מעבר לזה, אותם אנשים – יש לי כאן בחור שמשרת ביחידה בחיל המודיעין, שברור לפי ההגדרות שהוא ג'ובניק; לא היה בשטח, לא תפס אף מחבל, יושב במשרד ממוזג, אבל בונה מערכות שמצילות חיים, והזמינות שלו והניידות שלו והטוטליות בעבודה שלו הן כאלה שתובעות ממנו המון.

ענת ברקו: אין לו ביטחון תעסוקתי, המדרג הוא עצום.

ענת ברקו: ולכן, מה שחשוב לנו זה לא שנתחיל לייבא מהנדסים מהודו או ממקומות אחרים, כי הרבה מאוד אנשים לא יישארו בצבא.

ענת ברקו: בסרט הזה אנחנו כבר היינו גם אחרי מלחמת לבנון הראשונה.

ענת ברקו: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני גאה היום להיות בן הכפר עראבה.

אוסאמה סעדי: אני מקווה שבעוד כמה שבועות היא תהיה עיר – על-פי הבטחתו של שר הפנים סילבן שלום.

אוסאמה סעדי: וכי למה?

אוסאמה סעדי: רק לפני כמה שבועות חזרו מארצות בעולם כ-30 רופאים שניגשו לבחינות של משרד הבריאות וקיבלו רישיון רופא.

אוסאמה סעדי: לפני שנה חזרו 26 סטודנטים שגם הם קיבלו רישיון רופא.

אוסאמה סעדי: היום בכפר עראבה, שמונה 24,000 תושבים, יש יותר מ-150 רופאים בעלי רישיון והסמכה ממשרד הבריאות, ויש עוד כ-100 רופאי שיניים ויש עוד כ-120 עורכי-דין.

אוסאמה סעדי: להבדיל מפסיכולוגים ומורים ומורות, אנחנו היום במקום הראשון, לא רק במדינת ישראל, אלא, אדוני היושב-ראש, במזרח התיכון.

אוסאמה סעדי: הממוצע של ישראל ושל מדינות ה-OECD עומד על 3.3.

אוסאמה סעדי: מקום ראשון בעולם, תתפלאו, זה קובה – 7.8, ואנחנו היום עומדים על שישה רופאים לכל 1,000.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אוסאמה סעדי: שישה רופאים לכל 1,000.

אוסאמה סעדי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אני גאה על שאני מעראבה.

אוסאמה סעדי: כל הכבוד לעראבה.

אוסאמה סעדי: עראבה היא במקום הראשון לא רק ברופאים אלא גם באקדמאים, לא רק בישראל אלא גם במזרח התיכון.

אוסאמה סעדי: תודה.

אוסאמה סעדי: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גם אני מצטרף ליוזמה הנהדרת של חברתי חברת הכנסת רויטל סויד ומקריא מכתב של צעיר בשם אמלקו – אני מקווה שאני מבטא את זה נכון – ישראלי בן העדה האתיופית.

יולי יואל אדלשטיין: הייתה זאת, אני חושב, איילת נחמיאס ורבין.

איציק שמולי: הברכה תבוא על כולם.

איציק שמולי: שמי אמלקו, בן 22 מירושלים, משרת ביחידה מובחרת בצה"ל.

איציק שמולי: עליתי לישראל לפני 12 שנים עם הורי, בעוד שחמשת אחי נותרו מאחור, באתיופיה.

איציק שמולי: מדינת ישראל הבטיחה שתדאג להעלותם, אך זה לא קרה.

איציק שמולי: הורי, שאינם יודעים קרוא וכתוב, האמינו להבטחות וחשבו שהמדינה שאליה חלמו להגיע כל חייהם תדאג לאחד את המשפחה, אבל התבדו.

איציק שמולי: אנחנו משפחה קרועה וחיינו אינם חיים.

איציק שמולי: פנינו מספר פעמים לרשויות המדינה על מנת שיעשו משהו, שיעמדו בהבטחות, אבל משרדי הממשלה טרטרו אותם בכל חלקי הארץ ושום דבר לא התקדם.

איציק שמולי: אין מי שישמע אותנו, לא סופרים אותנו.

איציק שמולי: אנחנו קרועים מבפנים.

איציק שמולי: חיינו אינם חיים.

איציק שמולי: כשאני יוצא מהצבא הביתה, אני רואה את אמי עם פנים נפולות, עצובות, בוכה מגעגוע לילדים שנמצאים רחוק ממנה – ואין מי שישמע אותה.

איציק שמולי: הגעגוע הופך לסבל שקורע אותה מבפנים, ואנו חסרי אונים.

איציק שמולי: אני מוכן להפוך את העולם על מנת לאחד את המשפחה.

איציק שמולי: אני רוצה לזעוק את זעקת האי-צדק, הרוע ושרירות הלב, ובעיקר – את זעקת חוסר התקווה.

איציק שמולי: אני מתחנן בפניכם, עזרו לנו – כך הוא אומר.

איציק שמולי: ראש הממשלה, שר הפנים, כנסת ישראל, עשו משהו כדי לשנות את המצב הבלתי-נסבל שבו אנו חיים, אחדו את המשפחה שלי.

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להקדיש את הדקה הזאת לפנייה להורים, פנייה שהיא חשובה בכל ימות השנה, אך חשובה שבעתיים בימי החופש הגדול.

יפעת שאשא ביטון: חדשות לבקרים אנחנו שומעים על תופעת הפדופיליה ברשת, ואפילו בווטסאפ, על חשיפתם של הילדים שלנו לתכנים פוגעניים, אפילו במשחקי מחשב שנראים תמימים, על הסכנות הטמונות באינטרנט.

יפעת שאשא ביטון: קיימתי על זה דיון בוועדה לזכויות הילד, ואני אומרת לכם: לצד הטיפול בסינון של אתרים ולצד הוויסות של תוכניות, חייבים להחזיר את האחריות ההורית.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אני פונה אליכם, הורים יקרים: תהיו מעורבים; תשאלו את הילדים שלכם עם מי הם מדברים כשהם ברשת, עם מי הם מתכתבים; תיכנסו לחדר שלהם, תראו באיזה משחקים הם משחקים, באיזה אתרים הם משוטטים.

יפעת שאשא ביטון: זו לא פגיעה בפרטיות שלהם, זו הגנה על הילדים שלנו, ואף אחד לא יוכל לעשות את זה טוב מכם.

יפעת שאשא ביטון: וברשותך, כבוד היושב-ראש, ממש בכמה שניות לסיים בנימה אופטימית את המושב.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשלוח מכאן ברכה למחוז הצפון של משרד החינוך על ההישג המרשים בעלייה מאוד משמעותית של 4% בהישגי הבגרות.

יפעת שאשא ביטון: זה בזכות עבודה מאומצת של הצוותים המקצועיים, וכמובן, בהובלה של ד"ר אורנה שמחון.

יפעת שאשא ביטון: אני שולחת להם מכאן את ברכתי ומאחלת להם המשך הצלחה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, היום השתתפתי בכנס שקיים חברי חבר הכנסת זוהיר בהלול על תאונות דרכים בחברה הערבית.

אחמד טיבי: מדובר במגפה, כלומר אחת הסיבות המובילות לאובדן חיים, כאשר הדבר, כדי למנוע אותו – ניתן למנוע את הדבר הזה באמצעות חינוך תעבורתי גם בבית-הספר ותשתית מתאימה.

אחמד טיבי: למשל, תאונות חצר – 90% מהילדים ההרוגים בתאונות חצר הם ילדים ערבים.

אחמד טיבי: והצורך השני הוא תשתיות, כבישים, ביישובים הערביים, לצד הצורך באכיפה.

אחמד טיבי: ותמיד אנחנו חייבים לומר לנהג, ולהולך הרגל: נא לשמור על חייך ועל חיי האחרים.

אחמד טיבי: כל שנה, אדוני היושב-ראש, מתים, נהרגים בעולם 1.7 מיליון איש, ו-25 מיליון נפגעים.

אחמד טיבי: בישראל משאיות הן 2.3%, ומשאיות מעורבות ב-17% מתאונות הדרכים; 40% מתאונות הדרכים – בערים.

אחמד טיבי: כל הנתונים האלה חייבים להיות מול עינינו, כדי שכולנו נתגייס ונבלום את המוות הנורא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן, ואחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

איל בן ראובן: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי, זכרנו אתמול את לוי אשכול, ממשיכו של דוד בן-גוריון.

איל בן ראובן: הם הקימו את צבא העם, שהתבסס על צבא קבע קטן, איכותי, ובעיקר מחובק על-ידי עם ישראל.

איל בן ראובן: הצבא הזה הגיע להישגים יוצאי דופן.

איל בן ראובן: לצערנו ולצערי, האיומים הביטחוניים לא פגו; הם שם, ואנחנו חייבים צה"ל חזק.

איל בן ראובן: אנחנו צריכים מפקדים לוחמים בקבע, אנחנו צריכים את אנשי הלוגיסטיקה, המודיעין והטכנולוגיה ורבים נוספים.

איל בן ראובן: הם שמרימים את המטוסים, הם שמשגרים את הטנקים ואת החיילים למשימותיהם כשצריך.

איל בן ראובן: ועדת לוקר, גם אם לא התכוונה, יצרה משבר בקרב אנשי הקבע בצה"ל.

איל בן ראובן: האנשים האלה ראויים לתגמול הולם.

איל בן ראובן: הם בשליחות שלנו בימים ובלילות.

איל בן ראובן: אנחנו רוצים שילדינו ירצו לשרת בצבא הקבע.

איל בן ראובן: אל לנו לתת לוויכוח התקציבי לפגוע בכבודם.

איל בן ראובן: הם ראויים לחיבוק גדול שלנו בכנסת, של ממשלת ישראל ושל עם ישראל.

איל בן ראובן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סופה לנדבר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לפני שבוע הגשתי הצעה דחופה בנושא פיטורי רופאים בנהריה והפנסיות, שהם יוצאים כעבדים שעבדו במערכת בריאות, ולא אישרו לי.

סופה לנדבר: פניתי לוועדת הכנסת, ובוועדת הכנסת לא הבינו למה זה כל כך דחוף.

סופה לנדבר: אז אתמול אנחנו דנו בנושא הזה בוועדה לפניות הציבור.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אני צריכה להגיד: מולנו, מול מדינת ישראל, טרגדיה שלמה של מיליון איש.

סופה לנדבר: אתה כיושב-ראש הכנסת צריך לעמוד יחד אתנו במאבק.

סופה לנדבר: הכנסת אישרה בשנת 2008 חוק של פנסיה צוברת.

סופה לנדבר: עולים שעבדו כעבדים, במערכת הבריאות ובכל המערכות, היום יוצאים לפנסיה עניים.

סופה לנדבר: אני אומרת שמדינת ישראל צריכה לדעת להילחם עבור האנשים האלה.

סופה לנדבר: הם השקיעו בכלכלה, השקיעו במדינת ישראל.

סופה לנדבר: אתה יודע?

סופה לנדבר: אתמול נדהמתי, פשוט, מה עשו בבית-החולים בנהריה.

סופה לנדבר: וזה לא רק בנהריה.

סופה לנדבר: נתנו להם משרות – לא משרות ולא תקן, אלא תורנות חוץ.

סופה לנדבר: אחרי זה, היום בנציבות אומרים: איך הם עבדו בלי אישור של הנציבות?

סופה לנדבר: אני שואלת: מה, הם עבדו באי בודד?

סופה לנדבר: הם עבדו במדינת ישראל, שירתו את החולים.

סופה לנדבר: אנשים עם 50 שנות ותק הם היום עניים במדינת ישראל.

סופה לנדבר: הרופאים – עבדים בחלוק לבן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מדבר בשמם של עולי אתיופיה, או העדה האתיופית – אלה שגורלם לא שפר עליהם ונשארו מאחור באתיופיה.

מיקי לוי: שמי נתן אשדה, בן 21, חייל המשרת במשמר הגבול.

מיקי לוי: בשנת 2006 עליתי עם אבי, אמי החורגת ושתי אחיותי לישראל.

מיקי לוי: כל כך חלמנו על הרגע שנגיע לכאן.

מיקי לוי: האושר להגיע למקום שאליו כל יהודי צריך לשאוף היה עצום.

מיקי לוי: אמי הביולוגית נפטרה כשהייתי תינוק, ולצערי לא זכיתי להכיר אותה.

מיקי לוי: בעת העלייה לארץ אמי החליטה שאחותי לא תעלה בשלב הזה, אך משפחתי לא חשבה באותם ימים שההחלטה של אמי תשפיע עלינו עד היום.

מיקי לוי: מדינת ישראל מסרבת בכל תוקף להעלות את אחותי לישראל.

מיקי לוי: היא נמצאת שם באתיופיה הרחוקה לבדה, ללא משפחה – שמחכה לה כאן, בישראל.

מיקי לוי: אין לה עם מי לחלוק רגע של אושר או עצב.

מיקי לוי: אין לה מי שיחבק ויגיד מילה טובה.

מיקי לוי: מאז עלייתנו ארצה היא התחתנה ונולדו לה ילדים, אבל הם חיים בעוני מחפיר ואין להם עזרה כלכלית.

מיקי לוי: אבי פנה לכל הגורמים הרלוונטיים על מנת לנסות ולהעלותה לישראל, אבל נתקל באטימות מוחלטת ולא ברורה.

מיקי לוי: מדוע לנו אין, כמו לשאר המשפחות בישראל, את הזכות לחיות את חיינו באושר יחדיו?

מיקי לוי: אבי סובל, הוא עצוב ומתוסכל, ולא רואה אפשרות לשינוי קרוב.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הפנים, שמעתי כי אתה קיבלת חוות דעת וקיבלת החלטה להעלות את שארית יהודי אתיופיה.

מיקי לוי: אם זה יקרה ותעלה את שארית הפליטה, תהיה לזה הערכה רבה מצד הבית הזה, מצד חברי הכנסת ומצד כל עם ישראל.

מיקי לוי: תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

רויטל סויד: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה, לפני שאני מקריאה מכתב של ניגטו, שהוא חייל בנח"ל, לומר שאת היוזמה להביא היום מכתבים של חיילים בני העדה האתיופית הבאתי ויזמתי – ואני שמחה על כל סיעות הבית שהצטרפו – אחרי המפגש של חבר הכנסת עמר בר-לב ושלי עם החיילים פה בכנסת; 20 נערים ונערות, ילדים, בחורים כבר, חסונים, נאים, יפי מראה, אוהבים את הארץ, אשר זועקים את הזעקה על הוריהם, אחיהם, דודיהם שנשארו מאחור.

רויטל סויד: היום אנחנו נמצאים פה, חברי הכנסת, לשמש להם לפה.

רויטל סויד: כל אחד ואחד סיפר את הסיפור שלהם וכל אחד ואחד מקריא.

רויטל סויד: אני שמחה להקריא את מכתבו של ניגטו אסמרה: עליתי לארץ יחד עם הורי ושמונת אחי בשנת 2003.

רויטל סויד: ארבעה אחים נוספים נותרו באתיופיה, ומדינת ישראל אינה מתירה להם לעלות ארצה.

רויטל סויד: הובטח לנו שכולם יוכלו לעלות.

רויטל סויד: הבטיחו ולא קיימו.

רויטל סויד: אמרו שמייד לאחר שנעלה נתאחד ונהיה למשפחה מלוכדת במדינה החדשה שלנו.

רויטל סויד: עברו חודש, חודשיים, דבר לא קרה.

רויטל סויד: פנינו, פנינו לרשויות: עזרו לנו, ושום דבר.

רויטל סויד: ניסינו הכול: טלפונים, מכתבים, ואין תשובות ברורות.

רויטל סויד: הנושא בטיפול?

רויטל סויד: כמה זמן הנושא בטיפול?

רויטל סויד: מעל עשר שנים?

רויטל סויד: המצב באתיופיה קשה.

רויטל סויד: הורי שבורים.

רויטל סויד: החלום הציוני לעלות לישראל נשבר עם חלוקת המשפחה וחוסר היכולת להתאחד.

רויטל סויד: אמי חלתה מצער עמוק על קריעת משפחתה ומתקשה לצאת מהבית ומהמצב הקשה.

רויטל סויד: התגייסתי לחטיבת הנח"ל.

רויטל סויד: אני אוהב את המדינה, ובכל פעם שאני חוזר הביתה עם המדים והנשק גאווה גדולה ממלאת את לבם של הורי ואחי.

רויטל סויד: אני מצפה שהמדינה תעזור לי כפי שהיא מסייעת לשאר האזרחים, ללא אפליה.

רויטל סויד: אהבת הארץ שלי אינה שנויה במחלוקת, אבל מדוע אנחנו צריכים לחיות בעצב מתמיד?

רויטל סויד: עתידי בארץ הנפלאה הזאת, אך גם עתידם של אחי שנותרו מאחור.

רויטל סויד: הורי שנושמים לא ממש חיים.

רויטל סויד: העצב בבית מר, ואפשר לומר שהקירות בוכים על כך שאנחנו לא משפחה שלמה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

רויטל סויד: קשה לי.

רויטל סויד: קשה לי מאוד לראות את הורי מזדקנים, חולים, בקושי שורדים את היום-יום.

רויטל סויד: כולי תקווה שמדינתי לא תפנה לי עורף אלא ההפך הגמור – שתגרום למשפחתי לחיות חיים אחרים, חיים שלמים, עם משפחה שלמה ומאוחדת.

רויטל סויד: אני מחכה לימים טובים יותר, והלוואי שיגיעו כבר.

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: אני ודאי מצטער על כך שלא ידעתי שזאת יוזמה שלך.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

מיכל רוזין: אני מצטרפת ליוזמתה של חברתי חברת הכנסת רויטל סויד ורוצה להקריא עדות.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מתנצל, חברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: כותבי המכתבים לא היו מחויבים לדקה.

יולי יואל אדלשטיין: כל המכתבים, כל אחד מהם היה שלוש, ארבע דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אני בסבלנות שמעתי, אבל אנא קצרו.

מיכל רוזין: אני בדרך כלל עומדת בזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: לא את, המכתב.

מיכל רוזין: שמי חן אסמאו, בת 22, קמב"צית בבסיס האימונים בצאלים, בוגרת מכינה קדם-צבאית, מתנדבת רבות בפרויקטים למען הקהילה.

מיכל רוזין: עליתי לארץ בגיל חמש, לאחר שגדלתי עד אז אצל סבתי באתיופיה.

מיכל רוזין: לאחר שסבתא שלי, בת 75, שלחה לישראל שבעה מילדיה, היא נשארה באתיופיה עם שני ילדים נוספים, ועד היום לא מאפשרים להם לעלות.

מיכל רוזין: הילדים שהצליחו לעלות לישראל גידלו ילדים שהלכו והולכים לצבא ומשרתים את המדינה.

מיכל רוזין: סבתא היא אישה אמיצה, חזקה, וחלומה הגדול ביותר הוא לעלות לישראל.

מיכל רוזין: לצערי, מצבה הבריאותי מידרדר, וכל יום שהיא שם ואני ומשפחתי כאן היא מתרחקת מאתנו, ויש חשש שלא תצליח לעלות לישראל לעולם.

מיכל רוזין: אנו מרגישים שהכול בוער מתחת לרגליים, כבר לא מרגישים את הקרקע.

מיכל רוזין: אם זה לא יקרה בקרוב, את סבתא לא נראה והיא לא תראה לעולם את המשפחה שגידלה.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: צדקת, גם עמדת בזמנים, אז ההערה שלי הייתה מיותרת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

קסניה סבטלובה: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, שרים, אנחנו מציינים בימים ובשבועות אלה עשר שנים להתנתקות מעזה.

קסניה סבטלובה: זה סימבולי מאוד, מה שקרה הלילה: הפינוי בבית-אל מתרחש בדיוק בזמן הזה שאנחנו מציינים עשור להתנתקות.

קסניה סבטלובה: יש רגשות מעורבים בציבור הישראלי לגבי האירוע הזה, והדעות עדיין חלוקות: מה קרה שם בדיוק?

קסניה סבטלובה: מי עשה?

קסניה סבטלובה: מי אמר מה למי?

קסניה סבטלובה: מי הבטיח מה לאיזה ציבור?

קסניה סבטלובה: זה אף פעם לא קל שהורסים את הבית, בין אם הבית הזה שייך ליהודים או לערבים, לפלסטינים או לישראלים.

קסניה סבטלובה: אבל יחד עם זאת, אני חושבת שכולנו צריכים להתאחד סביב נושא אחד: אנחנו מדינה שומרת חוק, ואם זה החוק ואם זאת הפסיקה של בית-המשפט העליון, אנחנו חייבים לכבד אותה, בין שמדובר בהתנתקות לפני עשר שנים, בין שמדובר בהריסה של בתים כאלה או אחרים לא חוקיים, ובין שמדובר בהריסת בתים בבית-אל.

קסניה סבטלובה: אל לנו לתת יד לכאלה שהם פורעי חוק.

קסניה סבטלובה: אני קוראת לפוליטיקאים, לפוליטיקאים בכירים מאוד אפילו, לשרים בממשלה, שנותנים את ידם ומחזקים את אלה שמפרים את החוק ותוקפים את החיילים שלנו – שעליהם אנחנו מנסים להגן היום, גם בבית-המשפט בהאג ובמקומות אחרים שתוקפים אותם שם: אל תעשו את זה.

קסניה סבטלובה: אל תפרו את הבאלאנס המאוד-עדין הזה בחברה הישראלית, ואל תפרו את הקונסנזוס, שאנחנו כולנו, אין לנו מחלוקת בכלל בעניין הזה.

קסניה סבטלובה: אנחנו חייבים לשמור על זכותם של חיילי צה"ל לבצע את משימתם, ואסור לנו להפר את העניין הזה.

קסניה סבטלובה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דניאל עטר.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, בימים אלה מתנהל שיח לא פשוט, ולעתים אף פוגעני, בנושא השכר והפנסיה של אנשי הקבע.

מירב בן ארי: אני רוצה להקריא קטע קצר שכתבה אשתו של איש קבע מתוך עמוד פייסבוק שנפתח ממש בחודשים האחרונים, שנקרא "יומן משפחה במדים".

מירב בן ארי: רויטל כותבת כך: אנחנו עוד מתאוששים, מתאוששים ממלחמה שבקושי עברה מאז שנה; מתאוששים מחברים לקרב שלא ישובו, ממראות שעדיין מדירים שינה מעינינו, ומהפחדים.

מירב בן ארי: אנחנו רק מעכלים שחלקם חזרו והם בבית.

מירב בן ארי: יש עוד קצת סיוטים, ורגעים שהם שוקעים בשלהם.

מירב בן ארי: זה בסדר כי אנחנו בתקופה שרק מתאוששים.

מירב בן ארי: אבל כנראה שמדינתנו התאוששה מהר יותר מאתנו.

מירב בן ארי: כנראה שכל אלו שעד לפני פחות משנה תמכו, חיבקו ודאגו החליטו להניח בצד את אהבת החינם.

מירב בן ארי: לא באה בשום מחאה.

מירב בן ארי: לא רוצה לצעוק.

מירב בן ארי: לא רוצה להתגונן.

מירב בן ארי: לא רוצה להתעסק בנתונים ומספרים.

מירב בן ארי: רוצה רק לבקש מכל אלה שכרגע מאוד עסוקים בלספור את כספנו, אם אפשר לעשות את זה קצת יותר בשקט, כי הבעלים שלנו עוד מתאוששים, וגם קצת עייפים ממראות קשים מימים שחורים.

מירב בן ארי: בשבילכם.

מירב בן ארי: למען ביטחונכם.

מירב בן ארי: כרגע אנחנו הנשים דואגות להם, לא לפנסיה שלהם שאתם חומדים ולא למשכורות.

מירב בן ארי: אנו דואגים לנפש שלהם שעוד פצועה ולא תוכל לסבול כרגע עוד מלחמה, ובמיוחד לא מלחמת אחים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דניאל עטר.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לבדוק את האפשרות לדבר אחרי שהשר אורי אריאל יחזור.

דניאל עטר: דברי צריכים להיכנס לאוזנו והוא לא נמצא כאן.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אין שום בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – בבקשה, אדוני.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני רוצה להקריא מכתב של חייל ממוצא אתיופי, שכותב כך: שמי צרנט שאמה, בן 21.

מנואל טרכטנברג: אני מתגורר בתל-אביב ומשרת בגדוד הסיור של גולני.

מנואל טרכטנברג: עליתי לישראל בשנת 2004 עם הורי ושלושת אחי.

מנואל טרכטנברג: כמה חלמנו לעלות ארצה.

מנואל טרכטנברג: ישראל נראתה כה רחוקה והאושר של לעלות היה עילאי.

מנואל טרכטנברג: התרגשנו עד דמעות כשהודיעו לנו שעולים לישראל.

מנואל טרכטנברג: חיכינו המון שנים לרגע הזה והנה הוא כבר כאן.

מנואל טרכטנברג: אנו בדרך לאדמת הקודש – החלום התגשם.

מנואל טרכטנברג: חשבנו שנגיע למדינת ישראל ונבנה את חיינו כמשפחה מלוכדת באושר.

מנואל טרכטנברג: התבדינו.

מנואל טרכטנברג: אחותי נשארה באתיופיה עם בעלה וחמשת ילדיה ולא נותנים להם לעלות.

מנואל טרכטנברג: מה שווה כל הכמיהה להגיע ארצה אם אנחנו מנותקים זה מזה והעצב גובר על השמחה?

מנואל טרכטנברג: היינו תמימים לחשוב שאחותי תגיע אחרינו, כפי שהבטיחו לנו.

מנואל טרכטנברג: השנים חולפות והיא לא אתנו.

מנואל טרכטנברג: חייבים לשנות את המצב – חייבים לאפשר למשפחתי להתאחד ולחיות בארץ.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להוסיף במילים שלי.

מנואל טרכטנברג: אני עליתי לארץ לפני כ-46 שנה לבד, כנער, ואני יודע מה זה געגוע למשפחה.

מנואל טרכטנברג: לא ייתכן שבמדינת ישראל של 2015, אנחנו במו ידינו נגרום את הכאב של הגעגוע לצעירים שנמצאים כאן ומשרתים את המולדת.

מנואל טרכטנברג: אני מאוד מקווה שזה לא יהיה.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גם אני רוצה להצטרף ליוזמה הברוכה של חברתי חברת הכנסת רויטל סויד ולקרוא מכתב בשמו של פלקה טאקלה; אני מקווה שאני מבטאת את זה נכון.

קארין אלהרר: הוא אומר: שלום, שמי פלקה טאקלה, בן 21, חייל המשרת בסוללת "פטריוט", הגנה אווירית, באילת.

קארין אלהרר: בשנת 2006 הגשמנו את חלומנו הגדול ודרכנו על אדמת הקודש בארץ-ישראל, בירושלים.

קארין אלהרר: הקליטה שלנו הייתה קשה.

קארין אלהרר: המדינה והרשויות לא התייחסו אלינו כאל אזרחים שווים, וגם האזרחים ראו בנו שונים.

קארין אלהרר: הקושי הזה מתגמד אל מול הקושי בכך ששמונה מאחי נותרו מאחור באתיופיה, ללא אישור לעלות לישראל.

קארין אלהרר: 15 שנים ממתינים האחים שלי לרשות ממדינת ישראל להגיע ארצה, ולאורך השנים אין בשורות טובות.

קארין אלהרר: פנינו רבות לרשויות המדינה, והם – מתעלמים.

קארין אלהרר: מה לא עשינו?

קארין אלהרר: שלחנו מכתבים, דפקנו על דלתות הרשויות, והם עדיין מתעלמים.

קארין אלהרר: ניסינו כל דרך אפשרית להעלות את אחי, ושום דבר לא עוזר.

קארין אלהרר: המדינה מפנה לנו עורף ולא מתעניינת במצבנו.

קארין אלהרר: האטימות מוחלטת.

קארין אלהרר: כל אחי שבישראל משרתים בצה"ל.

קארין אלהרר: אנחנו אוהבים את המדינה הזו ונגן עליה בחירוף נפש, אבל היא לא מחזירה לנו את שאנו נותנים עבורה.

קארין אלהרר: כל שאנו רוצים הוא את איחוד המשפחה.

קארין אלהרר: זה קשה ואף בלתי נסבל לחיות בניתוק מאחיך.

קארין אלהרר: המשפחה שלי מפורקת, ואני חושש לבריאותם של הורי.

קארין אלהרר: אנחנו מנסים להיות אופטימיים, לשמור על התקווה ולא להישבר, אבל זה קשה.

קארין אלהרר: הסבל הנפשי והכלכלי חייב להיפסק כאן ועכשיו.

קארין אלהרר: עזרו להם.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בואו נעזור להם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דניאל עטר.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, גם אני מבקש לקרוא מכתב בסוגיה שהעלו חברי.

מיקי רוזנטל: אני מקווה שהקריאה הקולקטיבית הזאת שיזמה חברתנו רויטל סויד תגיע ללבם ולראשם של מקבלי ההחלטות.

מיקי רוזנטל: שמי צהיינש אייצאו, בת 20 מאשקלון, חיילת קרבית ביחידה 101 של מג"ב.

מיקי רוזנטל: עליתי לארץ בשנת 2002.

מיקי רוזנטל: כאן גדלתי, כאן התחנכתי וכאן קיבלתי את ערכי.

מיקי רוזנטל: הובלתי בשנים האחרונות קבוצת צעירים וחינכתי אותם לאהבת הארץ והמולדת.

מיקי רוזנטל: את אהבתי למדינה קיבלתי מהורי, והם חינכו אותי לתרום ולתת.

מיקי רוזנטל: לילה-לילה אני יוצאת עם חברי ליחידה למשימות הגנה במטרה להגן על המדינה ולדאוג שכל ישראלי יוכל לישון בשקט.

מיקי רוזנטל: אבל מנגד, המדינה לא מוכנה לעשות בשבילי ובשביל משפחתי ולא מאפשרת לאחי לעלות לישראל עם אשתו וארבעת ילדיו.

מיקי רוזנטל: כשעלינו הבטיחו לנו שנעלה ומייד לאחר מכן הוא יגיע לישראל.

מיקי רוזנטל: זה לא קרה.

מיקי רוזנטל: אחי ומשפחתו חיים בעוני מחפיר ומשוועים לעלות לישראל.

מיקי רוזנטל: כל יום באתיופיה הוא יום של הישרדות עבורו ועבור משפחתו.

מיקי רוזנטל: ההורים שלי שולחים לו מדי חודש כסף, אבל זה לא מספיק.

מיקי רוזנטל: חייבים לעשות מעשה ולהעלות את משפחתי לישראל.

מיקי רוזנטל: אני לא מוותרת וממשיכה לדרוש את הצדק ואת מה שמגיע לנו – איחוד משפחות.

מיקי רוזנטל: אני רוצה שאימא תפסיק לבכות, שאבא יפסיק לדאוג ושאני אהיה שוב מאושרת.

מיקי רוזנטל: אם אתם קוראים את המכתב שלי, בבקשה תעזרו לי.

מיקי רוזנטל: אין כבר למי לפנות.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דניאל עטר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה תחילה לברך ולהודות לחברתי חברת הכנסת רויטל סויד על היוזמה האנושית היוצאת מן הכלל.

דניאל עטר: ממש מרגש, וטוב שכך, וטוב שיזמת זאת.

דניאל עטר: אבל דברי מכוונים, ברשותך, אדוני שר החקלאות, אליך.

דניאל עטר: היום יצא לי להשתתף בדיון ראשון בוועדה לביקורת המדינה בנושא של מפוני גוש-קטיף, בדוח מבקר המדינה על מפוני גוש-קטיף, ואחר כך בדיון נוסף בוועדת הפנים ששוב עסק בנושא של מפוני גוש-קטיף.

דניאל עטר: בשני הדיונים השתתפו משפחות וילדים.

דניאל עטר: אני רוצה לומר לך, אדוני השר, שכיוון שאנחנו כאן, בבית הזה, בשבוע שעבר הצבענו כולנו בעד העברת הסמכויות אליך, להמשך טיפולך, אני רוצה לומר לך שאני הזדעזעתי ממה ששמעתי היום.

דניאל עטר: אנשים, עשר שנים אחרי שפונו – יש כאלה שאומרים גורשו – מבתיהם, לא גרים בבית, בבית מסודר, לא חיים בתוך קהילה, לא מנהלים אורחות חיים שגרתיים, לא השתלבו במקום עבודה, איבדו את כל עולמם, ואנחנו כמדינה לא נמצאים שם.

דניאל עטר: ואני יודע שיש לך את היכולת לטפל בזה.

דניאל עטר: אני מנצל את מעט הזמן שעומד לרשותי כדי לנסות ולזעזע את כולנו.

דניאל עטר: אני הזדעזעתי היום, ואני לא כל כך מהר מזדעזע מדברים.

דניאל עטר: ואני אומר לך, מדינת ישראל, המעצמה הזאת, מעצמה כלכלית ודברים נוספים, לא מסוגלת לטפל בפחות מ-2,000 משפחות במשך עשר שנים – זה נשמע לי דבר הזוי לגמרי.

דניאל עטר: אין זלזול יותר בוטה מזה, ואני מבקש ממך: תנצל את ההזדמנות הזאת שהועברו כל הסמכויות אליך לפתור את המצוקות האלה.

דניאל עטר: אני אומר לך, אני לא יודע, אני ממש לא יודע.

דניאל עטר: אתה שר בממשלה.

דניאל עטר: אני מנצל את ההזדמנות הזאת להתריע בפניך.

דניאל עטר: זה מעבר לכל השיקולים.

דניאל עטר: מדובר פה בבני-אדם, האנשים הכי יקרים, הכי טובים שיש לעם הזה, ואין שום סיבה שהם יחיו באווירה הזאת.

דניאל עטר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דניאל עטר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אורן חזן.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, באמת בעקבות אותה פגישה של חברת הכנסת רויטל סויד ושלי עם אותה קבוצה של ישראלים יוצאי העדה האתיופית, גם אני אקריא כאן את אחד המכתבים.

עמר בר-לב: שמי סיסאי, ואני לוחם בגדוד 931 בחטיבת הנח"ל.

עמר בר-לב: עליתי ארצה מאתיופיה לפני כמה שנים, והיום אני משרת בצה"ל בגאווה גדולה.

עמר בר-לב: האירוע המשמעותי ביותר בשירותי הצבאי היה מבצע "צוק איתן".

עמר בר-לב: לחמתי לצד חברים שלי, כאלה שהכרתי לא הרבה לפני כן, והייתי מוכן להקריב את חיי עבורם, אם אצטרך.

עמר בר-לב: נלחמתי באומץ.

עמר בר-לב: עשיתי הכול כדי להגן על המדינה.

עמר בר-לב: אבל לצד הגאווה לשרת בצה"ל יש גם עצב ואפילו מעט כעס על המדינה.

עמר בר-לב: אני לא מדבר על אפליה שאני חווה, כמו שאר חברי יוצאי העדה.

עמר בר-לב: אני מדבר על חלק ממשפחתי שנותרה באתיופיה ללא אפשרות לעלות לישראל.

עמר בר-לב: אימא שלי ואחותי שנמצאות בישראל מנותקות לגמרי ממשפחתנו, והבכי לא מפסיק.

עמר בר-לב: המדינה אטומה לכאבנו.

עמר בר-לב: מוסדות המדינה לא מתחשבים בנו, באזרחים הקטנים, ובטח שלא באזרחים האתיופים.

עמר בר-לב: שתפו את הסיפור שלי – הוא מבקש – אני מבקש את עזרתכם.

עמר בר-לב: אהבתי למדינה אינה תלויה בדבר, אבל גם אני רוצה משפחה מלוכדת במדינה הזו.

עמר בר-לב: גם לנו מגיע.

עמר בר-לב: ואני לא דורש הרבה, רק שייתנו למשפחתי שלי לעלות לכאן.

עמר בר-לב: זו באמת לא בקשה גדולה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן חזן – בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל בציטוט: "הננו בתוך תוכם של החלאה והניוון.

אורן אסף חזן: בתוך הזוהמה הזאת נטושה מלחמתנו.

אורן אסף חזן: אל נשכח שהכבדה במלחמות היא המלחמה בנו עצמנו: לא להתרגל, לא להסתגל לתנאים אלה.

אורן אסף חזן: המסתגל חדל להבחין בין טוב לרע – הוא נעשה עבד בגוף ובנפש.

אורן אסף חזן: בכל אשר יקרה אתכם זכרו תמיד: אל תתרגלו, אל תסתגלו.

אורן אסף חזן: מרדו במציאות הזאת".

אורן אסף חזן: בדיוק היום, 28 ביולי 1942, לפני 73 שנה, הוקם ארגון אי"ל – ארגון יהודי לוחם.

