ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 38, 2015-07-21 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, ה' באב התשע"ה, 21 ביולי 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: נוסח מתוקן להצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 110) (תיקון) (רישום תאריך לידה עברי ברישיון נהיגה – דחיית תחילה ותחולה), התשע"ה–2015; והצעת חוק המשכון, התשע"ה–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של סינגפור בדבר שיתוף פעולה בתחומי התרבות, החינוך והמדע; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של אזר

ירדנה מלר-הורוביץ: בייג'ן בדבר שיתוף פעולה בתחומי התרבות, החינוך והמדע; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של האיחוד של מיאנמר בדבר שיתוף פעולה בתחומי התרבות והספורט; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדבר מניעת מסי כפל ומניעת התחמקות ממסים בזיקה למסים על הכנסה ועל הון.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מפעיל את ההצבעה לצורך הרשמה לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההצבעה הופעלה.

אחמד טיבי: בעד.

יולי יואל אדלשטיין: אם אתה בעד, חבר הכנסת אחמד טיבי, אז גם תפתח את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: דקה לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כמו בכל חג, המשפחות הערביות מבקשות לצאת לטייל בחג.

אחמד טיבי: למשל, יאסר אלעמור ביקש להיכנס לערד, לקניון בערד.

אחמד טיבי: הוא עורך-דין במקצועו – הוא ביקש להיכנס ל"קאנטרי קלאב" בערד, ומשפחה אחרת ביקשה להיכנס לקניון "עזריאלי".

אחמד טיבי: גם יאסר ומשפחתו לא הצליחו להיכנס, בטענה – שם הקוד לכך שלא מכניסים ערבים זה: הכניסה היום היא רק לתושבי המקום; רק לתושבי ערד.

אחמד טיבי: כך נמנע מערבים בדואים מהדרום להיכנס ל"קאנטרי קלאב", שאמור להיות כלל-אזרחי, זה גם החוק.

אחמד טיבי: הנקודה השנייה היא פלסטינים שמקבלים אישור כניסה לישראל, לתל-אביב, לחיפה, לכל מקום, ומבקשים להיכנס לקניון "עזריאלי".

אחמד טיבי: יש איסור ביטחוני להכניס אותם לקניון.

אחמד טיבי: מותר להם להסתובב ברחובות תל-אביב ויפו, אבל לקניון "עזריאלי" אסור להם להיכנס, ואומרים להם את זה במקום – זה בכל מקום, חוץ מקניון "עזריאלי".

אחמד טיבי: מדובר באפליה.

אחמד טיבי: זה נושא שביקשתי להעלות בהצעה דחופה לסדר.

אחמד טיבי: נבצר ממני ומהנשיאות לאשר זאת, אבל הנושא הזה, של אפליה במקומות עבודה ובילוי, הולך ומתרחב, ויש לשים לזה קץ.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אני אומר ליאסר אלעמור: המשך לנסות.

אחמד טיבי: המקום הזה הוא ביתך.

אחמד טיבי: ערד היא שלך ושלנו ושל כולם.

אחמד טיבי: נסה עוד פעם.

אחמד טיבי: אתה חזק יותר מהגזענים, ואנחנו בעלי הארץ.

אחמד טיבי: )

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

שי פירון: אני מזמין את חברת הכנסת סופה לנדבר לנאום בן דקה.

שי פירון: אני מבקש להשתדל להקפיד על הזמנים, יש לנו סדר-יום ארוך היום.

שי פירון: בבקשה, חברת הכנסת לנדבר.

סופה לנדבר: אני אשתדל להקפיד.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, ביקשתי מנשיאות הכנסת לאשר הצעה דחופה לסדר-היום, שלא התקבלה, וגם הערעור לא התקבל היום בוועדת הכנסת, ואני רוצה להסביר לכנסת ישראל: היום אנחנו, בכנסת, חוגגים 25 שנה לעלייה מחבר המדינות, עלייה מסיבית ששינתה את פניה של מדינת ישראל, תרמה ועבדה – עבדה קשה מאוד.

סופה לנדבר: אני מדברת על מקרה, שיהיה מקרה לדוגמה, של כמה רופאים שפיטרו אותם מבית-החולים בנהריה, פיטרו בלי פנסיה.

סופה לנדבר: רציתי לשאול את כנסת ישראל – אנשים שעבדו 25 שנה כאן, 25 שנה שם – עם ניסיון של 50 שנה בחיים, יוצאים לפנסיה עניים, בלי פנסיה.

סופה לנדבר: האנשים האלה מצביעים היום על 1,800 ש"ח מהביטוח הלאומי.

סופה לנדבר: ואני שואלת את כנסת ישראל, ואת חברי הכנסת: מישהו מכם מסוגל לחיות על 1,800 שקל לחודש?

סופה לנדבר: אני מדברת על הנושא הזה כי זו טרגדיה של העלייה מחבר המדינות.

סופה לנדבר: הקליטה כאן מוצלחת מאוד, אבל מה שקרה – מה שקרה הוא שבכנסת, לפני כמה שנים, התקבל חוק על העברה מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת, ועולים שעבדו כל החיים במדינת ישראל לא הספיקו לצבור את הכספים האלה.

סופה לנדבר: אני מסיימת, אדוני היושב-ראש.

סופה לנדבר: מדינת ישראל, הטרגדיה הזאת – ממשלת ישראל מחויבת לעלייה כמו שהעלייה מחויבת למדינת ישראל.

שי פירון: תודה רבה לגברתי על הדברים החשובים.

שי פירון: תעלה ותבוא חברת הכנסת רויטל סויד מהמחנה הציוני.

שי פירון: חברים, אני חוזר, אנא בטובכם, דקה מורכבת מ-60 שניות, ואין דרך אחרת.

שי פירון: בבקשה, גברתי.

אחמד טיבי: לרוב.

רויטל סויד: אז תוסיף לי 3, 5, 4.

שי פירון: אני מוסיף לך עשר.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, פגשתי בכנסת, יחד עם חברי עמר בר-לב, קבוצה של חיילים יוצאי העדה האתיופית, שהגיעו וסיפרו לנו כל אחד את סיפורו האישי, סיפור שמגלם בתוכו טרגדיה גדולה – הורים, דודים, סבים, אחים, שנותרו מאחור.

רויטל סויד: 100,000 יוצאי אתיופיה מתגוררים היום בארץ, 5,000–6,000 נותרו מאחור.

רויטל סויד: במשך שנים כל כך רבות המשפחות מנסות להבין מדוע קרובי המשפחה מקרבה ישירה אינם מצליחים לעלות לארץ ולמה המדינה היחידה שמדינת ישראל החליטה שהעלייה ממנה תופסק היא אתיופיה – לא ברית-המועצות, לא ארצות-הברית, לא אירופה, לא טורקיה, לא מרוקו, לא שום מדינה אחרת, רק אתיופיה.

רויטל סויד: ובבית הזה צריך לשים סוף לסאגה כואבת של שנים ארוכות שבהן יש קרע בין משפחות בלי לתת סיבה, בלי לתת מענה.

רויטל סויד: מי שיכול לשרת כחייל קרבי בצה"ל ודאי יכול שאביו או אחיו יהיו לידו.

רויטל סויד: תודה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: בשל הנושא החשוב, גם השניות הנוספות התקבלו בהבנה ובברכה.

שי פירון: חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו, בבקשה – מן הליכוד.

שי פירון: אחריה תבוא כלת היום – חברת הכנסת ד"ר עליזה לביא, אחר כך את.

מסעוד גנאים: – – – אתה לא מסתכל – – –

שי פירון: אני – לפי הרשימה שנתנו לי.

שי פירון: אדוני היקר, אני קורא לפי רשימה שנמצאת לפני, לרגע לא מזייף, לא זז לא ימינה ולא שמאלה.

אוסאמה סעדי: המחשב מזייף.

קריאה: תזוז שמאלה.

שי פירון: זה לא מופיע פה.

אחמד טיבי: זו מדינה יהודית, והמחשב הוא יהודי.

שי פירון: אני לא יודע, התכוונת למחשב או למכשף?

שי פירון: למה התכוונת, אדוני?

אחמד טיבי: ל-PC.

שי פירון: זהו, כי משהו בבי"ת ובפ"א התבלבל, אז – לא.

שי פירון: בבקשה, ד"ר ברקו.

שי פירון: בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי השרה, אתמול התקבלו באו"ם שתי החלטות מעניינות.

ענת ברקו: האחת – התקבלה פה-אחד החלטה לאשר את ההסכם הביזיוני עם איראן.

ענת ברקו: ראוי להדגיש שהכספים שיוזרמו עכשיו ביורואים ובדולרים יממנו את הטרור נגד אותן מדינות אשר אישרו את ההסכם הזה, ואנחנו נראה את הציר השיעי – דרך אגב, האיראנים לא בוחלים בשום דרך, הם גם מזרימים כספים לארגוני טרור סוניים, כמה שיותר רצח ודם זה מה שמשרת את המטרה שלהם.

ענת ברקו: הדבר השני שהתקבל – ארגון בשם "מרכז השיבה הפלסטיני", עוד גרורה של "חמאס", נכנס אל האו"ם כמשקיף.

ענת ברקו: וראו זה פלא – אני חושבת שצריך להכין עוד כמה מושבים באו"ם, לארגונים כמו "אל-קאעידה", "דאעש", "ג'בהת א-נוסרה", כי באמת המצב הולך ומידרדר.

ענת ברקו: הארגון הזה, שרואה בחיסולה של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי – היה שותף גם למשט לעזה, עוד אחד מאותם משטים שנועדו לפתוח את הסגר שלא מאפשר הכנסת טילים שיכוונו נגד אזרחי מדינת ישראל.

ענת ברקו: ב-2009 הארגון אירח בכבוד רב את אסמאעיל הנייה, שהיה אורח הכבוד של הארגון.

ענת ברקו: הארגון פועל מלונדון, מגייס כספי "אחים מוסלמים" המשמשים לטרור.

ענת ברקו: מי שהציג אותו בפני האו"ם הוא לא אחר מהידוע לשמצה עומר אל-באשיר, נשיא סודאן, שאחראי לרצח עם וידוע בזה.

ענת ברקו: הוא היה השושבין של אותו ארגון.

ענת ברקו: יש להדגיש שהאו"ם, בהתנהלות שלו ובפתיחת הדלתות שלו לארגוני טרור, הולך מדחי אל דחי, ואני מניחה שכולם ישלמו את המחיר.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

שי פירון: תודה רבה לך.

שי פירון: חברת הכנסת עליזה לביא, כאמור, ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אחמד טיבי: חברי כנסת יהודים לא אמורים – – – על הציבור שלהם?

אחמד טיבי: רק במדיניות חוץ.