אורן אסף חזן: העומד בראשו, מרדכי אנילביץ', אמר את הדברים האלה.

אורן אסף חזן: כשאני מסתכל על המציאות שאנחנו חיים בה היום, באמת הפחד הכי גדול זה הניסיון שלנו להסתגל למציאות לנוכח העולם.

אורן אסף חזן: זו המלחמה שלנו בעצמנו.

אורן אסף חזן: כשאנחנו עומדים פה, בכנסת ישראל, ומציינים עשור לגירוש הנורא, בדיוק ביום הזה אנחנו צריכים לראות איך חיילים ושוטרים מתעמתים שוב עם יהודים מבית, רק בשביל להצדיק ורק בשביל לגרום לחיוך של מנהיג כזה או אחר מעבר לים.

אורן אסף חזן: אני קורא לממשלה לא להתרגל, לא להסתגל, לא לפחד להתעמת.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן לעצור את המלחמה הזאת בעצמנו ולזכור שבסופו של יום, מה שקרה אז יכול לחזור, ואין לנו אלא את עצמנו.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שיהודים יחבקו יהודים; לא יגרשו, לא יילחמו.

אורן אסף חזן: הבית הזה הוא הדרך להאיר את האור כלפי כולם.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון עשר שנים לעקירת יישובי גוש-קטיף וצפון השומרון

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לציון עשור לגירוש ולעקירה של יישובים יהודיים בגוש-קטיף וצפון השומרון, במסגרת הצעות לסדר-היום מס' 610, 612, 618, 841, 949, 1036, 1068 ו-1072, של כמה חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע, התקיימו דיונים בוועדות, התקיים אירוע באולם "ירושלים", וכרגע אנחנו עוברים לדיון במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מקבל, ודאי, בברכה את נציגי המתיישבים שיושבים אתנו ביציע, המשפחות, חברי למאבקים באותם ימים, כבוד השר וחבר הכנסת לשעבר במשך שנים רבות דוד לוי, גברתי סגנית השר וחברת הכנסת לשעבר לאה נס, ואם לא שמתי לב למישהו, אתכם הסליחה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד במלאות עשר שנים למה שמכונה "תוכנית ההתנתקות", הלוא היא העקירה והפינוי של אלפי תושבי גוש-קטיף וצפון השומרון, שהתבצעה בקיץ המר והנמהר של שנת תשס"ה, לפני עשר שנים בדיוק; זאת, כחלק מיום מיוחד שהקדשנו לנושא הזה כאן בכנסת, לרבות בדיוני ועדות.

יולי יואל אדלשטיין: אין אדם בוגר בישראל שאינו זוכר היטב את המאורעות הללו, ובכל זאת לא למותר להזכיר: היה זה מהלך חסר תקדים בהיקפו, ובעיני רבים – בלתי נתפס עד היום, של עקירת עשרות קהילות פורחות ומשגשגות, מאות רבות של בתים ומשפחות, אלפי אנשים, נשים וטף; הריסת מבני ציבור, מטעים וחממות, בתי-כנסת ובתי-קברות, ובעיקר – מרקם חיים שלם שהיה בשיא פריחתו; מפעל חיים שהפך לתל חורבות.

יולי יואל אדלשטיין: רבים, ואני בתוכם, סברו מלכתחילה שמדובר במהלך ציני ואכזרי שחסרונותיו עולים עשרת מונים על יתרונותיו.

יולי יואל אדלשטיין: לא היססנו אז ואינני מהסס לומר זאת גם היום, גם כאן ועכשיו: זו הייתה הפניית עורף שאין קשה ואכזרית ממנה, של מדינה ששלחה את אזרחיה ליישב חבל-ארץ חולי ומרוחק.

יולי יואל אדלשטיין: מאות ואלפים נענו לקריאה, הקימו יישובים וקהילות, מערכת חינוך מפוארת, חברת מופת של חסד ונתינה, חקלאות איכותית ומצטיינת, ובעיקר – נוף אנושי איכותי מאין כמוהו, שבורך באהבת אדם ואדמה במובנים הפשוטים ביותר והטובים ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: הייתה זו מהלומה איומה דווקא על ראשם של אזרחים פטריוטים ממדרגה ראשונה, שותפים מלאים לעשייה הציונית, מיטב בנינו ובנותינו.

יולי יואל אדלשטיין: אלא שאיש לא יכול היה אז, ומעטים מסוגלים לכך אפילו היום, לתת תשובה על שאלה אחת פשוטה: למה?

יולי יואל אדלשטיין: ביטוי לשורש הבעיה, לניכור, לציניות ולשקר אפשר למצוא כבר בשם הרשמי שניתן למהלך זה, התנתקות.

יולי יואל אדלשטיין: הגדרה כל כך טכנית, קרה ומרוחקת, כאילו אין מדובר בעקירת אנשים ובהוצאתם בכוח מבתיהם, הגם שמדובר כמובן בסמכות וברשות ובהחלטות שהתקבלו כדת וכדין.

יולי יואל אדלשטיין: לא פינוי, לא נסיגה, ודאי לא גירוש.

יולי יואל אדלשטיין: אדריכלי ההתקפלות בחרו פשוט במונח התנתקות כאילו מדובר באיזו העתקה או ניתוק של מכשיר או חפץ.

יולי יואל אדלשטיין: ממש מלאכת מחשבת של מכבסת מילים, שנועדה לא רק לטשטש במכוון כל ממד אנושי ורגשי של המעשה הנואל, אלא להעניק את האשליה שאם רק נתנתק מחבל-עזה תתמלא בכך משאלת לב של רבים להסתלק מאחריותנו לנעשה בעזה ולגורל תושביה, וכביכול נרוויח אהדה בעולם.

יולי יואל אדלשטיין: זה היה מצג שווא, שכן ברור היה מראש שהדבר הזה לא יקרה.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם כן, בעיני המצדדים במהלך היה בו פוטנציאל לסיכוי טוב יותר, כזה ששווה לשלם עבורו אפילו מחיר כל כך יוצא דופן ולספוג השלכות איומות מבחינה אנושית, מוסרית, חברתית ולאומית.

יולי יואל אדלשטיין: אלא שגם מי שתלו בו תקוות התבדו מהר מאוד וגילו, באיחור, את הנזקים הקשים של העקירה.

יולי יואל אדלשטיין: הררי ההבטחות והתחזיות התבררו תוך זמן קצר כאשליה אחת גדולה: "תוכנית ההתנתקות תפחית את החיכוך בינינו לבינם", אמר ראש הממשלה המנוח אריאל שרון בנאומו בדצמבר 2003; "העתקת יישובים תיעשה בראש ובראשונה על מנת לסרטט קו ביטחון יעיל".

יולי יואל אדלשטיין: הדברים מדברים בעד עצמם: המציאות לימדה אחרת לחלוטין.

יולי יואל אדלשטיין: רק מפאת כבודם של רבים וטובים מחברי הכנסת והשרים בעבר ובהווה אינני מוצא לנכון לצטט מדברי הרהב מלאי הביטחון העצמי אך המנותקים מן המציאות שהשמיעו בשעה שעמדו ממש מעל הדוכן הזה לידי.

יולי יואל אדלשטיין: זה אחר זה הם גיחכו על ההפחדות של מי שהזהירו מפני ירי טילים על אשקלון ביום שאחרי עזיבתנו את גוש-קטיף, וליהגו כאן שוב ושוב על הגברת הביטחון, כביכול, שתצמח לנו מן התוכנית המהוללת, שלא לדבר על העתקת המבט פנימה ועל טיפול בצמצום הפערים.

יולי יואל אדלשטיין: עוד הבטחות סרק ומקסמי שווא מבית-מדרשם של מאחזי העיניים ונביאי השקר של תוכנית העקירה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: מהלך העקירה ראוי להיכנס לרשימה המפוארת והמפוקפקת של מהלכים ששלטון או מדינה נקטו במהלך ההיסטוריה כנגד האינטרס של עצמם, ואשר זכו בפי ההיסטוריונית ברברה טוכמן לכינוי "מצעד האיוולת".

יולי יואל אדלשטיין: יהיו אשר יהיו המניעים האמיתיים למהלך, הנזק שנגרם למדינת ישראל ולתושביה הוא עצום והשבר טרם נרפא.

יולי יואל אדלשטיין: שילמנו במטבע קשה, המחיר האזרחי והחברתי היה כבד וחסר תקדים בהיקפו, וקיבלנו – אין דרך אחרת לומר זאת – חתול בשק.

יולי יואל אדלשטיין: קול המתריעים נדחק לשוליים, נצבע בצבעי "הפחדה" ו"קיצוניות", ומעט הלגיטימציה שלהם הייתה לכל היותר מס שפתיים.

יולי יואל אדלשטיין: ההתעלמות ממשאל המתפקדים היא רק דוגמה להשתקה ולכוחנות.

יולי יואל אדלשטיין: מעבר לאיוולת, היו במהלך הזה סממנים לא מעטים של רשעות ואטימות.

יולי יואל אדלשטיין: "אנחנו לא ננטוש אתכם", אמר שרון בנאומו לאומה ב-15 באוגוסט 2005, "לאחר הפינוי נעשה הכול לבניית חייכם וקהילותיכם מחדש".

יולי יואל אדלשטיין: למרות זאת, רבים מהמפונים המתינו שנים על גבי שנים כדי לבנות ביתם מחדש, וכפי ששמענו עתה מחברי כנסת וכפי שאנו לומדים מדוחות בימים אלה, ממתינים גם היום.

יולי יואל אדלשטיין: איכות חייהם הידרדרה מבחינות רבות, הם סבלו מביורוקרטיה ונקלעו לחיי עראי במשך שנים.

יולי יואל אדלשטיין: המנטרה "יש פתרון לכל מתיישב" התגלתה כססמה ריקה.

יולי יואל אדלשטיין: רבים התקשו לשוב למעגל העבודה, ועוד לא דיברנו על הנזקים הנפשיים והמשפחתיים ארוכי הטווח.

יולי יואל אדלשטיין: היחס למפונים לקה בכשלים תכנוניים ובחוסר רגישות, וקשה להימנע מן המחשבה שהעקירה האכזרית הזאת נעשתה כך במכוון.

יולי יואל אדלשטיין: והיה גם ביטוי לכמיהת מקבלי ההחלטות באותם ימים לראות את ה"מתנחלים" ואת מה שהם מייצגים נרמסים, נדרסים ונהרסים עד עפר.

יולי יואל אדלשטיין: אלו לא היו הכרחיים אפילו כדי לרצות את העולם – בנכונותנו ל"ויתורים למען השלום".

יולי יואל אדלשטיין: רק ההתנהגות המופתית, הבלתי-נתפסת, של תושבי גוש-קטיף וצפון השומרון, היא שהפכה את ההתנתקות לכזאת שעברה ללא שפיכות דמים וללא מלחמת אחים.

יולי יואל אדלשטיין: כי זה החומר האנושי יוצא הדופן שמרכיב את האנשים הללו: אוהבי עמם וארצם ומדינתם, ראשונים לכל אתגר, אנשים שגם בתוך שבר נורא לא ישרפו את המועדון ולא ישברו את הכלים.

יולי יואל אדלשטיין: יש שראו בכך חולשה, אבל אני מסכים עם אלו הרואים בכך חוזק, דוגמה ומופת.

יולי יואל אדלשטיין: רבים בציבור הזה איבדו מאז את תמימותם ואת אמונתם הכמעט-עיוורת ביחס למדינה, אך, לשמחתי, לא חלילה את ביטחונם בייעודה של ישראל ובשלטונה; לכן, גם לא חדלו מלראות בעצמם חלק בלתי נפרד ממנה ולשאת עמה בעול.

יולי יואל אדלשטיין: רבים שיקמו בעמל את חייהם והצמיחו שוב חיים פורחים ויישובים חדשים, גם מתוך שברי ההריסות.

יולי יואל אדלשטיין: על כל אלה, בשם רבים מאוד, אני פשוט מצדיע לכם היום.

יולי יואל אדלשטיין: אסיים בשורות אחדות מתוך "שירים שנכתבו בחול", מחזור שירה שנכתב בין דיונות גוש-קטיף בימים הקשים והחונקים ההם של ערב העקירה, בידי המשורר אליעז כהן, איש כפר-עציון: "טובים היו לי חולות קטיף / מאלפי זהב וכסף, / גם לשונות רבנן ותלמידיהוֹן / זכו ללחך כאן העפר.

יולי יואל אדלשטיין: " "ראיתי תמים מאמינים וזורעים / מי יתקע לכפך, הזורע, כי ברנה תקצור.

יולי יואל אדלשטיין: " "ראיתי הים מקונן בשירת הים / פיסה של הכחול הזה נקרעת / מעיני / בחומת הבטון / בובת ילדה נסחפת לחוף.

יולי יואל אדלשטיין: כל משבריך וגליך / וכמו אז, בשירה / השם ימלוך לעולם ועד.

יולי יואל אדלשטיין: " אני מייחל ומתפלל שלא נדע עוד לעולם משברים כאלה בעמנו, ולא דומים להם, וכי מגורשי היישובים הללו יהיו האחרונים ולא יצטרפו, חס ושלום, מגורשים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון במציעים הוא חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, מכובדי ביציע, אורחים נכבדים, ובראשם השר לשעבר דוד לוי, בחודש אב לפני כעשור פונה חבל ארץ יפה, חבל ארץ שחבורת אנשים נפלאה הצליחה לעשות בו יש מאין; חבל ארץ שעד שהגיעה אליו אותה חבורת האנשים הנפלאה הזאת, תושבי גוש-קטיף, חבל זה היה שומם מכול, שומם מיישוב, שומם מאדם, כמאמר המערכון – הזכרת, אדוני היושב-ראש: רק חול וחול.

יעקב מרגי: ממשלות ישראל ברצף עודדו את ההתיישבות בחבל ארץ זה; עודדו, תמכו, תקצבו, פיתחו.

יעקב מרגי: דור שלם נולד וגדל, התחנך, יצר ועשה, עד שבאה אותה החלטת ממשלה, אותה החלטה של ממשלת שרון, זיכרונו לברכה, על פינוי חבל ארץ זה, יחד עם צפון השומרון.

יעקב מרגי: משפחות רבות נעקרו ממקומן, קברים נעתקו, יישובים נחרבו, בתי-כנסת חוללו.

יעקב מרגי: כחבר כנסת מן המניין "נהניתי" מחופש התנועה בזמן ההתנתקות, מהיום שחסמו את הכניסה.

יעקב מרגי: ליוויתי משפחות, פיניתי ספרי תורה, עודדתי את החיילים והשוטרים.

יעקב מרגי: זו הייתה חוויה שנייה של פינוי שחוויתי: פינוי ימית בהיותי בשירות המילואים הראשון שלי לאחר הסדיר, כבר אז זו הייתה חוויה טראומטית; פינוי גוש-קטיף צרב בלבי ובתודעתי את כאב הפינוי.

יעקב מרגי: זכורה לי מכול אותה תפילה, תפילת הנערות בבית-הכנסת הגדול של נווה-דקלים, אותו ניגון קורע לב, שהאדם הקר ביותר הזיל דמעות, אותו ניגון של "ה' שמעה תפילתי ושוועתי אליך תבוא".

יעקב מרגי: תפילתן ושוועתן לא נשמעו, אך בטוחני, מקובלני, שתפילות ודמעות לא שבות ריקם.

יעקב מרגי: ושלא נטעה, אנו לא חוגגים עשור.

יעקב מרגי: אנו מציינים עשור כדי לזכור את אחינו המפונים, שמדי יום, שעה-שעה, חווים את אותם רגעים קשים של פינוי – יש מי שאומר "עקירה" – של אותם רגעים של געגועים לשלווה, לאותם רגעים של פריחה, עשייה.

יעקב מרגי: אנו מציינים עשור כדי לומר לממשלה לסיים, ובהקדם – די, לסיים, ולא משנה איך תקראו למינהלת הזאת – את הטיפול באחרוני המפונים שלא הגיעו עדיין אל המנוחה והנחלה, ולקרוא לממשלה לסייע בסיוע פיזי ונפשי לאותם מפונים שנשארו מצולקים, פצועים וחבולים.

יעקב מרגי: אנו מזכירים היום לעצמנו יותר מכול את הפסוק שהובא בתורתנו הקדושה: "זכֹר ימות עולם בִּינוּ" – בינו – "שנות דור ודור".

יעקב מרגי: לפחות שנלמד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר – בינתיים איננו.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו נזמין את חבר הכנסת מרדכי יוגב, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

מרדכי יוגב: ברשות היושב-ראש, שרי החקלאות, התיירות והרווחה, שר החוץ ושר הבינוי והשיכון לשעבר, השר דוד לוי, חברי חברי הכנסת, אורחים יקרים, ואחרונים חביבים – תושבי גוש-קטיף היקרים, שהכאב נטוע בלבבות; גיבורים שרובם הלכו והמשיכו למשימות ציוניות של התיישבות בחולות חלוצה, ניצן, חבל-לכיש ועוד – כאב של ציבור עצום.

מרדכי יוגב: בלב החממה עמדה ילדה, ובצל העץ ליד הבית, ושאלה: למה?

מרדכי יוגב: כפי ששאל היושב-ראש.

מרדכי יוגב: ישבתי בבית-המשפט העליון כשבע שעות בשעה ש-11 עתירות הועלו לפניו על-ידי תושבים שחשו נפגעים, מגורשים, מפונים מבתיהם, או נדרשו להעתיק את קברי יקיריהם, לאבד חיים, לארוז חיים בארגזים, ושאלו: למה?

מרדכי יוגב: ובמהלך שבע השעות של הדיונים בראשות נשיא בית-המשפט העליון דאז אהרן ברק, ולידו סגנית הנשיא – זוכר, דורית בייניש – הסתכלתי עליה; היא לא הרימה ראש שבע שעות, ושיחקה בעט או בעיפרון בידיה.

מרדכי יוגב: ובסיום שבע שעות הדיון, שלוו גם באי-יכולת של חלק מהאנשים להחזיק מעמד ובבכי, מיצה נשיא בית-המשפט העליון את דבריו בבקשה מנציג הפרקליטות שיציג את עמדת המדינה, והוא התכופף והוציא מתיקו נייר, והקריא מתוכו משפט אחד: מטרת ההתנתקות היא להביא למציאות מדינית, ביטחונית, כלכלית וחברתית טובה יותר.

מרדכי יוגב: השופט אהרן ברק דפק בפטיש על השולחן ואמר: העתירות נדחות.

מרדכי יוגב: 11 שופטים יצאו בגלימות שחורות מן האולם ללא שום הבנה, בניתוק מוחלט מהמציאות, והותירו עותרים בוכים ונבוכים.

מרדכי יוגב: במסגרת המאמץ למנוע את הליך ההתנתקות הופענו כאן בכנסת בוועדה משותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים בראשות ראש הממשלה שרון, ולידו שרי הביטחון והפנים, וטענו נגד.

מרדכי יוגב: וראש הממשלה ביקש משר הביטחון להשיב.

מרדכי יוגב: במשפט אחד הוא השיב: מוטי יוגב חושב שהטרור יתגבר, ואני חושב שהמצב ישתפר.

מרדכי יוגב: מאוד מבוסס.

מרדכי יוגב: "פתרון לכל מתיישב", הזכירו פה כבר קודמי ססמה נבובה של מבצע שנקרא בתחילתו "שבת אחים"; בפועל אני חשתי שהיה ראוי להיקרא, אם לא "איוולת" אז "פשע לאומי".

מרדכי יוגב: עשר שנים אחרי והכאב – יותר מהכאב על אבל היחיד.

מרדכי יוגב: 1,600 משפחות איבדו את חייהן, את בתיהן, את יישוביהן, ועדיין 350 משפחות ללא בית, מול ביורוקרטיה שבראשה עומדת גם מועצת – או מינהל מקרקעי ישראל ואחרים, שתוקעים למשל את היישוב קרני-קטיף עד היום על שטויות; עשר שנים אחרי, ועדיין 250 משפחות ללא פרנסה ויכולת לחזור למעגל העבודה, ואכלו את כספן על הסיכוי להגיע לבית.

מרדכי יוגב: ורבים, אפילו מהמבוגרים, לא רק נערים וילדים, שנזקקו לטיפולים פסיכולוגיים, וחשים על מצע מנותק.

מרדכי יוגב: צריך לציין מאמצים מאוד גדולים של אנשים רבים, בראש ובראשונה מקרב המפונים, אבל נמצא גם פה השר אורי אריאל, שהוביל, ואחרים, רבים וטובים, ולומר תודה.

מרדכי יוגב: אבל כשל בוודאי יש פה לאורך שנים, ולא הגענו עדיין לטפל, ובעיקר באלה שלא הצליחו.

מרדכי יוגב: ערב ההתנתקות – סיפור קטן – זימן מנהל, נדמה לי, לשכת ראש הממשלה דאז, שי בזק, את חבריו, להבין מה קורה בגוש – הוא אישית תמך, עם ראש הממשלה – לבית אמו, אסתר בזק, בנווה-דקלים.

מרדכי יוגב: בית של שלוש קומות, בכל קומה ג'קוזי; פעם התארחתי בבית הזה, הכרתי אותו.

מרדכי יוגב: היא בנתה אותו אחרי שהיא פונתה מימית, ואמרה: פה תהיה נחלתנו, לפה נזמין את בנינו ונכדינו.

מרדכי יוגב: השקיעה שם – בעלה, שמואל בזק, זיכרונו לברכה.

מרדכי יוגב: והם התייצבו שם כדי לסייר במקומות שצריך לפנות, להכיר על מה מדובר, חברים מהאליטה.

מרדכי יוגב: ואוכלים ארוחת גורמה, ואומרים לו, בסביבות השעה 21:30: טוב, כבר הבנו שאימא שלך יודעת לבשל ארוחות גורמה, אבל עכשיו קח אותנו לאן שצריך לפנות.

מרדכי יוגב: הוא אומר להם: את הבית הזה צריך לפנות.

מרדכי יוגב: זאת אימא שלי, היא אמורה להיות מפונה – הם פשוט לא האמינו למה שהוא סיפר – את החיים ואת הבית הזה.

מרדכי יוגב: עשר שנים אחרי, ואני באמת קורא לראש הממשלה – ונמצאים פה נציגי הממשלה – לוודא שוועדת השרים מתכנסת ומקבלת סמכויות, אם זה שר האוצר, אם זה שר הבינוי, או השרים הנמצאים פה, שר החקלאות, העומד בראש המינהלת היום, ושר הרווחה – חשוב מאוד – ולוקחת סמכויות.

מרדכי יוגב: ומשאירים לפחות גוף קטן מתוך גוף המינהלת שיוודא שעד אחרון המגורשים, יהיה לו; וגם אם זה פתרונות חריגים, כי שם צריך הרבה פתרונות חריגים, גם, בעיקר, בדגש, כמו שאמרתי, עם מועצת מקרקעי ישראל.

מרדכי יוגב: ואת היועצים המשפטיים לשים בצד, עם חוסר הפתרונות, כדי שלפחות הסאגה הזאת, שנדמה לי שאיננו חלוקים עליה, נביא לפתרונה.

מרדכי יוגב: אני באמת רוצה לשבח את שני האנשים שעשו היום, חברי, את הוועדות בכנסת – חברת הכנסת קארין אלהרר מיש עתיד, יושבת-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה, וחבר הכנסת דודו אמסלם מהליכוד, יושב-ראש ועדת הפנים – והבטיחו לעצמם ולנו שנבצע ועדות מעקב בתחום שבו אנחנו אחראים לטיפול הבסיסי הזה במשפחות שלא הצליחו עד היום להגיע לביתן או ליישובים, שלא הצליחו עד היום לראות באופק את ביתן.

מרדכי יוגב: אותם חולות שוממים, כפי שהזכירו, הפכו לחבלים פורחים.

מרדכי יוגב: אומר בכל זאת: בתים אפשר להרוס, רוח לא.

מרדכי יוגב: וכשראינו את נוער גוש-קטיף שר בקולו וברוחו הגדולה, נזכרנו באותם ימים, והדבר הזה מבטיח שגם נשוב כנראה לכל יישוב ונפריח מחדש את אותם חולות, שיהפכו מחדש מבסיסי טילים וטרור ליישובים פורחים ולביטחון ולפריחה, לנו וגם לפלסטינים שסביבנו, לדרום הארץ כולה, לגוש-קטיף ולצפון השומרון.

מרדכי יוגב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיקי זוהר.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, חברי, חברות כנסת, אורחים נכבדים, נציגי גוש-קטיף, אני מאלה שקוראים להם הקיבוצניקים.

חיים ילין: התוויות האלה שאנחנו שמים על עם ישראל הן אותן תוויות שהורסות את עם ישראל.

חיים ילין: קראו לזה התנתקות, קראו לזה פינוי, קראו לזה גירוש, קראו לזה עקירה – כל כך הרבה שמות, אבל כל שם שייך למפלגה.

חיים ילין: השמאל יקרא לזה התנתקות, הימין יקרא לזה עקירה, ובאמצע – כל מה שאתם רוצים; הכול בתוויות, הכול בסטריאוטיפים, הכול בדעות קדומות.

חיים ילין: וזאת המחלה שלנו.

חיים ילין: איך אנחנו יכולים לאחד אם בסופו של דבר כולנו מפולגים, כולנו מבינים את המילים אחרת לחלוטין?

חיים ילין: תרשו לקרוא, למרות הכאב העצום, בשם אחר: התחברות.

חיים ילין: נכון, זה נשמע מוזר.

חיים ילין: מה בעצם אני רוצה?

חיים ילין: אז קודם כול, אני רוצה להתחבר לא לצד המפלגתי והפוליטי, אני רוצה להתחבר לצד האנושי.

חיים ילין: אני רוצה להגיד לכם שאני כואב לא פחות מכם.

חיים ילין: ובמועצה האזורית אשכול – וקלטנו גם מפוני ימית בפתחת-שלום, בסופה, בחולית, בעין-הבשור, בנתיב-העשרה, בחוף-אשקלון.

חיים ילין: בכל מקום קלטנו, ולבנו היה פתוח.

חיים ילין: ועכשיו הקמנו את בני-נצרים, נווה, יוצאי בני-נצרים ועצמונה.

חיים ילין: וקראתי לזה התחברות כי אמרתי: לא יכול להיות שהעם הזה יהיה מפולג.

חיים ילין: לא יכול להיות שקיבוצניקים ומושבניקים המזוהים בסטריאוטיפים עם המרכז-שמאל לא יחבקו את מה שמזוהה בציונות הדתית כימין – סטריאוטיפים שאנחנו שמים אותם בעצמנו.

חיים ילין: ואיך אנחנו יכולים להמשיך להתקדם ולחבר?

חיים ילין: אמרתי את זה היום בוועדת הפנים: ציונות 2015 והלאה היא לא בניית עוד יישוב ולא בניית עוד בית; כולכם טועים – זה להתחבר.

חיים ילין: עם מפולג לא יצליח להקים שום יישוב ושום בית במדינת ישראל.

חיים ילין: ואם אנחנו כולנו כחברי כנסת לא מבינים את זה, אז לאן נוביל?

חיים ילין: לחרוש עד הגבול, להקים את היישובים איפה שיש צורך התיישבותי, חקלאי, ביטחוני, איפה שיש קונסנזוס של כולם.

חיים ילין: מה אנחנו צריכים לעשות בשביל לאחד?

חיים ילין: ולכן קראתי לזה התחברות.

חיים ילין: אני רוצה להתחבר לכאב של אותם אנשים שלא מצאו בית עד היום; ואני רוצה להתחבר לכאב של ראשי הרשויות שאין להם אפילו תקנים של עובדים סוציאליים בשביל לטפל באנשים.

חיים ילין: זה נשמע מגוחך, אבל כך זה.

חיים ילין: יושבים לפעמים, ללא קשר פוליטי זה או אחר, אנשים ש"רחוק מהעין רחוק מהלב" – קובעים החלטות בתוך משרדים ולא מבינים מה קורה ללב של האנשים.

חיים ילין: אז אני בוחר לציין את עשר השנים האלה בשביל שננסה את הסטריאוטיפים האלה להזיז הצדה, כדי שאנחנו נבין שב"צוק איתן", כשאמרו לנו שזה בעקבות הגירוש, העקירה ואלה שרוקדים על הגגות – אני נפגעתי.

חיים ילין: אני אומר לכם, אני אומר לכם, אני נפגעתי באופן אישי.

חיים ילין: נפגעתי כי הבן שלי, שהיה בפנים, בתוך רצועת-עזה, לקח את וינברג, מתנחל, והוא כקיבוצניק פצוע הוציא אותו.

חיים ילין: והסטריאוטיפים שלנו – במקום לראות איך אחד מנסה להציל את השני ביחד, בתוך הקרב, הוא מסתכל על הקיבוצניק ועל המתנחל, ולא מסתכלים על בני-האדם שבפנים.

חיים ילין: ואני אמשיך לטפטף – מהיום הראשון שאני פה – ואני אמשיך לטפטף שאחדותנו והחוסן הלאומי שלנו הם בזה שנקשיב אחד לשני, שהקיצוניים ייעלמו, גם מימין וגם משמאל, ונצליח להקים מדינה שהיא לטובת התושבים, לטובת העם ואור לגויים.

חיים ילין: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת ילין.

יואל חסון: הדובר הבא, חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, בבקשה.

מכלוף מיקי זוהר: ביום הזה ממש אנחנו מציינים את עשר השנים שחלפו מאז העקירה; במילים ברורות – העקירה של יהודים מבתיהם.

מכלוף מיקי זוהר: ויתור על אדמת קודש ששייכת לעם ישראל, לעם היהודי – –

יואל חסון: עזה?

מכלוף מיקי זוהר: – – ומסירה של שטחים שבסופו של דבר, מבחינה אסטרטגית-ביטחונית-לאומית, הוכחה כטעות נחרצת.

מכלוף מיקי זוהר: ברשותכם, אני אתחיל בסיפור קצר עלי, כבן משפחה של אנשים שחיו, גדלו, התפתחו, צמחו בגוש-קטיף, הקימו עסקים שם, חיו שם את חייהם, התפללו בבתי-כנסיות, הרגישו מה זה חיים בקהילה, חיים הרמוניים.

מכלוף מיקי זוהר: אני אפילו זוכר את עצמי בגיל צעיר מאוד גולש שם בדיונות.

מכלוף מיקי זוהר: היו שם דיונות מרהיבות, גלשנו שם על קרטונים, יחד עם חברינו לגוש, והיו שם חיים נפלאים.

מכלוף מיקי זוהר: אני זוכר בסוכות, כשהיינו מסתובבים בין הסוכות.

מכלוף מיקי זוהר: המון המון נוסטלגיה.

מכלוף מיקי זוהר: ואני אחר כך מנסה להבין – אותם שטחים שהיה תענוג לחיות בהם.

יואל חסון: באמת?

יואל חסון: היו שם חיים נפלאים, אדוני?

יואל חסון: אתה מתעלם מהטרור, אתה מתעלם מכל מה שעבר שם, מהנפגעים שנפגעו שם.

יואל חסון: מאות אזרחים שנהרגו בפעילות טרור.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אתה יכול לא להפריע?

יואל חסון: אני לא מפריע.

אורן אסף חזן: קצת לכבד, קצת לכבד.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, אני לא מפריע.

מרדכי יוגב: – – – כמו זיקית – – –

יואל חסון: חבר הכנסת יוגב, אל תלמד אותי שום דבר.

יואל חסון: לא ממך אני אלמד משהו.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: מותר לי להעיר הערות.

יואל חסון: מותר לי להעיר הערות.

קריאה: – – –

יואל חסון: הוא גם יכול להתייחס אליהן.

מכלוף מיקי זוהר: אני אתייחס אליהן ועוד איך.

יואל חסון: הוא מתאר את זה כאילו זה היה שווייץ.

מכלוף מיקי זוהר: אני אתייחס אליהן.

מכלוף מיקי זוהר: אז אני אתאר לך הרבה יותר משווייץ.

מכלוף מיקי זוהר: אני אתאר לך אוכלוסייה שכל אחד ואחד מעם ישראל יכול ללמוד ממנה איך מתנהלים כעם, איך שומרים על אחדות של עם; איך כשחייל בא ומפנה אותך אתה עדיין בוכה ואומר לו שאתה אוהב אותו ומעריך אותו; איך אתה יודע לכבד את האחר; איך אתה יודע ללכת בתורת ישראל, בארץ-ישראל, יחד עם דרכו של עם ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: אלה דברים שאני באמת חושב שיש הרבה מה ללמוד מהאוכלוסייה שגרה שם.

מכלוף מיקי זוהר: אבל בלי שום קשר, אני יכול להגיד לך דבר אחד: באזורים הללו, עם כל הטרור שניסו להכות בנו אויבינו, היה דבר אחד ברור, היה מסר: אנחנו לא נותנים מתנות חינם.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו לא מוותרים על אף שטח או פיסה מאדמת ישראל, ארץ הקודש, למען אף אחד ולא לטובת אף אחד.

מכלוף מיקי זוהר: ואם היינו יותר תקיפים מבחינה ביטחונית היינו יכולים למנוע את כל הטרור הגרוע הזה שנוצר שם, כי בסופו של דבר אנחנו ממשיכים לשלם את המחיר הזה, כבר היום.

מכלוף מיקי זוהר: מאותם מקומות שאנחנו מסרנו לחברינו, לעם שמתיימר להיות זה שרוצה לעשות אתנו שלום, נורים עלינו טילים, ובסופו של דבר אותה תקווה שאנחנו מעניקים לאותו עם שמתיימר לעשות אתנו שלום בדמות הסכמי אוסלו הארורים – שצריך לבטל אותם לאלתר – גורם להם להמשיך ולתקוף אותנו, להמשיך ולפגוע בנו.

מכלוף מיקי זוהר: כי בסופו של דבר, אותה תקווה שאנחנו מעניקים להם גורמת להם לחשוב שהטרור הוא פתרון.

מכלוף מיקי זוהר: אבל זו לא הסוגיה; הסוגיה היא אחרת.

מכלוף מיקי זוהר: הסוגיה היא שאנחנו צריכים לומר אמירה, ביום הזה שבו אנחנו מציינים עשר שנים להתנתקות: לא עוד.

מכלוף מיקי זוהר: זה לא יקרה עוד פעם במדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: לא ניתן לזה יד.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו לא נישאר ולו דקה אחת בממשלה הזאת אם דבר כזה יעלה על הפרק, ומה שקורה היום בבית-אל זה עוד דבר שמראה לנו שצריך לשנות את הדרך.

מכלוף מיקי זוהר: צריך לבוא ולומר קבל עם ועדה לכל הזירה הבין-לאומית: חברים יקרים, הסכמי אוסלו בטלים.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו רוצים להחיל פה את תוכנית שמיר, עוד משנת 1992; רוצים להקים פה עשרות ערים ביהודה ושומרון.

מכלוף מיקי זוהר: זו הארץ שלנו, זה לא שייך לאף אחד אחר.

מכלוף מיקי זוהר: ומי שרוצה להיות אתנו בשלום, אנחנו נעזור לו לשגשג; מי שבתוך הרשות שלו, אותם פלסטינים שירצו לעבוד בצורה טובה – אנחנו נעזור להם בכלכלה, נעזור להם להתמזג אתנו, פה, בארץ-ישראל, ולעבוד יחד אתנו.

מכלוף מיקי זוהר: אבל מי שיעסוק בטרור – אנחנו נמגר את הטרור, ואנחנו נגרום לכך שלא יהיה שווה לעסוק בטרור.

מכלוף מיקי זוהר: זו הדרך היחידה.

מכלוף מיקי זוהר: אין שום דרך אחרת.

מכלוף מיקי זוהר: אחרי עשר השנים הללו שחלפו, לי היה הרבה זמן לחשוב, אבל בעיקר להפנים – – –

יחיאל חיליק בר: שמיר היה הראשון שדיבר על ישות פלסטינית.

מכלוף מיקי זוהר: אני אמרתי, ישות פלסטינית תהיה.

מכלוף מיקי זוהר: יש דבר כזה שנקרא "רשות פלסטינית" – שתישאר רשות פלסטינית, אין לי שום בעיה שהם יהיו רשות פלסטינית מפורזת.

מכלוף מיקי זוהר: אין לי שום בעיה עם זה.

מכלוף מיקי זוהר: אין לי שום כוונה שהם יצאו מפה.

מכלוף מיקי זוהר: הם פה כדי להישאר, ואין לי שום בעיה עם זה.

מכלוף מיקי זוהר: רק פשוט דבר אחד צריך להיות ברור: אותה תקווה שאנחנו נותנים להם גורמת להם לעסוק בטרור, כי הם כבר הבינו שטרור מביא להם תוצאות, ואנחנו צריכים לגרום לכך שהם יבינו שהטרור לא משתלם.

יואל חסון: תודה.

מכלוף מיקי זוהר: וזו הדרך שאנחנו צריכים לעשות.

מכלוף מיקי זוהר: אני מבין שהדברים לא נשמעים לאוזניך – – –

יואל חסון: לא, אני כמוך – נגד טרור.

מכלוף מיקי זוהר: אתה נגד טרור, אבל אתה, לצערי, בעד דברים אחרים.

יואל חסון: תם זמנך, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: רק אני אשלים איזה משפט אחרון, ככה, אבל אל תתרגז יותר מדי.

יואל חסון: אני אשתדל.

מכלוף מיקי זוהר: דעתו של היושב-ראש אינה נכונה.

מכלוף מיקי זוהר: דעתנו שלנו היא הנכונה.

מכלוף מיקי זוהר: הדעה שלנו תוביל לשקט ושגשוג במדינת ישראל, והדעה האחרת יכולה, חלילה, לגרום להם לעסוק בטרור.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת זוהר.

דניאל עטר: אני מזכיר לך – – – הפינוי, וראש הממשלה – – – והכי גרוע – שאתם מזניחים אותם ומפקירים אותם.

דניאל עטר: זה הכי גרוע.

יואל חסון: חבר הכנסת באסל גטאס, שבדרך כלל יש לו תמיד בשורות אופנתיות, אולי תספר לנו מה זו הבשורה האופנתית שלך היום, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת גטאס, אנחנו חייבים הסבר על המסר האופנתי שהחלטת להעביר היום.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

אורן אסף חזן: – – – הזוהר של הזהירות בדרכים – – –

באסל גטאס: – – אני יודע שמה שאני הולך להגיד – דברים קשים אולי למשמע לחלק מכם.

באסל גטאס: אז תנו לי לדבר.

באסל גטאס: זה הסיפור שלי, זה הסיפור שלנו מנקודת – –

שרון גל: – – –

באסל גטאס: – – הראות שלנו.

אורן אסף חזן: יום עסל – – –

באסל גטאס: ואני, זו זכות וזו חובה שלי להגיד מה שאני הולך להגיד.

באסל גטאס: בשנת 2005 עתרנו, מפלגת בל"ד, נגד תנועת המתנחלים מתנגדי ההתנתקות בשל השימוש שלהם בצבע הכתום, שהיה סימן ההיכר של תנועת בל"ד.

באסל גטאס: אומנם הוויכוח אז – –

אורן אסף חזן: – – – לכתום, אה?

באסל גטאס: – – היה על הסמליות שבדבר ועל הנזק הפוליטי אשר נגרם לנו בשל השימוש בצבע על-ידי אויבים פוליטיים ואידיאולוגיים, אך זה לא רק העניין הפרקטי של השימוש בסמלים, כי אם ניגוד בין ערכים.

באסל גטאס: אין גוונים של כתום, אדוני היושב-ראש.

באסל גטאס: יש רק צבע כתום אחד המייצג את האמת ואת הצדק.

באסל גטאס: הצבע הכתום, שלאורך ההיסטוריה ייצג ערכי חירות ועצמאות, זכויות אדם וצדק חברתי, מסמל אצלנו בבל"ד את ערכי הלאומיות הפלסטינית המתחדשת, הדמוקרטית, אשר הציגה את החלום ההומני והדמוקרטי לעתיד, הלוא הוא מדינת האזרחים, כאנטי-תזה למדינה היהודית ולפרויקט הקולוניאלי הנמשך של הציונות.

באסל גטאס: זו הדרך שלנו להתנגד לכיבוש ולהשתלטות המדינה היהודית על כל אורחות חיינו ולתיקון יחסי של העוול ההיסטורי שנגרם לנו כתוצאה מהנכבה; בו-בזמן, זהו הפתרון ההומני והאנושי ליהודים ולערבים, שיחיו ביחד ובשוויון אזרחי ולאומי במדינה דמוקרטית אחת.

באסל גטאס: מנגד – –

אורן אסף חזן: יהודית, יהודית.

באסל גטאס: – – הכתום – –

אורן אסף חזן: מדינה יהודית.

באסל גטאס: – – הדהוי של תנועת מתנגדי ההתנתקות מייצג את הצביעות של הכובש והמתנחל, אשר מצד אחד זועק – –

אורן אסף חזן: – – –

באסל גטאס: – – בשל גירושו מביתו – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – – אתה כובש.

מכלוף מיקי זוהר: למה – – –

אורן אסף חזן: – – –

מרדכי יוגב: – – – שותף לטרור.

מכלוף מיקי זוהר: אתה כבשת פה לפני כמה שנים.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו היינו פה לפניך.

יואל חסון: חבר הכנסת זוהר, חבר הכנסת זוהר – – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חזן – – –

מכלוף מיקי זוהר: היינו פה לפניך.

מכלוף מיקי זוהר: איך אתה יכול לקרוא לי כובש?

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: שמענו אותך.

אורן אסף חזן: מיקי – – –

יואל חסון: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: הייתי פה לפניך.

אורן אסף חזן: מיקי – – –

יואל חסון: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: אתה כובש.

יואל חסון: חבר הכנסת גל, תודה רבה.

סופה לנדבר: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת לנדבר, עצה טובה.

שרון גל: אנחנו עוזרים לך.

באסל גטאס: – – – אשר מצד אחד זועק בשל גירושו מביתו ומספר את הטרגדיה האנושית שלו והסבל שבא בעקבותיה, ומצד שני מתעלם טוטלית מכך שהבית נבנה בגזל ובנישול ובכיבוש ומתכחש לסבלו של העם הפלסטיני אשר גורש בהמוניו מארצו ומולדתו ועד היום חלקים רבים ממנו חיים במחנות הפליטים.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, ביום הזה אני רוצה לדבר על שני ערכים מנוגדים שלעולם לא יתיישבו זה עם זה: ערכי החירות והדמוקרטיה והכמיהה לעצמאות מחד גיסא, וערכי הקולוניאליזם, הכיבוש וההתנחלות באדמות אחרים לאחר גירושם מאידך גיסא.

באסל גטאס: מה אנחנו מציינים היום?

באסל גטאס: איזו עקירה ואיזה עקורים?

באסל גטאס: לא מציינים כאן טרגדיה אנושית, אלא ציון פוליטי – –

אורן אסף חזן: ועשינו לכם טובה – – – מפה.

באסל גטאס: – – ציני – –

אורן אסף חזן: עשינו לכם טובה גדולה שהוצאנו אתכם.

באסל גטאס: – – נגד אקט פוליטי שנעשה.

באסל גטאס: מציינים עשור לעקורי גוש-קטיף.

באסל גטאס: מתי הכנסת אימצה את הטרמינולוגיה של תנועת המתנחלים האלימה והבלתי-חוקית?

באסל גטאס: מה יותר טבעי מאשר ביטול כל ההתנחלויות בכל השטחים הכבושים – –

קריאה: לבטל – – –

באסל גטאס: – – ומובן שהדבר יהיה כרוך בפינוי התנחלויות ובהריסת בתים.

באסל גטאס: אך טבעי היה לתקן את העוול, במוקדם או במאוחר, ולפנות את ההתנחלויות מרצועת-עזה.

מרדכי יוגב: דבריך היו תקדים לגרש אותך מהארץ – –

באסל גטאס: השאלה – – –

מרדכי יוגב: – – לגיטימציה לגרש אותך – – –

יואל חסון: חבר הכנסת יוגב – –

באסל גטאס: – – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: – – אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אורן אסף חזן: עשינו לכם טובה שהוצאנו אתכם – – –

מרדכי יוגב: אני קורא אותך לסדר, היושב-ראש, פעם ראשונה.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה, ואני מבקש ממך לא להשתמש בידיים בצורה הזאת.

שרון גל: אבל למה אתה לא מפריע לו עם שאלות?

שרון גל: אין לך שום – משהו להקשות – – –

באסל גטאס: הוא עשה את זה לפני יומיים, שרון.

מרדכי יוגב: – – –

אורן אסף חזן: – – –

באסל גטאס: הוא עשה לי – – –

יואל חסון: אדוני, אתה בעצמך ראית – –

באסל גטאס: – – – עשה לי את זה חצי שעה לפני יומיים.

יואל חסון: – – בטלוויזיה ששאלתי אותו שאלות קשות – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: – – ואני לא צריך את העצות מכם, אדוני.

יואל חסון: אני מודה לכם.

באסל גטאס: אבל אתה צריך להוסיף לי זמן – – –

יואל חסון: אני לא אוסיף.

אורן אסף חזן: בסדר, דיברת יותר מדי.

באסל גטאס: מה, אני – – –

יואל חסון: אדוני, אין פה סולו.

יואל חסון: אף אחד לא מבטיח – –

באסל גטאס: – – – למה?

באסל גטאס: אבל הוא – – –

יואל חסון: – – נאומי סולו.

באסל גטאס: א.

באסל גטאס: מיקי דיבר, אז – – –

יואל חסון: אתה יודע, זה לא – – –

באסל גטאס: תן שתי דקות נוספות.

יואל חסון: אף אחד – – –

באסל גטאס: והם קטעו אותי.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: אף אחד, חברים, אף אחד לא מבטיח נאומי סולו – –

באסל גטאס: השאלה, אדוני היושב-ראש – –

יואל חסון: – – חבר הכנסת גטאס.

באסל גטאס: – – אינה למה עקרו את המתנחלים ברצועת-עזה ממה שנקרא גוש-קטיף; השאלה היא מה עושים עדיין עשרות-אלפי המתנחלים בשטחים הכבושים, בירושלים ובגדה המערבית.

באסל גטאס: למה הם לא מצטרפים למפוני ההתנחלויות של רצועת-עזה עד היום, ונשארים אבן נגף – –

אורן אסף חזן: תודה רבה לך – – –

באסל גטאס: – – בפני כל פתרון שלום צודק?

יואל חסון: תודה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת גטאס – –

באסל גטאס: אדוני – – –

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יואל חסון: – – תם זמנך.

באסל גטאס: אדוני – –

יואל חסון: אני רואה שיש לך עמודים שלמים – – –

באסל גטאס: – – תן לי להשלים.

באסל גטאס: טוב, אני – – –

יואל חסון: אין סיכוי.

באסל גטאס: אני מקצר.

באסל גטאס: תן לי – –

יואל חסון: אין סיכוי, אדוני.

באסל גטאס: – – לסיים.

באסל גטאס: תן לי לסיים.

יואל חסון: אתה צריך לתכנן את הנאום – –

באסל גטאס: לא, אתה – – –

יואל חסון: – – לזמן שאתה יודע שתקבל.

באסל גטאס: הם קטעו אותי לפחות דקה.

קריאות: – – –

יואל חסון: הם לא – – –

באסל גטאס: דקה הייתה מספיקה לי.

אורן אסף חזן: – – – החולצה הכתומה.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אנחנו מעריכים את ההזדהות עם החולצה הכתומה.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן – –

באסל גטאס: העקורים האמיתיים – – –

יואל חסון: – – תודה רבה.

יואל חסון: אדוני, אני מבקש לסיים את הנאום.

באסל גטאס: אדוני – – –

יואל חסון: משפט אחרון.

באסל גטאס: אדוני, הפליטים של מוחיים שאטי, מוחיים שבורה, מוע'אזי, נוסייראת, חאן-יונס, דיר-אל-בלח – אלה הם העקורים האמיתיים, אדוני היושב-ראש.

באסל גטאס: וכשאני עולה היום לבמה הזו – –

אורן אסף חזן: – – – לדבר עליהם – – –

באסל גטאס: – – אני רוצה להעביר מסר ברור: פולשים – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

באסל גטאס: – – ומתנחלים שייכים לעם אחד, לעם הכובש, שעדיין ממשיך להנציח את הכיבוש ולהתנחל.

באסל גטאס: אי-אפשר להיות מתנחל ולטעון – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אמרת משפט – – –

באסל גטאס: – – אחר כך שנעקרת מבתיך.

באסל גטאס: העקורים כאן משתייכים רק לעם אחד, העם הפלסטיני.

יואל חסון: תודה רבה לך – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: – – חבר הכנסת גטאס.

יואל חסון: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת גל, אני מציע שתציע את מועמדותך לסגן יושב-ראש הכנסת.

אורן אסף חזן: הכתום הולם אותך.

יואל חסון: יהיה מעניין לראות את המופע הזה.

מירב בן ארי: מופע אימים – – –

אורן אסף חזן: הכתום הולם אותך.

יואל חסון: מופע אימים, את אומרת.

יואל חסון: לא אני אמרתי, חבר הכנסת גל, אני רק ציטטתי.

מירב בן ארי: – – –

קריאה: – – –

יואל חסון: אתה רואה מה זה.

מירב בן ארי: לא – – –

יואל חסון: בבקשה, חבר הכנסת מוזס.

שרון גל: – – –

יואל חסון: השר – – –

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: השר שמשיב – יש לנו פה שר באולם, אז אין בעיה, אבל השר המשיב זה השר אריאל.

יואל חסון: יש פה, חבר הכנסת – השר אלקין נמצא פה.

מירב בן ארי: לא, הוא לא שומע.

יואל חסון: אז אפשר – – –

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש – –

יואל חסון: בבקשה, חמש דקות.

מנחם אליעזר מוזס: – – כנסת נכבדה, עשר שנים חלפו מאז הגירוש הנוראי מגוש-קטיף.

מנחם אליעזר מוזס: עדיין חרותים בלבנו הרגעים הקשים של הריסת הבתים, הפקרת בתי-הכנסת, הוצאת ספרי התורה בבכיות ודמעות ופינוי קבורים מבית-הקברות היהודי.

מנחם אליעזר מוזס: מדובר בטרגדיה לאומית שעדיין לא באה לקצה.

מנחם אליעזר מוזס: עד היום, עשר שנים אחרי ההתנתקות, משפחות עדיין אינן מסודרות בדירות קבע ומתגלגלות לפתחי מינהלת ההתנתקות, שהסבה בינתיים את שמה למינהלת "תנופה".

מנחם אליעזר מוזס: אני עדיין מחפש את התנופה שבמינהלת הזאת – –

דניאל עטר: אתה לא תמצא.

מנחם אליעזר מוזס: – – אם משפחות איבדו את בתיהן, את מטה לחמן, את היקר להן מכול, ועד היום הן אינן יוצאות מהמעגל הזה.

מנחם אליעזר מוזס: לא הרסו רק את הבתים, הרסו גם את הנפש.

מנחם אליעזר מוזס: בתים ניתן לבנות מחדש; אדוני היושב-ראש, נפש ומשפחה שנהרסה לא ניתן לשקם מחדש.

מנחם אליעזר מוזס: לא ניתן להקים את המשפחה הזאת מההריסות.

מנחם אליעזר מוזס: מול עיני עומדת טרגדיה של משפחה – רב מרדכי יוגב, אני רוצה שתשתמע – של אותה משפחה מגוש-קטיף שהייתה לי הזכות ללוות אותה, משפחה יקרה, שהגיעה לגוש-קטיף לאחר נישואיהם, עבדו קשה, בנו את עצמם מאפס.

מנחם אליעזר מוזס: שם גם נולדו להם שבעה ילדים.

מנחם אליעזר מוזס: ולאחר הפינוי הנוראי הם שוכנו במרכז הקליטה באשקלון, וכך המשיכו להתגלגל ללא בית, ללא עבודה, ללא תעסוקה, ועם נפש מרוקנת.

מנחם אליעזר מוזס: ההתמודדות הארוכה מוטטה את נפשו של אבי המשפחה.

מנחם אליעזר מוזס: בני-הזוג נאלצו להתגרש והמשפחה התפרקה ונהרסה לחלוטין.

מנחם אליעזר מוזס: המשפחה הזו לא לבד.

מנחם אליעזר מוזס: כמותם יש עוד רבים וטובים ששילמו את מחיר ההתנתקות בגופם ובנפשם.

מנחם אליעזר מוזס: למשפחות האלה מינהלת ההתנתקות לא יכולה לסייע, ושום פיצוי לא יכול לסייע להם.

מנחם אליעזר מוזס: שום דבר לא יחזיר לשבעת הילדים את הוריהם, את ההווי המשפחתי ואת בריאותם הנפשית.

מנחם אליעזר מוזס: היום כולם, מימין ומשמאל, כבר מודים שההתנתקות הייתה טעות אסטרטגית מהמעלה הראשונה, שהיא שהביאה לניצחון ולהשתלטות ה"חמאס" על הרצועה, הפכה אותה ל"חמאס טאון".

מנחם אליעזר מוזס: אולם בשעתו, אלו שהעזו להעלות על הדעת סוף עצוב הוצגו כהזויים.

מנחם אליעזר מוזס: מי שאמר שיירו טילים על רחובות, גדרה ותל-אביב הוצג כנביא זעם.

מנחם אליעזר מוזס: מבט של עשר שנים אחרי מאפשר לנו פרספקטיבה אחרת על הפינוי.

מנחם אליעזר מוזס: בזמנו אמרו לנו שמטרת התוכנית היא להביא למציאות ביטחונית, מדינית, כלכלית ודמוגרפית טובה יותר, שיציאה מרצועת-עזה ומאזור בצפון השומרון עשויה להקטין את החיכוך עם האוכלוסייה ושהשלמת התוכנית תשלול את תוקפן של הטענות כנגד ישראל בדבר אחריותה לפלסטינים ברצועת-עזה.

מנחם אליעזר מוזס: דבר לא נשאר מכל התחזיות האלה; כולן התנפצו אלי סלע.

מנחם אליעזר מוזס: החיכוך לא פחת אלא התעצם והתגבר, השטחים שפונו הפכו לקני טרור ל"חמאס" ובסיסים לארגוני הטרור.

מנחם אליעזר מוזס: ודברי הרהב, שטיל אחד מעזה – השמים ייפלו עליהם, התנפצו.

מנחם אליעזר מוזס: אביר ההתנתקות דאז, ראש הממשלה אריאל שרון, קבע את מטבע הלשון "דין נצרים כדין תל-אביב", זכור לכם?

מנחם אליעזר מוזס: כמו שלא יפנו את תל-אביב, לא יפנו את נצרים.

אורן אסף חזן: או שכמו שפינו את נצרים, יפנו את תל-אביב – את זה אני כבר לא יודע.

מנחם אליעזר מוזס: מי שהיה הכי מזוהה עם רצועת-עזה כמפקד יחידת 101, שבמסגרתה היה הסיכול של חדירת ה"פדאיון" לישראל בשנות ה-50, ולאחר מכן כאלוף פיקוד הדרום, כאדריכל ההתיישבות שהקים את ההתנחלויות האלה בגוש-קטיף – הוא-הוא שפינה אותן.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא יודע מי עוד זוכר את דברי שרון בסיעת הליכוד באותה תקופה, כשאמר: להחזיק 3 מיליון איש פלסטינים תחת כיבוש?

מנחם אליעזר מוזס: אפשר שלא לאהוב את המילה כיבוש, אבל מה שקורה זה כיבוש; זה גרוע גם לישראלים וגם לפלסטינים.

מנחם אליעזר מוזס: התקשורת חגגה עם המאמר הזה, הביאה את זה כפרומו לפני כל יומן חדשות, עד כדי כך שהיועץ המשפטי לממשלה דאז אליקים רובינשטיין התקשר טלפונית לראש הממשלה והעיר לו כי לא מדובר בשטחים כבושים אלא בשטחים מוחזקים.

מנחם אליעזר מוזס: המסקנה היא: אל תבטחו בנדיבים, בבן-אדם שאין לו תשועה, אומר דוד מלך ישראל.

מנחם אליעזר מוזס: ישראל בטח בה', ואין לנו להישען אלא על אבינו שבשמים.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: אתה ידעת לסיים בזמן, אדוני, כל הכבוד.

יואל חסון: ממש ראוי להערכה, וגם סיום יפה.

יואל חסון: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

זהבה גלאון: – – –

יואל חסון: אני מתייחס למה שהם אומרים.

יואל חסון: אני אולי אתייחס גם למה שאת תאמרי, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: – – – לא התפקיד שלך להעיר – – –

יואל חסון: אני לא מחפש ממך הערות.

זהבה גלאון: אני אומרת – – –

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: יש שמות שונים לסיפור הזה, שהוא בסופו של דבר, אדוני, חוט כואב מתוך הלב.

אילן גילאון: אבל לפני כל דבר אחר צריך לזכור שזאת הייתה החלטה לגיטימית שהתקבלה בתוך הבית הזה.

אילן גילאון: אני לא הצבעתי בעד התוכנית הזאת, אבל בנימין נתניהו כן, ושרים נוספים בממשלה הזאת הצביעו בעד התוכנית.

אילן גילאון: כדי שלא יהיה בלתי ברור, אני, אדוני, בעד הפינוי ולבי עם המפונים.

אילן גילאון: המתנחלים מעולם לא היו בני-פלוגתא שלנו.

אילן גילאון: מי שהיה בר-פלוגתא שלנו זה מי ששלח אותם למקסם השווא הזה, מי שבנה את הארמונות האלה באוויר, מי שבכחש הגדיר שאהבת ארץ-ישראל השלמה היא בכיבושה של כל הארץ.

אילן גילאון: ואני לכם אומר, כמי שאוהב את ארץ-ישראל, שאני כל כך אוהב אותה עד שאני מוכן להסתפק בחלק ממנה, וזהו הכורח.

אילן גילאון: ברור שזאת הייתה טעות אסטרטגית מהבחינה הזאת.

אילן גילאון: לא הפינוי היה הבעיה, אלא פינוי חד-צדדי – אין לו תוחלת.

אילן גילאון: כל מהלך חד-צדדי אין לו תוחלת.

אילן גילאון: זה היה חלק מדוקטרינת ה"אין פרטנר", שאוכלת בנו כל חלקה טובה.

אילן גילאון: עשר שנים אחרי הפינוי הזה אנחנו עדיין נמצאים בסיטואציה שכאשר יישבנו את האנשים – הייתי אומר כך, אדוני; הייתי אומר שפינוי האנשים מבייש את היישוב שלהם.

אילן גילאון: ולכן, מאותו רגע שהפינוי התבצע, לבי-לבי, כל כולו, עם המתיישבים.

אילן גילאון: עשר שנים עברו, ורבים מהאנשים האלה לא התאוששו.

אילן גילאון: אני לא יכול להקל ראש באנשים שמכנים את מה שקרה להם "עקירה".

אילן גילאון: מבחינתם זוהי עקירה.

אילן גילאון: לי קשה לעבור דירה, ולכן אני מבין את זה.

אילן גילאון: לא יכול להיות שמתוך 22 יישובים יש עדיין שלושה יישובים שבכלל לא עברו למגורי קבע: ניר-עקיבא, אמציה, נווה-ים.

אילן גילאון: ראיתי קודם כאן את אבי פרחן, איש שלשיטתו הוא איש מאמין, שפונה פעם אחרי פעם בגלל הבטחות של מקסם שווא.

אילן גילאון: כמעט כפליים מאחוז האבטלה במשק אצלנו קיים בין המפונים – זה דבר בלתי מתקבל על הדעת.

אילן גילאון: לו היה הדבר בידי, הייתי מעביר את המפונים, מתוך אחריות למעשה שעשיתי כממשלה, אל חלקי המולדת האחרים בכל המקומות בארץ, בתוך הקו הירוק.

אילן גילאון: ומעביר אותם על מגש של כסף.

אילן גילאון: אילו היה הדבר הזה בידי.

אילן גילאון: אבל לא היה הדבר בידי.

אילן גילאון: ולכן, הטיפול הכושל של מינהלת סל"ע בתחילת הדרך ושל ממשלת ישראל עד עצם היום הזה, ששלחה אנשים ושאתה יש לנו את הוויכוח, עדיין לא הסתיים.

אילן גילאון: אנשים היו צריכים מחדש למצוא את פרנסתם ולבנות את הכרם ולשבת תחת גפנם ותאנתם כאן, במרכז הארץ, אדוני, בכל המקומות האחרים, שאלמלא הוויכוח ההיסטורי הזה שמסכסך אותנו ומסכסך את המקום הזה ומסכן אותו, הם היו נמצאים שמה תמיד.

אילן גילאון: ודאי שיש לנו עניין בקליטה נכונה וטובה עד כדי יצירת מצב של סל קליטה למתנחלים, משום שלא תהיה ברירה – יהיו גם פינויים מחבלים אחרים ביהודה ושומרון, ולא הייתי רוצה לחשוב שההתייחסות אל המתנחלים שנשלחו לשם – שוב, על-ידי ממשלות ישראל – תהיה כטיפול במתנחלים של גוש-קטיף, שנפלו קורבן לשיטה, לחוסר אחריות של המדינה כלפי אנשים שהיא שלחה אותם לשליחות.

אילן גילאון: לא הייתי רוצה לחשוב על הדבר הזה.

אילן גילאון: ועדת החקירה לנושא גוש-קטיף קבעה שצריך להיות סקר בריאות נפשית לגבי האנשים האלה.

אילן גילאון: חלק מהאנשים, בצדק, מעורערים.

אילן גילאון: הדבר הזה, אדוני, לא נעשה עד היום.

אילן גילאון: 12% מהאנשים בגיל העבודה הם אנשים מובטלים זה עשר שנים קשות מנשוא.

אילן גילאון: ואני לכם בא ואומר, כמי שהגדרתי את עצמי כבעד הפינוי אבל עם המפונים, שהיום מדינת ישראל צריכה לעשות מעשה, אדוני השר, ולגמור את הסאגה העצובה הזאת שאנחנו רואים אותה באנשים שנשבר מטה לחמם, שאין להם מגורי קבע.

אילן גילאון: אני יודע מה הלילות שעובר אבי פרחן בכל העניין של ההתיישבות שלו מחדש, בפעם השלישית או הרביעית, בנווה-ים, ואין סיבה לדבר הזה.

אילן גילאון: יש ויכוח אחד שהוא ויכוח בינינו, בנושא הפינוי.

אילן גילאון: לא צריך להיות ויכוח בינינו על הטיפול שלנו באזרחי מדינת ישראל, ובעיקר באלה שנשלחו לבצע שליחות בשם המדינה.

אילן גילאון: לא היית פה אבל אמרתי: בכחש ובעורמה, במקסם שווא, נשלחו לשם.

אילן גילאון: לא היו צריכים להיום שם.

אילן גילאון: נחלת האבות היא בהרבה מקומות בארץ הזאת.

אילן גילאון: אז תואילו בטובכם, אתם, ממשלת ישראל הלאומית, או איך שלא תקראו לעצמכם, ותיתנו לאנשים האלה את המגיע להם ואת סל הקליטה המגיע להם בתוך מולדתם-ארצם, שהיא בתוך הקו הירוק.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת גילאון.

יואל חסון: חבר הכנסת כבל, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, רשמים פרלמנטריים, אני, ברשותכם, רוצה להתחיל, קודם כול, בעניין המפונים והטיפול בהם.

איתן כבל: הייתי, חברי הכנסת, שותף לאחר הפינוי מגוש-קטיף בשדולה, לצדו של חבר הכנסת ממרצ, יחד עם ג'ומס.

איתן כבל: באמת, עד היום, עד כמה שיכולתי לתת מעצמי עבור אותם אנשים – כי לעקור אנשים מביתם, ולא משנה מה הסיבה, להעביר אנשים מביתם, ובוודאי את מי שנולד וגדל שם, זה לא עניין של מה בכך.

איתן כבל: אין כאן שאלה, חבר הכנסת איציק שמולי, של מפלגה, של עמדה או של דעה.

איתן כבל: לא משנה איפה אתה, מי אתה, מאיזו דת אתה – העברת אנשים ממקום היא אירוע טראומטי.

איתן כבל: אנחנו, מעבר שלנו ממקום למקום הוא טראומה; מתוך רצון הוא איננו עניין של מה בכך.

איתן כבל: קל וחומר.

איתן כבל: ולצערי אני אומר, אדוני השר אורי אריאל, ואני יודע שאתה עסקת בזה שנים, אני פשוט באמת לא מבין איך עד היום יש אזרחי מדינת ישראל שגרו בגוש-קטיף שהטיפול בהם לא הסתיים.

איתן כבל: ואני לא מתכוון לאלה שכנראה לעולם לא יסתיים בהם הטיפול, ואתה יודע בדיוק למה אני מכוון.

איתן כבל: אני מדבר בסך הכול – תמיד יש את אלה שאתה לא תסיים אתם את הטיפול בהם לעולם.

איתן כבל: למה?

איתן כבל: ככה, בלי שנרחיב.

איתן כבל: אבל בשורה התחתונה, כשאני פוגש חלק מהם פה, זה נראה לי לא הגון, לא הגיוני.

איתן כבל: לכולנו.

איתן כבל: אני אומר, זה לא משנה, זה לא עניין של עמדה או דעה או מקום פוליטי.

איתן כבל: ואני מרגיש במידה רבה גם ככה, אם אני עובר במעבר חד – ואני רוצה שידעו: אף פעם לא הייתי שלם עם ההצבעה שלי בשאלה של גוש-קטיף.

איתן כבל: אני אומר את הדברים היום כאן בצורה מאוד ברורה.

איתן כבל: מעולם לא הרגשתי שלם.

איתן כבל: ואני אומר את זה יותר מכך, חברת הכנסת גלאון: במידה רבה אני מרגיש, חברת הכנסת מיכל רוזין, אילן, מנואל ומיקי ומי שצופה בנו, שבמידה רבה ההתנתקות החד-צדדית יצרה בעיה מאוד מאוד גדולה.

איתן כבל: אני לא בטוח שהיא הוכיחה את עצמה, למרות שתמיד נגיד: ההיסטוריה הייתה אומרת את זה, מה היה קורה אם לא.

איתן כבל: ובמידה רבה היא הפכה להיות כלי בידי מי – שלפחות את, אני, אחרים, שמאמינים במשא-ומתן – הפכה להיות כלי בידם מולנו.

איתן כבל: והעובדות מדברות בעד עצמן, כי בנסיבות האלה – שוב, אני לא יודע להסתכל על הדברים בהיבט ההיסטורי, אבל הדרום זאת לא חגיגה בדיוק, זה לא משהו שאני קם כל בוקר ואומר: ואללה, זו דוגמה ומופת.

איתן כבל: כמי שמאמין במשא-ומתן, כמי שמאמין בדרך השלום, אבל לפני כן כמובן בביטחון אזרחי מדינת ישראל, ומאמין באמונה שלמה שזו ארצנו, ויש בה אוכלוסיות נוספות, ונאבק על כך שזו תהיה מדינה יהודית, וזה מה שמנחה אותי במאבק שלי למען השלום, לפחות הניסיון – אני לא בטוח היום, ואומר לכם, אני מתחבט כבר הרבה זמן בשאלה הזאת.

איתן כבל: ואני אומר לך, חברי איימן עודה, שאני לא בטוח שהמהלך הזה – כי בסוף אומרים: אנחנו סופרים, חבר הכנסת שמולי, את הכסף במדרגות.

איתן כבל: ולא היה לנו יום אחד של מנוחה.

איתן כבל: אז נכון, תמיד אפשר לשבת ולהתחיל לעשות את חשבון הפצמ"רים: כמה פצמ"רים נפלו לפני, כמה פצמ"רים נפלו אחרי, מה היה קורה, כמה פיגועים היו לאורך הגדר, השר אורי אריאל, כמה היו.

איתן כבל: תמיד אפשר לעשות את זה, נכון.

איתן כבל: אבל בשורה התחתונה, כשאנחנו מודדים את המעשה – לא יודע.

איתן כבל: גם ברמה הצבאית, אריק שרון במעשה שלו, כמי שלא היה לו אמון בערבים – זה לא בא בדיוק ממקום של איזה אידיאולוגיה גדולה, של, חברת הכנסת גלאון, לעשות שלום עם הערבים.

איתן כבל: בואו נשים את הדברים – לפחות איך שאני רואה אותם היום.

איתן כבל: ויש לי פרספקטיבה היום.

איתן כבל: הוא פשוט אמר: תלכו ממני; וה"תלכו ממני" הזה לא עזב אותנו עד היום ולא עוזב אותנו ולא יעזוב אותנו.

איתן כבל: ואני אומר את זה לא ממקום של הכאה על חטא; אני אומר את זה כאן:

איתן כבל: אני לא מכה על חטא ולא באתי לעשות עכשיו את ההכאה על חטא.

איתן כבל: אלא אני אומר לעצמנו – ודרך אגב, אני אפילו לא רוצה להיכנס למהלך איך זה משפיע על תפיסתי לגבי המרחב.

יואל חסון: נא לסיים, אדוני.

איתן כבל: אני מסיים, אדוני.

איתן כבל: אני אמשיך להיאבק על השלום יום-יום, שעה-שעה.

איימן עודה: מה ההבדל בין הסכם השלום עם ירדן ומצרים לבין נסיגה חד-צדדית?

איתן כבל: הסכם, הסכם.

איתן כבל: המילה היא הסכם.

איימן עודה: תודה רבה.

איימן עודה: תודה רבה.

איתן כבל: איימן עודה, חברי, זה בדיוק ההבדל.

איתן כבל: כי שם הפקרת את זה לכאוס, לפאודה, כמו שאתם אומרים.

איתן כבל: זה מה שקרה.

איתן כבל: עוד לפני שאנחנו מתרוממים לשאלות הגדולות – ומותר להגיד את זה, מותר להגיד את זה.

איתן כבל: המעשה של הנסיגה – ואני יודע שעד היום יש לא מעט אנשים שדוגלים ומאמינים בעניין של הנסיגה החד-צדדית, ואני אומר: לא, מי שהולך למהלכים כאלה ולא מבין שגם בצד השני יש אנשים, וראוי לשים את האנשים שימשיכו לשלוט שם ולהנהיג ביום שאחרי, עושה עוול לשלום.

איתן כבל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת איתן כבל.

יואל חסון: ישיב על ההצעות לסדר-היום השר אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אחי ואחיותי מצפון השומרון ומגוש-קטיף, נזכור ונחזור.

אורי אריאל: בעיני זו לא ססמה, זה לא איזה חלום רחוק, דמיוני.

אורי אריאל: אכן, לקח כאלפיים שנה לעם היהודי לחזור לארצו, למולדתו, אחרי שנשלח לגלות, וחזרנו.

אורי אריאל: לקח 19 שנים מאז נלקחו בשבי מגיני גוש-עציון, והם חזרו לאדמתם ובנו יישובים פורחים.

אורי אריאל: בזיכרון סוד הגאולה, ואנחנו, שזוכרים, בעזרת השם גם נחזור.

אורי אריאל: אני מבקש להודות ליושב-ראש הכנסת, שאפשר את הדיונים היום בוועדות וגם במליאה, ולהודות גם לנשיא המדינה, שעשה במשכן נשיאי ישראל טקס ממלכתי.

אורי אריאל: כך ראוי לעם הזה.

אורי אריאל: אני מבקש, ראשית, להצדיע לחברי מצפון השומרון ומגוש-קטיף, לאלה שדבקים בשא-נור ורוצים לחזור ונמצאים שם עכשיו, לא כהפגנה, אלא כרצון אמיתי ועז לחזור לביתם, לארץ-ישראל.

אורי אריאל: שא-נור נמצאת, למי שלא יודע, באחריות ישראלית מלאה, מה שנקרא שטחי C.

אורי אריאל: היא לא נמסרה לגורם זר, ברוך השם, אבל היישובים נעקרו בגלל שיקולים זרים של איש אחד, ששילם שלמונים לחברי כנסת ולעסקנים פוליטיים, שבז לדמוקרטיה, אחרי שעשה משאל בליכוד, אחרי שרוב העם התנגד, והוא בשלו.

אורי אריאל: אני מצדיע לחברי שבזמן שהם היו בגירוש עצמו הם שאלו את ממשלת ישראל: מה המקום הכי חשוב שאנחנו יכולים לתרום למדינה?

אורי אריאל: לאן ללכת?

אורי אריאל: הם לא אמרו: נוח לנו כאן, או אולי כאן.

אורי אריאל: ולאן הם הלכו?

אורי אריאל: הם הלכו לחולות חלוצה, מקום קשה מבחינה התיישבותית; הם הלכו ללכיש, כי המדינה אמרה להם: פה זה חשוב, והקימו יישובים לתפארה.

אורי אריאל: אני מכיר את ההתיישבות הזאת מלפני 30 שנה, הייתי אתם כשהם עלו ליישובים.

אורי אריאל: אומר לך, ידידי חבר הכנסת אילן גילאון, אני לא אוהב את המילים "שלחו אותם".

אורי אריאל: אנשים, יש להם בחירה חופשית.

אורי אריאל: אבל אתה צודק, כן, זה היה בעידוד ממשלות ישראל לדורותיהם, מגלילי, רבין, ואני יכול להמשיך את כולם.