שי פירון: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני כל כך – – –

אחמד טיבי: – – –

שי פירון: לא, אני רק עונה לך שאני כולי כל כך מלא התרגשות לקראת נאומך בנושא התנ"ך שאני לא מקשיב כרגע לשום דבר – – –

אחמד טיבי: – – –

שי פירון: עד שתגמור את הנאום על התנ"ך אני כולי דרוך.

אחמד טיבי: – – – זה עומד לנו פה.

נחמן שי: – – –

שי פירון: חבר הכנסת נחמן שי, תודה גם לך.

שי פירון: אני שמח שאתה עוזר לי.

שי פירון: גברתי השרה, אנחנו נכבד עכשיו את חברת הכנסת עליזה לביא, אבל היום כולם יקשיבו לה, כי היא קיבלה היום את אות הפרלמנטר המצטיין לשנה זו.

שי פירון: זה אומר שכולם עכשיו יקשיבו, ולא יעסקו בשום דבר.

עליזה לביא: תודה רבה.

שי פירון: חברת הכנסת עליזה לביא, אבל גם הפרס לא ייתן לך יותר מדקה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, תודה על הברכות – כמו שאמרתי בקבלת הפרס, זו התחייבות, כמובן, כלפי העתיד – וגם על שיתוף הפעולה בתוך הבית הזה, שהיטיב עם החברה הישראלית כולה.

עליזה לביא: ברכות גם לך, אדוני היושב-ראש, על יום התנ"ך היום.

עליזה לביא: זה היה כבוד גדול גם בוועדה, וגם בדיון שיהיה פה אחר כך.

עליזה לביא: היה היום דיון מהיר, ואני רוצה לשתף אתכם בדיון מהיר בנושא הפרטת האולפנים ללימוד השפה העברית.

עליזה לביא: השפה העברית היא כלי העבודה שלנו; היא באמת משהו שכולנו צריכים לתת לאחינו ולאחיותינו, ולכל אזרחי המדינה שנמצאים פה, במדינת ישראל.

עליזה לביא: אולפנים זה לא משהו שצריך להיות כמו בונוס, או ואוצ'ר כזה או אחר; זאת מתנה שהמדינה צריכה לתת, שירות שהמדינה צריכה לתת לאנשים שמגיעים ומצטרפים לחברה הישראלית ולעם היהודי.

עליזה לביא: לבוא ולהפריט, ובטח בתקופה שבה אין שר חינוך מכהן – לא ידעתי, אדוני, שאתה תהיה יושב-ראש המליאה כרגע – אבל ללא שר חינוך מכהן וללא נוכחות מורים, או הידברות עם הנציגים שלהם; לא נקבעו קריטריונים, חברי, או תנאי סף להעברת הכספים.

עליזה לביא: האולפנים הללו, של לימודי השפה העברית, האנשים היקרים שמלמדים שם ומקנים את הידע ואת הדעת – בטח בשבוע שבו בחצוצרות ובתופים מבשרים על סיכומים ועל הבנות לגבי עובדי קבלן ומסיימים את המשבר, ומצד שני מדינה באה ומפריטה את אחד הנושאים החשובים יותר, שהיו צריכים להיות נושא זהב במדינה, וזה הקניית השפה העברית.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו תעלה ותבוא חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

שי פירון: אני מזמין אותך כי ככה את פחות תדברי – יהיה לי רעש מהצד.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול בישיבתם בבריסל שרי החוץ של האיחוד האירופי קראו לישראל לחדול מהטרנספר בכפייה שהיא מבצעת כלפי המיעוט הערבי-בדואי בנגב וביישוב הפלסטיני בדרום הר-חברון שנקרא סוסיא.

טלב אבו עראר: נוסף על כך הביעו שרי החוץ התנגדות עזה למדיניות הבנייה של ישראל בשטחים ולפעולות נוספות הנעשות בהקשר זה.

טלב אבו עראר: פעולות אלו מאיימות על פתרון שתי המדינות.

טלב אבו עראר: פעילות ההתיישבות במזרח-ירושלים מסכנת את האפשרות שהיא תשמש בירתן העתידית של שתי המדינות.

טלב אבו עראר: לכן אני בא ואומר, שכל העולם, לרבות האיחוד האירופי, מגנה ומוקיע את מדיניות הריסת הבתים ועקירת היישובים, דבר שמוכיח את צדקת מאבקנו נגד מדיניות גזענית טרנספרית זו.

טלב אבו עראר: אני גם פונה לאיחוד האירופי: אם הוא רציני בכך, שיפסיק את המימון – את הכספים שהוא מעביר לקרן קיימת לישראל, שהיא מנשלת לנו את הקרקעות.

טלב אבו עראר: תודה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

קסניה סבטלובה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברצוני לדבר על יישוב בדרום הר-חברון ששמו סוסיא, והוא עומד כרגע בפני סכנת השמדה והריסה.

קסניה סבטלובה: זה יישוב שאני מכירה היטב; ככתבת לענייני ערבים, במשך הרבה שנים סיקרתי את החיים ביישוב הזה.

קסניה סבטלובה: אני לא יודעת עד כמה אתם מכירים, אבל אנשים חיים שם בתוך מערות.

קסניה סבטלובה: אנשי מערות במאה ה-21.

קסניה סבטלובה: יש אנשים שמכיוון שלא מאפשרים להם לבנות בתי קבע, לא מאפשרים להם חיבור למים, לא מאפשרים להם חיבור לחשמל, צריכים להתקיים באותה צורה שהתקיימו אבותיהם, שחיו באותו מקום, שנקרא סוסיא, וחיים בתוך מערות עתיקות.

קסניה סבטלובה: אז כשאנחנו מדברים על הרס בתים, אני רוצה שתשימו לב שבעצם הכוונה היא אפילו לא לבתים.

קסניה סבטלובה: יש שם גם כמה בתי קבע, והם מעטים מאוד, אבל הכוונה היא, בעיקרון, להרס המערות שתושבי סוסיא חיים בהן.

קסניה סבטלובה: במה מדובר?

קסניה סבטלובה: לאחרונה מתאם הפעולות בשטחים יואב פולי מרדכי הודה בכך – והדברים האלה רשומים וכתובים ואפשר למצוא אותם – שמופעלים על הממשלה לחצים כבדים מצד המתנחלים להרוס את הבתים בכפר, להרוס את המקום הזה, שכן הוצאו צווי הריסה לפני כ-15 שנה.

קסניה סבטלובה: למה לא פעלו עד עכשיו, למה לא השלימו אותם עד היום, ולמה חיכו לרגע זה?

קסניה סבטלובה: אולי כי יש לנו עכשיו ממשלה שבאמת חושבת שהיא יכולה לפעול בלי שאף אחד ישים לב, בלי שאף אחד ידע, בלי שאף אחד ירצה – אני מסיימת – בלי שאף אחד ישים לב?

קסניה סבטלובה: אבל אתם יודעים מה, העולם כן שם לב; העולם מסתכל עלינו, והעולם היום רואה כיצד החיילים שלנו עומדים להוציא אנשים מתוך המבנים הרעועים האלה, שהם נמצאים בהם.

קסניה סבטלובה: ככה אנחנו מסכנים את עתיד היחסים שלנו עם האיחוד האירופי, עם ארצות-הברית ועם כל העולם הנאור.

שי פירון: תודה.

קסניה סבטלובה: אז אני קוראת לממשלת ישראל לעצור מייד ולבטל את צווי ההריסה האלה נגד הכפר הפלסטיני ששמו סוסיא בדרום הר-חברון.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: אני מזמין את חברת הכנסת יעל גרמן לנאום בן דקה, בבקשה.

שי פירון: בואי תראי להם איך דקה זה דקה.

שי פירון: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני יודעת שאתם מתנהלים כאילו שום דבר לא קרה, אבל אני אתמול בלילה התקשיתי לישון.

יעל גרמן: וזה לא הלילה הראשון שאני מתקשה להירדם אחרי מה שקורה כאן במליאה.

יעל גרמן: קשה לי לישון כשאני שומעת את דברי השטנה והשנאה, את ההשמצות ואת הדם הרע שיש בין הסיעה המאוחדת ובין – אחרי אתמול זה כמעט כל הכנסת.

יעל גרמן: זה כל כך כואב לי, שמצאתי לנכון להקדיש את דקת הנאום שלי כדי לומר: אנחנו לא נסכים על המון דברים, אבל אנחנו כן חייבים לחיות יחד, וכן יש הבנה, וכן יש אהבה בינינו, היהודים, וביניכם.

יעל גרמן: לא בין כל היהודים לכל הערבים, לא בין כל הערבים לכל היהודים, אבל מרבית היהודים רוצים לחיות בשקט יחד, ואין לי ספק שגם מרבית הערבים שחיים כאן, במדינת ישראל, לא יבחרו במדינה אחרת, ורוצים לחיות אתנו, עם היהודים, בטוב.

יעל גרמן: לכן אני פשוט מבקשת לנסות להרגיע, לנסות להימנע מדברי השטנה.

יעל גרמן: ויש לי גם בקשה מאוד ספציפית, שיושב-ראש ועדת האתיקה וחברי ועדת האתיקה יוסיפו למכתב שהם כתבו – אין עונשין אלא אם כן מזהירין.

יעל גרמן: כאמור, הם כתבו: "בעוד הוועדה תמשיך להגן על זכותם של חברי הכנסת לחופש ביטוי פוליטי ואידיאולוגי רחב ככל האפשר, היא לא תהיה סובלנית להתבטאויות שיש בהן ניבול פה, השמצה, הכפשה וביזוי".

יעל גרמן: ואני מאוד מבקשת שהוא יוסיף גם את שתי המילים: "שנאה וגזענות".

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: אומנם זה היה יותר מדקה, אבל בשל החשיבות לא מצאתי לנכון אפילו להפסיק אותך באמצע.

שי פירון: יעלה ויבוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

שי פירון: בבקשה.

שי פירון: אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

שי פירון: רגע, מה השאלה?

מסעוד גנאים: השם שלי מופיע פה על המסך מהנואם הראשון.

שי פירון: אז אני מבטיח לך שאחרי, ובלי קשר למה שמופיע – אתה מוזמן לראות את הרשימה שלי, פשוט כדי שלא תחשוב.

שי פירון: מייד אחר כך אני אקרא לך, גם אם זה לא לפי הרשימה.

שי פירון: אני יודע שהשרה רגב לא מסוגלת להתרכז, היא כל כך מחכה לשמוע מה יש לחבר הכנסת מסעוד גנאים לומר היום, אז היא מחכה.

שי פירון: ג'מאל, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, תודה, קודם כול, אני מודה לחברת הכנסת גרמן על כוונותיה הטובות.

ג'מאל זחאלקה: אני בטוח שיש לך כוונות טובות.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מסכים לחלק ממה שאמרת, אבל תשמעי את הסיפור: לפני כשבוע, אחד מזכייני רשת "קפה קפה" קיבל קנס של 30,000 שקלים על כך שהפלה אזרח ערבי ולא הסכים להעסיק אותו בגלל מוצאו.