אילן גילאון: – – – פרס.

אורי אריאל: והם הלכו לשם מבחינתם בשליחות עצמית, חברתית, של גרעיני התיישבות שראו בזה ערך, והכול על אדמות מדינה והכול בצורה מוסדרת.

אורי אריאל: והבית הזה החליט, החלטה שאני אומר לכם בידיעה – אפשר לומר שהיא דמוקרטית כשסופרים את האצבעות.

אורי אריאל: כמי שיודע – לא חושב ולא מעריך אלא יודע איך זה התנהל, איך קנו פה אנשים בבית הזה – קנו, לא שום דבר אחר – כדי שיצביעו ויהיה רוב זעיר כזה, בושנו וגם נכלמנו.

אורי אריאל: אני מתכוון למי שחושב שאני מתכוון אליו, והדברים ידועים, ולא באתי פה עכשיו לקנטר וגם לא לעשות חשבונות, אלא בעיקר ללמוד את הלקח.

אורי אריאל: אני מצדיע לחברי שנאבקים יום-יום בביורוקרטיה שאנחנו, כמדינה וכממשלה, מומחים בה כדי להוציא את הנשמה לאותם אנשים באמת צדיקים.

אורי אריאל: אני אומר לכם, צדיקים.

אורי אריאל: אמרו פה חלק מחברי, חבר הכנסת עטר ואחרים: יש לך אפשרויות, אתה השר הממונה.

אורי אריאל: אני מבקש להעמיד דברים על דיוקם: אין לי סמכויות, והגיע הזמן שהבית הזה יבין את זה, כי יש לזה השלכה שתכף אני אגיע אליה.

אורי אריאל: באופן חוקי, יש לי אחריות אחת, וזה על הוועדה המיוחדת לפיצוי.

אורי אריאל: באנו עכשיו בהסכם הקואליציוני וביקשנו לקבל סמכויות, שיהיו אצלי, כדי שנוכל לגמור את הסאגה.

אורי אריאל: האם קיבלנו?

אורי אריאל: האם קיבלתי?

אורי אריאל: – תרשו לי לדבר בגוף ראשון, האחריות היא אצלי – לא ולא.

אורי אריאל: בשביל זה אתה צריך את משרד האוצר.

אורי אריאל: לצורך הקרוונים הוא אחראי, ולזה אחד אחר אחראי.

אורי אריאל: חברים, ככה לא פותרים את הבעיה.

אורי אריאל: ואני אומר לכם, ואני פונה לראש הממשלה: האחריות היא אצלך.

אורי אריאל: נכון, לפני שנתיים ומחצה ביקשת להעביר את זה אלי.

אורי אריאל: לא אני ביקשתי את זה, ולא הסכמתי בהתחלה, והיו פניות חוזרות ונשנות ונעתרתי, ואולי טעיתי.

אורי אריאל: ועדת החקירה הממלכתית שפרסמה את הדוח שלה אמרה כך – ציטוט: "על הממשלה לכלול גם הוראה מפורשת לכל זרועותיה, באופן שאינו מותיר מקום לאי-הבנה או ספק – – – להתייחס למימוש אחריותם לטיפול במפונים – לא רק בנושא זירוז בניית הקבע אלא בכלל הנושאים – כאל משימה לאומית דחופה, הנמצאת בראש סדר העדיפויות הממשלתי, ואשר קודמת למשימות שוטפות" אחרות.

אורי אריאל: אדוני ראש הממשלה, ועדת החקירה הגישה לך באופן אישי את העותק הראשון, באומרה: זו אחריות של ראש ממשלה.

אורי אריאל: מתי נערך הדיון האחרון בלשכתך בנושא?

אורי אריאל: מתי ביקרת את המפונים או פגשת אותם בלשכתך בפעם האחרונה?

אורי אריאל: אני אומר לך ומבקש ממך מפה – נדמה לי שאני יכול לדבר בשם כל חברי הבית: תן לי סמכויות וכלים לגמור את הסיפור העצוב הזה, שאין עליו שום מחלוקת בין כל חברי הבית.

אורי אריאל: אינני בא לדבר עכשיו על הגירוש וסיבותיו ולא להתווכח עם אף אחד; אנחנו במקום אחר.

אורי אריאל: אנחנו מטפלים באופן פרטני בכל משפחה, והצמדנו, מעבר לשתי הקהילות – קהילת קטיף, שנמצאת במושב אמציה, שהיא קהילה, והקהילה של נווה-ים – הצמדנו לכל משפחה באופן אישי מלווה שלוקח אותה ביד, אישית, ומנסה לקדם אותה ולראות איך היא תבנה בית, איך היא תמצא תעסוקה.

אורי אריאל: כן, כמו שאמר ידידי, חבר הכנסת גילאון, הם פגועים קשה; קשה לתאר למי שלא ביקר אותם.

אורי אריאל: ואני מציע לכם, ידידי, אפשר כל יום לעשות את הביקור שם, ואם תרצו, אני אבוא אתכם ונשלב ידיים; לא נהי ולא בכי, אלא נשלב ידיים, בעיקר עם שרי הממשלה, כי פה צריך לקבל החלטות.

אורי אריאל: ואי-אפשר שהמדינה תשגע קהילה שלמה בקטיף, וכשהם מגיעים לרגע האחרון אז אומרים להם: לא, טעינו, סליחה, הכול מההתחלה.

אורי אריאל: הרי זה מה שקורה.

אורי אריאל: הרי כשאומרים "זה לא ייתכן", סימן שזה בדיוק מה שקורה.

אורי אריאל: ואני אומר לכם: אני מטפל באנשים ובקהילות האלה יום-יום, זו לא הגזמה; כל יום.

אורי אריאל: פעם בזה ופעם בזה.

אורי אריאל: ועושה מאמץ, עושה מאמץ גדול כדי לפתור את הבעיות, כולל ממש האישיות, לטפל במשפחה פלונית, במשפחה אלמונית.

אורי אריאל: האם נלמד את הלקח?

אורי אריאל: ימים יגידו.

אורי אריאל: מה שברור, שעזות המצח והציניות של מי שהיה ראש הממשלה ושל עוזריו להגיד "לכל מתיישב יש פתרון" – אין חוצפה וגסות רוח יותר גדולות מאלה.

אורי אריאל: זה כבר גובל בהתעללות.

אורי אריאל: גם גירשת וגם ירשת.

אורי אריאל: אמר פה אחד מחברי: את הרוח הזאת אי-אפשר לשבור.

אורי אריאל: האנשים האלה, המשפחות הללו, וגם ילדיהן, אכן קורצו מחומר רוחני שאיננו ניתן לשבירה.

אורי אריאל: אני אומר מבמה זו לראש הממשלה: אני מבקש שתפעל לתת בידי, כשר הממונה על מינהלת "תנופה", שעוסקת לילות כימים בניסיון לעזור לאותן משפחות – ואני רוצה להודות להן על כך – תן בידי את הכלים לסיים את העניין.

אורי אריאל: אם לא יינתנו הכלים, אני שוקל להחזיר את המנדט אליך, לראש הממשלה.

אורי אריאל: יכול להיות שאתה תדע לטפל בהם טוב ממני.

אילן גילאון: – – –

אורי אריאל: הלוואי שאוכל לומר לכם שהעבודה הסתיימה.

אורי אריאל: אכן, אנחנו פועלים לסגירת מינהלת "תנופה", ואנחנו מתכוונים להשאיר גרעין קטן מאוד של עובדים במשרד החקלאות, שהוא יהיה הכתובת לאנשים שמצוקותיהם טרם נפתרו וטרם הגיעו אל המנוחה ואל הנחלה.

אורי אריאל: אני רוצה עוד פעם לומר לאחי ולאחיותי מצפון השומרון ומגוש-קטיף, שבעזרת השם נזכור ונחזור.

אורי אריאל: עם ישראל חי.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: מה אתה מציע, אדוני השר, לעשות עם ההצעות לסדר-היום?

אורי אריאל: אני מציע שזה יעבור לאחת מוועדת הכנסת.

אורי אריאל: היו היום דיונים, אבל אני מבקש אכן שייערך דיון באחת מהוועדות.

יואל חסון: באיזו ועדה – יש לך רעיון?

אורי אריאל: אני מציע שזה יהיה בוועדת הפנים, לצורך העניין.

אורי אריאל: אני רוצה להמליץ לפני יושב-ראש ועדת הפנים שיזמין גם את ראש הממשלה לדיון ענייני, כדי לראות איך פותרים את הבעיות שעדיין נשארו.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: אולי דווקא ביקורת המדינה היא הוועדה המתאימה?

יואל חסון: אם אתה רוצה, זה רעיון.

יואל חסון: יש פה דעה נוספת, של חבר הכנסת אורן חזן – בבקשה, אדוני, מהמיקרופון.

זהבה גלאון: קודם מצביעים.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אורחים יקרים, כנסת נכבדה, האזנתי בהקשבה רבה לכל הנואמים.

אורן אסף חזן: אני מזדהה עם כל הדברים, למעט דבריו הגסים של חבר הכנסת גטאס.

אורן אסף חזן: לאורך כל הדיון אני מנסה לחשוב במה אני רוצה להתעמק כשאני מגיע לדבר – האם בזיכרונות האישיים שלי מהרגע שבו הוצאנו בכוח מביתם של משפחת יפרח מנווה-דקלים?

אורן אסף חזן: מהרגע שבו נזרקנו מבית-הכנסת?

אורן אסף חזן: אולי מהרגע שבו ירדתי מהמצודה בשא-נור יחד עם הרב ליאור?

אורן אסף חזן: או לחלופין, אולי לקחת את הזיכרונות הטובים, את האמונה, את התקווה, את התמונות של אנשי קהילת נצרים, שעדיין צובעים ובונים ונוטעים?

אורן אסף חזן: אני גם מסתכל על אווירת הנכאים שיש פה במהלך הדיון, בלי להתייחס באמת להלקאה העצמית של חלק מהנוכחים על ההצבעה ההיא, על הטעות שכמעט כולם מסכימים עליה, על העובדה שצריך לסיים לטפל בעקורים, וזה צריך להיות הדבר הראשון במעלה.

אורן אסף חזן: אני בוחר לקחת דווקא מדבריו – תקנו אותי אם אני טועה – של הרב טוויל, רב קהילת נצרים, שאמר: אנחנו לא נצא מפה מושפלים.

אורן אסף חזן: אנחנו לא נצא פה עם הראש למטה.

אורן אסף חזן: אני קורא לחברי הכנסת גם היום, בסוף הדיון הזה, ובהקשר ישיר למה שקורה ברגעים אלה בבית-אל: הגיע הזמן שנפסיק להיות מושפלים.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנרים את הראש.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנפסיק לדבר בססמאות ונביא סוף לעוול שכבר נעשה.

אורן אסף חזן: בהקשר של דבריו של השר אורי אריאל, הגיע הזמן שנחזור, לפחות בשלב הראשון, ליישב את צפון השומרון.

אורן אסף חזן: אין שום סיבה שבעולם שלא נחזור וניישב את גנים, כדים, חומש ושא-נור, וגם מעבר.

אורן אסף חזן: אני אסכם ואקח ממילותיה של נעמי שמר מהשיר "על כל אלה", שבו נאמר: "אל נא תעקור נטוע, אל תשכח את התקווה.

אורן אסף חזן: השיבני ואשובה אל הארץ הטובה".

אורן אסף חזן: אז נטוע כבר נעקר, אבל הגיע הזמן להיצמד לתקווה.

יואל חסון: תודה.

אורן אסף חזן: אנחנו נמצאים בארץ הטובה.

אורן אסף חזן: לחזור ולבנות.

אורן אסף חזן: אדוני ראש הממשלה, תיקח אחריות ותעשה מעשה לפני שיהיה מאוחר גם בבית-אל.

אורן אסף חזן: אנחנו סומכים עליך ומאמינים בך.

אורן אסף חזן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: מי שבעד – הוא בעד להעביר את זה לוועדת הפנים, על-פי הצעת השר; מי שנגד – הוא בעד להסיר.

יואל חסון: בבקשה, מצביעים.

יואל חסון: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יואל חסון: 13 חברי כנסת בעד, אפס מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהנושא יעבור לדיון בוועדת הפנים.

יואל חסון: כרגע ימסור הודעה, בשם יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת אורן חזן.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אבקש להודיע בזאת, על-פי הודעת ועדת הכנסת, בשם יושב-ראש ועדת הכנסת, על חילופי אישים בוועדות כדלקמן: בוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים והאלכוהול, מטעם סיעת יש עתיד – במקום חבר הכנסת מיקי לוי יכהן חבר הכנסת חיליק בר.

): בוועדה המיוחדת לפניות הציבור, ממכסת סיעת המחנה הציוני תכהן חברת הכנסת עליזה לביא.

): תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אפשר לחזור על החלק שמדבר עלי?

אורן אסף חזן: בוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים והאלכוהול, מטעם סיעת יש עתיד, במקום חבר הכנסת מיקי לוי יכהן חבר הכנסת חיליק בר, בשם סיעת יש עתיד.

אורן אסף חזן: כך נוסח ההודעה.

יואל חסון: תודה לך, חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: סגן מזכירת הכנסת ימסור הודעה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 12), התשע"ה–2015, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח) (תיקון מס' 2), התשע"ה–2015, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 60 לתקנון הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, סגן מזכירת הכנסת.

יואל חסון: [מס' כ/568; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 2209; דברי הכנסת ה-19, מושב שני, חוב' ל"ז, עמ' 12729; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו ממשיכים בדיון.

יואל חסון: הנושא הבא: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 161), התשע"ה–2015, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יואל חסון: בבקשה.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, זאת הפעם הראשונה שאני מציג הצעת חוק לקריאה שנייה ושלישית.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 161), התשע"ה–2015, שיזם חבר הכנסת מיקי רוזנטל, יחד עם חברי הכנסת קארין אלהרר ואילן גילאון, ובתקופה שהיה חבר הכנסת – חיים כץ.

אלי אלאלוף: מטרתה של הצעת החוק היא להגן על הגמלה המשולמת לזכאים על-ידי המוסד לביטוח לאומי ולהבטיח שעיקר הגמלה יגיע ליעדה.

אלי אלאלוף: זאת, באמצעות הקטנת הסכומים שגובים צדדים שלישיים בעד טיפול בתביעה לגמלה.

אלי אלאלוף: מדובר בעורכי-דין, רואי-חשבון, יועצי מס וגורמים מתווכים אחרים, לרבות חברות שונות שעוסקות במימוש זכויות רפואיות.

אלי אלאלוף: הצעת החוק עוסקת במספר מצומצם של גמלאות שמשלם המוסד לביטוח לאומי וכרוכות בקביעת אחוזי נכות: גמלת נכות מעבודה, גמלת נכות כללית, גמלת ילד נכה, גמלת שירותים מיוחדים, גמלת ניידות, גמלה לפיצוי נפגעי גזזת וכן גמלת פיצויים לנפגעי פוליו.

אלי אלאלוף: מתוך הבנה שהגבלת התשלומים שניתן לגבות בעד טיפול בתביעות עלולה לעלות כדי פגיעה מסוימת בחופש העיסוק, ביקשה הוועדה לבחון מה הם השיעורים המידתיים להגבלה זו שיאפשרו את המשך פעילותם של הגורמים הפעילים בשוק זה – המילה שוק בדגש שלי – לרבות הבטחת רווח.

אלי אלאלוף: לשם כך התקשרה הוועדה עם רואה-חשבון יהודה מלול, שהוא בעל ניסיון בתחום קביעת המחירים, והוא ערך דוח מפורט ביחס לשיעורי ואופני הגבלת שכר הטרחה הראויים.

אלי אלאלוף: רואה-החשבון פעל בהנחיית מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שמע את כל הגורמים הנוגעים בדבר והציע מסגרת שמבטיחה כיסוי עלויות הטיפול ותוספת רווח של 9%.

אלי אלאלוף: סוגי הטיפול כרוכים בשירותים שונים ומצריכים השקעת משאבים שונה, ועל כן נקבעו אחוזים שונים לטיפול בסיסי ולטיפול בידי עורכי-דין בשלבים שונים.

אלי אלאלוף: בכנסת הנוכחית הוועדה נתנה את דעתה באופן מיוחד לנושא הגמלאות הקטנות, עד 1,200 שקל, והרצון ליצור תמריץ לטיפול בהן.

אלי אלאלוף: בנוסף, ניתנה תשומת-לב לגמלת נפגעי עבודה, שבה נדרשת הוכחת קשר סיבתי, בפרט למענקים לנפגעי עבודה, ולפיכך ניתנה הגדלה מדורגת של האחוזים בעד הטיפול בגמלאות אלה.

אלי אלאלוף: הוועדה החליטה כי יש למנוע פיצול מלאכותי של התביעות בניסיון לגבות תשלומים נפרדים בעד כל הליך.

אלי אלאלוף: עם זאת, הוועדה ניאותה להתייחס במפורש למצב של מעבר מגמלת ילד נכה לגמלת נכות כללית, וכן העניקה סמכות לשרים לקבוע חריגים לכלל של תביעה אחת, ובצד זאת – לקבוע הגבלות שכר המתאימות במקרים אלו.

אלי אלאלוף: גביית התשלומים בעד טיפול בתביעה מבוססת על פרק זמן שאינו עולה על 60 חודש.

אלי אלאלוף: קבענו הגבלה של מועדי הגבייה שמטרתה להגן על הגמלה ולמנוע מצב שבו החזר חובו של מקבל הגמלה אינו משאיר בידו די למחייתו.

אלי אלאלוף: הוועדה הייתה קשובה גם לטענות כנגד ההגבלות על אופן הגבייה והחליטה להגדיל את סכומי הגבייה מתוך הסכומים שמשולמים בעד התקופה שקודמת לאישור התביעה, דבר שמקצר את הגבייה ומהווה בפני עצמו תמריץ לתביעה בעד תקופות רטרואקטיביות.

אלי אלאלוף: יתרה מכך, הוועדה ניאותה לאפשר קיצור של משך הגבייה בהסכמת שני הצדדים, שניתנה לאחר החלטת הזכאות, בזמן שבו הלקוח כבר יודע את גובה הגמלה שהוא יקבל ויכול לכלכל את צעדיו.

אלי אלאלוף: הצעת החוק מאפשרת להחריג מהתשלום בעד טיפול בתביעה חוות דעת מקצועיות מסוימות, כמו רופאים ואחרים, שהתשלום בעדן אינו מותנה בתוצאות ההליך ואין זיקה בין נותן חוות הדעת למייצג בתביעה.

אלי אלאלוף: בדרך זו יהיה ברור ללקוח מה העלות הנגבית ממנו בעד שירות התיווך ומה העלות שכרוכה בשירות המקצועי שיינתן לו.

אלי אלאלוף: הוועדה שקלה את הטענה שיש להחריג גם סיכום רפואי שמקשר בין ליקויים שונים לאחוזי הנכות, אך מצאה ששירות זה הוא מרכזי במסגרת השירותים שאמורים להעניק גורמים שאינם עורכי-דין, ואף הובא בחשבון בחישוב עלויותיהם.

אלי אלאלוף: הוועדה קיבלה את הצעת רואה-חשבון מלול שסכום הקצבה יובא בחשבון במלואו, ובחרה במנגנון פשוט שלפיו הסכום לחישוב יהיה סכום הגמלה המגיע בעת החלטת הזכאות.

אלי אלאלוף: גם במקרה של פטירה נקבע מנגנון פשוט שלפיו ממועד הפטירה לא ייגבו תשלומים שטרם נגבו, למעט במקרה מיוחד של קצבת תלויים בעבודה, אם ניתנה הסכמה להמשך גבייה.

אלי אלאלוף: הוועדה הסכימה שגם כשלאחר הפטירה אושרה זכאות לתקופה שקדמה לפטירה, ניתן יהיה לגבות בעד התקופה שקדמה לפטירה.

אלי אלאלוף: על מנת ליצור ודאות בקרב מקבלי השירות על השירות שיינתן להם ולהגביר את השקיפות, מוצע לחייב חתימת הסכם התקשרות בכתב לטיפול בתביעה, וכן למסור מראש לתובע מידע כללי בנוסח שיפורסם באתר המוסד לביטוח לאומי כדי להבטיח כי המידע אכן יימסר.

אלי אלאלוף: מוצע כי אי-מסירת דף המידע תפחית את השיעורים המרביים שניתן לגבות לפי החוק לכדי 85% מהסכום הכולל שניתן היה לגבות.

אלי אלאלוף: רואה-חשבון יהודה מלול, שהכין את הדוח, ליווה את המשך הליכי החקיקה ואישר כי התוצאה הסופית אכן מתאימה למתווה, ואף הציע תיקונים בהתאם לטענות נוספות שהועלו לקראת סיום הליכי החקיקה.

אלי אלאלוף: יחד עם זאת, מעשה החקיקה אינו סוף פסוק, וניתן יהיה להמשיך ולבחון את השפעת הצעת החוק על מימוש הזכויות הרפואיות באמצעות מחקר מלווה בן חמש שנים – מחקר שהצענו שהביטוח הלאומי יעשה באמצעות גוף חיצוני – שבמהלכן יימסרו לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתונים על הגמלאות ושיעוריהן, תוך הבחנה בין מיוצגים ומקבלי סיוע.

אלי אלאלוף: לשם מימוש אפשרות המעקב יידרשו המייצגים או המסייעים לציין את דבר הייצוג או הסיוע, והוועדה קראה למוסד לביטוח לאומי להבטיח כי ציון זה לא יהיה בפני אנשי המוסד המטפלים בתביעה, כדי שלא יהיה חשש מהטיה בטיפולם בתביעה.

אלי אלאלוף: נוסף על כל אלה העניקה הצעת החוק סמכות לשר המשפטים, בהסכמת שר הרווחה ובאישור הוועדה, לשנות את השיעורים והסכומים שנקבעו בהצעת החוק.

אלי אלאלוף: שילוב זה של מחקר וסמכות לשינוי השיעורים מבטיח שאם נקבעו הגבלות שאינן מתאימות, בין לחומרה ובין לקולא, הן ניתנות לתיקון.

אלי אלאלוף: לסיכום, הצעת החוק עברה שינויים רבים, והוראותיה המובאות בנוסח שהכינה הוועדה הן מידתיות ומאוזנות, ומבטיחות, מחד גיסא, השארת סכומים גדולים יותר מהגמלה בידי המבוטחים ומניעת ניצול לרעה של חולשתם, ומאידך גיסא, מאפשרות את המשך פעולת הגורמים שיבטיחו מתן שירות למבוטחים.

אלי אלאלוף: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני קורא לכם, חברי חברי הכנסת, לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות, לסיום, לכל מי שתרם להכנת הצעת החוק וליוזמים שלה, ובמיוחד לחברי מיקי רוזנטל, על הרוח המדהימה שלו בלשכנע את כל המערכת.

אלי אלאלוף: כמעט בלי כעס הוא עשה את זה.

אלי אלאלוף: ואני חייב להגיד לכם שזה תיקון עוול שאלפי אנשים סובלים ממנו עד עכשיו, ועוד ארבעה חודשים, מפני שההתנהגות של רוב הגורמים היא מחפירה.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה לציין שהיינו תחת לחץ מתמיד של גורמים אינטרסנטיים – למה לא, הרבה כסף – ומעורבות לפעמים לא ראויה של אנשים רמי-מעלה במערכת הפוליטית והממשלתית שלנו.

אלי אלאלוף: ראשית, אני רוצה להודות לנועה בן-שבת, היועצת המשפטית, ולצוות הנפלא שלה, שעשה עבודה אדירה, ולמנהלת הוועדה האגדתית הזאת שנקראת וילמה מאור, שמלמדת אותי כל יום הרבה מאוד, ולכל הצוות שלה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תרשה לי עוד משפט, סליחה – לא הוגשו שום הסתייגויות להצעת החוק.

אלי אלאלוף: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אין הסתייגויות ואין בקשות לרשות דיבור.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה כמקשה אחת על הצעת החוק החשובה הזאת.

יואל חסון: הצבעה עכשיו – כולל לוח התיקונים, כמובן; הצעת החוק כולה, כולל לוח התיקונים.

יואל חסון: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–5 – 22 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

יואל חסון: בוודאי.

יואל חסון: אני מוסיף את יושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף, חבר הכנסת.

יואל חסון: אני מוסיף גם את פרופסור יונה, חבר הכנסת, את חבר הכנסת ילין, את חבר הכנסת כבל ואת חבר הכנסת חיליק בר.

יואל חסון: אתם רוצים הזדמנות נוספת?

יואל חסון: נעשה הצבעה נוספת כדי שיירשם?

יואל חסון: אסור.

יואל חסון: לשלישית.

יואל חסון: לשלישית, לשלישית.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, האם אני יכול לגשת להצבעה בקריאה שלישית?

יואל חסון: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יואל חסון: ההצבעה עכשיו, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 25 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 161), התשע"ה–2015, נתקבל.

יואל חסון: ובכן, 25 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 161), התשע"ה–2015, עברה בקריאה שנייה ושלישית, כולל לוח התיקונים, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: אני רוצה באמת לברך את כל העוסקים בדבר.

יואל חסון: מדובר בהצעת חוק משמעותית, דרמטית.

יואל חסון: ואחד היוזמים המרכזיים בה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אני מבקש ממך לבוא לברך – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: ברכות חמות.

יואל חסון: באמת מהפכה חשובה.

יואל חסון: באמת.

יואל חסון: כל הכבוד.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני שר הרווחה, חברי חיים כץ, חברי חברי הכנסת, היום הסתיים מסע שנמשך כמעט שנתיים בחקיקת אחד החוקים הצודקים ביותר, לטעמי, שמחוקקת הכנסת הזאת.

מיקי רוזנטל: זה היה מסע מפרך מאוד, רצוף איומים, השמצות אישיות, שקרים, לחצים, חלקם אפילו, לטעמי, חצה את רף הלגיטימיות של לוביזם אגרסיבי וכוחני.

מיקי רוזנטל: עשרות "שליחים", שישה משרדי לובי ומשרדי יחצנות פשטו על משרדיהם של שרים וחברי כנסת במטרה לסכל את החוק הזה באמצעות הפצה של שקרים וכזבים חסרי שחר.

מיקי רוזנטל: אני, את הסיפור הזה עוד אספר במלואו פעם.

מיקי רוזנטל: תכלית החוק היא להבטיח, כמובן, שמרב הקצבה שמעניקה המדינה לאדם נכה, אדם שחלה או נפצע, שמרב הקצבה הזאת יגיע למי שזכאי לה.

מיקי רוזנטל: לא בכדי מוציאה המדינה כל כך הרבה משאבים כדי להעניק קצבאות כאלה.

מיקי רוזנטל: הן נועדו למנוע ממקבלי הקצבה להידרדר כלכלית, לעתים אל מתחת לקו העוני.

מיקי רוזנטל: לצערי, מחדלים של הביטוח הלאומי הולידו את גדודי המתווכים הללו ואת הנצלנים.

מיקי רוזנטל: מקומם אותי שאדם נזקק למתווך כדי להשיג את מה שמגיע לו בזכות, בכלל, ובכל זאת, מכאן ועד גביית שכר טרחה חזירי וניצול ציני של המצוקה פעורה תהום ענקית.

מיקי רוזנטל: החוק יסייע לרבבות ישראלים בכל שנה.

מיקי רוזנטל: הוא חוסך להם אלפי שקלים ולעתים אפילו עשרות-אלפי שקלים מדמי התיווך המופרזים שגבו מהזכאים שלא בצדק חברות מימוש זכויות ועורכי-דין.

מיקי רוזנטל: אותי זה מרגיז שגוזרים קופון מקצבאות של אנשים חולים או מדמי קיום של אנשים נכים.

מיקי רוזנטל: המדינה מושיטה להם סיוע כדי להשתקם, ומהכספים שהם מקבלים כדי לרכוש תרופות או טיפולים רפואיים יש מי שגוזר לעתים רבע ושליש.

מיקי רוזנטל: זה לא הגיוני וזה לא מוסרי.

מיקי רוזנטל: מעתה יוגבל שכר הטרחה והוא יהיה מידתי.

מיקי רוזנטל: מחד גיסא הוא יאפשר רווח סביר למתווכים, ומאידך גיסא – יותיר את רוב הקצבאות בידי הציבור.

מיקי רוזנטל: כבר שומעים מפי המתווכים טענות סרק של קוזק נגזל, כאילו החוק ימנע מהם לפעול ומי שייפגעו הם דווקא הנכים.

מיקי רוזנטל: אלה שטויות.

מיקי רוזנטל: תהליך החקיקה כולו היה חסר תקדים בכנסת בכלל, והוא לווה על-ידי רואה-חשבון שנשכר על-ידי הכנסת, רואה-חשבון יהודה מלול.

מיקי רוזנטל: הוא בדק את הספרים ואת הנתונים ואישר את התוצאה הסופית.

מיקי רוזנטל: זהו תהליך זהיר וחסר תקדים בחקיקה בארץ.

מיקי רוזנטל: מעבר לגובה שכר הטרחה, החוק הזה מסדיר הרבה מאוד סוגיות נוספות, כמו הסכם הגון בין המתווך לבין מי שמבקש את הקצבה וביטול האפשרות לגבות כספים שלא התקבלו בכלל.

מיקי רוזנטל: היה מצב מטורף שאנשים קיבלו קצבה של 2,000 שקל ונדרשו לשלם 40,000 ו-50,000 שקל שכר טרחה – מצב בלתי סביר בעליל.

מיקי רוזנטל: הדבר הזה הסתיים היום.

מיקי רוזנטל: כמו כן, הכנסנו לחוק הזה סעיף מאוד מאוד חשוב של סיוע משפטי חינם.

מיקי רוזנטל: המדינה תעניק סיוע משפטי חינם – ללא מבחן של הכנסה, אגב – במקרה של תביעה כנגד מי שתובע את הגמלה או הליכי הוצאה לפועל נגדו.

מיקי רוזנטל: המדינה היא שתממן לו את הסיוע המשפטי.

מיקי רוזנטל: באמת, בחוק הזה עשינו הרבה מאוד מהפכות, והוא משמעותי מאוד.

מיקי רוזנטל: דאגנו גם לקצבאות הקטנות, כדי שיהיה כדאי למתווכים לטפל גם בהן.

מיקי רוזנטל: אנחנו אפשרנו להמיר את דמי הפתיחה בתיק, שנגבים במועד ההתקשרות וללא קשר להצלחה בתביעה, לאחוזים מהגמלה הנגבים במקרה של הצלחה בתביעה.

מיקי רוזנטל: החרגנו מהחוק כל מיני מקרים ששוכנענו שיש בהם כדי לעודד דווקא את המייצגים, כמו החרגה במגבלות התשלום לתביעות לבית-הדין לעבודה כנגד החלטת פקיד תביעות, טיפול בבדיקה מחדש שנעשית ביוזמת הביטוח הלאומי, ועוד ועוד.

מיקי רוזנטל: בהזדמנות זו אני באמת מבקש מעומק הלב להודות להרבה מאוד אנשים שסייעו לי בחוק הזה: קודם כול לווילמה מאור, שהיא באמת מנהלת מיתולוגית – אין מילה אחרת – של ועדת העבודה והרווחה.

מיקי רוזנטל: ללא תמיכתה, ניסיונה וחוכמתה לא הייתי עומד פה היום; לעורכת-הדין נועה בן-שבת, היועצת המשפטית של ועדת העבודה והרווחה, שטרחה באמת לילות כימים על החוק הסבוך הזה, ולעוזרת שלה, עורכת-דין יעל סלנט, שהיא העוזרת של היועצת המשפטית של הוועדה; לעורך-דין שי סומך ממשרד המשפטים; לשר הרווחה חיים כץ, שהיה גם בין יוזמי החוק הזה בכנסת הקודמת ועכשיו, בגלל שהוא שר, הוא כבר לא יכול להצטרף ליוזמה.

מיקי רוזנטל: אבל ללא תמיכתו ומסירותו בכלל לנושא החברתי, ללא התמיכה שלו, הבלתי-מסויגת – ותאמינו לי, היו סצנות שאני כבר כמעט נשברתי והוא החזיק אותי על הידיים שלו – ללא עזרתו וסיועו החוק הזה לא היה נחקק.

מיקי רוזנטל: תודה, חיים.

מיקי רוזנטל: אני, כמובן, מבקש להודות לשותפי לחוק, חברי הכנסת אילן גילאון וחברת הכנסת קארין אלהרר, שסייעו ועזרו בכל עניין ודבר; לשרת המשפטים איילת שקד, שגם היא סייעה; לשר הרווחה הקודם, חבר הכנסת מאיר כהן; ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלי אלאלוף, שנרתם לחוק הזה כאילו היה יציר כפיו.

מיקי רוזנטל: ואני אומר לך, חבר הכנסת אלאלוף: זה יציר כפיך, ויש לנו במה להתגאות.

מיקי רוזנטל: זה חוק ממש חשוב; לענת לוי ועמי צדיק ממרכז המחקר והמידע של הכנסת; לזהבה גלאון, מנהלת הסיעה שלנו, הנפלאה; לעורכת-דין קורל אבירם, שהיא יועצת לשר הרווחה; לחובב ינאי מ"המשמר החברתי".

יואל חסון: קראת לה זהבה גלאון.

מיקי רוזנטל: סליחה, סליחה – לזהבה אילני.

מיקי רוזנטל: איזה שטות נוראה, אני מתנצל.

מיקי רוזנטל: גם לזהבה גלאון אני מודה.

מיקי רוזנטל: רק רגע, שנייה.

יואל חסון: חבר'ה, תנו לו לסיים.

יואל חסון: הוא מתרגש, ובצדק, אז תנו לו.

מיקי רוזנטל: נכון.

יואל חסון: בצדק.

יואל חסון: זה חוק דגל ממש.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להודות לעוזרי הנאמנים והאהובים, אדם רינגל ואסף גולדפרב, שתמכו ועזרו, נאבקו וגם ניצחו.

מיקי רוזנטל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת רוזנטל.

יואל חסון: באמת תודה רבה על המעשה החשוב הזה.

יואל חסון: הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון מס' 4 – הוראת שעה) (הכרה בלימודי תעודה), התשע"ה–2014;

יואל חסון: ["דברי הכנסת" ה-19; מס' כ/592, מושב שלישי, חוב' ז', עמ' 14937; מס' כ/575, מושב שלישי, חוב' ג', עמ' 13826.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יואל חסון: הנושא הבא: הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק.

יואל חסון: ימסור את ההודעה יושב-ראש הוועדה.

יואל חסון: אדוני, חבר הכנסת אלאלוף, הודעה שלך.

יואל חסון: הראשונה – הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון מס' 4 – הוראת שעה) (הכרה בלימודי תעודה), התשע"ה–2014 – כ/592; פ/2184/19; השנייה – הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 13) (היעדרות בשל מחלה קשה), התשע"ה–2014.

יואל חסון: רק הודעה, לא תהיה הצבעה.

יואל חסון: הראשונה זה הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות.

יואל חסון: בבקשה, יושב-ראש הוועדה.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות החליטה להודיע לכנסת על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון מס' 4 הוראת שעה) (הכרה בלימודי תעודה), התשע"ה–2014, שהגישו בכנסת היוצאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, רוברט אילטוב, יריב לוין, דוד צור, אברהם מיכאלי, אורית סטרוק, דב ליפמן, וחבר הכנסת דוד רותם, זיכרונו לברכה.

אלי אלאלוף: לפי החוק הקיים, לשם קבלת תעודת מקצוע בריפוי בעיסוק, פיזיותרפיה, טיפול בהפרעות תקשורת ותזונה, המאפשרת לעסוק באותם מקצועות, נדרש בארץ, בין היתר, שהאיש או האישה יהיו בעלי תואר אקדמי ראשון באותו מקצוע בריאות.

אלי אלאלוף: חלק מהמבקשים לקבל תעודת מקצוע הגיעו ממדינות שבהן מקצועות הבריאות האמורים נלמדו כלימודי תעודה, ולא ניתן היה ללמוד אותם כתואר אקדמי באותן מדינות.

אלי אלאלוף: כתוצאה מכך, חלק מהעולים החדשים המעוניינים לעלות לארץ ולהשתלב בעבודה אינם יכולים לקבל את התעודה ממשרד הבריאות באותו מקצוע שהם למדו ובו עסקו בחו"ל.

אלי אלאלוף: בהצעת החוק מוצע לקבוע הוראת מעבר אשר תאפשר, במשך חמש שנים, מתן תעודה מקצועית במקצועות הבריאות האמורים למי שהשלים למודי תעודה במקצועות הנ"ל בחו"ל, בזמן שהוא לא היה אזרח או תושב ישראל, בהתקיים כל התנאים המפורטים בהצעת החוק.