ג'מאל זחאלקה: אחרי הידיעה הזאת יצא ערוץ 2, הכתב פוראת נסאר, לבדוק בשישה סניפים אם מקבלים ערבים.

ג'מאל זחאלקה: ומה יצא?

ג'מאל זחאלקה: בכל הסניפים האלה הערבי קיבל "לא": לא רוצים; אין לנו מקום; נדבר אתך אחר כך ולא התקשרו.

ג'מאל זחאלקה: יהודים כולם קיבלו "כן": תבוא, נקבעו להם ראיונות.

ג'מאל זחאלקה: מה לעשות בנושא הזה?

ג'מאל זחאלקה: מה אמרה הרשת?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מגנים גזענות.

ג'מאל זחאלקה: מגנים.

ג'מאל זחאלקה: אבל הזכיינים של הרשת לא מעסיקים ערבים.

ג'מאל זחאלקה: בפייסבוק קמה קבוצה של צעירים שמוחים על העניין הזה וקוראים להחרמת אותם סניפים גזעניים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לעודד אותם.

ג'מאל זחאלקה: זאת חובה לא רק של ערבים, אלא גם של יהודים, להכאיב לאלה שנוהגים בצורה גזענית, שפעם ישלמו על גזענותם.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה לך.

שי פירון: חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בסוף השבוע נפגשתי עם מובילי מחאת מנהרות הכרמל בגלל עליית המחירים שם.

חמד עמאר: הופתעתי כששמעתי – והציגו בפני נתונים – שבפתיחה של המנהרות בדצמבר 2010 עלתה הכניסה קרוב ל-11 שקלים, והיום זה יותר מ-17 שקלים.

חמד עמאר: ויותר מעניין – משאית שצריכה לחצות את המנהרות צריכה לשלם קרוב ל-87 שקלים לכל כיוון.

חמד עמאר: אז בטוח שאותם נהגי משאיות ואותם נהגי רכב פרטי לא יחצו את המנהרות, כי עדיף להם לעשות את הסיבוב.

חמד עמאר: זה יוביל לעומס תנועה, לזיהום אוויר, ליותר סיכונים מבחינת תאונות דרכים.

חמד עמאר: ביקשתי דיון בנושא הזה.

חמד עמאר: הבנתי שאמור להתקיים דיון בוועדת הכלכלה.

חמד עמאר: אני קורא ליושב-ראש ועדת הכלכלה לקיים דיון דחוף בנושא, ולממשלת ישראל: נהג משאית שצריך לחצות את מנהרות הכרמל לא צריך לשלם 87 שקלים.

חמד עמאר: זה המון כסף.

חמד עמאר: הוא לא יכול להרשות לעצמו.

חמד עמאר: כדי שיותר אנשים יעברו במנהרות הכרמל אנחנו חייבים – אבל חייבים – להוריד את המחירים.

חמד עמאר: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

מסעוד גנאים: אדוני, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה, אני מצטרף למילים המאוד-חשובות ודואגות של חברת הכנסת יעל גרמן.

מסעוד גנאים: העניין הוא לא עניין של יהודי–ערבי; העניין הוא של עמדות פוליטיות.

מסעוד גנאים: אבל לצערי הרב, האי-הבנה, או התחלת ההתקפה הכוללת של חברי כנסת ממפלגות יהודיות ימניות או ציוניות זה כאשר לא מפרשים אותנו נכון, או בכוונה, הם הופכים את הביקורת שלנו על מדיניות הממשלה, עמדה פוליטית מסוימת, כאילו זה איום על המדינה ועל הקיום שלה, כדי לשרת אולי את המטרות שלהם.

מסעוד גנאים: אבל אני מצטרף לקריאה שלך.

מסעוד גנאים: אתמול, תוך כדי הוויכוח הסוער הזה, על חוק החמרת הענישה על זריקת אבנים, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, מר ניסן סלומינסקי, הטיח בנו האשמות מאוד חמורות והכפשות מאוד מסוכנות ושקריות.

מסעוד גנאים: הוא הכליל את כולם ואמר לנו: אתם מחנכים את הילדים שלכם למות, לתקוף, לאלימות, לזריקת אבנים.

מסעוד גנאים: הוא שכח שבמדינת ישראל יש רוצח שרצח ראש ממשלה בשם קדושת הארץ, קדושת העם וקדושת התורה, וזה בא דווקא מבית-מדרשו של מר סלומינסקי.

מסעוד גנאים: זה – 1. 2.

מסעוד גנאים: אנחנו מלמדים ומחנכים את הילדים שלנו להעריך את החיים, להעצים אותם, לכבד את האחר, להעריך חיי אדם.

מסעוד גנאים: אנחנו גם מלמדים אותם איך להתמודד בסבלנות, בסובלנות, עם המתיחויות, עם הקונפליקטים בחייהם ואיך לבנות את העתיד שלהם.

מסעוד גנאים: אבל אנחנו גם מחנכים אותם איך לחיות בחופש, בכבוד, ולעמוד בפני כל דיכוי וכיבוש ואפליה, וזה חינוך הומני, אנושי, ממדרגה ראשונה.

שי פירון: תודה רבה לך.

שי פירון: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, לפני שישה שבועות, לפני המועד האחרון לאישור תקציב המדינה בממשלה, והממשלה, אדוני היושב-ראש, לא קיימה עד כה ולו דיון אחד בנושא התקציב.

מיקי לוי: לא ברור אילו רפורמות יקודמו ואילו לא יקודמו, אילו מסים יוטלו, איזו בשורה, אם בכלל, תהיה בתקציב הזה.

מיקי לוי: אבל כבר עכשיו דבר אחד ברור: נמצא המקור התקציבי למימון חלק מעלותם הכספית של ההסכמים הקואליציוניים.

מיקי לוי: במקרה – במקרה, אדוני, הגיע לידי מכתב שיצא שלשום מראש אגף התקציבים למנכ"לי משרדי הממשלה, שבו הם נדרשים להחליט מאילו סעיפים תקציביים במשרדם יוותרו לטובת מימון ותחזוקת הקואליציה.

מיקי לוי: לראיה – הנה חלק מהדרישות: 77 מיליון שקלים יתרום המשרד לביטחון פנים, שלא רק שאין לו מאיפה לתרום אלא אנחנו הוספנו לו 1.2 מיליארד בקדנציה הקודמת; 263 מיליון שקלים יתרמו ההשכלה הגבוהה וציבור הסטודנטים; 700 מיליון שקלים יתרמו תלמידי בתי-הספר והגנים מתקציב משרד החינוך; 100 מיליון שקלים יתרמו השכבות החלשות מתקציב משרד הרווחה – מה שהוספנו בקדנציה הקודמת, יותר מ-1.5 מיליארד שקלים, עכשיו עוד מורידים 100 מיליון שקלים; 14 מיליון שקלים, שיא השפלות, יתרמו הנכים, עם קיצוץ בתגמולים שלהם בסך 14 מיליון שקלים; משרד התחבורה יתרום חצי מיליארד שקלים, ועוד כהנה וכהנה.

שי פירון: אדוני, אנחנו צריכים לסיים את הדקה.

מיקי לוי: התעשייה הישראלית תתרום 80 מיליוני שקלים על-ידי קיצוץ.

מיקי לוי: אני מתנצל בפני אלה שלא הקראתי את שמותיהם, כי הרשימה מאוד מאוד ארוכה.

שי פירון: זאת הסיבה שהתערבתי, חששתי מזה.

מיקי לוי: זה מחוסר זמן.

מיקי לוי: אני מתנצל בפניהם מעומק הלב.

מיקי לוי: תודה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

שי פירון: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כשבועיים, בנאום בני דקה, דיברתי על תופעה גזענית בפייסבוק, שיש טרנד וקמפיין שמשתמשים בפייסבוק ציינו לפני השם שלהם את המילים "מוות לערבים".

אוסאמה סעדי: כשדיברתי על זה – פניתי ליושב-ראש הכנסת כדי שהוא יילחם בתופעה הזאת – הוא המליץ לפנות להנהלת הפייסבוק ולהגיש תלונה, וגם הוא עשה את זה בעצמו: שלח מכתב באנגלית להנהלת פייסבוק וביקש להפסיק מייד את התופעה הזאת.

אוסאמה סעדי: אתמול הודיע לי כבוד יושב-ראש הכנסת שהנהלת פייסבוק נעתרה לבקשה שלי ושלו, והפסיקו את התופעה הזאת, הפסיקו לכתוב "מוות לערבים".

אוסאמה סעדי: זה צעד קטן במיגור התופעה הזאת של הגזענות, מה שחברי חבר הכנסת זחאלקה דיבר על רשת "קפה קפה".

אוסאמה סעדי: לפני כשבועיים דיברנו על חברת ההשכרה "אלבר", ומה שדיבר חברי חבר הכנסת אחמד טיבי על גזענות ואפליה במקומות בילוי – אני חושב שצריך להמשיך ולהיאבק באופן הקשה ביותר, והנחוץ ביותר, למיגור התופעה הזאת, ולהגיד (אומר בערבית: די לגזענות.

אוסאמה סעדי: לא לגזענים.

אוסאמה סעדי: ) ולא לשכוח שהגזענות מתחילה גם בראש הפירמידה, וגם בזה צריך להיאבק, כאשר מדברים על נהירת ערבים, וגם סגן שר הפנים – אז גם בזה צריך להיאבק כדי למגר באמת את התופעה הזאת.

שי פירון: תודה רבה לך.

שי פירון: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה.

שי פירון: אנא, בטובכם, הקפידו על הדקה.

שי פירון: זו לא המלצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, אתמול הביאו את החוק של זריקת אבנים, אבל אני אספר מה שהיה שלשום מולי, מול העיניים שלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשעה 18:00 הייתי בדרך לכיוון שכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בצומת שפונה לשבי-שומרון, כשעברתי משם, בצומת היה ג'יפ צבאי, וראיתי מתנחלים שיורדים לצומת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עברתי, חבר שלי מאחורי, הבן שלי אתו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא שואל אותי: עברת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל: מה הבעיה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אומר לי: חסמו, מתנחלים, את הכביש באבנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא פנה לצבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמר לו: אתה רוצה לעבור – זה על אחריותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא פתח מצלמה של הנייד שלו ואמר לו: אני רוצה לעבור, זה על אחריותי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הוא ביקש ממנו לסגור את המצלמה – ואנשים חיכו שעה שלמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא התקדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אשתו נהגה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם איימו עליו באבנים וביקשו שהוא יחזור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אשתו פחדה וחזרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שעה שלמה אנשים התעכבו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה – במקום הזה, קודם כול, אין התיישבות היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום הזה גם – אני עובר הרבה פעמים – לא ראיתי אף פעם ג'יפ צבאי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם המתנחלים האלה באו בתיאום עם הצבא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זו מדיניות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם גם נגדם יפעילו את החוק נגד זריקת אבנים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נשאל שאלה אחרונה, שהיא: אם מי שחסמו את הכביש היו פלסטינים, מה היה הצבא עושה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם היו הרוגים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היו פצועים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: או שגם כן היו מבקשים מהנהגים להתאזר בסבלנות שעה שלמה?