אלי אלאלוף: אני קורא לחברי הכנסת לאשר החלת דין רציפות על הצעת החוק הזאת.

יואל חסון: תודה.

אלי אלאלוף: לעבור לשנייה?

יואל חסון: כן.

יואל חסון: דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד).

יואל חסון: ברשותך, אדוני יושב-ראש הוועדה, שני חברי כנסת ביקשו ממני להתייחס.

יואל חסון: אני לא יכול לתת לכם להתייחס, אני מתנצל.

יואל חסון: אין אפשרות על-פי התקנון, אז לכן אני מתנצל, אני לא יכול לאפשר רשות דיבור.

אלי אלאלוף: תרשה לי לציין, היות שהם לא יכולים להתייחס, את הפעילות הנמרצת של חברת הכנסת שרת הקליטה לשעבר סופה לנדבר.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת החליטה בישיבתה ביום י"ב באב התשע"ה, 28 ביולי 2015 – תראו את הזריזות, זה היה לפני פחות מחמש שעות – להודיע לכנסת על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 13) (היעדרות בשל מחלה קשה), התשע"ד–2014, שהגישו חברי הכנסת אורי מקלב, חיים כץ – בעבר חבר הכנסת, שר היום – משה גפני, יעקב אשר, יריב לוין, ישראל אייכלר, קארין אלהרר, איציק שמולי ועדי קול.

אלי אלאלוף: לפי החוק הקיים, עובד שעמו ילד שלא מלאו לו 18 שנים ועבד שנה לפחות אצל אותו מעביד או באותו מקום עבודה, זכאי לזקוף עד 90 ימים בשנה של היעדרות בשל מחלה ממארת של ילדו על חשבון תקופת המחלה הצבורה שלו או על חשבון ימי חופשה המגיעים לו, לפי בחירתו.

אלי אלאלוף: כמו כן, הורה עצמאי שהילד נמצא בהחזקתו הבלעדית או עובד שגם בן-זוגו הוא עובד ולא נעדר מעבודתו מכוח זכאותו, זכאי לזקוף עד 110 ימים בשנה של היעדרות בשל מחלה ממארת של ילדו.

אלי אלאלוף: תמיד קשה לדבר על נושאים קשים כאלה – עבור ילדים.

אלי אלאלוף: הצעת החוק מבקשת להחיל זכאות זו לא רק על מקרה של מחלה ממארת אלא גם לגבי מחלות קשות אחרות.

אלי אלאלוף: "מחלה קשה" כהגדרתה בהצעת החוק כוללת, נוסף על מחלה ממארת, גם מחלה שנדרש לגביה טיפול קבוע בדיאליזה.

אלי אלאלוף: כמו כן, נקבע כי שר הכלכלה רשאי לקבוע בצו, בהתייעצות עם שר הבריאות ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, מחלות נוספות שייחשבו מחלות קשות ויאפשרו להורה להיעדר מעבודתו לתקופה שציינתי מוקדם יותר.

אלי אלאלוף: הממשלה הסכימה להחלת דין רציפות על הצעת החוק, בכפוף לתיאום הליכי החקיקה עם משרדי האוצר והכלכלה ועם נציבות שירות המדינה.

אלי אלאלוף: אני פונה לחברי הכנסת לאשר את בקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות להחלת דין רציפות על הצעת חוק זו.

אלי אלאלוף: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אלאלוף.

יואל חסון: [מס' מ/933; פ/1348/20; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 2218; חוב' י', עמ' 1409; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 47 והוראת שעה), התשע"ה–2014, קריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט ניסן סלומינסקי.

יואל חסון: בבקשה.

אילן גילאון: – – –

יואל חסון: אין הצבעה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק של חברת הכנסת מרב מיכאלי וחוק של הממשלה שאוחדו ביחד, ומגיעים לחברת הכנסת מרב כל הקומפלימנטים.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה הוא חוק חברתי מאין כמוהו.

ניסן סלומינסקי: פירושו שקבוצה גדולה של אנשים שנמצאים בהגדרה של "חייב מוגבל באמצעים" – פירוש הדבר שכבר אי-אפשר להוציא מים מהסלע הזה, אין להם מה לתת; מי שהם חייבים לו לא מקבל כמעט כלום, הם, אין להם כלום, ומצד שני מוטלות עליהם מגבלות מכל הכיוונים: הם מוגבלים בבנק, אין להם רישיונות נהיגה.

ניסן סלומינסקי: בקיצור, אנשים שאין להם תקווה, והחוק הזה בא ונותן להם תקווה.

ניסן סלומינסקי: בהערכה, יש בסביבות 22,000 איש שהחוק בא ואומר: ניתן להם תקווה, נכניס אותם למסגרת של הפטר, נשחרר אותם ונאפשר להם להתחיל חיים מחדש.

ניסן סלומינסקי: כמובן, הם נמצאים במסגרת הזאת בגלל שהדרך של פשיטת רגל היא דרך ארוכה ומסובכת.

ניסן סלומינסקי: ולכן אמרנו, מאחר שאנחנו יודעים שאמור להגיע חוק חדש של פשיטת רגל, שיפשט את זה ויאפשר הליך מהיר וזריז, החוק הזה הוא הוראת שעה, בהנחה שכשנגמור את זה – סדר גודל של שלוש שנים – יגיע כבר החוק החדש של פשיטת רגל שאפשר יהיה להשתמש בו.

ניסן סלומינסקי: מאחר שמדובר פה על מחיקת חובות, אז קודם כול קבענו שהתאריך יהיה התאריך של יומיים לפני ראש השנה, שגם מבחינת ההלכה היהודית – אנחנו בשנת השמיטה – יש שמיטת חובות, והנה, החוק הזה שומט את החובות.

ניסן סלומינסקי: הוא יתחיל אז.

ניסן סלומינסקי: אבל מאחר שיש כאן שמיטת חובות, אנחנו צריכים לבדוק, א.

ניסן סלומינסקי: שהפגיעה בנושים לא תהיה גדולה מדי – ולכן יש כאן מגבלה ראשונה, שאם החובות הם מעל 800,000 שקל אי-אפשר להיכנס למסגרת, כי אז זה כבר חוב גדול מדי, ושייכנס למסגרת של פשיטת רגל.

ניסן סלומינסקי: הוא לא יוכל לקבל פטור; ב.

ניסן סלומינסקי: אנחנו אומרים שאם יש חוב של מעל 400,000 לנושה יחיד, גם זו יכולה להיות פגיעה קשה מאוד, וגם הוא לא ייכנס להפטר.

ניסן סלומינסקי: נתנו גם אפשרות שאם יש מישהו, כמו בעל מכולת, שחייבים לו פחות מ-400,000, אבל הפגיעה בו אם ימחקו את החוב – זה יכול למוטט אותו, גם הוא רשאי לבוא לרשם, ויכול להיות שהרשם יחליט שלא להכניס את החייב הזה למסגרת של ההפטר.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, כמובן שצריכים להיזהר מאוד שלא יהיו אנשים שינצלו את הסיטואציה הזאת, ובאמת, יכול להיות שיש להם רכוש מוחבא.

ניסן סלומינסקי: ולכן, יש כאן מערכת שלמה שאמורה לוודא שאכן האיש הזה הוא באמת במצב הזה ואין לו שום אפשרות אחרת.

ניסן סלומינסקי: ברור בחוק שאם יתברר שהאיש רימה בנתונים ויש לו רכוש מוחבא או משהו, ביום שזה יתברר – מתבטל ההפטר מלכתחילה, מראש.

ניסן סלומינסקי: כך שאנחנו גם מנסים לשמור שזה לא יהיה.

ניסן סלומינסקי: עוד נקודה אחת שאני רוצה לומר – הנושא של רשות המסים.

ניסן סלומינסקי: מאחר שרשות המסים, חייבים לה הרבה מאוד אנשים, נתנו לרשות המסים תקופה יותר ארוכה שבה היא תוכל לבדוק ולוודא לגבי האיש.

ניסן סלומינסקי: ואם רשות המסים, בבדיקות שלה – והבדיקות שלה הן הבדיקות הטובות ביותר שיש לנו בשוק היום – תראה שהאיש הזה לא זכאי להפטר, היא תאמר לרשם בהוצאה לפועל: האיש הזה לא זכאי להפטר בגלל כך או כך או כך.

ניסן סלומינסקי: היא לא תיכנס יותר לפרטים, אבל היא תאמר לו את זה, ואז האיש לא נכנס להפטר.

ניסן סלומינסקי: במצבים כאלה, ובעיקר אם רשות המסים אומרת שהאיש לא זכאי כתוצאה מהדיווחים שהאיש עצמו הגיש, רשות המסים צריכה לפרט למה, כי כל אינפורמציה שהיא מקבלת מהאיש, היא רשאית לתת לרשם.

ניסן סלומינסקי: אבל אם רשות המסים, מבדיקות שלה, יודעת שהאיש נניח יש לו רכוש אבל היא לא יכולה לומר את זה מטעמים חסויים, מצאנו מנגנון שיפתור את זה: היא אומרת לרשם שהוא לא זכאי, ואם אותו אחד מערער, הולכים לבית-משפט השלום, ושם רשות המסים מציגה במעמד צד אחד את ההוכחות או את הנתונים שיש לה לפני השופט, ואז במעמד שני הצדדים השופט מחליט אם אכן האיש זכאי או לא.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב: החוק הזה הוא חוק חברתי מאין כמוהו, שנותן תקווה לכ-22,000 איש, אולי קצת יותר, אבל הוא הוראת שעה לתקופה מסוימת, עד שיגיע התיקון של חוק פשיטת רגל.

ניסן סלומינסקי: חוק חיובי מאוד, חשוב מאוד.

ניסן סלומינסקי: ואני שוב חוזר ומודה לחברתי, וגם לממשלה, על החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: אין לו הסתייגויות או מתנגדים, וגם אי-אפשר להתנגד לחוק כזה.

ניסן סלומינסקי: אז אני רוצה, לפני שחברתי אולי תעלה להודות, להודות לייעוץ המשפטי שלנו, נועה, שטיפלה בזה, וסיגל, ודורית, ולכל מי שסייע, ובעיקר לחברי בוועדה, שסייעו לנו להעביר את החוק הזה בתקופה קצרה מאוד, שיוכל לבוא לעלות לקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה לכם.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת סלומינסקי.

יואל חסון: אין הסתייגויות ואין בקשות התייחסות, לכן אנחנו עוברים להצבעה על החוק בקריאה שנייה.

יואל חסון: בבקשה, הצבעה.

יואל חסון: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–5 – 24 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

יואל חסון: 24 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני מוסיף גם את חבר הכנסת דני עטר, שתמך בחוק – אה, הצביע, מצוין.

יואל חסון: אני קובע שהחוק עבר, גם בתמיכתו של חבר הכנסת חיליק בר, שיקבל הזדמנות גם להצבעה בקריאה שלישית.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני מתקדם לקריאה שלישית.

יואל חסון: אז אנחנו מתקדמים לקריאה שלישית.

יואל חסון: בבקשה, הצבעה עכשיו.

יואל חסון: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 25 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 47 והוראת שעה), התשע"ה–2015, נתקבל.

יואל חסון: 25 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: עוד הצעת חוק חשובה עברה היום בכנסת.

יואל חסון: אני מברך את חברת הכנסת מרב מיכאלי ומאפשר לה להתייחס.

יואל חסון: שם החוק שהתקבל הוא הצעת חוק הביטוח הלאומי – – –

מרב מיכאלי: לא, לא.

יואל חסון: סליחה, הצעת החוק שעברה, גברתי, היא הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 47 והוראת שעה), התשע"ה–2015 – אושרה ונכנסה לספר החוקים של מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני, מאוד מאוד מרגש ומשמח, ותודה לחברי יושב-ראש ועדת החוקה ניסן סלומינסקי על הדברים.

מרב מיכאלי: אמרת, מר סלומינסקי – אין לו התנגדויות כי אי-אפשר להתנגד לחוק כזה.

מרב מיכאלי: למרבה הצער, זה כמובן לא נכון.

מרב מיכאלי: היו לו מתנגדות ומתנגדים רבים בקדנציה הקודמת וגם בקדנציה הזאת.

מרב מיכאלי: ולמרות זאת, לשמחתי – עבר.

מרב מיכאלי: אני רוצה לתת אותו בתוך מסגרת גדולה.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי, ההוצאה לפועל, החצר האחורית של מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: כמעט רבע מהאוכלוסייה הבוגרת, 770,000 אזרחיות ואזרחי מדינת ישראל, יש להם תיק בהוצאה לפועל; 2.5 מיליון תיקים פתוחים בהוצאה לפועל – מוסד היסטורי, אומנם, אבל עם הרבה מאוד מאוד בעיות.

מרב מיכאלי: בתוכו הרבה מאוד כאלה שממש כלואות וכלואים בתוך מערכת שאין ממנה מוצא בעצם, משום שאין דרך להדביק את מירוץ הריביות המטורפות – דבר שנצטרך לטפל בו בהמשך.

מרב מיכאלי: פשוט כלואות וכלואים ללא דרך יציאה.

מרב מיכאלי: החוק הזה לראשונה מביא דרך יציאה, פתח לחיים חדשים, לדף נקי וחלק, לכ-22,000 בפעימה הראשונה, ואחר כך לפחות עוד 8,000 ולפחות עוד 8,000.

מרב מיכאלי: אם לא ייחקק באמת חוק חדלות הפירעון החדש, אז ייתכן שאפשר יהיה להמשיך עם זה.

מרב מיכאלי: אנשים שהם באמת בתחתית, הם כאמור נקרעים, חייבות ומוגבלות ומוגבלים, במשך ארבע שנים לפחות.

מרב מיכאלי: חשבו על כך, אין להם שום אפשרות לפתוח חשבון בנק, אין להם שום אפשרות להחזיק בנכסים.

מרב מיכאלי: הם באמת, אם תתלו אותם מלמעלה ותהפכו ותנערו, כמו שאמר חברי, אי-אפשר להוציא יותר שום דבר מהסלע.

מרב מיכאלי: אין להם שום דרך לשלם יותר מהסכום שנקבע להם, והם עומדות ועומדים בתשלום שלו.

מרב מיכאלי: ורק בשביל לסבר את אוזנכם, תנו לי לספר את הסיפור על החייבת הזאת, שבהיותה נשואה חתמה לבעלה ערבות על סכום של 12,000 שקלים.

מרב מיכאלי: אחרי הגירושין היא גילתה שהיא נשארה ערבה והוא לא משלם את חובו.

מרב מיכאלי: היא שילמה לבנק במרוצת השנים 65,000 שקלים על חוב מקורי של 12,000 שהיא רק הייתה ערבה לו, ועדיין חייבת היום לבנק קרוב ל-950,000 שקלים בגלל הריביות שהולכות ותופחות.

מרב מיכאלי: ואין מוצא מהמקום הזה.

מרב מיכאלי: בדיוק לסוג האנשים האלה בא החוק הזה לעזור.

מרב מיכאלי: הוא מאפשר, כמו שאמרתי, לראשונה דרך יציאה מההוצאה לפועל, אפשרות לבנות מחדש חיים של אזרחיות ואזרחים תורמים, שלא רדופים כל הזמן במירוץ הזה של החוב.

מרב מיכאלי: ועל הדרך צריך להגיד את הדבר הזה, חברות וחברים: זה עוד צעד בדרך לזכות ליציאה ממעגל העוני.

מרב מיכאלי: בסופו של דבר, בעיני, זה על הזכות הזאת, שאמורה להיות זכות יסוד, ליציאה ממעגל העוני.

מרב מיכאלי: אני רוצה להודות מאוד כמובן לחברי יושב-ראש ועדת החוקה; לשרת המשפטים איילת שקד ולשרת המשפטים לפניה ציפי לבני, שהסכימו לקדם את החוק; למשרד המשפטים, שעשה את העבודה, במיוחד למשנה ליועץ המשפטי אבי ליכט; לנועה, כמובן, נועה ברודסקי-לוי מהלשכה המשפטית של ועדת החוקה; למנהלת המיתולוגית של ועדת החוקה, דורית, ולצוות שלה; לרשות לאכיפה וגבייה, ובמיוחד לעומד בראשה, שפורש בימים אלה, דוד מדיוני; ולפרופסור רון חריס, דיקן בית-הספר למשפטים באוניברסיטת תל-אביב, שחשף בפני את ההוצאה לפועל על כל משמעויותיה ומה שצריך לעשות אתה.

מרב מיכאלי: זה באמת יום חג, חברות וחברים, אז תודה רבה ובהצלחה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת מיכאלי.

יואל חסון: ברכות חמות.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים בסדר-היום – אין מחיאות כפיים, אתם יודעים.

יואל חסון: המשך סדר-היום – אה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

יואל חסון: גם הוא אחד מיוזמי החוק.

יואל חסון: בבקשה.

קריאה: (בערבית: – – – ריקוד – – –)

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: כל שנה אנחנו רוקדים.

אוסאמה סעדי: ).

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

קריאה: – – –

יואל חסון: זה ברכות, את יודעת.

אוסאמה סעדי: – – אני מצטרף לברכות החמות המגיעות לחברתנו מרב מיכאלי על החוק החשוב, החברתי הזה.

אוסאמה סעדי: אני גם מבקש להודות ליושב-ראש החרוץ של ועדת החוקה, חברי ניסן סלומינסקי.

אוסאמה סעדי: עבדנו על החוק הזה, וכל חברי הוועדה, ועדת החוקה, עבדנו בימים האחרונים על מנת להשלים את החוק החשוב הזה, שפותח דף חדש בחייהן של כ-35,000 משפחות, שבאמת התעייפו מהליכי הגבייה ומההגבלות הקשות שהיו עליהן במשך השנים.

אוסאמה סעדי: אנחנו גם לקחנו בחשבון את כל ההערות, שאנחנו בטח לא רוצים לתת עוד תמריץ לאותם רמאים שיכולים להשתמש בחוק הזה על מנת לרמות את הנושים, ולכן קבענו מנגנונים של איזונים לחוק הזה, מה שפירט יושב-ראש הוועדה.

אוסאמה סעדי: אני, בשם הרשימה המשותפת, שהיינו מהיוזמים והצטרפנו מהיום הראשון להצעתה של חברתנו מרב מיכאלי, אומר לחייבים מהמגזר הערבי שגם הם – בעיקר – ייהנו מהחוק הזה, מרב.

אוסאמה סעדי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: זוהי הזדמנות חדשה להתחיל בחיים חדשים.

אוסאמה סעדי: תודה רבה למרב מיכאלי ולחברי הכנסת על החוק החברתי הזה.

אוסאמה סעדי: תודה.

אוסאמה סעדי: )

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת.

יואל חסון: [מס' כ/600; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' ; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת חוק ההתיישנות (תיקון מס' 5), התשע"ה–2015, לקריאה שנייה וקריאה שלישית; קיבלה פטור מחובת הנחה, בכפוף להנחה על שולחן הכנסת.

יואל חסון: יציג את החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט ניסן סלומינסקי.

יואל חסון: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, החוק שאני מדבר עליו הוא הצעת חוק ההתיישנות (תיקון מס' 5), התשע"ה–2015, וזה החוק של חברת הכנסת מיכל רוזין ועוד כמה חברי כנסת.

ניסן סלומינסקי: ושוב אנחנו רואים פה את התופעה – יש לבית הזה הרבה הרבה מהמשותף, הוא רב על המפריד, ואם נדע באמת לעבוד על המשותף נוכל באמת למצוא כזאת תמימות דעים.

ניסן סלומינסקי: הנה, ראינו קודם עם מרב מיכאלי והרשימה המשותפת, ומצאנו שפה משותפת, וזה אושר בוועדה, גם בזריזות וגם פה אחד; והנה, גם החוק הזה, של מיכל רוזין, ונדמה לי של תמר ועוד, גם הוא, בתוך שבועיים העברנו אותו בקריאה ראשונה, ועכשיו שנייה ושלישית, ובהסכמה מלאה, פה אחד, של כל הוועדה – לומר לנו שיש כל כך הרבה משותף בין כולנו.

ניסן סלומינסקי: אז פנייה נרגשת: בואו נעבוד על המשותף וקצת נזניח את המחלוקות, ונראה שזו תהיה צורה אחרת לגמרי.

ניסן סלומינסקי: טוב, לגבי החוק עצמו.

ניסן סלומינסקי: אדם שתובע, כדי שגם לנתבע יהיו חיים, יש הקצבה של זמן, תקופת ההתיישנות, ועד אז הוא צריך לגמור את התביעה שלו, אם הוא רוצה, ואחרי כן מתיישנת התביעה, כדי שגם לצד השני יהיו חיים.

ניסן סלומינסקי: אבל אם התובע הוטעה, במזיד, ודברים אחרים, לא נתנו לו אינפורמציה מלאה וכתוצאה מזה הוא לא יכול היה לתבוע, אזי תקופת ההתיישנות עוד לא מתחילה, והיא מתחילה רק מהרגע שכל הדברים יתבהרו.

ניסן סלומינסקי: במצב רגיל התקופה מתחילה כשקרה המקרה.

ניסן סלומינסקי: אבל אם הייתה כאן הטעיה במזיד וכו', התקופה לא תתחיל, אלא מהרגע שהוא קיבל.

ניסן סלומינסקי: בא החוק הזה ועושה שינוי, כלומר, מתאים את עצמו למציאות ומוסיף עוד כמה אלמנטים שבגינם תקופת ההתיישנות לא תתחיל.

ניסן סלומינסקי: האלמנטים שהוספנו: אם הייתה הטעיה של התובע, וכתוצאה מזה התובע הוטעה, לא תתחיל ההתיישנות.

ניסן סלומינסקי: אותו הדבר, אם הופעל עליו כוח, או היו איום או ניצול של מצוקתו – בדברים האלה ההתיישנות לא מתחילה.

ניסן סלומינסקי: זה חשוב מאוד וזה עוזר הרבה מאוד.

ניסן סלומינסקי: זה גם קשור לנפגעי תקיפה מינית, או עבירות, אבל זה גם קשור לכל המגזר הכלכלי והעסקי, לבנקים, בתי-חולים וכל הדברים האלה, שנדע את זה.

ניסן סלומינסקי: לכן, אני מברך מאוד את מיכל ושאר חברות הכנסת, נדמה לי, או חברי הכנסת, שהצטרפו אליה, ומודה לוועדה שבאמת, בסיוע ובמשותף קידמנו את זה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות – את תודי אחר כך לאחרים.

ניסן סלומינסקי: אני אודה לייעוץ המשפטי שלנו, למי שקידם את החוק זה, אלעזר וסיגל, וכמובן לדורית ולחברי הוועדה.

ניסן סלומינסקי: אני אצטרף אחר כך לברכות שלך לכל האחרים, כולל משרד המשפטים וכל האחרים.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: אין בקשות דיבור ואין הסתייגויות, אז אנחנו נעבור להצבעה על החוק בקריאה שנייה כמקשה אחת.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מחברי הכנסת להצביע.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 7 בעד סעיף 1 – 24 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 24 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו נעבור מייד להצבעה על הצעת החוק בקריאה השלישית.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 24 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההתיישנות (תיקון מס' 5), התשע"ה–2015, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 24 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק ההתיישנות (תיקון מס' 5), התשע"ה–2015, שקיבלה פטור מחובת הנחה, עברה בקריאה שנייה ושלישית ונכנסה לספר החוקים של ישראל.

יחיאל חיליק בר: מזל טוב.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל רוזין, מיוזמות החוק, מבקשת לברך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, השרה לשוויון מגדרי, אני מאוד מתרגשת.

מיכל רוזין: החוק הזה הוא פריצת דרך חשובה מאוד בחוק ההתיישנות.

מיכל רוזין: הוא ייתן מזור וסעד לנפגעים ונפגעות רבים שיזכו לקבל צדק והכרה מהמערכת המשפטית ופיצוי על המכאוב, על הפגיעה בהם.

מיכל רוזין: זו הצעת חוק שבעצם באה להתמודד עם הטעם המרכזי להתיישנות תביעה, שהיא הטענה להזנחת זכותו של התובע – של הנפגע – להגיש תביעה, מה שנקרא שהתובע "ישן על זכויותיו", כלומר, הוא ידע שהוא יכול לתבוע והוא התמהמה מלעשות כן.

מיכל רוזין: לכאורה זה יוצר הנחה של ויתור על הזכות.

מיכל רוזין: זה מהווה שיקול דעת כבד מאוד בהשהיית מירוץ תקופת ההתיישנות כאשר יש סיבה ראויה, נכונה, להשעות את המירוץ; כאשר העיכוב בהגשת התובענה נגרם עקב ההתנהגות הפסולה והלא-ראויה של הנתבע או מי מטעמו, אם הוא הטעה ביודעין – וחשוב העניין הזה, כמובן, של "ביודעין" – וכאשר מדובר בנסיבות של ניצול יחסי כוח, תלות, מרות, שבהם הנפגע תלוי, נתון לחלוטין לשליטת הפוגע או מי מטעמו, ומפעילים עליו כוח, מאיימים עליו, ולכן הוא לא "ישן על זכויותיו", אלא בעצם לא יכול להגיש תלונה.

מיכל רוזין: כפי שאמר חבר הכנסת סלומינסקי, ההסדר מוסיף על תרמית והונאה מצבים שאנחנו יודעים שקיימים במציאות ואין להם היום מענה בחוק, כאשר באמת מופעל איום, לחץ; זה צריך להיות משהו אקטיבי, משהו שהוא מטעה ביודעין, שמעלים מידע ביודעין.

מיכל רוזין: ואז, בעצם, אותו אדם לא יכול היה לדעת שהטעו אותו, או לא היה מסוגל להגיש את התלונה.

מיכל רוזין: בכך אנחנו באמת מסייעים להרבה מאוד אנשים, קבוצות של אנשים מוחלשות ומוחלשים, שיוכלו, באמת, לקבל את יומם בבית-המשפט ולקבל את הצדק.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד המון המון תודה קודם כול לך, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, על קידום החוק הזה באופן הוגן ויעיל.

מיכל רוזין: אתה יודע, זה המשחק הפוליטי, זו הזירה הפוליטית; לפעמים מתנצחים ולפעמים מסכימים.

מיכל רוזין: אני רוצה להודות מאוד למשרד המשפטים ולשרת המשפטים על התמיכה בהצעת החוק, שהם חשבו שזה נכון – וזה נכון – שחברת כנסת, גם מהאופוזיציה, תקדם הצעת חוק כזאת; אני רוצה להגיד המון תודה למנהלת הוועדה דורית ואג וליועץ המשפטי שליווה אותי בעניין, אלעזר שטרן, וכמובן – היועצת המשפטית של הוועדה סיגל קוגוט; ליועצת המשפטית של איגוד מרכזי הסיוע, עורכת-דין ליאת קליין, על העזרה גם בניסוח החוק, גם בקידום שלו מול משרד המשפטים ובוועדה; לחברותי לסיעה, ששותפות אתי לחוק החשוב הזה; וליועצות שלי, שקד ושירה, על המסירות והחריצות.

מיכל רוזין: תודה לכולכם.

מיכל רוזין: אני שמחה על החוק שהתווסף היום לספר החוקים של מדינת ישראל; הוא חשוב ביותר.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/601); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 43) (משלוח התראת תשלום לצרכן), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יואל חסון, לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: הוא מתבקש לבוא ולהציג את החוק.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להעלות את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 43) (משלוח התראת תשלום לצרכן) – הצעת החוק הראשונה שעברה בקריאה טרומית בכנסת הזאת, הכנסת העשרים.

יואל חסון: כולנו זוכרים את פרשת "איקיוטק" ואת כל התראות התשלום וכל איומי – האיומים המשפטיים שהגיעו לעשרות-אלפי אזרחים במדינת ישראל, שמצאו את עצמם חסרי אונים, לא ידעו איך להתמודד עם זה; לא ידעו אם החוב הזה אמיתי או לא אמיתי; לא ידעו אפילו אם לקשור את עצמם, כן או לא, לחוב הזה; ובוודאי לא מצאו, יותר מפעם אחת, אפשרות בכלל להגיע, להתקשר עם החברה או להתקשר עם הייעוץ המשפטי או להתקשר עם עורכי-הדין שפנו אליהם.

יואל חסון: הדבר הזה גרם עוול ונזק כבד מאוד לאזרחים רבים.

יואל חסון: הצעת החוק הזאת, למעשה, חברי חברי הכנסת, באה לתקן את המצב הזה.

יואל חסון: פרשת "איקיוטק" היא גדולה, היא בולטת, היא מפורסמת, אבל היא לא היחידה.

יואל חסון: אנחנו יודעים בוודאות שהיו חברות, ועדיין יש חברות רבות, שפועלות בשיטת "מצליח", שהצליחה לא רע – לשלוח התראות לכל מיני בעלי חוב כביכול או לכאורה, לדרוש מהם או להבהיל אותם בכל מיני איומים משפטיים.

יואל חסון: קודם כול, אני רוצה לברך ולהודות ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כבל, שבאמת הביא את הנושא הזה מייד לדיון מהיר, מקצועי, ענייני, שאפשר להעביר את החוק הזה בקריאה ראשונה במושב הזה.

יואל חסון: זה דבר שהוא לא מובן מאליו.

יואל חסון: אני מאוד מאוד מעריך אותו.

יואל חסון: ואני רוצה באמת לגעת בנושאים שעלו בדיון, שלדעתי חשוב שהמליאה וחברי הכנסת ידעו עליהם.

יואל חסון: קודם כול, אנחנו מכניסים בסעיפים, בחוק, שכאשר תהיה הצעה, דרישת תשלום כזאת או אחרת, יצטרך להיות מוצג שם העוסק שעמו בוצעה העסקה, לרבות שמו המסחרי, פרטי העסקה, פירוט החוב ואופן חישובו ודרכי ההתקשרות עם העוסק לבירור החוב.

יואל חסון: בנוסף, עלה בוועדה – אבל הנושא עדיין לא הוכרע – העניין של האסמכתה הנדרשת להצגת דרישת התשלום.

יואל חסון: אני חושב ומקווה שבקריאה השנייה או השלישית, בנוסח הסופי, היא תידרש גם להציג אסמכתה שמוכיחה ומבהירה את מהות החוב, ומאפשרת לנו לנהוג באופן יותר שקוף כלפי אותם לקוחות.

יואל חסון: לקראת הקריאה השנייה השלישית בוועדת הכלכלה נמצא את הדרך לייצר חקיקה שמאפשרת אסמכתה, ולמעשה נותנת את הרגליים היציבות שנדרשות לחוק הזה באמצעות האסמכתה.

יואל חסון: הנושא הנוסף שדנו עליו בוועדת הכלכלה ונדון עליו לקריאת הקריאה השנייה והשלישית זה הסנקציות – איך אנחנו למעשה, מה הכלים שהחוק הזה יאפשר למי שלא פועלים על-פי רוח החוק, או בניגוד לחוק.

יואל חסון: בהצעות החוק המקוריות דובר על כך שעוסק שנקט הליכי גבייה בניגוד להוראות סעיפים קטנים (א)–(ג), לא יהיה זכאי להחזר הוצאות בשל נקיטת הליכי הגבייה.

יואל חסון: הסעיף הזה לא הוכרע עדיין, ולכן הוא לא נמצא בקריאה הראשונה.

יואל חסון: אנחנו נכריע בנושא הזה לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

יואל חסון: ישנן הצעות לעיצומים או כל מיני הצעות אחרות.

יואל חסון: אני חושב ומקווה שנגיע להסכמה בוועדה שהסעיף הזה – לא יהיה זכאי להחזר הוצאות בשל נקיטת הליכי הגבייה – זאת תהיה הסנקציה המרכזית של החוק.

יואל חסון: אפשר אולי גם להוסיף עיצומים או דברים אחרים, אבל זאת בהחלט סנקציה שהיתרון שלה הוא קודם כול שהיא מסייעת לאזרח עצמו, כי עיצומים הולכים למדינה וההחזר הולך לאזרח.

יואל חסון: אי-קבלת ההחזר למעשה עוזרת לאזרח באופן ישיר במובן שהעוסקים יחשבו פעמיים אם ללכת להליכי גבייה, מתוך הנחה שהם יודעים שהם לא יהיו זכאים להחזר הוצאות בשל נקיטת הליכי הגבייה.

יואל חסון: זה משפיע על עורכי-הדין, על המוטיבציה של עורכי-הדין להיכנס לעולמות האלה ולהיות בעולמות האלה.

יואל חסון: בכל הנושאים האלה אנחנו נדון בוועדת הכלכלה לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

יואל חסון: אני אומר שוב: אני שמח שהחוק הזה מתקדם ויקודם, והוא בשורה צרכנית חשובה לציבור הישראלים; גם לעוסקים, בעיני, כי אני מאמין שמי שצריך לשלם את חובו צריך לשלם את חובו, אבל כשיש חוב צריך להוכיח שיש חוב, וכשיש עסקה צריך להוכיח שיש עסקה.

יואל חסון: ובוודאי אי-אפשר – וגם לזה החוק מתייחס – אי-אפשר לבוא בדרישות תשלום אחרי חמש ושש ושבע שנים, על סף ההתיישנות, אלא רק – – –

מרב מיכאלי: – – – ההוצאה לפועל אחרי – – –

יואל חסון: לדוגמה.

יואל חסון: – – – אלא רק, מקסימום – ולזה החוק מתייחס – מספר חודשים מסוים.

יואל חסון: זה דורש התכנסות של כל העוסקים, זה דורש שינוי משמעותי של עולם הגבייה כפי שאנחנו מכירים אותו היום במשק, ואני חושב שהדבר הזה הוא תיקון חשוב של עוול.

יואל חסון: אני אשמח מאוד שחברי הכנסת יאשרו את החוק הזה בקריאה ראשונה והוא יועבר לוועדת הכלכלה.

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת יואל חסון.

יחיאל חיליק בר: יש רשימת דוברים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דניאל עטר – אינו נמצא.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זנדברג – לא נמצאת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: מיקי לוי.

מיקי לוי: מוותר.

יחיאל חיליק בר: מוותר.

יחיאל חיליק בר: נחמן שי, זהבה גלאון, קסניה, הרצוג.

מיקי לוי: אמרנו כבר מה שיש לנו להגיד על החוק – – –

יחיאל חיליק בר: איילת נחמיאס, אראל מרגלית, עיסאווי פריג', תומא סלימאן – מוותרת?

יחיאל חיליק בר: ג'מאל זחאלקה, איציק שמולי, עפר שלח, רויטל סויד, זוהיר בהלול, מנו טרכטנברג, עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; מאיר כהן, דב חנין, יוסי יונה, קארין אלהרר, איתן כבל, מיקי רוזנטל.

איתן כבל: יש לי אותו מספיק בוועדה.

יחיאל חיליק בר: מיכל רוזין, ישראל אייכלר, יעל גרמן ואורי מקלב – ביקש להירשם.

יחיאל חיליק בר: אתה מדבר?

קריאה: מקלב – – –

יחיאל חיליק בר: כן.

קריאה: אורי – – –

אורי מקלב: להשלים.

יעל גרמן: – – –

יואל חסון: הוא מחליף את חבר הכנסת נסים זאב.

קריאה: – – –

יואל חסון: הוא סוגר את כל – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: לא, אין דיון – – –

איתן כבל: אין.

איתן כבל: מקלב, גם אם יצא היום ויחזור, הוא לא יצליח – – –

אורי מקלב: לא, לא מתאים לך, יואל, להגיד דבר כזה – –

יואל חסון: למה?

יואל חסון: אם פגעתי בך אני מתנצל.

יואל חסון: זו הייתה מחמאה.

אורי מקלב: – – שאני מחליף כל – – –

מיקי לוי: הוא אמר – – –

אורי מקלב: לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: יואל, תיזהר, זה החוק שלך פה.

אורי מקלב: – – –

יחיאל חיליק בר: אז תהיה שקט.

יחיאל חיליק בר: עזוב.

אורי מקלב: לא חוק שלי – אני שותף אתו בחוק הזה, ככה שאני עולה לפה לא רק בגלל שבאתי לקריאה ראשונה – – –

יואל חסון: – – –

אורי מקלב: אז אני – ואתה יודע שאם לא ההסדרים פה, בכנסת, אז יכול להיות שאני הייתי צריך לברך אותך כמציג החוק.

אורי מקלב: ואפילו זרקתי מילה שמישהו זכה מן ההפקר, אז אמרו לי – אלה שהיו בוועדת השרים אמרו לי: אתה לא יודע כמה אחרים זכו מן ההפקר, מכיוון שפעלנו, אתה יודע, לא מעט בתוך ועדת השרים כדי שהחוק הזה יאושר.