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

שי פירון: אחריו תבוא חברת הכנסת מירב בן ארי.

שי פירון: ראיתי שאת מסתכלת בכזאת כמיהה, אמרתי, אל תדאגי, מירב, אם אשכחך, מירב, תשכח ימיני.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, זה שלב אחד לפני שבירת הכוס.

אילן גילאון: האם שמעת מה אמרתי לך, אדוני?

שי פירון: שמעתי וחייכתי.

אילן גילאון: תודה לך.

אילן גילאון: אני רואה שגזענות הולך פה חזק, אדוני, זה ממש רב-מכר.

אילן גילאון: לגמרי במקרה גם אני חשבתי לדבר על אותו עניין, משום שלפני חודש העליתי הצעת חוק על אי-אפליה בדיור, בעקבות פרשייה שהייתה במעלות–תרשיחא, כאשר בדיוק באותו ריטואל, אדוני, התקשרו ערבים וביקשו לרכוש דירה, ואמרו להם לא, הוציאו להם את הנשמה.

אילן גילאון: לאחר מכן התקשרו יהודים, אמרו להם כן.

אילן גילאון: הם שאלו: ומי גר?

אילן גילאון: מה אופי הדיירים?

אילן גילאון: אמרו, אנחנו לא מכניסים פה בני-דודים.

אילן גילאון: זאת הייתה חברת "גליל מגורים".

אילן גילאון: אבל מובן שההצעה הזאת נפלה, אדוני, ולפני שבוע בדיוק קורה אותו סיפור ב"קפה קפה", אחרי שיש כבר חוק, ואפשר לבצע חוק, לעומת המקרה הקודם.

אילן גילאון: מה שרציתי להעיר אליו את תשומת לבך, אדוני – אני יודע מי אשם בזה, אדוני.

אילן גילאון: מי שאשם בזה זה האוטובוסים.

אילן גילאון: זה האוטובוסים והערבים שנוהרים בתוך האוטובוסים.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חברת הכנסת מירב בן ארי.

שי פירון: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

שי פירון: בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום אני כינסתי לראשונה את השדולה שלי בנושא צעירים ובני-נוער בסיכון.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לכם שמהיום הראשון שלי בכנסת – זה היה האירוע הכי מרגש שהשתתפתי בו.

מירב בן ארי: אתה יושב שם – אני עדיין מתרגשת מהסיפורים ששמעתי – אתה יושב שם ושומע על נערים, נערות, צעירים, חבר'ה מדהימים, שבגיל 15 עזבו את הבית שלהם ופשוט הגיעו לרחוב.

מירב בן ארי: אתה מסתכל עליהם והם נראים כמוני וכמוך, חבר'ה אינטליגנטים, חבר'ה רגישים, חבר'ה עם חלומות, שכל מה שהם רצו זה להיות ילדים רגילים, אבל הבית היה פוגעני, התשתית לא הייתה מתאימה, המשפחה חזרה בתשובה ולילדה לא מתאים, ואז הם נפלטו לרחוב.

מירב בן ארי: השדולה הזאת של בני-הנוער בסיכון התעסקה בחסרי בית צעירים; החבר'ה האלה, שהם חסרי בית ואין להם היום שום פתרון במדינת ישראל, חוץ מהעמותות הטובות שבאות ואוספות אליהן.

מירב בן ארי: ואני אגיד רק מילה אחרונה: יש מקום בירושלים שנקרא "גלגל", יש "מישהו לרוץ אתו" בתל-אביב, יש "בית השאנטי", יש "מקום אחר", יש הרבה עמותות שמתעסקות.

מירב בן ארי: אבל מה שהכי מטריד זה שיש כל כך הרבה מקומות שבשעה 20:00 סוגרים את הדלת ושולחים את הילדים לרחוב.

מירב בן ארי: אני מאוד מקווה שהמדינה תוכל לתת להם פתרון רציני יותר.

מירב בן ארי: תודה.

שי פירון: תודה רבה, חברת הכנסת בן ארי, גם על הנושא החשוב וגם על הדברים המרגשים.

שי פירון: חבר הכנסת נחמן שי, הגיע תורך.

שי פירון: בבקשה.

שי פירון: מייד אחריך תעלה ותבוא חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

שי פירון: לפי סדר האנשים שפנו, אדוני, אתה פנית כמעט אחרון.

שי פירון: חברים, מישהו רוצה צילום של הדף, שנעשה את זה מסודר פשוט?

מירב בן ארי: הוא חשב שזה לפי האל"ף-בי"ת.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר כמה דברים שמתחברים באיזשהו מקום למה שאמרה ידידתי חברת הכנסת יעל גרמן, וגם לאוזניה של השרה רגב, שהנושא הזה בתחום אחריותה.

נחמן שי: ביום חמישי בערב התרחש אחד המחזות המכוערים ביותר בתולדות הספורט הישראלי, בשרלרואה שבבלגיה.

נחמן שי: קבוצה – אני לא אכנס עכשיו לדיונים אם זה קומץ או ארי, אבל קבוצה לא קטנה של אזרחים ישראלים.

שי פירון: אנחנו כבר יודעים שאין הקומץ משביע את הארי.

נחמן שי: וכשאני חשבתי לדבר על זה אמרתי שזה כבר לא הקומץ, זה הארי, לצערי הרב, כי הביטוי קומץ מחמיא לחבר'ה האלה, שהוציאו את דיבתה של ישראל רעה בעמים, לא רק את דיבתו של המועדון הזה, שהוא מועדון כדורגל גדול וחשוב, אלא גם את דיבתה של מדינת ישראל, כי הם מרימים את דגל ישראל במקום הזה, כשהם פוגעים בשחקנים של קבוצה יריבה, כשהם מכערים את האווירה ואת המקום.

נחמן שי: הם ראויים לכל עונש.

נחמן שי: אני אומר את זה כי בינתיים השרה רגב אמרה כמה דברים בתחום הזה, ואני גם מקווה שהיא תעשה דברים שנגזרים מאחריותה הכוללת לספורט הישראלי, אבל זה גם המועדון שמתנגד באופן עקבי, שיטתי, לשחקנים ערבים – היחיד בכדורגל הישראלי, למיטב ידיעתי, שמתנגד לכך שישחקו בו שחקנים ערבים.

קריאה: – – –

נחמן שי: בכל מקום, נכון, גם מוסלמים, כשהיו כאן שני שחקנים צ'צ'נים.

נחמן שי: זה דבר שאסור בשום פנים ואופן לקבל אותו, ואני חושב שגם בנושא הזה השרה רגב צריכה להתערב.

נחמן שי: אני יודע שיש הפרדה בין ספורט לפוליטיקה, אבל כאן זה לא ספורט ולא פוליטיקה, כאן זה הערכים של החברה הישראלית, הערכים היסודיים, שאומרים שוויון, וכל אחד שיודע לבעוט ברגל אחת או בשתי רגליים רשאי לשחק גם ב"בית"ר ירושלים".

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

שי פירון: מייד אחריה – חבר הכנסת שרון גל.

שי פירון: בבקשה, גברתי.

שי פירון: דקה.

עאידה תומא סלימאן: היום בבוקר, בשעה 09:00, אני וחבר הכנסת יוסף ג'בארין היינו אמורים לקיים פגישה עם נציגי האיחוד האירופי; זה כלל את השגריר, וגם משלחת שהגיעה מטעם תת-ועדה לזכויות האדם.

עאידה תומא סלימאן: גילינו בבוקר שכבוד היושב-ראש של הכנסת – ואני הייתי רוצה דווקא להגיד את הדברים בנוכחותו, אבל אין מנוס, אני אגיד – ביטל את אישורי הכניסה שהוציא חבר הכנסת ג'בארין, ומנע בעצם את קיום הישיבה בתוך משכן הכנסת, בטענה שאנחנו לא הסכמנו לנוכחות של היועץ המדיני של הכנסת.

שרון גל: – – – של הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: של הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: תודה על העזרה.

עאידה תומא סלימאן: היועץ המדיני של הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לא לקטוע אותי.

עאידה תומא סלימאן: הישיבה נקבעה באופן ישיר אתנו, לא דרך מחלקת קשרי חוץ, לא דרך נשיאות הכנסת, נקבעה באופן ישיר.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה בזה הפרה בוטה של זכויותינו כחברי הכנסת לנהל את הישיבות שאנחנו נבחרנו כדי לעשות אותן בתוך המשכן.

עאידה תומא סלימאן: אני רק שואלת שאלה: איפה יהיה הקו המפריד ולאן אנחנו יכולים להגיע עם גישה כזאת?

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת שרון גל.

שי פירון: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

שרון גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במילה אחת על הניסיון הזה לבידול ולהכניס את האצבע לעין כל הזמן: היועץ המדיני של הכנסת נמצא בכל ישיבה רשמית, וצריך לכבד אותו ולקבל אותו.

שרון גל: הוא לא מישראל ביתנו, לא מהליכוד, לא מהבית היהודי.

שרון גל: די כבר עם האנטי הזה.

שרון גל: אני רוצה, אבל, להגיד משהו אחר, אדוני היושב-ראש.

שרון גל: אתמול חילקו כאן דפים לכל חברי הכנסת.

שרון גל: יושב-ראש ועדת האתיקה התריע מפני השיח שקורה כאן, ואתמול ראינו מה שדיברה עליו לפני כמה דקות חברת כנסת שאני מאוד מעריך ומכבד – ואני גם מסכים לרוב הדברים שלך, אבל הבעיה היא שצריך להגיד את הדברים האלה לאנשים מאוד ספציפיים.

שרון גל: מי שעומד כאן וקורא לחיילי צה"ל "רוצחים" – כאן, לחיילי צה"ל, "רוצחים".

מנחם אליעזר מוזס: רוצחי ילדים.

שרון גל: רוצחי ילדים, כן.

שרון גל: הוא יכול להגיד "צבא כיבוש" עד מחר, אני יכול להגיד "צבא שחרור", "צבא מוסרי" – זה ויכוח פוליטי, כל אחד יש לו העמדה שלו והצד שלו.

שרון גל: אף אחד לא יעמיד אותו על זה לדין.

שרון גל: זכותו להגיד את הפרופגנדה שלו.

שרון גל: הגבול עובר ברגע שחבר כנסת בכנסת ישראל אומר על חיילי צה"ל "רוצחי ילדים".

שרון גל: כולכם צריכים להגיש תלונה לוועדת האתיקה.

שרון גל: כולכם.

שרון גל: זו חציית הקו האדום, זו ההסתה, זו האלימות המילולית.

שרון גל: לא שמעתי אתכם כשאמרה כאן חברת כנסת "דפוק" לחבר כנסת אחר.

שרון גל: תפסיקו להיות צבועים, ואל תהיו דו-פרצופיים.

שרון גל: אם יש לכם עקרונות – אני מגנה גזענות, ואני מגנה את התופעה בבית-הקפה שהזכיר חבר כנסת מהרשימה המשותפת, ואני מוכן להתגייס לעניין הזה.

שרון גל: ואבן זו אבן, ומי שזורק אותה, לא משנה אם הוא יהודי או ערבי – החוק הוא לכולם.

שרון גל: יש דברים שהם ברורים.

שרון גל: אני כבר אומר לכם המון זמן: ההסתה באה מהספסלים האלה.

שרון גל: מי שהיה משרתו של ארכי-רוצח אומר כאן על חיילי צה"ל של כולנו – והוא יושב כאן בזכותם; לא בבית הזה, הוא חי במדינה הזאת בזכותם.

שרון גל: טוב לו, או לא טוב לו, ואם לא טוב לו הוא לא חייב להיות כאן, וזו לא הסתה להגיד את זה.

שרון גל: אי-אפשר שנאפשר לחברי כנסת בבית הזה, לא משנה מאיזה צד של המפה הפוליטית, לקרוא לחיילי צה"ל "רוצחים".

שי פירון: אוקיי.

שרון גל: זו הסתה, זה חייב להיפסק, וחייב להיות גינוי כאן.

שי פירון: תודה.

שרון גל: אדון נחמן שי, שכל הזמן בא להטיף רק לצד מאוד מסוים שהוא קיצוני ואפשר לגנות אותו – לכולם.

שי פירון: תודה רבה.

שרון גל: אגב, אדוני היושב-ראש – –

שי פירון: בבקשה, אדוני.

שרון גל: – – לא שמעתי אף חבר כנסת – אף חבר כנסת – שגינה – באותה נשימה עם הגינוי לאותו קומץ שהתפרע – שגינה את הבלגים שעשו שם הצדעת מועל-יד וקראו קריאות אנטישמיות.

שרון גל: באותה נשימה, לפחות לאזן את התמונה.

שרון גל: תפסיקו להיות נגד עצמכם כל הזמן.

שי פירון: תודה רבה לך.

שי פירון: תודה רבה, חבר הכנסת שרון גל.

שי פירון: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

שי פירון: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

שי פירון: אנחנו צריכים להצטמצם.

שי פירון: אנא בטובכם.

שי פירון: חבר הכנסת באסל גטאס, אתה לא רוצה לדבר?

שי פירון: אתה הולך ככה, בקצב – חשבתי שאתה מוותר.

באסל גטאס: אני רוצה למחות – תמיד במיקרופון הזה, במיוחד כאן, כשאני נוגע בו, אני מקבל חשמל.

באסל גטאס: אז לטיפולך, כבוד היושב-ראש.

שי פירון: אני לא חושב שזה נעשה בכוונת מכוון, אדוני.

באסל גטאס: כנראה מוסת נגדי, המיקרופון הזה.

באסל גטאס: אני מצטרף לדברים של חבר הכנסת מסעוד גנאים, וגם של ג'מאל זחאלקה: יש חוט פלדה המקשר בין תופעות הגזענות המתגלות יום-יום, אם זה ב"אלבר", אם זה ב"קפה קפה", בכל המקומות שהזכרנו, לבין מה שקורה כאן ובממשלה.

שי פירון: חבר הכנסת ביטן.

באסל גטאס: הגזענות היא אחת, גם אם תופעותיה משתנות ולובשות צורות שונות.

באסל גטאס: אתמול, אדוני היושב-ראש – – –

שי פירון: אדוני, עצור רגע בבקשה.

שי פירון: אם אפשר, חבר הכנסת ביטן – חבר הכנסת ביטן, חבר הכנסת ביטן, גם כשאתה לוחש אנחנו שומעים.

שי פירון: תודה.

באסל גטאס: אתמול עמד כאן יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט – אם אתם זוכרים, פעם היה התפקיד הזה תפקיד מורם בכנסת; היו בו אנשים בעלי ערכים דמוקרטיים, ליברליים – עמד כאן על הדוכן הזה ואמר לנו: אתם מגדלים את הבנים שלכם לזרוק אבנים, אתם מגדלים אותם להיות טרוריסטים.

באסל גטאס: ובשיח הזה – מה זה אם זה לא גזענות?

באסל גטאס: מה זה אם זה לא מלבה את אותן תופעות שאנחנו רואים ברחוב?

באסל גטאס: אני רוצה להגיד לו, לחבר הכנסת סלומינסקי, שאם הוא רוצה לראות איך אנחנו מגדלים את הבנים שלנו ואת הבנות שלנו, שיסתובב בבתי-החולים, יסתובב באוניברסיטאות.

באסל גטאס: ואני מגלה לו, ולך, ולכל הבית, שהסתיימו בחינות ה"תאוג'יה", המקבילות לבגרות בגדה המ, בעזה.

באסל גטאס: לפני כמה ימים התפרסמו התוצאות.

באסל גטאס: בכל המקומות הראשונים – בנות, המצטיינות במערכת, ובמקומות הראשונים הבנות של רַפַח; רַפַח – ואתם יודעים בשנה שעברה מה היה ברַפַח – הן המצטיינות.

באסל גטאס: ככה אנחנו מגדלים ומחנכים את הבנים והבנות.

שי פירון: תודה רבה לך על הדברים.

שי פירון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, וינעל את הדיון חבר הכנסת אליעזר מוזס, שגם הוא נרשם.

שי פירון: נכון, אדוני?

שי פירון: הוא יהיה אחרון השואלים, ומייד אחר כך נעבור לנושא המרכזי.

שי פירון: לפני כן תהיה הודעה.

שי פירון: אל תדאג, חבר הכנסת ביטן, כולנו ממתינים בקוצר רוח להודעת ועדת הכנסת.

שי פירון: כולנו לחוצים מאוד מההודעה שלך, ויש פה מתח רב במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

איילת נחמיאס ורבין: כולם תמיד מתוחים מההודעות של יושב-ראש ועדת הכנסת.

שי פירון: בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה ליושב-ראש ולמליאה, מחר יתקיימו במליאה בחירות לוועדות למינוי בעלי משרות שיפוטיות – גם שופטים, גם דיינים, גם קאדים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מתרגשת שאני עומדת לפניכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהרבה זמן לא התרגשתי ככה, ואני מבקשת את אמון הכנסת בהצבעה לוועדה לבחירת שופטים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שבידי חברי הכנסת ניתנה אחריות עצומה באופן שבו ניתן לנו חלק מהכוח וההשפעה להפעיל את המערכת המשפטית בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהדבר שצריך להנחות את כולנו הוא כיצד אנחנו מפעילים, דרך המקום היוצא-דופן הזה, שבו אנחנו חיים, ישראל, גם את הערכים האוניברסליים, היהודיים והדמוקרטיים שאנחנו גדלנו עליהם.

איילת נחמיאס ורבין: ונכון שאתמול הייתה לנו, ככה, תחושה, בכנסת – אנחנו, ככה, לפעמים מרגישים שאנחנו מאבדים את עצמנו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו יודעים שבסופו של דבר כולנו רוצים לחיות כאן, במדינה המאוד-מאוד מיוחדת הזאת, ומערכת המשפט שלנו, כל כך כל כך קריטי שהיא תמשיך להתנהל בלי זהות פוליטית, מוחלטת, שאנחנו באמת נדע שאנחנו בוחרים את המתאימים ביותר, את הראויים ביותר.

שי פירון: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה מראש על האמון, ובאמת בהצלחה לכולנו.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: אני קצת מופתע מהשימוש בדקה לקמפיין, אבל יאללה, שיהיה.

איילת נחמיאס ורבין: ממה?

שי פירון: מהשימוש בדקה לקמפיין.

שי פירון: זה מעניין, הדבר הזה.

שי פירון: אתגרת אותנו.

שי פירון: אמרתי שזה מעניין.

שי פירון: חבר הכנסת מוזס, שאל בבקשה.

שי פירון: מעניין.

שי פירון: מעניין.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

שי פירון: זה אחרון השואלים.

שי פירון: אנא, רוב קשב לחבר הכנסת מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: – – עם גילוי החוליה שרצחה את מלאכי רוזנפלד, השם ייקום דמו, מסתבר שוב שעדיין לא למדנו את דברי חז"ל: כל המרחם על האכזרים, סופו שיתאכזר על הרחמנים.

מנחם אליעזר מוזס: אותו מנהיג חוליה השתחרר בעסקת שליט.

מנחם אליעזר מוזס: 50% ממשוחררי עסקת ג'יבריל, אוסלו, מגורשי ה"חמאס" ושליט, חזרו לפעילות טרוריסטית.

מנחם אליעזר מוזס: וכי למה לא, לאחר שהרשות הפלסטינית מממנת משפחת מחבל בכ-12,000 ש"ח לחודש?

מנחם אליעזר מוזס: רק להבנה, מורה משתכר שם 900 ש"ח לחודש.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש המחליף, זו אותה רשות שמוכרים לנו שהיא גורם ממתן, ולבסוף היא גורם מממן – מממן טרור ברמה כזאת, שהעציר אחר כך משתלם גם בלימודים בתוך בית-הכלא ובתארים אקדמיים.

מנחם אליעזר מוזס: מדוע שהוא לא ימשיך בפעילות זו, בפעילות טרור, ומשפחתו תתפרנס, והוא ישתחרר בעסקה הבאה של חילופי שבויים וכדומה, עם כל התארים ועוד כגיבור לאומי?

מנחם אליעזר מוזס: השאלה הנשאלת: לאן נעלמה התבונה היהודית?

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוזס.

יצחק וקנין: הודעות ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

): הודעות ללא הצבעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות לדיון בהצעות לסדר-היום כדלקמן: ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: אירוע ההצתה בכנסיית הלחם והדגים בטבחה שבצפון הכינרת, של חברי הכנסת נחמן שי, עליזה לביא, איימן עודה, אורי מקלב, ינון מגל ויעקב מרגי; ועדת הכנסת תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: המשט לרצועת-עזה, של חברות הכנסת קסניה סבטלובה, ענת ברקו, מירב בן ארי וחנין זועבי; ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: מקומות ציבוריים שאינם מונגשים לבעלי מוגבלות, הצעות חברות הכנסת סתיו שפיר ונורית קורן.

): הודעה שנייה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזה על חילופי אישים בוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, התשע"ה–2015: מטעם סיעת ישראל ביתנו, במקום חבר הכנסת רוברט אילטוב תכהן חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; מטעם סיעת יש עתיד, במקום חבר הכנסת מאיר כהן יכהן חבר הכנסת חיים ילין.