אורי מקלב: אבל אני מתכבד בזה שאנחנו שותפים, יחד עם מיקי לוי, בחוק הזה.

אורי מקלב: וצריך גם להזכיר את בועז טופורובסקי, שהגיש את החוק הזה בכנסת התשע-עשרה אבל לא זכה להשלים אותו, ואנחנו היום – מחדש, מכיוון שלא יכולנו להמשיך, מכיוון שהוא לא חבר כנסת.

אורי מקלב: בכל אופן, ברשותכם, נקודה או שתיים בנושא הזה.

אורי מקלב: הצעת החוק הזאת נכונה גם בלי שהיה ניצול לרעה של צרכנים במסגרת יחסים של לקוח עם ספק שירות.

אורי מקלב: מי שהולך נגד מישהו – חברה שרוצה לתבוע מישהו בתביעה משפטית או בעיצומים כספיים צריכה לפרט על מה היא עושה את זה, בגלל שאדם שמקבל את זה, הדיבור שלו יהיה רק דרך עורכי-דין.

אורי מקלב: קל וחומר כשאותם צרכנים באו לברר על מה החוב אז שלחו אותם לעורך-דין.

אורי מקלב: כשהם באו לעורך-דין העורך-דין אמר: קודם כול תשלם, ואחרי זה אני אדבר אתך בכלל.

אורי מקלב: זה היה ניצול לרעה של צרכנים.

אורי מקלב: מעבר לזה, ראינו דבר הרבה יותר מרחיק לכת, שבכוונת מכוון מחכים עם התביעה הזאת חמש ושש ושבע שנים, גם כדי שתצבור ריבית, גם כדי שאדם לא יוכל להתמודד אתה – הוא גם לא יזכור על מה החוב; בלי שום פירוט.

אורי מקלב: לכן, בגלל כל הדברים האלה, הצעת החוק הזאת, יחד עם הצעות חוק אחרות, ואנחנו פעלנו במסגרת של הגנת הצרכן גם בכנסת הקודמת ובכנסת הזאת – ציין את זה בהבלעה חבר הכנסת יואל חסון שזאת בעצם הצעת החוק הפרטית הראשונה שהכנסת העשרים הציעה, או בכל אופן הצביעה בעדה, שכל-כולה הצעת חוק חברתית.

אורי מקלב: יש עוד נושא אחד שחברי חבר הכנסת יואל חסון לא הזכיר, אחד הוויכוחים הגדולים שיש לנו, ואנחנו לא יודעים: מה תהיה צורת המשלוח.

אורי מקלב: היום יש בעיה בצורת המשלוח.

אורי מקלב: אפשר לשלוח לכתובת לא נכונה, ובסופו של דבר מאותה סיבה שהוא לא שילם את זה בפעם הראשונה, הוא גם לא ישלם את זה עכשיו – כי הוא לא מקבל את זה.

אורי מקלב: לכן ביקשנו דואר רשום עם אישור קבלה.

אורי מקלב: בעניין הזה יש לנו ויכוח.

אורי מקלב: אנחנו מקווים מאוד שבעזרת השם ביחד – חבר הכנסת מיקי לוי, חבר הכנסת יואל חסון, חבר הכנסת משה גפני, שהוא גם יוזם של החוק – נגיע לחוק מושלם, שייתן מענה לכל הדברים שדיברנו עליהם, ובוודאי ובוודאי, בלי שיהיה עיצום כספי לחברות האלה, לא תהיה תכלית לחוק.

אורי מקלב: לחוק הזה תהיה תכלית רק אם יהיה עיצום כספי, כי ככה החברות כולן מתחכמות ועוברות על החוק, אם אין משהו שמרתיע אותן.

אורי מקלב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על החוק בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מקלב, אני מאפשר לך לשבת.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 43) (משלוח התראת תשלום לצרכן), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: נוסיף את חבר הכנסת גטאס.

יחיאל חיליק בר: 21 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 43) (משלוח התראת תשלום לצרכן), התשע"ה–2015, עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לדיון בוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: מזל טוב, יואל.

יחיאל חיליק בר: פגיעה בניצולי השואה בעקבות תיקוני חקיקה משנת 2014

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור להצעה לסדר-היום בנושא פגיעה בניצולי השואה בעקבות תיקוני חקיקה משנת 2014, הצעה מס' 943.

יחיאל חיליק בר: תציג אותה חברת הכנסת סופה לנדבר, וישיב עליה סגן השר יצחק כהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חברת הכנסת לנדבר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עשר דקות לרשותך.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – עוד שר נכנס – גברתי השרה, חברי חברי הכנסת – לא מפריע לך, אדוני?

יחיאל חיליק בר: נא לשמור שם על השקט, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לסופה יש דרישות סף – חברים, מי שרוצה לדבר שידבר בחוץ, תודה.

סופה לנדבר: אני חושבת שבגלל השמירה על תרבות באולם הזה – חברי כנסת שרוצים לדבר יכולים לצאת מהאולם, בבקשה.

סופה לנדבר: חיבוקים יימשכו שם.

יחיאל חיליק בר: תודה.

סופה לנדבר: רבותי, אני פונה לבית הזה, לכנסת ישראל, בנושא שלדעתי הוא נושא של כולנו – ניצולי שואה.

סופה לנדבר: סביב הנושא הזה אנחנו חייבים להתאחד כמו שלפני כמה שעות, כאשר היו נאומים בני דקה, התאחדנו סביב נושא עידוד העלייה והעלייה מאתיופיה.

סופה לנדבר: אני חושבת שהנושא הזה, ניצולי שואה, הוא נושא חשוב ביותר; ניצולי השואה והזכויות של אותה קבוצה.

סופה לנדבר: ב-9 ביוני 2014 עבר חוק של לפיד לאישור מיליארד שקל לניצולי שואה.

סופה לנדבר: מיליארד שקל אישרה ממשלת ישראל.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, פשוט קשה לי לתאר – ואני חושבת שלכולנו – אם לרגע נחשוב ונתאר לעצמנו מה עבר על האנשים האלה: גטאות, מחנות מוות – קשה פשוט לתאר.

סופה לנדבר: אז כאשר עברה הצעת החוק היו ציפיות ואכזבות רבות.

סופה לנדבר: רבותי, בעת הזאת יודעים לדבר ולעטוף כל נושא, ונושאים חשובים מאוד, במילים יפות.

סופה לנדבר: אנחנו כולנו יודעים לדבר – איתן כבל, תודה רבה לך.

סופה לנדבר: אבל בבית הזה יש גם אנשים שאכפת להם ממה שקורה סביבם.

סופה לנדבר: אני חושבת שאת מה שקרה עם ניצולי השואה אני חייבת להסביר כאן – מעשה של אטימות, מעשה של ביורוקרטיה, מעשה של ביורוקרטיה ואטימות של הפקידות.

סופה לנדבר: בעצם ניצולי השואה היו צריכים לקבל תוספת.

סופה לנדבר: קיים חוק של יורי שטרן ז"ל, חבר בסיעת ישראל ביתנו, ואני זוכרת איך הוא הגיע לכנסת ישראל בפעם האחרונה כאשר היה צריך להעביר את החוק לניצולי שואה.

סופה לנדבר: סכום מכובד של 4,700 ש"ח, פעם אחת בשנה, מקבלים האנשים האלה.

סופה לנדבר: כאשר לפיד העביר את החקיקה הוא העביר מיליארד שקל כדי שהאנשים האלה יקבלו תוספת ויהיו מסוגלים לחיות בכבוד – אנשים שעברו את הגטאות ואת מחנות ההשמדה.

סופה לנדבר: אבל מה שקרה בפועל, כאשר העבירו אותם מביטוח לאומי לרשות במשרד האוצר, כאן קרתה תאונה: המשפחות האלה איבדו 1,000–1,300 ש"ח בחודש.

סופה לנדבר: אני חושבת שלכל בן-אדם מבוגר זה סכום מכובד, אדוני היושב-ראש, אבל לניצול שואה זה חשוב ביותר.

סופה לנדבר: אז איך קרה שהם איבדו 1,000–1,300 ש"ח?

סופה לנדבר: הם איבדו השלמת הכנסה.

סופה לנדבר: זה אומר שהם איבדו הטבות של סל שאנחנו בנינו במשך שנים רבות, סל הטבות שמקבל בן-אדם שיש לו השלמת הכנסה.

סופה לנדבר: זאת אומרת, הוא מקבל פטור מארנונה, אגרת טלוויזיה, תרופות בהנחה של 70%–100%, תעריפי חשמל סוציאליים.

סופה לנדבר: אלה חוקים שעברו כאן בכנסת, שאנחנו העברנו ונלחמנו עבורם.

סופה לנדבר: זה לא סתם שבנינו סל הטבות.

סופה לנדבר: הסל הזה שווה 9,000 ש"ח לשנה.

סופה לנדבר: אבל מה שקרה – הם איבדו את השלמת ההכנסה ואיבדו את סל ההטבות.

סופה לנדבר: הם איבדו את החוק של יורי שטרן בגלל שמישהו – אני לא רוצה להגיד שזה בזדון, אני לא רוצה להגיד שזאת רשלנות, אבל קרה מה שקרה, אדוני סגן שר האוצר.

סופה לנדבר: קרה שהם איבדו את ההטבות האלה.

סופה לנדבר: הם גם איבדו את החוק של יורי שטרן, שנתן להם 4,700 ש"ח.

סופה לנדבר: ופתאום הרנטה שהם מקבלים מגרמניה נחשבת ברשות כהכנסה.

סופה לנדבר: רבותי, בבית הזה אנחנו נלחמנו.

סופה לנדבר: רנטה מגרמניה היא לא הכנסה אצל ניצולי שואה, ואף אחד בבית הזה, במשרד האוצר וברשות לא יכול לחשוב ולתאר לעצמו שרנטה מגרמניה, שהם מקבלים כפיצוי על מה שהם עברו בחיים, היום פתאום נחשבת שוב כהכנסה.

סופה לנדבר: ממתי זה?

סופה לנדבר: אני דרשתי להעביר את הנושא לוועדת העלייה והקליטה, בגלל עומס של דברים כאן בכנסת.

סופה לנדבר: אני פניתי לא פעם לשר האוצר – היה עסוק, היה עייף.

סופה לנדבר: אבל אני אומרת לכם, רבותי, כאשר עושים מעשה טוב וקורה משהו בדרך, צריכים מייד לתקן.

סופה לנדבר: האנשים האלה הם בגיל 90, 90 פלוס.

סופה לנדבר: אתה יודע, היושב-ראש, מה אמרו באחת הישיבות?

סופה לנדבר: נציגת משרד האוצר ברשות אמרה: הם יכולים לחזור לביטוח לאומי.

סופה לנדבר: מה זה, פינג-פונג?

סופה לנדבר: מה זה היחס הזה לניצולי שואה?

סופה לנדבר: אלה אנשים מבוגרים, וקשה לי לתאר שחלק מהם סיעודיים, וקשה לי להגיד כאן שחלק אפילו בטיטולים.

סופה לנדבר: אתם יודעים איזה מחלות יש אצל האנשים האלה בגיל 90.

סופה לנדבר: אז לקחו אותם מביטוח לאומי, הייתה כוונה טובה, יצא מה שיצא – לא משנה.

סופה לנדבר: לא משנה מה קרה.

סופה לנדבר: לא מגיע להם.

סופה לנדבר: מה פתאום לא מגיע להם?

סופה לנדבר: הם היו חייבים לקבל תוספת.

סופה לנדבר: מדינת ישראל וממשלת ישראל אישרה מיליארד ש"ח.

סופה לנדבר: לאן נעלמו הכספים?

סופה לנדבר: אני שואלת: איזה פינג-פונג נעשה שם?

סופה לנדבר: איך מהסעיף הזה לסעיף אחר מעבירים את הכספים – העיקר שאנשים מאבדים 1,000, 1,300 שקל בחודש?

סופה לנדבר: אני פניתי לשר האוצר.

סופה לנדבר: אני לא צריכה להמליץ לו מה לעשות, אבל בבית הזה, מבמת הכנסת, אני יכולה להגיד שאם רוצים, אין זו אגדה.

סופה לנדבר: אפשר לקבל ולהחליט, להתייעץ עם היועץ המשפטי של משרד האוצר ולתקן את הטעויות שנעשו בדרך.

סופה לנדבר: מי שלא עושה, לא עושה טעויות.

סופה לנדבר: הייתה כוונה טובה – אכזבה גדולה.

סופה לנדבר: אז כדי לתקן, ולא לחכות עד שאנחנו נביא לכאן, לכנסת הזאת, יוזמת חוק, ונבטל, ונוסיף, ונחזיר – לא צריכים לחכות לזה.

סופה לנדבר: האנשים האלה הולכים לעולמם; אנשים מבוגרים מאוד.

סופה לנדבר: אני רוצה שבעצם מה שמדינת ישראל מחויבת לאנשים האלה – נחזיר להם, ונחזיר להם מייד.

סופה לנדבר: אז הוראת שעה של שר האוצר תעזור להחזיר את הצדק למקום.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, ולכם, חברי חברי הכנסת, אומנם בבית הזה כן יודעים לדבר, אבל בבית הזה יש חברי כנסת נאמנים לציבור.

סופה לנדבר: יש חברי כנסת ושרים בממשלת ישראל, ככה אני מאמינה, שמוכנים ומסוגלים להילחם עבור הציבור.

סופה לנדבר: אנחנו שליחי ציבור בבית הזה, הציבור שלח אותנו כדי שאנחנו נגן על הזכויות של אותו ציבור שלא מסוגל היום לדבר גם בבית הזה וגם ברחוב.

סופה לנדבר: אנחנו, בגלל הציבור הזה, למען הציבור הזה, חייבים להתאחד.

סופה לנדבר: אדוני סגן שר האוצר, הצדק צריך לחזור, וצריך להחזיר לאנשים האלה אותם כספים – שאני רוצה להגיד, רוצה להאמין, לא בזדון ולא ברשלנות; קרתה טעות.

סופה לנדבר: קרו טעויות באולם הזה וקרו טעות בעולם בכלל – להחזיר להם.

סופה לנדבר: רנטה בחיים לא הייתה הכנסה ולא צריכה להיות.

סופה לנדבר: רנטה מגרמניה היא הכנסה במדינת ישראל?

סופה לנדבר: לא, היא לא הכנסה.

סופה לנדבר: צריכים להחזיר את החוק של יורי שטרן – בסך הכול 4,700 שקל.

סופה לנדבר: נכון שיש הטבות שהם היו צריכים לקבל ולא קיבלו, ובגלל זה אני דורשת ממשרד האוצר להחזיר לאנשים האלה רטרואקטיבית את כל סכומי הכסף שבעצם ירדו מחשבונם והם לא היו מסוגלים לקבל ולא קיבלו.

סופה לנדבר: אני מבקשת צדק למען ניצולי השואה, למען מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אם לא היו האנשים האלה בעולם, אם הסבל שהם עברו לא היה קורה, אז יכול להיות שלא הייתה לנו מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אנחנו מחויבים לניצולי השואה; מדינת ישראל מחויבת להם.

סופה לנדבר: ובגלל זה, כלפי האוכלוסייה הזאת, לא כמו כלפי אוכלוסייה אחרת, אנחנו מחויבים וצריכים לעשות הכול מייד, מהר, בהוראת שעה של שר האוצר ומשרד האוצר, כדי שהם יקבלו את מה שמגיע להם.

סופה לנדבר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת לנדבר.

יחיאל חיליק בר: סגן השר כהן ישיב על ההצעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

יחיאל חיליק בר: אמן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת סופה לנדבר, השרה לשעבר, חברי חברי הכנסת – – –

אחמד טיבי: – – –

יצחק כהן: כן, חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק כהן: אגב, תבדוק מה שאמרתי לך, זה רעיון טוב.

חיים כץ: אחמד טיבי, טיבי אחמד – כל אחד לחוד ושניהם ביחד הם ארבעה.

יצחק כהן: זה יותר מדי.

יצחק כהן: אל תשכח, חיים, שזו מדינה יהודית דמוקרטית, עם כל הכבוד.

יצחק כהן: הפגיעה בניצולי השואה בעקבות תיקוני חקיקה בשנת 2014.

יצחק כהן: גברתי השרה, התוכנית הלאומית לסיוע לניצולי שואה משנת 2014, שציינת אותה, כללה כמה צעדי סיוע מיטיבים ומשמעותיים, ואני אפרט: מענק שנתי והטבות נלוות ל-85,000 ניצולי שואה שאינם מקבלים קצבה חודשית; מתן פטור מתשלום על תרופות לכלל ניצולי השואה בישראל; השוואת זכויותיהם של יוצאי מחנות וגטאות שעלו לישראל לאחר 1 באוקטובר 1953 ושל נכי רדיפות הנאצים – זה שינוי רדיקלי; מענקים לניצולי שואה נזקקים, ועוד ועוד – שורה ארוכה של הטבות.

יצחק כהן: על מה שגברתי העלתה בהצעה לסדר-היום, אני חייב להסביר, שצעד מיטיב במיוחד נוגע לניצולי שואה מקבלי הבטחת הכנסה: אלו הוכרו באופן אוטומטי כזכאים לקבלת תגמול מוגדל, המיועד לנזקקים, שהוא גבוה יותר מקצבת הבטחת ההכנסה ששולמה להם, וזאת בלי שנדרשו להגיש בקשה, תוך ביטול ביורוקרטיה.

יצחק כהן: כמו כן נקבע כי כל ההטבות הנלוות שניתנו להם כמקבלי הבטחת הכנסה מכל גוף ציבורי שיהיה – רשויות מקומיות, רשות המים, רשות החשמל וכיוצא בזה – ימשיכו להינתן להם.

סופה לנדבר: בינתיים הם מקבלים תשלום – – –

יצחק כהן: ימשיכו – – –

סופה לנדבר: בינתיים, עד שזה יעבוד, הביורוקרטיה חוגגת במדינת ישראל – – –

יצחק כהן: עם זאת – כן, כבוד השרה – עם זאת, מי שעדיין יבקש לוותר על התגמול המוגדל כניצול שואה ולחזור למעמדו כמקבל הבטחת הכנסה, אף שהתגמול המוגדל גבוה יותר ואף שבשורת ההטבות הנלוות התגמול יותר גבוה – ושומרים להם את כל ההטבות – אנו נאפשר זאת ללא צורך בתיקון חקיקה.

יצחק כהן: לא צריך תיקון חקיקה.

יצחק כהן: על כל פנים, מכיוון שהנושא שהעלית הוא נושא מאוד רגיש, אני מציע להעביר אותו לוועדת העבודה והרווחה, ברשותך, אם תרצו ותסכימו.

יצחק כהן: אם חברי יסכימו, אנחנו נעביר את הנושא לוועדה, ושם נמשיך ללבן את זה, ושם נוכיח, גברתי השרה, שהם גם מקבלים מענק מוגדל יותר וגם לא גורעים להם את כל ההטבות הנלוות מכל מה שקיבלו בעבר.

יצחק כהן: אוקיי?

יצחק כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: את מסכימה, חברת הכנסת?

סופה לנדבר: אדוני סגן השר, אתה מדבר על חוק, אתה מדבר על מיליארד שקל שהעבירה מדינת ישראל לניצולי שואה, ואני לא רוצה להתווכח.

סופה לנדבר: אתה מדבר על חוק ואני מדברת על מציאות.

סופה לנדבר: מה שקרה במציאות: לקחו באוצר – ברשות של האוצר, לקחו את הרנטה והיא נחשבת היום להכנסה.

סופה לנדבר: בגלל זה – אני בדקתי את הדברים, תאמין לי – –

יצחק כהן: גברתי, אני – – –

סופה לנדבר: – – שלפני שאני מדברת באולם הזה אני בודקת דברים.

סופה לנדבר: אני מזמינה אותך לבוא מחר לוועדת העלייה והקליטה לדיון שני, ואני אומרת לך שזה מתקיים מחר כאן בכנסת.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד לך שלוקחים רנטה שאנשים מקבלים מגרמניה והיא נחשבת פתאום להכנסה.

סופה לנדבר: אז במקום הסכום שהם היו צריכים לקבל על הנכות שלהם – –

יחיאל חיליק בר: טוב, תודה.

סופה לנדבר: – – הם מקבלים תוספת לרנטה שהם מקבלים ממילא מגרמניה; התוספת הזאת היא של 700 שקל.

סופה לנדבר: הם איבדו הטבות, הם איבדו 1,300 שקל בחודש.

סופה לנדבר: אני מבקשת ממנהלת הרשות, יושבת-ראש הרשות, שיעשו חשבון, והיא יודעת בדיוק, היא הייתה בישיבה כאשר אני נכחתי שם.

סופה לנדבר: זה היה גם בטלוויזיה, בשידור.

סופה לנדבר: אני מבקשת ממך, תבדקו את הדברים, ולא צריך להביא לכאן ניצולי שואה, שיגיעו לכאן עם הפגנות, ועם רעש, בגלל שמשהו נעשה לא בזדון, או בזדון, ונעשה כך שהאנשים האלו איבדו את ההכנסה; הם איבדו הכנסה, הם איבדו 4,700 ש"ח בשנה – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת – – –

יצחק כהן: לא איבדו.

סופה לנדבר: – – זאת אומרת, ביטלו את החוק של יורי שטרן.

סופה לנדבר: מי נתן לרשות את האפשרות לבטל את הדברים האלה?

יצחק כהן: צר לי, ואני חוזר ואומר: שום הטבה לא נגרעת, והם מקבלים תגמול הרבה יותר גדול.

יצחק כהן: את כל ההטבות שהם קיבלו בעבר הם ממשיכים לקבל.

יצחק כהן: אני לא יודע על מה את מדברת, אבל כדי לבדוק את זה אני מציע להעביר את זה לוועדה, ושם נברר את הדברים.

סופה לנדבר: הוועדה – – – בעוד כמה חודשים – – –

יחיאל חיליק בר: את מסכימה להעביר את זה לוועדה?

סופה לנדבר: אני ממליצה לשר האוצר לקבל הוראת שעה ולתקן את העוול.

יחיאל חיליק בר: טוב, אז אנחנו נצביע בעד ונגד – –

יצחק כהן: הכול יטופל.

יצחק כהן: ועדת העבודה בבקשה.

יחיאל חיליק בר: – – העברה לוועדת העבודה והרווחה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק כהן: לא הספקתי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נוסיף את סגן השר.

יחיאל חיליק בר: בעד – 6, שבעה כולל סגן השר, להעביר לוועדת העבודה והרווחה את הצעתה לסדר-היום של חברת הכנסת לנדבר בנושא פגיעה בניצולי השואה בעקבות תיקוני חקיקה משנת 2014.

יחיאל חיליק בר: הפקעת קרקעות בעיסאוויה

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום בנושא: הפקעת קרקעות בעיסאוויה, מס' 818, של חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יחיאל חיליק בר: ישיב על ההצעה סגן שר הפנים ירון מזוז.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת סעדי.

יחיאל חיליק בר: לרשותך עשר דקות.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כבוד סגן שר הפנים, חברי חברי הכנסת, כבוד סגן שר הפנים, אני מנצל את ההזדמנות שאתה נמצא פה, והיום העליתי בנאום בן הדקה כמה נתונים שאני גאה בהם ביחס לכפר שלי, כפר עראבה, שנמצא בגליל.

אוסאמה סעדי: בפגישה שלנו, אני וחברי חבר הכנסת אחמד טיבי, העלינו בפני שר הפנים – עם ראש המועצה מר עלי עאסלה והסגן שלו אחמד כנאענה – העלינו נושא ובקשה להפוך ולהכריז על עראבה כעיר.

אוסאמה סעדי: כבוד השר נענה והקים ועדה לבדיקת העניין, והבטיח שתוך כמה שבועות העניין יוסדר ועראבה תוכרז כעיר, והבניין החדש שהולך ונבנה בכפר יהפוך לעירייה.

אוסאמה סעדי: כבוד ראש המועצה הזמין את כבוד השר לחנוך את בניין העירייה.

אוסאמה סעדי: היום התפרסם מאמר של עיתונאית בת הכפר, עיתונאית ידועה, מקבולה נסאר, על סמך נתונים שאסף עיתונאי מהכפר, עווד דראושה, ולפי הנתונים האלה 150 רופאים, מהכפר בלבד, קיבלו הסמכה, וזה מהווה שישה רופאים ל-1,000 תושבים.

אוסאמה סעדי: לידיעתכם, סגן השר וחברי הכנסת הנכבדים וכבוד היושב-ראש, הממוצע בישראל הוא 3.3 לכל 1,000, ובמדינות ה-OECD הממוצע הוא 3.8.

אוסאמה סעדי: השיא נמצא בקובה.

אוסאמה סעדי: זה קצת מוזר, אבל בקובה הם השיאנים, הם מחזיקים בשיא העולם – 7.8 לכל 1,000.

אוסאמה סעדי: ה-150, חבר הכנסת טיבי, זה רק רופאים, לא רופאי שיניים; עם רופאי שיניים זה 250.

אוסאמה סעדי: ואני יכול להגיד שאני יודע, בהיותי עורך-דין, שיש יותר מ-120 עורכי-דין בכפר.

אוסאמה סעדי: יש מאות מהנדסים, פסיכולוגים.

אוסאמה סעדי: חבר הכנסת איימן עודה גם הוא קשור לכפר, אשתו היא מהכפר עראבה, ולכן גם הוא יודע שהכפר הזה עומד היום בראש הרשימה של היישובים במספר האקדמאים ובוגרי האוניברסיטאות בארץ ובחו"ל.

אוסאמה סעדי: ולכן עראבה היא מקור של הון אנושי, ואנחנו שמחים שהיא תהפוך לעיר, ואנחנו רוצים לפתח את הכפר, ובאמת שיהפוך לעיר, עם כל התשתיות, עם אזורי תעשייה, ולסדר את הנושא הכאוב של הפקעת קרקעות, של תכנון, של בנייה.

אוסאמה סעדי: שכונות שלמות שם, אדוני סגן השר, הן בלי היתר, ואני מקווה שנגיע לתוכנית מתאר.

אוסאמה סעדי: ומכאן אני עובר לנושא של ההצעה לסדר-היום, שנדחתה כמה פעמים, והיא בעניין שכונת אל-עיסאוויה.

אוסאמה סעדי: שכונת אל-עיסאוויה – ואני מצטער שרק מספר חברים מצומצם מאוד, ומהרשימה שלנו רק חבר הכנסת אחמד טיבי וראש הרשימה איימן עודה, נשארו לשמוע את העניין הזה.

אוסאמה סעדי: אנחנו ביקרנו בשכונת אל-עיסאוויה על-פי הזמנת – – –

חיים כץ: האיכותיים נשארו.

אוסאמה סעדי: האיכותיים – ראש הרשימה, והאיכותי הבולט.

חיים כץ: אחמד טיבי הוא הכוכב.

אוסאמה סעדי: אנחנו ביקרנו, כבוד השר, ביקרנו שם בשכונה, ואני מבקש ומזמין – – –

איימן עודה: אני מבקש, גם עאידה פה.

אוסאמה סעדי: אה, עאידה.

אוסאמה סעדי: עאידה פה.

אוסאמה סעדי: שכונת אל-עיסאוויה נבנתה במאה ה-16.

אוסאמה סעדי: אתם יודעים למה שמה אל-עיסאוויה, איימן, חבר הכנסת טיבי?

אוסאמה סעדי: המסורת קושרת את השם הזה למסעותיו של ישו הנוצרי, סידנא עיסא, ומכאן גם בא השם של השכונה, אל-עיסאוויה.

אוסאמה סעדי: בכפר יש עץ חרוב, שג'רת אל-חרוב מוקדסי.

אוסאמה סעדי: מסורת אחרת מסבירה את השם של ג'אמע אל-ארבעין, שנמצא בלב הכפר: לפני שקיבלו תושבי הכפר את הדת המוסלמית, חיו בכפר 40 איש בלבד.

אוסאמה סעדי: בכל פעם שנולד תינוק, מת אחד המבוגרים.

אוסאמה סעדי: רק אחרי שקיבלו על עצמם את הדת ובנו את המסגד, החלה אוכלוסיית אל-עיסאוויה לגדול ולגדול.

אוסאמה סעדי: היום מונה השכונה כ-15,000 תושבים, אדוני סגן השר.

אוסאמה סעדי: לפני 1967 היה לכפר שטח 12,000 דונם.

אוסאמה סעדי: אל-עיסאוויה, כמוה כיתר שכונות אל-קודס אל-ערבייה, ירושלים המזרחית, נכבשה בשנת 1967, והשטח – מ-12,000 דונם נהיה רק 2,000 דונם.

אוסאמה סעדי: היתר זה מחוץ לשטח המוניציפלי, כאשר עיקר ורוב השטח נמצא בשטח שמכונה 1E, וכמובן יש כוונה להפקיע את השטח הזה על מנת לעשות חיבור בין מעלה-אדומים לירושלים.

אוסאמה סעדי: מתוך ה-2,000 דונם, כבוד השר, לפי תוכנית המתאר שהייתה, רק 660 דונם זה שטח בנוי – שאפשר לבנות בו.

אוסאמה סעדי: זה כל מה שיש לכפר אל-עיסאוויה, לשכונת אל-עיסאוויה.

אוסאמה סעדי: עשר שנים, מאז 2004, אין שום תוכנית מתאר לכפר אל-עיסאוויה.

אוסאמה סעדי: התושבים, ביחד עם עיריית ירושלים, ניסו לקדם תוכנית, הביאו אנשי מקצוע, נתנו תוכנית שעונה על הצרכים, שינוי ייעוד, להרחיב את השטח הבנוי ולפתח תשתית כבישים.

אוסאמה סעדי: אם מישהו יבקר באל-עיסאוויה הוא צריך שעה, שעה וחצי אך ורק כדי להיכנס לאל-עיסאוויה.

אוסאמה סעדי: עיסאוויה מוקפת מכל הצדדים: בית-החולים "הדסה"; האוניברסיטה העברית; יש מחנה צבאי; יש כביש מס' 1; יש את השכונות היהודיות שנבנו אחרי הכיבוש בשנת 1967.

אוסאמה סעדי: אבל אז החליטה עיריית ירושלים לקדם תוכנית מתאר משלה, ואז נותק הקשר בין העירייה לבין אנשי המקום לבין האוכלוסייה שם, ומזה כעשר שנים אין תוכנית מתאר, והאנשים שם חיים בתת-תנאים, אדוני סגן השר.

אוסאמה סעדי: שמענו פה הרבה שבמגזר הערבי לא בונים לגובה, והפתרון זה בנייה לגובה.

אוסאמה סעדי: אם תלכו לאל-עיסאוויה, אין סנטימטר אחד פנוי; בונים לגובה, לרוחב, לעומק.

אוסאמה סעדי: איפה שאתה תרצה בונים על מנת לגור, ואין כל שטח פנוי.

אוסאמה סעדי: לא רק זאת אף זאת, אדוני סגן השר: עתודות הקרקע היחידות שנמצאות בבעלות אל-עיסאוויה הן בצד בין אל-עיסאוויה לא-טור, ויש שם שטח של 750 דונם, מתוך זה 450 דונם לאל-עיסאוויה ו-350 דונם לא-טור.

אוסאמה סעדי: מה רוצים לעשות שם, אדוני סגן השר?

אוסאמה סעדי: גן לאומי.

אוסאמה סעדי: רוצים להפקיע 750 דונם כשזאת עתודת הקרקע של אל-עיסאוויה וא-טור.

אוסאמה סעדי: לא רק זאת אף זאת: יש עוד כ-500 דונם ששייכים לאל-עיסאוויה, לשועפאט, לראס-חמיס.

אוסאמה סעדי: מה עושים שם, אדוני השר?

אוסאמה סעדי: רוצים לעשות מטמנה.

אוסאמה סעדי: מה זאת מטמנה?

אוסאמה סעדי: לזרוק את כל העפר ואת כל הפסולת של הבניין, וזה שם נמצא בוואדי.

אוסאמה סעדי: ורוצים בערך – אני אגיד לכם את המספרים, זה מספרים שהם מדהימים.

אוסאמה סעדי: כמעט מדי יום ביומו, משעה 06:00 עד השעה 22:00, במשך כ-20 שנה – בממוצע 168 משאיות ביממה זורקות את כל הפסולת של ירושלים בשטח הזה שבין אל-עיסאוויה לבין שכונת הגבעה-הצרפתית.

אוסאמה סעדי: אני חייב פה גילוי נאות, שהיה דיון לפני כשלושה שבועות ביוזמתו של חברי מיקי לוי ואנשי הגבעה-הצרפתית בוועדת הפנים, בראשות חברי דוד אמסלם, ודנו בעניין של המטמנה.

אוסאמה סעדי: אני במקרה הזדמנתי לדיון של ועדת הפנים ואמרתי: טוב שיש הגבעה-הצרפתית, כי אחרת אף אחד לא היה מתייחס לאנשי אל-עיסאוויה, והעניין של המטמנה היה עובר ואף אחד לא היה מתנגד.

אוסאמה סעדי: טוב שאנשי הגבעה-הצרפתית, אדוני השר, באו ומחו והתנגדו ורוצים להפסיק את המטרד הזה ורוצים איכות חיים.

חיים כץ: תן לו לענות.

אוסאמה סעדי: בטח, בטח שאני אתן לו לענות.

יחיאל חיליק בר: הזמן הסתיים, אדוני.

אוסאמה סעדי: מפקיעים את כל עתודות הקרקע, אדוני היושב-ראש, מאל-עיסאוויה.

אוסאמה סעדי: אנחנו, אנחנו מדגישים ואומרים: אל-עיסאוויה היא אומנם שטח כבוש, כיתר השטחים שנכבשו בשנת 1967, והם רוצים להשתחרר ולהקים ולהיות חלק מהמדינה הפלסטינית, אבל על-פי החוק הישראלי היא חלק מהשטח המוניציפלי של ירושלים, ועיריית ירושלים אחראית לה.

אוסאמה סעדי: אבל במקום שהיא תנסה לקדם את התוכניות ולתת לה עתודות בנייה, היא מפקיעה את כל עתודות הקרקע שאינן.

אוסאמה סעדי: לסיכום, אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: רק משפט אחרון.

יחיאל חיליק בר: אתה אחרי הזמן.

אוסאמה סעדי: משפט אחד.

אוסאמה סעדי: שכונת עיסאוויה לא צריכה פארקים, לא צריכה גנים ולא צריכה איכות חיים; שכונת אל-עיסאוויה צריכה חיים.

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: אל-עיסאוויה צריכה חיים, חופש ועצמאות.

אוסאמה סעדי: ) תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אדוני סגן השר, בבקשה, סגן השר מזוז.

ירון מזוז: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, נתבקשתי להשיב לך על ההצעה לסדר-היום שהגשת.

ירון מזוז: התוכנית לגן לאומי מורדות הר-הצופים עתידה להיבנות בשטח המצוי במורדות המזרחיים של הר-הצופים וגובל בשכונת עיסאוויה מצפון ובשכונת א-טור מדרום.

ירון מזוז: התוכנית אושרה על-ידי הוועדה המחוזית ירושלים, והוגש ערר לוועדת המשנה של המועצה הארצית.

ירון מזוז: התוכנית נדונה בוועדת הערר של המועצה הארצית לתכנון ובנייה, והיא אישרה את הגן הלאומי.

ירון מזוז: עם זאת, ועדת הערר ביקשה מהוועדה המקומית לבצע את הבדיקה התכנונית של צורכי ציבור בשכונות עיסאוויה וא-טור, הגובלות בגן הלאומי.

ירון מזוז: בדיקה זו תוצג בפני הוועדה המחוזית, ועל בסיסה תחליט הוועדה אם נדרש לצמצם את גבולות הגן הלאומי או להותירם ללא שינוי.

ירון מזוז: הבדיקה התכנונית של הוועדה המקומית ירושלים טרם הוגשה לוועדה המחוזית, ולכן התוכנית נמצאת עוד בתהליך התכנון.

ירון מזוז: בנוסף, בשטח הנדון קיימת בנייה בלתי חוקית, אשר בוצעה תוך פגיעה קשה בשטח פתוח שאינו מיועד לבינוי.

ירון מזוז: מאחר שהנושא עדיין נמצא בדיונים בוועדות התכנון, אני מבקש להעביר את זה לוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: אדוני מסכים?

אוסאמה סעדי: כן.

ירון מזוז: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו נצביע על העברת ההצעה לסדר-היום בנושא הפקעת קרקעות בעיסאוויה לדיון בוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש שחברי סגן השר יחזור למקומו כדי להצביע.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: עשרה בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה לסדר-היום בנושא הפקעת קרקעות בעיסאוויה תעבור לדיון בוועדת הפנים של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: עכשיו שאילתות לשר הרווחה והשירותים החברתיים.