): כמו כן, במקום הפנוי לסיעת יש עתיד בוועדה המיוחדת לפניות הציבור יכהן חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

): אדוני היושב-ראש – הודעה שלישית.

): חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה על הקמת ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בהארכת תוקף חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003.

): הוועדה תהיה בת 14 חברים, שבעה מכל ועדה; מטעם ועדת החוץ והביטחון: חברי הכנסת צחי הנגבי, ענת ברקו, מרדכי יוגב, עפר שלח, נחמן שי, מנחם אליעזר מוזס ואבי דיכטר.

): מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה: חברי הכנסת דוד אמסלם, יואב בן צור, רוברט אילטוב, תמר זנדברג, רחל עזריה, זוהיר בהלול ועבדאללה אבו מערוף.

): יושב-ראש הוועדה יהיה חבר הכנסת צחי הנגבי.

): תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

יצחק וקנין: הודעות למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ה–2015, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת: הצעת חוק ההתיישנות (תיקון מס' 5) (השעיית מירוץ תקופת ההתיישנות), התשע"ה–2015, של חברות הכנסת מיכל רוזין, זהבה גלאון ותמר זנדברג.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: ציון יום התנ"ך

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: ציון יום התנ"ך, הצעות של תשעה חברי כנסת, מס' 548, 948, 1025, 1035, 1044, 1045, 1053, 1059 ו-1060.

יצחק וקנין: מי שיזם את הדיון הזה הוא חבר הכנסת שי פירון, לשעבר שר החינוך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שי פירון, ראשון הדוברים, רשות הדיבור שלך.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב, קודם כול, אנחנו פותחים את היום הזה בשיתוף עם מיזם חדש, שהתחיל בחג החנוכה האחרון בביתו של נשיא המדינה, חבר הכנסת לשעבר ראובן רובי ריבלין, מיזם 929.

שי פירון: 929 זה מספר הפרקים בתנ"ך, והמטרה היא שכל אדם בחברה הישראלית ילמד פרק תנ"ך אחד ביום, ובאופן הזה, בשנת ה-70 למדינה אנחנו נסיים, כחברה, את ספר התנ"ך כולו.

שי פירון: היזם הראשון של הפרויקט הזה, החושב הראשון, ההוגה הראשון היה ידידנו חבר הכנסת לשעבר אבי וורצמן, לשעבר סגן שר החינוך, ומי שמובילים אותו היום יחד הם הרב ד"ר בני לאו וד"ר גילה בן הר ממט"ח, והם עושים יחד עבודה נהדרת.

שי פירון: אני רוצה להודות להם, לשבח את הפרויקט החשוב, ומכאן לבוא לדברים עצמם.

שי פירון: גברתי השרה, עם צאת השבת הקרובה נתעטף כולנו באבל לציון חורבן בית-המקדש הראשון והשני.

שי פירון: האבל על החורבן חסר ערך אם לא נקדיש זמן ראוי לבניין.

שי פירון: לא יהדות של עבר, המבקשת להתרפק על ימים שחלפו, עומדת לנגד עינינו, כי אם עתיד אחר, מלא הוד ותקווה, מאגד את כולנו.

שי פירון: דפוסי האבלות היהודיים מבקשים לעסוק בארכיאולוגיה של העתיד, בגיבוש המחר הניצב בגאון על יסודות ועל לקחי האתמול.

שי פירון: כשקמה מדינת ישראל, ביקשו מייסדיה להעמיד את התנ"ך בבסיסה של המדינה, שהרי כך כתבו במגילת העצמאות שלנו: "בארץ-ישראל קם העם היהודי, בה עוצבה דמותו הרוחנית, הדתית והמדינית, בה חי חיי קוממיות ממלכתית, בה יצר נכסי תרבות לאומיים וכלל-אנושיים והוריש לעולם כולו את ספר הספרים הנצחי".

שי פירון: מה משמעותה של הירושה אם לא הפיכת החיים בארץ התנ"ך לחיים מעוררי השראה?

שי פירון: בתוך השיח היהודי-ישראלי מתנהל דיון עז, רווי מתחים, אם התנ"ך יהיה מקור ההשראה שלנו או שמא התלמוד.

שי פירון: התלמוד הביא אתו את יסודות הדמוקרטיה: דיון דיאלוגי פתוח, לא בהכרח הייררכי, תרבות של מחלוקת היודעת להשקיע משקל רב בניתוח אנליטי של מושגים ומצבים, לחלק בין מצבים, לנתח רצונות ותפיסות אנושיות ולהעמיק בהבחנה שבין אדם לאדם, אומה לאומה.

שי פירון: התלמוד קידש את הדיאלוג ולימד אותנו מה גדול ערכה של המחלוקת.

שי פירון: הוא גם לימד אותנו שדיאלוג קובע ברכה לעצמו.

שי פירון: הלומד יודע להשקיע שעות של לימוד המסתיימות במילה תיקו.

שי פירון: תיק"ו, ראשי תיבות: תשבי – כלומר אליהו – יתרץ קושיות ובעיות.

שי פירון: זה מלמד אותנו להניח להכרעה, להותיר משהו לעתיד, לא לחפש תמיד תשובה לכל דבר.

שי פירון: והתנ"ך – התנ"ך מבקש לקדש את ההשראה והחזון, את החלום בשלמותו, את התביעה לחיים שלמים ובלתי מתפשרים.

שי פירון: התנ"ך מדבר על חלומות, וגיבוריו הם אנשים כמונו, בעלי הצלחות וכישלונות.

שי פירון: התנ"ך מציג כוהנים ומלכים, נביאים ואנשים היודעים לטעות, אבל אנשים שנאמנים לחלומותיהם.

שי פירון: התנ"ך לא מוותר על העתיד, מואס בצביעות ובשקר, הוא לא מתחסד, ומבקש לאזן בין רווחה לדאגה, בין קודש לחול, בין ישראל לעמים.

שי פירון: והנה, החברה הישראלית בחרה לזנוח את התנ"ך.

שי פירון: כך הפכה להיות חברה שהופכת את המחלוקת לסימן הזיהוי שלה.

שי פירון: הסדר היהודי הקדום מבקש לבנות את התורה שבעל-פה על בסיס התורה שבכתב, ולא בכדי; הוא עושה זאת כדי שהמחלוקת תבוא מתוך חלום, כדי שהוויכוח יהיה תוצאה של חזון, ששאלה תבוא מכמיהה לעולם שיש בו טוב ואמת, וצדק וצדקה, ודאגה לגר, ליתום ולאלמנה.

שי פירון: כך, אנו מגיעים לימים האלה, ימים של חורבן, עם תרבות של מחלוקת, שבה התמחינו, ללא קומת החלום והחזון של התנ"ך.

שי פירון: והנה פורצת לה שנאת חינם, וגובהות המחיצות, ומתפרצות שנאות נוראות – שכבר האריכו בהן היום לא מעט – שיש בהן כדי לאיים על קיומנו.

שי פירון: לא רק האיראנים מאיימים עלינו; האיום הגדול ביותר על החברה הישראלית הוא החברה הישראלית עצמה.

שי פירון: חברה הזונחת חלומות ומתרחקת מחזונות, חברה הבזה לדורשי השוויון ומכנה אותם "שמאלניים", חברה הרואה בסולידריות אויבת לכלכלה חופשית, חברה הרואה בנכה מושא לצדקה ובאזרח ערבי רק אויב ולא גם אדם, היא חברה רודפת ורדופה, שכל חלומותיה מסתכמים בסך פחדיה ומוראותיה.

שי פירון: חזרו לתנ"ך.

שי פירון: אם יבוא התנ"ך לבקר במשכן, אם ישעיהו, ירמיהו, הושע, יואל ועמוס, יחזקאל, משה, מרים, רות ודבורה יתארחו באולם הזה, ישפיעו במשהו על גיבוש עמדותינו – בחלוקת משאבי הגז, בסדרי עדיפויות בחלוקת התקציב, ביחסי חוץ, ביחס לכלל האזרחים, בחינוך, בתרבות, ביחסי דת ומדינה – אם הנביאים יהיו אורחים של קבע באולם הזה, ולרגע לא יעזבו אותנו, אם יהיה התנ"ך מקור השראה, שפה, זהות, נוכל לחזור מלאי גאווה אל מגילת העצמאות ולהתגאות כפליים בבית הלאומי שזכינו לבנות.

שי פירון: הקשיבו למילים, לצלילים, לניגון, לעוצמה – ירמיהו פרק ז': "גר יתום ואלמנה לא תעשקו ודם נקי אל תשפכו במקום הזה".

שי פירון: או אולי ירמיהו פרק כ"ב: "כה אמר ה' עשו משפט וצדקה והצילו גזול מיד עשוק וגר יתום ואלמנה אל תנו אל תחמסו ודם נקי אל תשפכו במקום הזה".

שי פירון: או אולי ספר זכריה פרק ז': "ואלמנה ויתום גר ועני אל תעשקו ורעת איש אחיו אל תחשבו בלבבכם".

שי פירון: אולי פסוק נוסף מספר ירמיה: "הוֹי בֹּנה ביתו בלא צדק ועליותיו בלא משפט ברעהו יעבֹד חִנם ופֹעלו לא יִתן לו".

שי פירון: אל תניחו לתנ"ך; אל תאפשרו לו להפוך לנחלת מגזר; אל תיתנו לו לשרת רעיון אחד, יהיה הרעיון אשר יהיה.

שי פירון: קראו בו כאן ובכל מקום.

שי פירון: הוא מצפן ומצפון.

שי פירון: כואבת היא העובדה שבני אומות אחרות, למשל נשיאי החשובה שבאומות, יכולים לפתוח את נאומיהם בנשיאת שם שמים ובהזכרת פסוקים מהתנ"ך, ואיש לא רואה בכך כפייה דתית, קטנות מוחין או פגיעה בעוז הרוח של המציאות.

שי פירון: הם מבינים שהתנ"ך הוא האסטרופיזיקה של המציאות, ואילו כאן הפכנו את התנ"ך לדתי.

שי פירון: אנו מעדיפים עברית דלה ומאונגלזת על פני עברית שורשית מחוללת רוח ותקווה גדולה.

שי פירון: והם, דווקא דוברי האנגלית, לתדהמתי, חוזרים פעם אחר פעם אל ספר הספרים שלנו.

שי פירון: 929 – זהו מניין פרקי התנ"ך, וזו ההצעה שלנו לחברה הישראלית: חמש עד עשר דקות ביום של עיסוק בפסוקי התנ"ך ישנו את חיינו, יסייעו לנו לבנות עתיד טוב, ראוי, הגון והוגן.

שי פירון: ישראל זקוקה להשראה, והתנ"ך הוא המקור הבראשיתי.

שי פירון: "הִגיד לך אדם מה טוב ומה ה' דורש ממך כי אם עשות משפט ואהבת חסד והצנע לכת עם אלהיך.

שי פירון: " תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שי פירון, שהיה מיוזמי יום התנ"ך.

יצחק וקנין: אני אומר כמה דברים בשם יושב-ראש הכנסת.

יצחק וקנין: רבותי, בנושא יום התנ"ך, הלוא הוא ספר הספרים, הכינוי שניתן לקובץ המכונן, המאגד את 24 ספרי הקודש; ספר היסוד של העם היהודי, שאותו הנחיל לאנושות ולבני הדתות והאמונות השונות – התנ"ך הוא מעיין בלתי נדלה של השראה ושל רוח, למוסר, לנחמה ולחזון גם יחד.

יצחק וקנין: "אָהָל אל-כּתָאבּ" – עָם הספר, או אנשי הספר – כך אנו, בני העם היהודי, מכונים בקוראן.

יצחק וקנין: יש הגורסים שאלמלא התנ"ך אולי לא היה העם היהודי תופס מקום כה נכבד על במת ההיסטוריה העולמית.

יצחק וקנין: התנ"ך היה בגדר ספר הרבה לפני שהומצא הדפוס, ובטרם הכירה האנושות את המושג ספר במתכונתו המוכרת.

יצחק וקנין: התורה, הנביאים והכתובים, על שלל תיאורי הבריאה וסיפורי האבות, הברכות והקללות, הייסורים והתלאות, הנסים והנפלאות, המוסר והתוכחה – כל אלו היו ונותרו התשתית שלנו; לא רק ה"קושאן" שלנו על הארץ הזאת, אלא הבסיס להרבה מאוד מהערכים ומהרעיונות ההופכים אותנו למה שאנו, ובעיקר למה שאנו שואפים להיות.

יצחק וקנין: במרוצת הדורות הוא שימש השראה לבני העמים כולם, ובוודאי ליהודים באשר הם, בכל הגלויות ולאחר ששבנו ארצה.

יצחק וקנין: הם פסעו בעקבות דמויותיהם של האבות והאימהות, שאבו השראה ממנהיגותו של משה רבנו, התנחמו בנחמות ישעיה, התפעלו מפיוטי דוד המלך והרבו לצטט מחוכמת שלמה בשיר השירים, בקהלת ובמשלי.

יצחק וקנין: בנאומו במעמד קבלת פרס נובל אמר הסופר ש"י עגנון בהתייחס למקורות ההשראה לכתיבתו, כי גם אם לא כל אדם זוכר את שמה של כל פרה שממנה ינק את טיפות החלב, "ראשון לכולם כתבי הקודש, מהם למדתי לצרף אותיות", כך אמר.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, התנ"ך איננו נחלתו הבלעדית של איש.

יצחק וקנין: "שבעים פנים לתורה", נאמר, לא כדי שמישהו ירוקן את הכתובים מתוכנם וממעלתם; אבל יש כר נרחב של פירושים ופרשנויות, מסקנות ותובנות שאליהן יכול כמעט כל קורא להגיע, אם רק יפתח את ספר הספרים ויתענג על יופיו ועושרו.

יצחק וקנין: במקומותינו פועלים לא מעט מיזמים חשובים ומוצלחים המבקשים לקרב את התנ"ך אל כלל הציבור, החל בחידוני התנ"ך לנוער ולמבוגרים, דרך המיזם המבורך 929, שרבים וטובים חברו לו והצליח לחולל שינוי הדרגתי ועמוק בהיכרות של הציבור עם רוחב התנ"ך והרלוונטיות שלו.

יצחק וקנין: גם כאן בכנסת אנחנו מקיימים כבר שנים חוג למקרא, שבעזרת השם ישוב לפעול בכנס החורף הקרוב.

יצחק וקנין: כולנו, גם אנשי המעשה, חייבים לשאוב מן הספר והרוח, כשם שנאמר ליהושע בן נון, מחליפו של משה, שהיה ביסודו איש צבא: "לא ימוש ספר התורה הזה מפיך והגית בו יומם ולילה למען תשמֹר לעשות ככל הכתוב בו כי אז תצליח את דרכך ואז תשכיל".

יצחק וקנין: אני מודה ליוזמי היום הזה ומאחל לכל אחד מאתנו שיצליח למצוא את אותה נקודת האחיזה שלו בתנ"ך, ואין ספק כי הוא יצא נשכר.

יצחק וקנין: תודה לכל יוזמי היום החשוב הזה.

יצחק וקנין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יואב בן צור, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: חמש דקות לכל נואם.

יצחק וקנין: אדוני, בבקשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש ויוזם יום התנ"ך, בהחלט מגיע יישר כוח גדול על היוזמה הברוכה להביא את התנ"ך לכל בית ישראל, והלוואי שהדברים שלך, שכל אחד יקדיש חמש עד עשר דקות ביום ללימוד פרק בתנ"ך, ייפלו על אוזניים קשובות.

יואב בן צור: גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, במסגרת ציון יום התנ"ך, אבקש בהזדמנות זו לשתף אתכם ברחשי לבי.

יואב בן צור: התנ"ך ביסודו הוא ספר דתי.

יואב בן צור: זו מטרתו המרכזית של התנ"ך.

יואב בן צור: היות שכך, נוצרה תופעה מעניינת.

יואב בן צור: הספר הדתי, שעומד בבסיסן של הדתות המונותיאיסטיות כולן, שהפך לקוד האתי של האנושות כולה, מייחד חלק גדול מספריו לתיאורי ההיסטוריה של עם ישראל, דור אחר דור, עד אשר נעשה נוח גם לשוחרי התנ"ך "לדלג" על ציוויים רבים, דוגמת "זכור את יום השבת לקדשו".

יואב בן צור: יש משהו מאוד מגוחך בכך שאף הכומר האנטישמי ביותר מחזיק בחרדת קודש את הספר אשר עוסק כמעט כולו בנושא של עם ישראל והטלטלות השונות שעברו עליו.

יואב בן צור: אבל זו המציאות.

יואב בן צור: התורה רואה בהיסטוריה של עם ישראל גופי תורה ממש.

יואב בן צור: ההיסטוריה היהודית של העם הנבחר איננה היסטוריה גרידא, אלא דברי תורה הם, וללימוד הם צריכים.

יואב בן צור: עובדה זו גורמת לאנשים רבים להתייחס לחלקים מסוימים מהתנ"ך כספר היסטוריה.

יואב בן צור: ספרים שלמים בתנ"ך מלאים לכאורה בתיאורים של מלכים ומלחמות, תהפוכות ומהלכים היסטוריים.

יואב בן צור: מי שמסתכל על הדברים בצורה שטחית עלול לטעות לרגע ולחשוב כאילו לפניו עומד ספר שאפשר להתייחס אליו כספר היסטוריה.

יואב בן צור: אומנם ספרים אלו מלאים בעניינים של יראת שמים ועבודת השם, אבל אולי אפשר לקחת את הספרים הללו ולהתעלם מהפן הדתי שלהם, ולהסתכל עליהם כמו שמסתכלים על ספר היסטורי.

יואב בן צור: ואולם, מבט מעמיק על ספרי התנ"ך יגלה לנו שהניסיון להפוך את התנ"ך לספר היסטוריה מבטא חוסר הבנה בסיסי של יסודות התנ"ך כולו.

יואב בן צור: אפשר להביא כמה דוגמאות לנקודה זו, אולם כרגע נעמוד על אחת מהן, המבטאת אולי יותר מכל דבר אחר את היות התנ"ך ההפך הגמור והקיצוני ביותר מכל ספר היסטורי.

יואב בן צור: יש בתנ"ך שני ספרים העוסקים בתיאור של תקופת המלוכה של ממלכת יהודה וממלכת ישראל, דור אחר דור, מלך אחר מלך.

יואב בן צור: שני הספרים הם ספר מלכים וספר דברי הימים.

יואב בן צור: גם ספר שמואל עוסק בתקופת המלוכה הראשונה, תקופת הממלכה המאוחדת, אולם תקופה זו הייתה קצרה ביותר.

יואב בן צור: מתוארים בה שני מלכים בלבד, לעומת שושלות ארוכות של עשרות מלכים בספרים האחרים.

יואב בן צור: והנה, בספרים הללו יש תופעה ייחודית: על כל מלך ומלך שהתנ"ך סוקר את חייו ופועלו, בסופו של דבר התנ"ך מעניק לו מעין ציון.

יואב בן צור: יש מלכים שעליהם נכתב "ויעש הישר בעיני ה'", ויש מלכים שעליהם נכתב "ויעש הרע בעיני ה'".

יואב בן צור: סקירה זו עוברת מלך-מלך, ולא נפקד מלך אחד – שהתנ"ך אינו מציין את רמתו הרוחנית.

יואב בן צור: חלוקת הציונים איננה נחלקת רק לשתי רמות, של חיובי ושלילי, אלא לעוד מגוון שלם של דרגות בתוך אותן שתי חלוקות.

יואב בן צור: על חלק גדול ממלכי יהודה נאמר "ויעש הטוב בעיני ה' רק הבמות לא סרו".

יואב בן צור: יש מלכים שעליהם נאמר: "ויעש הישר בעיני ה' רק לא" – כמלך פלוני, או להפך: "ויעש הרע בעיני ה' רק לא" – כמלך פלוני.

יואב בן צור: והנה, אנו יכולים לראות תופעה חשובה מאוד, שייתכן שהיא מתמצתת את היסוד והבסיס של ההסתכלות של התורה על החיים הלאומיים של עם ישראל, בכך שבתנ"ך כולו, ובפרט בשני הספרים האלה, יש ביקורת רבה מאוד, קפדנית ומדוקדקת, על כל המלכים שעמדו לעם ישראל, והנה, למרבה הפלא, מתוך כל אתם תארים וציונים אין ולו מקום אחד ויחיד שבו התנ"ך מציין לחיוב או לשלילה את התנהלותו של מלך מסוים במהלכים מדיניים וצבאיים, ביטחוניים וכלכליים.

יואב בן צור: שום דבר, התעלמות מוחלטת.

יואב בן צור: על שום מלך לא נאמר שהיה ימני מדי או שהיה שמאלני מדי.

יואב בן צור: אותם המלכים, שניהלו מלחמות כה רבות וביצעו אין-ספור מהלכים מדיניים וצבאיים, אינם זוכים לשום ציון לטוב או למוטב על פעולות אלו.

יואב בן צור: מה שמעניין את התורה זה רק נקודה אחת ויחידה: האם אותו מלך עשה הישר בעיני ה', או שמא הרע בעיני ה'.

יואב בן צור: ומהו הטוב והישר בעיני ה'?

יואב בן צור: לא מהלך מדיני כזה ולא מבצע צבאי אחר, אך ורק דבר אחד: עבודת ה'.

יואב בן צור: אין ספק שהיום הזה הוא יום חשוב.