יחיאל חיליק בר: השר מתבקש לעלות.

חיים כץ: שאילתה.

יחיאל חיליק בר: שאילתה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: השאילתה היא בנושא המחסור בתקנים לעובדים סוציאליים ברשויות המקומיות.

עאידה תומא סלימאן: יש מחסור בתקנים לעובדים סוציאליים ברשויות המקומיות, והדבר גורם ללחץ על לשכות הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: העובדים הסוציאליים כורעים תחת העומס, והאזרחים לא מקבלים את השירות הראוי.

עאידה תומא סלימאן: ברצוני לשאול: 1.

עאידה תומא סלימאן: מה הוא מספר התקנים החסרים בכלל ובמגזר הערבי בפרט?

עאידה תומא סלימאן: 2.

עאידה תומא סלימאן: מה ייעשה לפתרון הבעיה?

חיים כץ: הכינו לי תשובה כתובה; אני לא רוצה לקרוא תשובה כתובה.

חיים כץ: לטענת האוצר, חסרים כ-480 תקנים.

חיים כץ: אני חושב שחסרים איזה 1,000.

חיים כץ: בדרישות התקציב בכללי אני חושב שחסרים – אני לא נכנס אם המגזר הערבי קיבל יותר ביחס למגזר היהודי – בכלל אני חושב שחסרים לפחות 1,000 תקנים.

חיים כץ: אני חושב שצריך לשפר את שכרם של העובדים הסוציאליים; אני חושב שצריך לקלוט אותם לתוך העיריות או לתוך משרדי הממשלה – כל זה לא כתוב לי פה, אני אומר לך את מה שאני הולך להילחם עליו בתקציב – כדי שהם יוכלו לתת רווחה אמיתית, כי אני רואה היום בעובדים הסוציאליים את אלה שבאים לעזור לציבור הנזקק והם הנזקקים לעתיד.

חיים כץ: את זה אני חושב שבמשרד הרווחה נצטרך לפתור, וזה לא בדיוק כתוב לי פה, אז אני אומר לך את מה שאני חושב שצריך להיות.

חיים כץ: בתקציב הזה יהיה קרב גדול על התקנים של העובדים הסוציאליים.

חיים כץ: בטח ובטח לתת למגזר הערבי, כי הוא נמצא באשכולות 1–3, אז אם – זה לא נוגע לפה, אבל צריך לסדר להם קצת את המצ'ינג, לשפר להם קצת את המצב.

חיים כץ: אני מקווה שעניתי לך.

חיים כץ: זה מה שאני חושב שצריך לעשות, ואם יש לך עוד שאלה, אני אענה לך הלאה.

יחיאל חיליק בר: יש לך שאלה נוספת, גברתי?

חיים כץ: כן, יש לה, ראיתי בדף.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, אני חושבת שהמחסור הוא הרבה יותר גדול מ-1,000.

חיים כץ: בואי נביא 1,000.

עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה.

עאידה תומא סלימאן: בוא נביא 1,000, זה מצוין.

עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני אני יודעת שממוצע הטיפול אצל עובד סוציאלי ערבי זה 300 תיקים, כאשר הממוצע הוא בדיוק חצי לעובד סוציאלי יהודי.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לשאול באופן יותר ספציפי: האם קיימת תוכנית ברורה?

עאידה תומא סלימאן: כמה תקנים אפשר להוציא לאוכלוסייה הערבית, במיוחד לנוכח העובדה שהזכיר כבוד השר שבעצם האוכלוסייה הערבית ברובה נמצאת באשכולות מ-1 עד 3, כלומר הצורך הוא הרבה יותר גדול אפילו מהאחוז באוכלוסייה באופן כללי?

יחיאל חיליק בר: תודה.

חיים כץ: תשמעי, אני לא יודע מה זה מספר תיקים.

חיים כץ: אם ניקח את התיקים במגזר היהודי, זה 200.

חיים כץ: את אומרת שבמגזר הערבי זה 300.

חיים כץ: יש שם הרבה תיקים שבאו לדרישה חד-פעמית.

חיים כץ: צריך לעשות סדר בתיקים.

חיים כץ: צריך לראות כמה מטפלים באמת, בשני המגזרים.

חיים כץ: גם אם מישהו צריך לטפל ב-50 תיקים זה המון.

חיים כץ: זה לא משנה 300 או 200 – אי-אפשר לטפל לא ב-200 ולא ב-300, וזה הקרב שלי מול משרד האוצר.

חיים כץ: הקרב שלי זה להביא תקציב ולתת לכל אזרחי מדינת ישראל את מה שמגיע להם, הן במגזר היהודי והן במגזר הערבי.

חיים כץ: אנחנו ערב תקציב, ואני מקווה שאני אקבל את מה שאני מבקש.

חיים כץ: אם נקבל 1,000 נגיד שעשינו סדק בקיר; עשינו סדק בקיר, ואז נלך הלאה.

חיים כץ: הבעיה היא שהם מדברים על מספרים הרבה יותר נמוכים.

חיים כץ: אני מקווה שאני אצליח לרצות אותך – לא הקראתי מהדף – לרצות אותך ולעזור לציבור האוכלוסיות המוחלשות במדינת ישראל.

חיים כץ: בשביל זה הלכתי לשם.

חיים כץ: אם אני אאכזב אותך, אני מאכזב את עצמי.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה לשר הרווחה על התשובה.

יחיאל חיליק בר: הודעת משטרת מחוז המרכז שהמניע לרצח דוד בר קפרא הי"ד היה מניע פלילי

יחיאל חיליק בר: הנושא הבא: הודעת משטרת מחוז המרכז כי המניע לרצח דוד בר קפרא הי"ד היה מניע פלילי, הצעה לסדר-היום שמספרה 1027, של חבר הכנסת יצחק וקנין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ישיב לך השר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר לביטחון פנים, חברי חברי הכנסת, ביום רביעי, 24 באפריל 2015, נרצח דוד בר קפרא, השם ייקום דמו, במהלך עבודתו בכרמו שבכרמי-יוסף, על-ידי שני פלסטינים, שוהים בלתי חוקיים, שחדרו לשטח ישראל מביתם שבבית-לקיא.

יצחק וקנין: זה היה רצח אכזרי, תוך שימוש במכות אגרופים, מקלות וחומר חומצתי.

יצחק וקנין: בשלושת השבועות האחרונים משטרת ישראל ניהלה בעזרת השב"כ את חקירת שני המרצחים.

יצחק וקנין: על סמך טענותיהם של שני המרצחים, השב"כ המליץ לפרקליטות המדינה – כי המניע לפעולה הוא פלילי.

יצחק וקנין: זה הוגדר כשוד שהסתבך.

יצחק וקנין: משנשאלו על-ידי בני המשפחה, טענו נציגי השב"כ והמשטרה כי המלצה זו מתבססת רובה ככולה על טענת המרצחים ועל תרגילי חקירה, אף שאין ראיות חותכות, או לכל הפחות ראיות נסיבתיות בשטח, המוכיחות את טענותיהם.

יצחק וקנין: משפחת בר קפרא הוכתה בתדהמה רבה נוכח המלצה זו.

יצחק וקנין: לא רק שאין ראיות המוכיחות את המניע הפלילי, אדרבה, הראיות בשטח סותרות מכול וכול טענה זו, שכן הרוצחים לא גנבו דבר, אף שבכרם היה רכב בשווי כ-100,000 שקלים ואף שהאב דוד, השם ייקום דמו, נשא על גופו כסף מזומן, שהוחזר בינתיים למשפחה.

יצחק וקנין: זאת ועוד, לאחר שבר קפרא הוכנע והופל ארצה, הרוצחים המשיכו להכותו באכזריות, בשימוש במקלות ואגרופים, עד לאובדן הכרתו ומותו.

יצחק וקנין: השב"כ הודה כי הרוצחים מוכרים כפעילי טרור שפעלו סמוך לביתם נגד חיילי צה"ל ואזרחי ישראל.

יצחק וקנין: בעדות המרצחים נשללה איבה על בסיס אישי בינם לבין קורבנם.

יצחק וקנין: נציין כי גופתו הושחתה לאחר המעשה על-ידי שפיכת חומר הדברה, נעשה ניסיון להסתירו, והוא נותר מתבוסס בדמו.

יצחק וקנין: על רשויות האכיפה, ובראשן פרקליטות המדינה, לתת ביטוי בדין לטענות אלו, הסותרות לכאורה את המסקנה שמדובר בשוד שהסתבך.

יצחק וקנין: גם אם לטענת המשטרה מדובר בשוד שהסתבך, הרי הגדרת המעשה כפלילי מסתירה את העובדה שהמעשה כלל גוון לאומני מובהק של אכזריות אין-קץ, הן במהלומות והן בהשארת הנרצח מתבוסס בדמו.

יצחק וקנין: לאחר סיום חקירת המשטרה ולנוכח תוצאותיה, משפחת בר קפרא פנתה אלי, כמו גם לשרים וחברי כנסת נוספים, כדי לדרוש ולחקור ולהגיע לחקר האמת ולפתרון השאלות הקשות אשר נותרו ללא מענה, אשר עומדות בסתירה גמורה להמלצת השב"כ בדבר מניע הפעולה.

יצחק וקנין: כמי שנושא החקלאות קרוב ללבו, מכיוון שאני חושב שמעשה אשר נעשה בכוונת זדון, ושאינו תלוי בהיכרות אישית עם הנרצח, הוא לכאורה לאומני, אני פונה לגורמים האמונים על כך לבחינת חקירה מחודשת.

יצחק וקנין: האמת חייבת להיחשף כאן.

יצחק וקנין: כי אם רבי דוד, השם ייקום דמו, נרצח על יהדותו ולא על רקע כספו, או לפחות גם על רקע יהדותו, אז הוא מצטרף לקבוצה גדולה, לצערנו, של נרצחים על קידוש השם, ואין שום סיבה שייחשב לקורבן של שוד.

יצחק וקנין: בשולי הדברים אוסיף כי ראוי להקים גוף בדרג גבוה, שהוא ורק הוא יקבע על סמך מכלול של נתונים, ולא נתון אחד – כמו פה, למשל, על סמך טענת החשודים – אם פשע נעשה על רקע לאומני או על רקע פלילי.

יצחק וקנין: נדמה לי שהמסקנה הייתה נחפזת מדי, וגם התקבלה בדרג לא מספיק גבוה ולא עם ראייה רוחבית.

יצחק וקנין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת וקנין.

יחיאל חיליק בר: השר גלעד ארדן, בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דוד בר קפרא, זכרו לברכה, נרצח באכזריות מזעזעת בחודש שעבר במהלך עבודתו החקלאית במטע ליד מושב פדיה.

גלעד ארדן: במענה למה ששאל, או העיר, חברי ידידי חבר הכנסת וקנין, שאני מודה לו על העלאת הנושא הזה לסדר-היום – אתה הגשת גם שאילתה בנושא הזה, נכון?

גלעד ארדן: ואני אז הבהרתי שאכן מדובר באירוע חמור, ושמשטרת ישראל ושירות הביטחון הכללי ימשיכו לפעול במלוא העוצמה ושמו את זה במקום גבוה בסדר העדיפויות, כדי לאתר במהירות את המפגעים הרוצחים ולהביאם לדין, וזה מה שהיה.

גלעד ארדן: תיק החקירה – אני קודם מוסר את הפרטים שהם לכאורה יבשים, אבל חשוב להבין אותם כדי להבין איך התהליך הזה מתנהל.

גלעד ארדן: אם הכנסת תחליט שיש מקום אולי לשנות אותו בחקיקה, אפשר לבחון את הדברים.

גלעד ארדן: כרגע הגורמים שמעורבים בהחלטות פועלים על-פי החוק הקיים.

גלעד ארדן: תיק החקירה התנהל ביחידה המרכזית של מחוז מרכז במשטרה בשיתוף, אפשר לומר אפילו בהובלה, של שירות הביטחון הכללי.

גלעד ארדן: ביום שני האחרון, כפי שאמרתי, הוגשו כתבי-אישום כנגד החשודים באשמת רצח לבית-המשפט המחוזי בלוד על-ידי פרקליטות מחוז מרכז.

גלעד ארדן: כתבי-האישום מלמדים על היכרות מוקדמת בין אחד הנאשמים לבין דוד בר קפרא, זיכרונו לברכה.

גלעד ארדן: על-פי כתבי-האישום, הנאשמים הגיעו לכרם של דוד והחליטו לשדוד את כספו.

גלעד ארדן: לאחר שדוד, זיכרונו לברכה, התחיל לצעוק, הכו אותו הנאשמים במטרה לשדוד את כספו, והמשיכו להכותו באכזריות אף לאחר שקרס על הרצפה, כאשר אחד הנאשמים אף שפך עליו חומר הדברה.

גלעד ארדן: לאחר שדוד בר קפרא ז"ל איבד את הכרתו, חיפשו הנאשמים כסף בכיסיו, ומשלא מצאו את מבוקשם הותירו אותו כשהוא חבול באופן קשה ונמלטו מהמקום.

גלעד ארדן: עקב הפגיעות שגרמו לו הנאשמים, וחרף הפעולות שנעשו להצלתו בבית-החולים, לצערנו הרב נקבע מותו.

גלעד ארדן: לאחר חקירה מקיפה של גורמי החקירה במחוז מרכז נקבע כי המניע לרצח הוא פלילי.

גלעד ארדן: אני רוצה שוב להדגיש שהתהליך הוא כזה, שהגורמים שמובילים את החקירה – במקרה הזה שירות הביטחון הכללי – הם אלה שעל בסיס מכלול הנסיבות שנבחנות בתיק בסמכותם לקבוע אם זה על רקע פלילי או על רקע לאומני.

גלעד ארדן: הקביעה של השב"כ במקרה הזה הייתה מוסכמת גם על המשטרה וגם על הפרקליטות.

גלעד ארדן: אני שוב אומר שאני מבין לחלוטין את הכאב הנורא של המשפחה ואת הדאגה של חברי חבר הכנסת וקנין, כי גם אני שואל את עצמי, ושאלתי את זה גם את הגורמים שהיו מעורבים בנושא.

גלעד ארדן: אבל מה לעשות, שרים וגורמים פוליטיים, או גורמים ממשלתיים, נבחרי ציבור, אין להם סמכות להיות מעורבים בפרטים של חקירות, כי אם זה יתחיל, אנחנו יודעים גם איפה זה ייגמר, ואנחנו, אין לנו אלא להתבסס על הפרטים ועל המסקנות של גורמי אכיפת החוק.

גלעד ארדן: גם אני שאלתי שאלות לא פשוטות: איך זה, למשל – האם, בהנחה שהם היו מנסים לשדוד באותן נסיבות מישהו ערבי, פלסטיני, האם הם היו נוהגים באותה צורה אם לא היו מצליחים לשדוד אותו, להשיג כסף – האם היו נוקטים אלימות ברמה הזאת?

גלעד ארדן: כמובן, אף אחד הוא לא בוחן כליות ולב, וקשה מאוד לתת תשובות.

גלעד ארדן: הבעיה היא שאני היום לא יכול בעצם לשנות את המסקנות של צוות החקירה, ובסוף מי שמקבל את מכלול הראיות זה הפרקליטות, והיא מגישה את כתב-האישום ומציינת על איזה רקע התבצע הרצח.

גלעד ארדן: אבל אני לא חושב שאנחנו צריכים להטיל ספק במקצועיות של הצוות החוקר.

גלעד ארדן: יכול להיות, ופה אני אולי מעביר את הכדור גם אל הכנסת וגם אל עצמי – כי שאלתי את השאלות הללו גם אל מול שרים אחרים; יכול להיות שהכנסת צריכה לבחון יוזמת חקיקה שאומרת שרצח שמתבצע על-ידי שוהים בלתי חוקיים בתוך מדינת ישראל, כלומר פלסטינים ששוהים כאן בלי רישיון חוקי, יכול להיות שצריך לקבוע בחקיקה שבאופן אוטומטי זה יוגדר כרצח על רקע לאומני, ואז, במקרה הזה, אני אומר, גם המשפחות יחושו אחרת.

גלעד ארדן: ובאמת, אני מעריך שברוב המקרים – עוד פעם, זה לא קביעה מדעית, הרי, הקביעה הזו; זו קביעה של בני-אדם שמתרשמים ממכלול, ואין שום הגדרה מדעית שאומרת מה עבר בראש של הבן-אדם שרצח, אם הוא הגיע עד כדי רצח כי הרגיז אותו החוב הכספי או שזה מצטרף לכך שזה שחייב לו הוא גם יהודי, ואז זה בעצם על רקע לאומני.

גלעד ארדן: אף אחד לא יכול באמת לדעת, ועם כל הכבוד, אני לא הייתי רוצה שנסתמך על האמירות של הרוצחים בחקירות שלהם, הרי הם מראש רוצים להזיק לאדם שאותו הם רצחו ולמשפחתו.

גלעד ארדן: שוב, אני יכול רק להביע צער על הקביעה הזאת ועל התחושות הקשות מאוד של המשפחה, שגם איבדה את היקר לה מכול וגם מרגישה שבהיבטים האחרים נעשה לה עוול.

גלעד ארדן: אני מקווה שהפרקליטות וגורמי החקירה ישקלו שוב את עמדתם.

גלעד ארדן: אני לא חושב שכתב-אישום הוא סוף פסוק, שאין אחריו ולא כלום.

גלעד ארדן: ממה שנאמר לי, אני לא בדקתי את זה, אז בעבר היו עתירות אחרי מקרים כאלה, ולפעמים הייתה התערבות, גם שיפוטית.

גלעד ארדן: אבל אני שוב חושב שכולנו צריכים לבחון את עצמנו כאן בכנסת ובממשלה, אולי ראוי לקבוע איזושהי חקיקה שתיתן בהירות יותר גדולה, ואולי, בסופו של דבר, אם מדובר גם בהשלכות של טיפול במשפחה, והשלכות כספיות, יכול להיות שצריך בחוק להשאיר שיקול דעת לממשלה, גם ולמרות גורמי החקירה, כמדיניות, להחליט מתי בנסיבות מסוימות היא יכולה לקבוע שרצח כן התבצע על רקע לאומני.

גלעד ארדן: אני כרגע לא מצאתי את הבסיס החוקי בחוק הקיים.

גלעד ארדן: אם יהיה כזה, אני אנסה לסייע בנושא.

גלעד ארדן: תודה רבה.

גלעד ארדן: אני מוכן להעביר את זה גם להמשך דיון בוועדה, ככל שהמציע יבקש.

יצחק וקנין: – – – להסתפק – – –

גלעד ארדן: להסתפק, מאה אחוז.

גלעד ארדן: תודה.

יחיאל חיליק בר: אז אין הצבעה, אתה מסתפק בתשובה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת וקנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת באסל גטאס, שאילתה לשר הפנים – בבקשה – בנושא: הריגת אדם במרדף משטרתי.

באסל גטאס: יש עוד שאילתה של נחמן שי על אותו עניין.

באסל גטאס: לפני שבועיים נהרג אדם מעין-נקובא – שבועיים מאז, כמובן, השאילתה, שהייתה ב-20 במאי – במהלך מרדף של שוטרים שהוא לא היה מעורב בו.

באסל גטאס: רצוני לשאול: 1.

באסל גטאס: האם המקרה מוכר?

באסל גטאס: 2.

באסל גטאס: אם כן – האם נפתח תיק במחלקה לחקירות שוטרים?

באסל גטאס: 3.

באסל גטאס: מדוע אין משעים את השוטר היורה עד להשלמת החקירה?

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

גלעד ארדן: תודה לחבר הכנסת גטאס ולחבר הכנסת שי על השאילתה.

גלעד ארדן: 1–3.

גלעד ארדן: האירוע שאליו מתייחסת השאילתה התרחש ב-22 באפריל השנה, כלומר לפני כשלושה חודשים, ובו אכן נהרג, לצערנו, אדם מהכפר עין-נקובא.

גלעד ארדן: הוא כן נחקר על-ידי המחלקה לחקירות שוטרים, נפתח תיק במח"ש, והתיק כבר הועבר להכרעת הפרקליט המטפל במח"ש, ואנחנו ממתינים בעצם להכרעה שלו.

גלעד ארדן: לצערי, לפני שתהיה הכרעה של הפרקליט, אני לא יכול לתת פרטים נוספים בשלב זה.

גלעד ארדן: האמת, אני גם לא יכול לדעת, לא יכול לקבל אותם בעצמי, כי ברגע שתיק הוא במח"ש, והפרקליטות, שאמונה על הכרעה בתיק על בסיס הראיות, צריכה להחליט, אין דרך עדיין לקבל לא רק מידע ופרטים, אין לי גם דרך, כשר הממונה על המשטרה, לבקש מהמשטרה לקבל החלטות, אם יש צורך לקבל החלטות מינהליות, כמו השעיה או דברים אחרים, סנקציות אחרות כלפי שוטר.

גלעד ארדן: אין דרך עדיין, לפני שהפרקליטות מחווה את דעתה – אפילו באופן ראשוני – על הראיות בתיק החקירה.

גלעד ארדן: אם יש צורך בפרטים נוספים, אני מציע לחברי הכנסת להפנות את השאלה, בקשה, למשרד המשפטים, שאליו כפופה המחלקה לחקירות שוטרים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: שאלת המשך.

באסל גטאס: כשביקרנו, אדוני השר, בכפר באותו היום, יום ההלוויה, כמעט – היו הרבה עדים למקרה הזה.

באסל גטאס: אנשים מכירים את השוטר, יודעים שהוא שוטר אלים, שהוא בהרבה מקרים אחרים השתמש באלימות פיזית נגד הרבה אנשים על עבירות, כביכול, עבירות תנועה, או התעמר באנשים; מוכר, דמות מוכרת בתחנה.

באסל גטאס: ידוע לי גם שבמשך ה"שבעה", מפקד התחנה, כולל כנראה קצינים בכירים, קראו לתושבים, ישבו אתם, ניסו לשכנע אותם כאילו לרדת מהעניין ולעשות סולחה בין השוטר לבין התושבים.

באסל גטאס: אז במקרה כזה, לפחות לדעתי, עוד לפני שיש תוצאות של חקירה, ואם אין לך סמכות לעניין הזה – להעביר אותו, להקפיא אותו, להשעות אותו; אבל להשאיר אותו באותו כפר במשך כל החקירה וגם לנהל משא-ומתן עם המשפחה – לדעתי, יש מה לבדוק בעניין.

גלעד ארדן: עוד פעם, אני חייב לומר, אני חודשיים בתפקיד, אני לא מכיר מבין 30,000 השוטרים איך ומה ומי מתנהג כך או אחרת.

גלעד ארדן: כשאירוע הוא ברמת חומרה מסוימת, והוא מועבר לחקירה של מח"ש, אז החקירה היא של מח"ש.

גלעד ארדן: אם מח"ש מוצאת לנכון, על בסיס, אפילו תחילת הראיות, שיש איזשהו פגם ברור – או המפקדים שלו – שיש פגם ברור בהתנהלות שלו, אז על הבסיס הזה הם יכולים להשעות אותו.

גלעד ארדן: אני, אגב השאילתה – לא נדרשתי לכך בשאילתה; לא בדקתי איך רואים המפקדים של השוטר את ההתנהגות שלו.

גלעד ארדן: לכן, אני לא יכול לענות כרגע.

גלעד ארדן: אם תוגש שאילתה ספציפית על ההתנהגות שלו לתפיסת מפקדיו, ולא בהקשר הפלילי החקירתי, שמח"ש מופקדת עליו, אז אני אוכל לדרוש לבקש מהם התייחסות פרטנית.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל רוזין – פעילות משטרתית נגד נשים במעגל הזנות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מיכל רוזין: כבוד השר, כנסת נכבדה, באוקטובר 2014 דווח שבפשיטות על דירות המשמשות לזנות מתמקדת המשטרה במעצר ובנקיטת הליך פלילי נגד נשים במעגל הזנות.

מיכל רוזין: החוק הישראלי, כפי שידוע לך, השר, אינו אוסר זנות, מתוך כוונת המחוקק להגן על אותן נשים בזנות, ולא מתוך רצון לאפשר את תופעת הזנות.

מיכל רוזין: החוק כן אוסר, ואנחנו כמעט השלמנו – אנחנו עדיין מחכים מכם לתמוך בחוק הפללת לקוחות – אבל בהחלט השלמנו גם בכנסת הקודמת; סליחה, כנסת אחת לפני כן – את הנושא של איסור פרסום שירותי זנות ועוד.

מיכל רוזין: בעצם המחוקק אסר את כל המעטפת, כמובן כולל שדלנות והחזקת מקום לזנות.

מיכל רוזין: רציתי לשאול: 1.

מיכל רוזין: האם קיימת הנחיה להעדיף מעצר נשים אלה על פני מעצר הסרסורים?

מיכל רוזין: 2.

מיכל רוזין: כמה הליכים פליליים נפתחו נגד המסרסרים בשנים 2013 ו-2014?

מיכל רוזין: 3.

מיכל רוזין: כמה הליכים פליליים נפתחו נגד נשים במעגל הזנות באותן שנים?

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

גלעד ארדן: תודה לחברת הכנסת רוזין על השאילתה.

גלעד ארדן: 1.

גלעד ארדן: משטרת ישראל פועלת כנגד התופעה של סחר בנשים למטרת עיסוק בזנות והעבירות הנלוות, ובכלל זה, כמובן, גם נגד הסרסורים.

גלעד ארדן: פעילות המשטרה מתבססת על הנחיית פרקליט המדינה, שעודכנה ביוני שנה שעברה, לתעדף אכיפה בעבירות סחר בבני-אדם ובעבירות הנלוות.

גלעד ארדן: בסעיף 10 להנחיה הוגדר כי בעבירות של החזקת מקום למטרות זנות, נשים בגירות ללא סרסור או אדם שמנצל אותן, שאינן מהוות מטרד או הפרעה לציבור ושאינן נמצאות במקום מגורים, יש לטפל בהן בעדיפות משנית.

גלעד ארדן: בהתאם להנחיית פרקליט המדינה הופצה הנחיה ברורה של ראש חטיבת החקירות במשטרה לכל גורמי השטח.

גלעד ארדן: כלומר, יש הנחיה ברורה, כפי ששאלת, לתעדף דווקא את אלו שסוחרים בבני-אדם, קרי הסרסורים, ולא את הנשים.

גלעד ארדן: במשטרת ישראל אין הנחיה לפעול נגד נשים במעגל הזנות אלא נגד אותם אנשים אשר מנצלים אותן, מתוך תפיסת עולם הרואה את הנשים כקורבנות של הסרסור או של האדם המנצל אותן.

גלעד ארדן: יחד עם זאת, במקום שבו אישה מבצעת עבירה נוספת, כגון הפרעה או תקיפת שוטר, ניהול מקום או שיבוש הליכים, מתבצעת נגדה אכיפה במישור הפלילי לא בשל היותה במעגל הזנות, אלא בשל העבירות האחרות שבוצעו.

גלעד ארדן: 2.

גלעד ארדן: אשר לשאלתך הספציפית, חברת הכנסת רוזין, בהתאם לנתונים שהופקו ממערכות המשטרה ומעודכנים עד ל-1 ביוני 2015 – אני אתן לך את זה גם בכתב – בשנת 2013 נפתחו 35 תיקים כנגד מסרסרים; בשנת 2014 נפתחו 41 תיקים כנגד מסרסרים.

גלעד ארדן: 3.

גלעד ארדן: בנוגע לנשים במעגל הזנות, בשנת 2014 נפתחו 14 תיקים כנגד 17 נשים במעגל הזנות, וב-2015 – 21 תיקים כנגד 31 נשים במעגל הזנות.

גלעד ארדן: הייתה פשוט איזושהי טעות טכנית, גם של המשטרה, שהיא לא העבירה לי את הנתונים של שנת 2013 לגבי הנשים – לגבי הסרסורים הקראתי – ולכן אין לי את המספר פה כרגע, אבל אני הנחיתי את אנשי לשכתי להעביר אלייך את המספר בהקדם.

גלעד ארדן: שוב, אני רוצה להדגיש: התיקים הללו כנגד הנשים לא נפתחו בשל עצם העיסוק בזנות אלא בשל עבירות פליליות אחרות שאותן נשים היו מעורבות בהן.

גלעד ארדן: ושוב אני מדגיש: התעדוף של משטרת ישראל, כולל הנחיה ברורה של אגף החקירות, זה לחפש ולהעמיד לדין את הסרסורים ואת אלה שמנצלים לרעה.

גלעד ארדן: כתבי-האישום, דרך אגב, בעבירות האלה מוגשים על-ידי הפרקליטות, ולא על-ידי המשטרה.

גלעד ארדן: יש לי כאן טבלה שלמה של ריכוז נתונים נוסף על עבירות סחר בבני-אדם ועבירות נלוות, ואם תרצי, אני אשאיר לך אותה כאן כשאסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: יש לך שאלה נוספת?

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: לא בעניין הזה.

מיכל רוזין: יש לי עוד שתי שאילתות.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זועבי איננה פה, ולכן אנחנו לא נשאל.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין, יש לך עוד שאילתה – אפס אחוזי אלכוהול לנהגים צעירים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מיכל רוזין: ב-2010 נקבע בחוק פה בכנסת – אם אני לא טועה, זה תיקון של חבר הכנסת חמד עמאר – רף של אפס אחוזי אלכוהול לנהגים צעירים עד גיל 24, לנהגי רכב כבד ורכב ציבורי: מוניות, אוטובוסים וכדומה.

מיכל רוזין: החוק העמיד את ישראל בחזית המאבק בתופעת הנהיגה בשכרות, אבל, לצערנו הרב, הוא אינו נאכף במלואו.

מיכל רוזין: כ-10,000 דוחות נרשמים בשנה לנהגים שיכורים, אבל לצערנו, עדיין לא ידוע – ועל כך השאילתה שלי – לגבי החוק על רף אפס אחוזים.

מיכל רוזין: אני רק אציין שלפי נתוני "אור ירוק", בין 2006 ל-2011 היו נהגים צעירים ומקצועיים שנהגו תחת השפעת אלכוהול או סמים מעורבים ב-25 תאונות קטלניות וב-91 תאונות עם פצועים קשים.

מיכל רוזין: רציתי לשאול: 1.

מיכל רוזין: האם נרשמו עד היום דוחות בהתאם לחוק זה?

מיכל רוזין: 2.

מיכל רוזין: אם לא – מדוע לא מתבצעת האכיפה?

מיכל רוזין: 3.

מיכל רוזין: מתי תיפתר הבעיה ביישום החוק?

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אדוני.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: גם זו שאילתה מאוד חשובה.

גלעד ארדן: אני חושב שבזכות השאילתה הזאת גם המציאות תשתנה.

גלעד ארדן: אני מייחס חשיבות רבה מאוד למאבק בתאונות הדרכים.

גלעד ארדן: פעלתי בו עוד בהיותי חבר כנסת.

גלעד ארדן: ניסיתי אפילו, בין יתר החוקים שהעברתי, לקדם את הנושא הזה של מניעת נהיגה תחת השפעת אלכוהול, ספציפית עם התמקדות בנהגים מקצועיים ונהגים חדשים-צעירים.

גלעד ארדן: לא הספקתי לעשות זאת, וזה קרה ב-2010, ציינת בצדק, באותה יוזמת חקיקה שהתקבלה בנובמבר 2010 ושינתה את ההגדרה של המונח "שיכור".

גלעד ארדן: התיקון אז בעצם קבע רף חדש, שעומד על 50 מיקרוגרם בליטר אוויר, או 10 מיליגרם אלכוהול ב-100 מיליליטר דם, לאכיפת איסור נהיגה בשכרות כנגד נהגים מאוכלוסיות – קראו להם "מיוחדות", אבל הן כמובן מיוחדות לרעה.

גלעד ארדן: למה לרעה?

גלעד ארדן: לא כי יש לנו משהו נגד נהגים צעירים או נהגי רכב משא כבד, מעל 3.5 טונות, או נהגי רכב ציבורי, אלא כיוון שהאוכלוסייה הראשונה, הצעירים, מעורבת הרבה יותר מחלקה באוכלוסייה בתאונות דרכים קטלניות, והשנייה – כי היא נמצאת רוב היום על הכביש, זאת העבודה שלה, וגם מסיעה נוסעים או מטענים כבדים.

גלעד ארדן: אז יש חשיבות מאוד מאוד רבה ששם לא יהיה שום מקום לספקות ושום סלחנות כלפי נהיגה תחת השפעה כלשהי של אלכוהול.

גלעד ארדן: החוק הזה הוא חוק חשוב.

גלעד ארדן: האמת היא שאני די נדה

גלעד ארדן: מתי, אגב החיפוש אחר תשובה על השאילתה, שמ-2010 עד היום, עוד מעט סוף 2015, אין יישום מלא של החוק הזה.

גלעד ארדן: אני חושב שזה מביך.

גלעד ארדן: אני רוצה לציין שמכשיר ה"ינשוף", שבאמצעותו מתבצעת הבדיקה שכולנו מכירים, שמאפשרת אכיפת איסור נהיגה בשכרות על כלל האוכלוסייה, ה"ינשוף" הרגיל לא מאפשר בעצם מדידה של הערכים הנמוכים החדשים שנקבעו בתיקון החקיקה, כלפי אותם נהגים שצריך להתמקד בהם יותר, לדעת המחוקק.

גלעד ארדן: יחד עם זאת, אף בהיעדרו של מכשיר אכיפה התואם את הרף הנמוך שהוגדר בחוק, משטרת ישראל ממשיכה לבצע אכיפה בהתאם לחוק החדש על בסיס האמצעים שנמצאים ברשותה.

גלעד ארדן: אני אסביר.

גלעד ארדן: יש למשטרה את מכשיר ה"נשיפון," שמאשש את קיומו של חשד ראשוני לנהיגה בשכרות.

גלעד ארדן: החוק קובע שאם מישהו נשף וזה מראה שיש סבירות להימצאות אלכוהול בדם שלו, והוא נכשל בעצם בבדיקה, אז ניתן לבצע בדיקות שהן מוגדרות כפולשניות, חודרניות יותר, כולל בדיקות דם.

גלעד ארדן: במצב כזה אפשר להמשיך טיפול על-ידי ביצוע בדיקת דם, שלמעשה מאפשרת גם את הבירור של – כמובן, זו בדיקה ארוכה יותר, מורכבת יותר.

גלעד ארדן: צריך להמשיך אחרי ה"נשיפון" למקום שניתן לבצע בו את בדיקת הדם.

גלעד ארדן: אבל אי-אפשר לומר שלא מתבצעת אכיפה בנושא הזה.

גלעד ארדן: אני אתן קצת נתונים.

גלעד ארדן: אבל גם לשיטתי – ואני לא מקבל את כל התשובה שקיבלתי מגורמי המקצוע – צריך ואפשר לעשות יותר.

גלעד ארדן: אז כפי שאמרתי, מאז כניסת התיקון לחוק ועד מאי 2015, למעלה מ-10,500 דוחות הזמנה לדין בגין שכרות נרשמו כנגד נהגים צעירים, ולמעלה מ-600 דוחות הזמנה לדין נרשמו כנגד נהגי רכב משא.

גלעד ארדן: יש כאן פער שצריך לבדוק אותו, בין 600 ל-10,000.

מיכל רוזין: – – –

גלעד ארדן: אלה הנתונים שקיבלתי מהמשטרה – 10,500 דוחות הזמנה לדין בגין שכרות נרשמו כנגד נהגים צעירים מ-2010 עד 2015.

גלעד ארדן: זה נתון שאני רוצה לבדוק אותו.

גלעד ארדן: ולעומת זאת, 600 דוחות הזמנה לדין נרשמו כנגד נהגי רכב משא מעל 3.5 טונות ונהגי רכב ציבורי.

גלעד ארדן: אכיפה זו התבצעה באמצעות מכשיר ה"ינשוף" ובאמצעות דגימות דם.

גלעד ארדן: לפי המידע שנמסר לי, במסגרת היערכות אגף התנועה לאכיפת איסור נהיגה בשכרות כנגד האוכלוסיות המיוחדות נרכשו חמישה מכשירי "ינשוף" חדשים, שאמורים לאפשר ביצוע דגימות בשיעור האלכוהול שקבע התיקון לחוק, ובהמשך יש כוונה לרכוש עוד עשרות.

גלעד ארדן: המחסום שמפריד היום בין הרכישה של עוד עשרות מכשירים כאלה, שיאפשרו את הבדיקה של נהגים מהאוכלוסיות המוגדרות, הוא בדיקות בחו"ל וגם בדיקות של מכון התקנים, ומי שאמור לעשות את זה הוא מי שבעצם היום מממן את הפעילות של אגף התנועה.

גלעד ארדן: גם זה דבר שצריך לבחון אם הוא נכון או לא נכון, כי היום בעצם מי שמממן את הפעילות או רוכש את ה"ינשופים" זה הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, שמאז הקיצוץ בתקציב שלה גם קיצצה מאוד את התקציב של אגף התנועה.

גלעד ארדן: למעשה, יש פה איזו בעיה שזה נופל בין הכיסאות, ואני אצטרך לקיים דיון על כך עם משטרת ישראל ולראות איך פותרים זאת, בין אם זה מתקציב חיצוני ובין אם זה מתקציב פנימי.

גלעד ארדן: בעיני, לא יעלה על הדעת שלא נקיים ונאכוף את החוק הזה במלואו.

גלעד ארדן: הנתונים הם, כפי שנמסר לי, שכן מתבצעת אכיפה, וציינתי את המספרים.

גלעד ארדן: הפער הזה בין כמות הדוחות לנהגים צעירים לבין הדוחות לנהגי רכב משא ונהגי רכב ציבורי – אני צריך לבדוק את המספרים הללו.

יחיאל חיליק בר: שאלת המשך?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מיכל רוזין: קודם כול, אני חייבת לומר שמהנתונים שאני קיבלתי, 10,000 שדיברת עליהם זה סך כל הנהגים שנתפסו בשכרות בשנה, ולכן זה נשמע לי קצת יותר הגיוני, כי אם – – –

גלעד ארדן: לא שנה, הנתון שנתתי לך הוא מאז שהחוק עבר עד מאי 2015.

גלעד ארדן: זה אומר בערך, בממוצע, 2,000–2,500 נהגים צעירים בשנה שנתפסו על זה.

מיכל רוזין: אוקיי.

מיכל רוזין: אבל אם אני מבינה נכון, שיש רק כ-10,000 באופן כללי, אז זה אומר שהמספרים של נהגים צעירים מתוך אלה שנתפסו הם מאוד מאוד גבוהים.

מיכל רוזין: אבל אני רוצה לומר לך, וגם לעדכן אותך, שבשני דיונים שנערכו בכנסת המשטרה טענה שיש בעיה מאוד קשה באכיפת העבירה באמצעות הציוד הקיים.

מיכל רוזין: הם אמרו בפירוש שהם לא מסוגלים לאכוף נגד האוכלוסיות המיוחדות עם ה"ינשוף" הנוכחי, ולכן הדרך היחידה, כמו שאתה אומר, שהם עושים את זה היא בדיקות דם.

מיכל רוזין: ורציתי לשאול בהמשך: אני יודעת שאין לך את התשובה כרגע, אבל אשמח לדעת כמה בדיקות דם בוצעו לנהגים צעירים מכניסת החוק.

מיכל רוזין: אמרת כמה בעצם – – –

גלעד ארדן: הבנתי.

מיכל רוזין: על-פי החוק החדש, עם אפס אחוז, כמה עברו את התהליך של ה"ינשופון" ואז – – –

גלעד ארדן: כן, עכשיו אני מבין.

גלעד ארדן: את צודקת, יש catch בתשובה, כי אותם 10,500 דוחות, אין בתוכם הבחנה בין אלה שנתפסו על בסיס המספרים שחלים על כל אחת ואחד מאתנו, לבין – זאת אומרת, כמה מהצעירים שנבדקו שוחררו כי אולי הם כן חרגו מאפס אבל לא חרגו ממה שחל על כל נהג.

מיכל רוזין: המשטרה אומרת שהיא לא מסוגלת.

גלעד ארדן: כן, התשובה היא מורכבת, אומר בשפה עדינה.

גלעד ארדן: נעשה מקצה שיפורים באופן ישיר מולך.

יחיאל חיליק בר: תודה, ועוד שאילתה לחברת הכנסת רוזין.

גלעד ארדן: עוד אחת?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: ירי גז מדמיע לתוך בתים.

מיכל רוזין: זה מה שקורה כשאתם צוברים כל כך הרבה שאילתות.

גלעד ארדן: צוברים?

גלעד ארדן: אני כל שבוע עונה פה על דברים.

גלעד ארדן: אני צריך סגן שר.

מיכל רוזין: לא, ממש לא.

מיכל רוזין: אני סומכת עליך שתוכל לבצע את תפקידך, בתור פרלמנטר מוצלח.

מיכל רוזין: אני רוצה להציג את השאילתה השלישית והאחרונה שלי להיום – למי שדואג – על כך שהמשטרה נוקטת יד קשה כלפי כפרים ושכונות במזרח-ירושלים.

מיכל רוזין: במיוחד בתקופה שלאחר מבצע "צוק איתן", היה שימוש מאוד מאוד נרחב בגז מדמיע בתוך שכונות צפופות, כשפעמים רבות המשטרה כיוונה את מטולי הגז לתוך בתים פרטיים, אם זה בכוונה ואם לא בכוונה, מה שגרם לשרפה בבית של קשישים בעיסאוויה, וגם לפגיעה בילד, שנורה בכדור גומי בעינו בזמן שהיה בתוך חנות.

מיכל רוזין: יש פה באמת פגיעות קשות, שקשה לתאר בכלל שמתקיימות פה, בירושלים.

מיכל רוזין: לכן, השאלה היא, האם יש פה כוונת מרעים?

מיכל רוזין: האם יש פה כוונת מכוון ליצור עונש קולקטיבי על תושבי הכפר?

מיכל רוזין: כי יש פה פגיעה בבלתי מעורבים.

יחיאל חיליק בר: רק להיצמד לשאילתה, חברת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: בסדר?

יחיאל חיליק בר: תודה.

מיכל רוזין: כן, כן, כן.

מיכל רוזין: ואני שואלת – זו השאילתה: מה היא מטרת השימוש באמצעים לפיזור הפגנות בתוך בתי מגורים?

מיכל רוזין: ובעיקר – האם יש פה כוונת מכוון לפגוע בבלתי מעורבים או שיש טעויות, ואם יש טעויות – אז כמובן שאסור שיקרו כאלה טעויות.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: אתה רשאי, כמובן, להתייחס לשאילתה המקורית.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: חברת הכנסת רוזין מתייחסת לתקרית שאירעה, לטענתה, בסוף נובמבר 2014.

גלעד ארדן: לאחר בדיקה שערכה המשטרה נמצא כי התקיימו למעלה מ-600 אירועי הפרות סדר במזרח העיר ירושלים במהלך חודש נובמבר 2014 בלבד, אך לא נמצא כי היו בחודש זה אירועים שבהם נשרפו בתים עקב שימוש באמצעים לפיזור הפרות סדר.

גלעד ארדן: אני חוזר: 600 אירועים של הפרות סדר במזרח-ירושלים היו בנובמבר 2014, ולמיטב ידיעתנו לא היה שום אירוע של שרפת בית עקב שימוש באמצעים.

מיכל רוזין: – – –

גלעד ארדן: אני מזמין את חברת הכנסת רוזין להעביר לי פרטים קונקרטיים בנוגע לאירוע, כדי שהמשטרה תוכל לבצע בדיקה מעמיקה ולבחון את הטענות שהעלתה חברת הכנסת.

גלעד ארדן: נשמח לקבל תאריך ואת מקום התרחשות האירוע, כתובת, ברשותך.

גלעד ארדן: בעת טיפולם בהפרות סדר אלימות, שוטרי משטרת ישראל חשופים למגוון איומים אשר מסכנים את חייהם: יידוי אבנים – גם בלוקים – השלכת חפצים, בקבוקי תבערה וגולות מתכת, ירי בכינון ישיר של זיקוקים וכדומה.

גלעד ארדן: בעת פעילות בתנאי שטח אורבניים ובאזורים מאוכלסים נחשפים השוטרים לאיומים נוספים – ציינתי את ירי הזיקוקים בכינון ישיר, השלכת מכשירי חשמל, חפצים כבדים מגגות בתים ועוד ועוד.

גלעד ארדן: למשטרת ישראל סל אמצעים לפיזור הפגנות שבהם ניתן להשתמש כמענה להפרות הסדר המתרחשות.

גלעד ארדן: השימוש באמצעים לפיזור הפגנות נעשה בזהירות ובכפוף לנהלים המגדירים את התנאים והמגבלות להפעלתם.

גלעד ארדן: בנהלים אלה נקבעו מדרגי חומרה להפרות הסדר, ולכל מדרג נקבעו האמצעים שבהם ניתן להשתמש ורמת הפיקוד המוסמכת לאשר את הפעלתם.

גלעד ארדן: גז מדמיע הוא אחד האמצעים לפיזור הפגנות.

גלעד ארדן: נוהלי השימוש קובעים כי אין לבצע ירי של אמצעי גז מדמיע לעבר פתחים, דוגמת חלונות ודלתות, וכן שאין להשתמש באמצעי זה בחללים סגורים, בשל החשש להיחשפות לגז של אוכלוסייה שאיננה מעורבת בהפרת הסדר.

גלעד ארדן: הפעלת האמצעים השונים נעשית רק על-ידי שוטרים המוכשרים ומוסמכים להפעלת אותו אמצעי ואשר מבצעים אימונים משמרים לשימוש באמצעי, לפי תוכנית אימונים שנתית סדורה.

גלעד ארדן: אני יכול להוסיף הערה שלי שתרגיז את חברת הכנסת רוזין, שעד כדי כך השימוש הוא באופן זהיר, שאני שאלתי מספר רב של שאלות את משטרת ישראל, כיוון שאני רואה שתופעת האלימות במזרח-ירושלים וההתקפות על בתי היהודים שם איננה נפסקת – לא רק על בתי היהודים, גם על הרכבת הקלה, גם על בית-הקברות בהר-הזיתים.

גלעד ארדן: ניסיתי להבין את המדיניות הזאת, שלא מצליחה להביא לתוצאות, והיא הוסברה לי.

גלעד ארדן: אני חושב שהשאילתה שלך איננה מוצדקת במקרה הזה.

מיכל רוזין: אתה בוודאי לא חושב שזה מצדיק פגיעה בבלתי מעורבים ובאנשים חפים מפשע.

גלעד ארדן: בבלתי מעורבים אף פעם לא מוצדק לפגוע.

גלעד ארדן: אבל בפעילות מבצעית, לצערנו הרב, יכולים לקרות אירועים כאלה, מה לעשות.

גלעד ארדן: כשיש אירוע אלים המשטרה לא יוזמת אותו; היא או מגיבה או, כדי לשמור על הסדר הציבורי ולהגן על בלתי מעורבים אחרים מלהיפגע, צריכה לנקוט אמצעים שהחוק מאפשר לה לנקוט.

גלעד ארדן: כמובן, לעולם היא איננה רוצה שמישהו שאיננו מעורב ייפגע.

גלעד ארדן: אם קרה משהו כזה, אז תמיד אנחנו מביעים על כך צער ורוצים לתקן ולשפר את ההתנהלות.

גלעד ארדן: במקרה הספציפי – לא מכירים את המקרה שציינת.

גלעד ארדן: נתתי לך את הנתונים, מה היה באותו חודש.

יחיאל חיליק בר: יש לך שאלת המשך?

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: אני, כמובן, אדאג להעביר אליך את הנתונים, ואני ארצה לדעת יותר בפירוט מה אכן קרה שם.

מיכל רוזין: יותר מכך, אני אגיד: אני חושבת שכן צריך לתת את הדעת – כפי שאם התנהלה הפגנה מאוד סוערת, ואפילו אלימה, ואפילו עם תגובה משטרתית אלימה, למשל במרכז תל-אביב, בכיכר-רבין, הרי היא הנותנת שאם היה נפגע מישהו שלא היה מעורב, או אם היה נזרק משהו דרך חלון של בית של אנשים בלתי מעורבים, אז בוודאי המשטרה הייתה מוצאת לנכון גם להתנצל וגם, כמובן, לפצות את אותם אנשים.

מיכל רוזין: לכן, אני חושבת שזה אותו דין.

מיכל רוזין: העניין של מה שאתה בעצם אומר – זה אומר: פה מקובל לעשות ענישה קולקטיבית.

מיכל רוזין: מכיוון שהם מתפרעים, אנחנו צריכים לצאת בפעילות מבצעית – כן, אני מזכירה לכם, זה עדיין שטח מדינת ישראל – ואם ייפגעו אזרחים חפים מפשע, הרי זה חלק מהפעילות המבצעית.

מיכל רוזין: קשה לי לקבל את זה, כמובן.

מיכל רוזין: אני כמובן אעביר לך את הפרטים, ואשמח לתשובה ספציפית.

גלעד ארדן: אני מציע לך לקרוא יותר מאוחר את הפרוטוקול של מה שאמרתי.

גלעד ארדן: אני לא יודע איך הבנת מהדברים שאמרתי את המסקנה שאת הסקת, אבל זאת ממש לא הייתה אמירתי ולא כוונתי.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בנושא: ההנחיות למשטרה בעת הריסת בתים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: השאילתה הזאת הוגשה ב-10 ביוני, יומיים לאחר הריסת בית בכפר דהמש ברמלה.

עאידה תומא סלימאן: ביקרתי שם, ראיתי את ההריסות וראיתי את המצב, ושמעתי עדויות מהנשים ומהילדים שהיו במקום בעת ההריסה.

עאידה תומא סלימאן: תוך כדי ההריסה כוחות של המשטרה והיס"מ הפעילו אלימות נגד התושבים, נגד המשפחות, וגם לא הרשו לבעלי הבית להוציא את הרכוש שלהם לפני ההריסות.

עאידה תומא סלימאן: השאלות שלי: 1.

עאידה תומא סלימאן: מהן ההנחיות לשוטרים בעת הריסת בתים?

עאידה תומא סלימאן: 2.

עאידה תומא סלימאן: האם קיימות הנחיות כאלה – ברורות וכתובות?

עאידה תומא סלימאן: 3.

עאידה תומא סלימאן: האם אי-מתן אפשרות לפנות את תכולת הבית הוא חלק מההנחיות האלה?

גלעד ארדן: תודה לחברת הכנסת תומא סלימאן.

גלעד ארדן: בעניין הריסת הבית בכפר דהמש ברמלה שאליו התייחסה חברת הכנסת, אני מבקש לציין שביום 31 במאי 2015 משטרת ישראל סייעה – צריך לזכור, משטרת ישראל לא יוזמת את הריסות הבתים או הפינוי; לצערה, או שלא לצערה, זה חלק מהתפקיד שלה, היא גורם שמסייע לגורמי התכנון והבנייה בשטחים מבונים או גורמים כמו המינהל או רשות הטבע והגנים בשטחים פתוחים.

גלעד ארדן: היא גורם מסייע לאכיפת החוק, כיוון שצעד כמו הריסת בית, שלצערנו מגיעים אליו, הוא צעד שיש בו פוטנציאל גבוה להפרות סדר.

גלעד ארדן: לכן, במקרה הספציפי הזה, שוב, משטרת ישראל סייעה לוועדה המקומית עמק-לוד בהריסת תוספת בנייה שנבנתה באופן לא חוקי על שטח ששייך לרכבת ישראל.

גלעד ארדן: בפעילות נהרסו תוספת בנייה לבית המקורי של כ-35 מטר, חצי חדרון וגדר היקפית.

גלעד ארדן: מפקד הכוח המשטרתי אפשר למתגוררים במבנה לפנות את הציוד שלהם, ואת הציוד שנותר במבנה פינו סבלים של הוועדה המקומית.

גלעד ארדן: לפי המידע שנמסר לי, ביצוע ההריסה התקיים ללא אירועים חריגים, לא נעשה שום שימוש בכוח מצד השוטרים, לא בוצעו מעצרים ולא נרשמה התנגדות מצד המפונים או מצד התושבים בסביבה.

גלעד ארדן: משטרת ישראל מגישה סיוע לגופי האכיפה האזרחיים האמונים על ביצוע ההריסות, וביניהם רשויות מקומיות, רשות מקרקעי ישראל, חטיבת האכיפה, היחידה הארצית לפיקוח על בנייה במשרד הפנים ועוד.

גלעד ארדן: במסגרת אכיפת פסקי-דין וצווי הפינוי וההריסה אחראית משטרת ישראל לביטחונם ולבטיחותם של העוסקים במלאכה בעת ביצוע פעולת ההריסה או הפינוי, אשר כאמור מבוצעות על-ידי גוף האכיפה האזרחי שהוגש לו הסיוע.

גלעד ארדן: ככלל, אכיפת פסקי-דין וצווי הפינוי וההריסה אינה מתבצעת ללא התראה מראש.

גלעד ארדן: לפעולת האכיפה קודמים הליכים רבים, לעתים ממושכים, שבמסגרתם דיירי הבית או המחזיקים בו מודעים היטב לפינוי העתידי, וניתנת לדיירי הבית ארכה של 30 ימים לפחות לצורך פינוי או הריסת הנכס בעצמם.

גלעד ארדן: אבקש לציין כי לדיירי הבית מתאפשר לפנות את חפציהם בעצמם, וזאת לפנים משורת הדין, ולמרות העיכוב שנוצר בדרך כלל בתהליך ההריסה בשל כך.

גלעד ארדן: עם זאת, יש מקרים שבשל שיקולים מבצעיים, כאשר לא מתאפשר לעכב את הפינוי ויש לבצעו בהקדם, לא מתאפשר פינוי חפצים על-ידי הדיירים עצמם.

גלעד ארדן: אני מזכיר, היו להם בדרך כלל לפחות 30 יום לפנות את החפצים.

גלעד ארדן: וגם במקרים האלה, שאין ברירה מבחינה מבצעית, סבלים מטעם הרשות שביקשה את האכיפה וקיבלה את ההחלטה השיפוטית מפנים עבור הדיירים את חפציהם.

אחמד טיבי: שאלה נוספת לחברת הכנסת תומא סלימאן.

אחמד טיבי: אדוני, ההיסטוריה חוזרת על עצמה.

גלעד ארדן: איזה מההיסטוריה?

גלעד ארדן: חשבתי שהיום מפנים גם יהודים.

אחמד טיבי: מפנים?

גלעד ארדן: אתמול בלילה.

עאידה תומא סלימאן: כשיתפנה סגן היושב-ראש הוא ישמע אותי.

עאידה תומא סלימאן: יש לי שאלה נוספת.

גלעד ארדן: יש לו פיצול קשב, חבל על הזמן.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל לפני שאני שואלת את השאלה הנוספת, אפשר לברך את סגן היושב-ראש על הפעם הראשונה שהוא מנהל בקדנציה הזאת את המליאה?

גלעד ארדן: אה, זאת הפעם הראשונה?

אחמד טיבי: אכן כך, ואני נרגש ונפעם.

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

גלעד ארדן: איך זה קורה דווקא במשמרת שלי פה?

עאידה תומא סלימאן: לא, זה בשאילתה שלי.

אחמד טיבי: בשאילתה של עאידה.

עאידה תומא סלימאן: לצערי, אני חושבת שחלה טעות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מדברים כנראה על אותו מקרה, כי במקרה ההריסה שאני מדברת עליו נהרסו שלושה בתים.

גלעד ארדן: את ראית את השאילתה?

גלעד ארדן: בשאילתה שלך כתוב: ביום ראשון נהרס בית בכפר דהמש ברמלה.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל זה ב-10 ביוני.

עאידה תומא סלימאן: כבודו ענה על משהו שקרה בתחילת יוני, כאילו.

גלעד ארדן: השאילתה שלך הוגשה ב-10 – – –

עאידה תומא סלימאן: מדובר על צריף, כאשר שם היו מבנים ותוספת.

עאידה תומא סלימאן: אני מדברת גם על דברים שראיתי – – –

גלעד ארדן: אני כבר אומר לך שאת צודקת, כי אם השאילתה שלך הוגשה ב-10 ביוני ואמרת ביום ראשון, אז לא יכול להיות שזה עשרה ימים אחורה.

גלעד ארדן: התשובה שהכינו לי היא עשרה ימים אחורה, ל-31 במאי.

עאידה תומא סלימאן: אז מה עושים כדי לקבל את המידע?

גלעד ארדן: מה עושים?

גלעד ארדן: אני צריך לעשות סדר במשטרת ישראל ואיך שהם מכינים לי תשובות על שאילתות, בואו נתחיל מזה.

גלעד ארדן: גם לי יש עוד מה לשפר.

גלעד ארדן: אני אצטרך עכשיו לבקש מהם עוד היום תשובות על הנסיבות.

גלעד ארדן: זה יקל עלי להבא גם אם חברי הכנסת יציינו יותר פרטים מזהים, כי כתוב פה "נהרס בית".

גלעד ארדן: לא כתוב באיזה יום ההריסה; לא כתוב מה שם המשפחה שנהרס ביתה.

עאידה תומא סלימאן: כן, כבוד השר, אבל אני חושבת – – –

גלעד ארדן: אני רק אומר כדי לשפר.

גלעד ארדן: אין לי ביקורת בעניין הזה.

גלעד ארדן: הביקורת היא עלי, עלינו.

גלעד ארדן: אין לי טענות.

גלעד ארדן: אני רק אומר בשביל לעזור לכם.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מאוד מקווה שעל האירוע הספציפי נשמע.

גלעד ארדן: היום תקבלי תשובה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשב ונחכה לתשובה?

אחמד טיבי: טלפונית תקבלי.

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: אנחנו נעביר לך את זה בהמשך הערב.

גלעד ארדן: אם את יודעת את שם המשפחה – באותו היום שהייתה ההריסה – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת סלימאן תעביר לך עוד מעט את השם.

גלעד ארדן: בכל מקרה, לשאלה שלך היו שני חלקים: חלק אחד זה לגבי ההנחיות הספציפיות ומה קרה באותו מקרה.

גלעד ארדן: החלק השני – כן התייחסנו, וזה להנחיות הכלליות שכן מאפשרות, או אמורות לאפשר, לדיירים זמן לפנות את חפציהם.

עאידה תומא סלימאן: עד כמה שידוע לי, ברוב המקרים של ההריסות – אף פעם לא היו סבלים שהוציאו, ולא נתנו הודעה.

גלעד ארדן: תראי, הודעה מוקדמת בטוח יש, כי יש פסקי-דין.

גלעד ארדן: הרי את זה בטוח יש.

גלעד ארדן: אבל אני מבין שאנשים אולי לא מאמינים שהרגע הזה יגיע עד שזה לא קורה, ויכול מאוד להיות שמשיקולים מבצעיים, כשנכנסים לכפר מסוים וחוששים שיתפתח שם משהו רחב יותר, אז רוצים לסיים את זה כמה שיותר מהר.

גלעד ארדן: ולצערנו, זה בא על חשבון מה שקורה מול אותה משפחה שנאלצת להתפנות.

גלעד ארדן: אני מבין מה את אומרת.

עאידה תומא סלימאן: – – – בשיקול הדעת של השוטרים עצמם בשטח.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איל בן ראובן – בבקשה, שאילתה.

גלעד ארדן: זהו, הספיק לחבר הכנסת טיבי?

אחמד טיבי: זה היה מרגש, חבל על הזמן.

יחיאל חיליק בר: לא, הוא החליף אותי לשיחת טלפון קצרה.

יחיאל חיליק בר: הקריירה הארוכה שלך כסגן יו"ר הכנסת היום – – –

אחמד טיבי: בגלל עאידה, זה לא – – –

יחיאל חיליק בר: שאילתה בנושא: טיפול בהימורים הבלתי-חוקיים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

איל בן ראובן: אדוני השר, כבוד היושב-ראש, החברים המעטים שנמצאים פה, בישראל יש תופעה רחבה של הימורים לא חוקיים.

איל בן ראובן: ההערכות לגבי ממדי של התופעה נעות בין מספרים אדירים, בין 4 ל-11 מיליארד, לפי הנתונים שיש לי, והמשמעות היא שלא באמת יודעים כמה, אבל זה המון.

איל בן ראובן: מדובר בכספים שאינם מוכרים לצורכי מס ואין כל פיקוח עליהם, ומדובר בכספים שכוללים קשר ישיר עם גורמי פשע, וכן בכל מה שקשור בסכנת ההתמכרות להימורים האלה.

איל בן ראובן: ברצוני לשאול: 1.

איל בן ראובן: מה נעשה בנושא?

איל בן ראובן: 2.

איל בן ראובן: מה בכוונת המשרד לעשות בנוגע לכך באשר לעתיד?

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת בן ראובן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: תודה לחבר הכנסת בן ראובן.

גלעד ארדן: 1–3.

גלעד ארדן: אגף החקירות והמודיעין במשטרת ישראל פועל בכמה דרכים, תוך שימוש באמצעים גלויים וסמויים, לטפל בתופעת ההימורים הבלתי-חוקיים במרחב הפיזי ובמרחב הקיברנטי.

גלעד ארדן: באגף הוקם כוח משימה מיוחד לטיפול בהימורים הבלתי-חוקיים באינטרנט, נוכח הקשר בין התופעה ובין ארגוני פשיעה.

גלעד ארדן: דרך אגב, צריך לדעת שביום ראשון האחרון אושרה בממשלה הצעת חוק ממשלתית של משרד המשפטים, שהיינו מעורבים בה, שתאפשר בעצם לקצין משטרה להורות גם לספקיות אינטרנט להפסיק את התמיכה ואת העברת האתר במקרה כזה של אתר שמפעיל הימורים בלתי חוקיים.

גלעד ארדן: לנוכח החשיבות של הנושא, ובמטרה להביא להעמדה לדין של העבריינים ולצמצום התופעה, כוח המשימה עובד בשיתוף עם נציגי רשות המסים – יחידת "יהלום" בה – ובכך משלב אכיפה פיסקלית לצד אכיפה פלילית.

גלעד ארדן: עבירת ההימורים הבלתי-חוקיים נחשבת לעבירת חשיפה, ומעוגנת בסעיפים 226–230 לחוק העונשין.

גלעד ארדן: העבירה נעברת במקומות הימורים בארץ, בחו"ל ובאינטרנט.

גלעד ארדן: הנחת העבודה המשטרתית היא שהעבירה מהווה ענף כלכלי משמעותי עבור כלל הגורמים העברייניים, וכן מנוע לפשיעה נלווית, זרז לפריצת סכסוכים עברייניים אלימים, על רקע מאבקי שליטה וחובות, ומניע לפעילות פלילית של חייבי כספים, הפועלים בדרך הפלילית על מנת לשלם את חובותיהם.

גלעד ארדן: הטיפול המשטרתי בעבירות ההימורים מתבצע כאמור באופן שוטף בכלל הרמות, מרמת התחנה, דרך ימ"ר מחוזי או מרחבי ועד לרמת היחידות הארציות.

גלעד ארדן: בנוסף, העבירה מטופלת בשילוב מערך חילוט והלבנת הון במשטרת ישראל.

גלעד ארדן: תיקים פליליים: במהלך 2014 נפתחו 882 תיקים בעבירות הימורים בלתי חוקיים – עלייה של 12.5% לעומת 2013; ב-2013 – 784 תיקים; בחודשים ינואר–מאי 2015, קרי השנה, נפתחו 398 תיקים בעבירות של הימורים לא חוקיים.

גלעד ארדן: מעצרים עד תום ההליכים: במהלך 2014 היו חמישה מעצרים עד תום הליכים בגין הימורים לא חוקיים.

גלעד ארדן: אני מעריך, דרך אגב, שכיוון שהעבירה מוגדרת כעבירת חשיפה – וייתכן שצריך לשקול, גם אנחנו וגם בכנסת, אולי להעלות את רמת הענישה המוגדרת בחוק עליה – אז כנראה כדי לקבל מעצר עד תום ההליכים צריך להראות בבית-המשפט משהו מעבר לרק הימורים, אלא ממש מעורבות של ארגון פשיעה, ועוד ועוד.

גלעד ארדן: אבל ב-2013 היו רק שני מעצרים עד תום ההליכים, ב-2014 היו כבר חמישה.

גלעד ארדן: כתבי-אישום: במהלך 2014 הוגשו שלושה כתבי אישום בנושא הימורים בלתי חוקיים, לעומת כתב-אישום אחד בלבד ב-2013.

גלעד ארדן: מחשבי הימורים: במסגרת הפעילות שבוצעה ב-2014 כנגד אתרי הימורים, נתפסו כ-500 מחשבי הימורים בכסות של "אינטרנט קפה", וכן נתפסו מאות מכונות הימורים.

גלעד ארדן: נתוני חילוט כספי הימורים: ב-2013 חולטו 39 מיליון שקלים בערך – 39,415,868 שקלים; ב-2014 חולטו 18,613,000 שקלים; ב-2015, רק עד סוף חודש מאי כבר חולטו 34,484,000 שקלים.

גלעד ארדן: הטיפול בנושא הימורי האינטרנט מצוי כיום באחריות כוח משימה ייעודי שהוקם ב-2008 ב"להב 433".

גלעד ארדן: הכוח פועל במודל משולב הכולל אנשי משטרה ורשות המסים, ומלווה מקצועית על-ידי פרקליטים ממונים ועל-ידי הרשות להלבנת הון.

גלעד ארדן: הכוח פועל בפיקוח של הוועדה המתמדת, שזה פורום בראשות ראש אגף חקירות ומודיעין, בשילוב גורמים רלוונטיים מרשויות המדינה, וכפוף לביקורות עתיות של הגורמים הרלוונטיים במטה אגף חקירות ומודיעין.

גלעד ארדן: מאז הקמתו של כוח המשימה ועד כה הוגשו 63 כתבי-אישום כנגד נאשמים בהיבט הכלכלי.

גלעד ארדן: הכוח תפס רכוש בשווי של 181 מיליון שקלים, ובכלל זה רכוש שחולט כבר בשווי של 10 מיליון שקלים, קנסות בגובה 900,000 שקלים ושומות מס שהוטלו בהיקף של 171 מיליון שקל.

גלעד ארדן: נתון זה אינו כולל רכוש תפוס הנמצא בתהליך חילוט בבתי-המשפט בשווי 55 מיליון שקלים, כתוצאה מפעילות אכיפה שנעשתה בשלוש השנים האחרונות.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: שאלת המשך?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אז נעבור לשאילתה האחרונה להיום, והיא של חבר הכנסת אחמד טיבי – אחמד – בנושא: כניסת המשטרה למסגדים בכפר זלפה בחודש הרמדאן.

יחיאל חיליק בר: זַלַפה?

אחמד טיבי: נכון.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, ביום רביעי האחרון, כשנכתבה השאילתה, נכנסו כוחות משטרה ויס"מ לשני מסגדים בכפר זלפה שבמשולש, ללא הודעה, ללא סיבה, ללא הצדקה.

אחמד טיבי: תושבי הכפר רואים בזה חציית קו אדום ופגיעה קשה ברגשותיהם של המוסלמים תושבי המקום.

אחמד טיבי: ברצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: האם נכון הדבר?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: אם כן – מדוע?

אחמד טיבי: 3.

אחמד טיבי: האם נפתחה חקירה של האירוע, אדוני השר?

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תודה לחבר הכנסת טיבי על השאילתה.

גלעד ארדן: 1–3.

גלעד ארדן: ביום רביעי, 8 ביולי 2015, פעל כוח משטרה בכפר זלפה – זַלַפה הוגים את זה?

גלעד ארדן: – ובכמה יישובים באזור.

גלעד ארדן: במהלך הפעילות עלה חשש כי שוהים בלתי חוקיים נמלטו לכיוון אחד המסגדים בכפר, וכוח של המשטרה רדף אחר הנמלטים לתוך המסגד.

גלעד ארדן: בעקבות האירוע, ולאחר שבוצעה בדיקה במשטרה, התקיים מפגש שבו השתתפו נציגי המשטרה, מפקד משמר הגבול חוף, מפקד המשטרה באום-אלפחם ומפקד תחנת המשטרה בעירון, עם אימאמים, סגן ראש המועצה וחברי מועצת מעלה-עירון.

גלעד ארדן: במפגש הוסברה לאימאמים ולחברי המועצה השתלשלות האירוע, והודגש לחיוב שיתוף הפעולה הפורה בין המשטרה לבין תושבי האזור והרשות המקומית.

גלעד ארדן: מפקד תחנת אום-אלפחם ציין כי המפגש הסתיים בנימה חיובית, תוך כוונה להעצים את שיתוף הפעולה בעתיד.

גלעד ארדן: כפי שאני אומר פעמים רבות, אני מייחס חשיבות רבה מאוד לחופש הדת, ועל כולנו לשמור עליו מכל משמר, ובראש – הממשלה, שהיא האחראית הראשונה והמרכזית.

גלעד ארדן: עם זאת, אני בטוח שגם חבר הכנסת טיבי מבין שכל זכות וכל חופש צריך לאזן עם החופש והזכות של הציבור לקבל ביטחון.

גלעד ארדן: ואין שום כוונה למשטרה להיכנס סתם למסגדים, אלא אם כן יש איזושהי סיבה שקשורה לביטחון הציבור, כמו שהיה במקרה הזה.

גלעד ארדן: האם הכניסה הזאת הועילה?

גלעד ארדן: אם לא כתבו לי פה שום דבר, כנראה שהיא לא הועילה, כי אם הייתה מועילה, מן הסתם היו כותבים.

גלעד ארדן: אבל המשטרה ניסתה להסביר לאחר מכן את הנסיבות של הכניסה לגורמים המקומיים.

יחיאל חיליק בר: שאלת המשך, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני השר.

אחמד טיבי: לא רק שהיא לא הועילה, התברר שאין הצדקה.

אחמד טיבי: ובמפגש ההוא – – –

גלעד ארדן: מי שלא עושה, לא טועה.

אחמד טיבי: חבל שיש טעויות כאלה.

אחמד טיבי: הם הודו שזו טעות והתנצלו.

אחמד טיבי: נשאלת השאלה, האם אדוני ירענן את ההוראות כדי שלא יהיו כניסות כאלה למסגדים?

אחמד טיבי: ויש כל מיני שיטות שיכולות לדלג על פריצה לתוך מסגד, על כל מה שמשתמע מבחינת רגשות טעונים.

אחמד טיבי: מה עוד שהם הודו במפגש הזה שהם טעו, כך סיפרו לי אנשים מהמקום ואנשים שעובדים במועצה המקומית.

אחמד טיבי: בדרך כלל מקובל, אם עושים טעויות – מעירים למישהו, נוזפים במישהו.

אחמד טיבי: השאלה היא אם הדבר הזה נעשה כדי שלא יישנה בעתיד.

יחיאל חיליק בר: תודה.

גלעד ארדן: אם העירו למישהו, נזפו במישהו – אינני יודע, אני מוכן לברר.

גלעד ארדן: נראה לי שאדוני מכיר את פרטי המקרה יותר טוב ממני.

גלעד ארדן: בקשר לאמירה שלך על רענון ההנחיות – לרענן הנחיות זה תמיד טוב, בכל תחום, בטח בנושא הזה, שמצריך יתר רגישות.

גלעד ארדן: מצד שני, אני חושב ששאלת ההמשך שלך נוגעת בנושא רחב הרבה יותר, שאני דן בו רבות בימים האחרונים עם הנהגת המגזר הערבי.

גלעד ארדן: אני לא חושב ששאלה כזאת הייתה נשאלת אם המשטרה הייתה נכנסת לבית-כנסת כדי לעצור חשוד או לעצור מישהו שנמלט מהמשטרה והיה מעורב באיזושהי עבירות אלימות.

גלעד ארדן: בית-כנסת, כמו מסגד, כמו כנסייה, הוא לא מקום עם חסינות דיפלומטית, ואם יש צורך מבצעי ויש הצדקה, אז אפשר להיכנס גם לשם.

גלעד ארדן: צריך להשתדל להימנע מכך, צריך לנסות ולוודא שיש הצדקה ברורה ובוודאות גבוהה, כדי שלמקומות עם רגישות כזאת לא תהיה סתם כניסה, אבל אני יכול להזכיר לך בצער, היום, עשר שנים להתנתקות – אני זוכר את עצמי, כן, מפונה מבית-הכנסת בנווה-דקלים.

גלעד ארדן: אז במקרה הזה המשטרה לא נוקטת שום אפליה, והיא פועלת תחת החוקים שמחייבים אותה, לאכיפתם.

גלעד ארדן: נרענן הנחיות – בהחלט אני מקבל את ההערה – ואם הייתה שם טעות, אז צריך לרענן את ההנחיות.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני.

גלעד ארדן: אני מודה לך, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר, על העבודה המאומצת.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 113), התשע"ה–2015, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 103) (הוראת שעה), התשע"ה–2015, שהוחזרה מהוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, התשע"ה–2015, ובהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 104), התשע"ה–2015.

נאזם בדר: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת זוהיר בהלול, עיסאווי פריג', עפר שלח ואיימן עודה בנושא:

נאזם בדר: גזענות בעיר מעלות – חברת "גליל מגורים" נמנעת מלמכור דירות לערבים.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ג באב התשע"ה, 29 ביולי 2015, בשעה 11:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.