יואב בן צור: כל אחד יש לו ראייה שלו על הפן התנ"כי, אבל ברור שהראייה שלנו, כיהודים, כעם ישראל – והספר הזה, שמגלם בתוכו את כל מה שיש לעם ישראל מאז היותו – אין ספק שהדברים הללו – להזכיר אותם, ללמוד אותם – הם חשובים מאין כמותם.

יואב בן צור: יישר כוח לכל העושים והמעשים במלאכה.

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת יואב בן צור.

שי פירון: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס יבוא ויישא דברים, ואחריו – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

שי פירון: לפי הסדר שמופיע בפני, אדוני.

שי פירון: חמש דקות, אדוני, אבל אתה יכול גם ארבע, אם אתה רוצה.

שי פירון: בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הכנסת מציינת היום את יום התנ"ך.

מנחם אליעזר מוזס: אני מברך על כך, וביקשתי לדבר ביום זה.

מנחם אליעזר מוזס: אני אתחיל בדברי ראש הממשלה ושר הביטחון הראשון דוד בן-גוריון בעדותו בפני ועדת פיל.

מנחם אליעזר מוזס: בן-גוריון נשאל על-ידי הלורד פיל: מאין הגעת לפלשתינה?

מנחם אליעזר מוזס: ובן-גוריון השיב: מפלונסק.

מנחם אליעזר מוזס: שואל אותו הלורד פיל – אני מביא את זה בהעתק מדויק, בתרגום מדויק – האם יש לך מסמך או שטר מכר הנותן לך, כמי שבא מארץ רחוקה, זכות לתפוס את מקומם של בני הארץ הערבים הגרים בה זה דורות?

מנחם אליעזר מוזס: בן-גוריון לא התבלבל, נטל בידיו את ספר התנ"ך והצהיר: זה הקושאן שלנו – ספר התנ"ך.

מנחם אליעזר מוזס: רבותי, הקושאן הזה – יש הרבה דברים בקושאן הזה.

מנחם אליעזר מוזס: לא רק שארץ-ישראל שלנו – – –

שי פירון: חבר הכנסת שמולי, זה שכבר עברת לימין, הבנו, אבל שאתה גם עושה רעש מצד ימין, זה כבר נהיה סיפור.

איציק שמולי: זה בדיוק, הכול עניין של הגדרות.

רחל עזריה: הוא עשה רעש גם מצד שמאל, זה בסדר.

שי פירון: אז אנא בטובך, שב במרכז.

שי פירון: שב במרכז.

איציק שמולי: מתחיל להיות צפוף לכם במרכז.

מנחם אליעזר מוזס: לצערנו, אף שהקושאן הזה כולל הרבה הרבה דברים: תרי"ג מצוות, ועוד כהנה וכהנה, הליכות דרך ארץ – דרך ארץ קדמה לתורה – בעיקר אנחנו רואים שבני-הנוער, בעיקר בחינוך הממלכתי, מנותקים מאותו חלק של הקושאן, אינם יודעים מה הקושאן שלנו על הארץ.

מנחם אליעזר מוזס: אין להם מושג קלוש במושגים ביהדות, גם לא הבסיסיים ביותר.

מנחם אליעזר מוזס: מדי פעם מתפרסמות ידיעות על רמת הידיעה הנמוכה והנבובה של תלמידי ישראל במושגים ביהדות, והתוצאות מבישות: לא יודעים מה זה שלושת הרגלים, ואילו הם עשרת הדיברות; מנותקים לגמרי מהמסורת היהודית.

מנחם אליעזר מוזס: במצב כזה, פלא שמערכת החינוך נראית כפי שהיא נראית?

מנחם אליעזר מוזס: רבותי, התנ"ך הוא לא רק ליום תנ"ך, התנ"ך צריך ללוות יום-יום.

מנחם אליעזר מוזס: אותו התנ"ך מלווה את היהודי בכל יום ובכל שעה.

מנחם אליעזר מוזס: זה אורח חיים.

מנחם אליעזר מוזס: החינוך הוא על-פי התורה, התלמידים מחונכים עם דרך ארץ.

מנחם אליעזר מוזס: אי-אפשר לקשר את הנוער לתנ"ך בזמן שמערכת החינוך קלוקלת מיסודה.

מנחם אליעזר מוזס: חינוך ערכי מושתת על תורת ישראל, ולא יצליחו להקנות דרך ארץ, כבוד למסורת – שלשלת הדורות, ללא קשר לתנ"ך.

מנחם אליעזר מוזס: רק חינוך ערכי ישריש אותו בקרב בני-הנוער, ולא רק קביעת ימים.

מנחם אליעזר מוזס: זה חשוב מאוד שמציינים את יום התנ"ך, רק חבל שנדרש לכך יום מיוחד, כי התנ"ך לא מיועד ליום בשנה; התנ"ך צריך ללוות כל יהודי יום-יום, כל היום, כפי שאנו משננים בפרשת קריאת שמע שלוש פעמים ביום: "ודברת בם בשבתך בביתך ובלכתך בדרך ובשכבך ובקומך".

מנחם אליעזר מוזס: זוהי הערובה היחידה, הקשר התנ"כי והקשר שלנו לארץ-ישראל, ושהשם יעזור כבר, שיתקיים: "ונתתי שלום בארץ – – – ואין מחריד".

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

שי פירון: אני יכול לגלות לכם, עד שחבר הכנסת טרכטנברג עולה, שהוא פרשן מעניין של פרשת השבוע, ואני אומר את זה מניסיון, כמי שקורא את דבריו.

שי פירון: אל תטעו בו, הוא לא רק כלכלן מומחה בעל שם, הוא גם פרשן תנ"ך בעל שם.

מנחם אליעזר מוזס: זה לא ידעתי.

שי פירון: אתה רואה.

שי פירון: אבל על החינוך בטח פעלת; היית סגן שר החינוך, אז זה אתה יודע.

מנחם אליעזר מוזס: זה אני יודע.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך על קיום ישיבת כנסת המוקדשת לתנ"ך.

מנואל טרכטנברג: זה רגע של שאר רוח, שבו אפשר להתעלות מעל הסוגיות הבוערות של השעה – איראן, הגז, עובדי קבלן.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לדבר על המקום הרצוי של התורה, של התנ"ך, בהגות הכלכלית-חברתית שמנחה אותנו, על מקומה בהשקפת העולם שמעצבת את עולמנו הכלכלי-חברתי.

מנואל טרכטנברג: זו זווית שלא מרבים לדבר עליה.

מנואל טרכטנברג: כפי שקורה ברוב העולם המערבי בימינו, החברה בישראל משוועת להשקפת עולם כלכלית-חברתית רעננה, ערכית, אשר אומנם תמשיך להתבסס על כלכלת שוק ועל תחרות, אבל בו בזמן תשים את רווחת האדם והמשפחה במרכז, את אנושיותו לא פחות מאשר את ההיבט המטריאלי.

מנואל טרכטנברג: כן, "היד הנעלמה" של כלכלת השוק עושה את מלאכתה נאמנה, אבל אותה יד עוצמתית לא תועיל בלא מוסריות ותבונה.

מנואל טרכטנברג: אני משוכנע שאת המוסריות והתבונה עלינו לחפש לא רק בשדות זרים, שאני מכיר היטב, אלא גם במקורות שלנו, ובפרט בתורה שלנו, המשופעת הן בערכים נעלים והן בשכל ישר, אשר ישימים גם כאן ועכשיו.

מנואל טרכטנברג: יש דוגמאות בשפע.

מנואל טרכטנברג: תרשו לי להזכיר מדגם לא מייצג, קטן, לכך.

מנואל טרכטנברג: פרשת קדושים מכילה אוסף מרהיב של מצוות אשר יכולות להוות מדריך לחברה הוגנת יותר במאה ה-21.

מנואל טרכטנברג: אם להזכיר רק אחדות מהן, אשר הפכו לנכסי צאן ברזל: בפני עיוור לא תיתן מכשול; ואהבת לרעך כמוך; והדרת פני זקן – דרך אגב, "והדרת פני זקן", התוכנית, קיבלה את השראתה מכאן – כל אחת פנינה מוסרית ערכית אשר חייבת להופיע בכל אמנה חברתית בת ימינו.

מנואל טרכטנברג: דוגמה שנייה: פרשת בהר, המכילה את אחד החידושים הגדולים של משנה חברתית נאורה: השבתון, השמיטה והיובל.

מנואל טרכטנברג: באלה גלום הרעיון המכונן שיש לשים גבולות לרדיפת הבצע ולהצבר העושר.

מנואל טרכטנברג: מעת לעת צריך לעצור, לעצור, להפסיק במירוץ, בעשייה הכלכלית המטורפת.

מנואל טרכטנברג: יש לתת הזדמנות שנייה – הרעיון המהפכני שמעת לעת יש לשחרר את האדם מעול העבר, גם מהעול הכלכלי, הרובץ עליו.

מנואל טרכטנברג: אבל אני רוצה להרחיב על פרשת כי תצא, אחת המדהימות מבחינת התוכן הכלכלי-חברתי שבה, אם לא המתקדמת ביותר.

מנואל טרכטנברג: יש בפרשה הזאת כ-40 מצוות – דומני שהמספר הכי גדול של מצוות בפרשה כלשהי – שנוגעות בצדק ומידתיות, באחריות חברתית, בהוגנות ביחסים כלכליים ובחמלה.

מנואל טרכטנברג: הנה כמה דוגמאות: "לא יהיה לך בכיסך אבן ואבן גדולה וקטנה; לא יהיה לך בביתך איפה ואיפה" – האמירה הכל-כך ידועה הזאת, מה זה אומר?

מנואל טרכטנברג: שאסור כמובן לרמות, אבל גם בביתך, לא רק על כס המשפט, לא רק בפרהסיה, לא רק כשכולם מסתכלים; אתה, עם המצפון שלך, אסור שזה יקרה.

מנואל טרכטנברג: אבל האמירה המשמעותית ביותר בעיני היא זאת שנוגעת במה שקורה כשאדם פוגש בשדה שור או חמור שהלכו לאיבוד, אף אחד לא מסתכל, אף אחד לא רואה אותך.

מנואל טרכטנברג: ומה כתוב?

מנואל טרכטנברג: שבמקרה הזה אתה לא יכול להתעלם מכך, ועליך להחזיר אותם לבעלים שלהם, ואם לא – להחזיק אותם בביתך וכו'.

מנואל טרכטנברג: מה זה אומר?

מנואל טרכטנברג: שכאשר אתה יוצא החוצה, לרחוב, ופוגש עוולות, או דברים שדורשים תיקון, ואף אחד – אין לחץ חברתי, אף אחד לא ישפוט אותך, לא חשוב מה תעשה או לא תעשה, אתה, אל מול המצפון שלך, עליך לעשות המעשה הנכון, והאחריות כולה שלך.

מנואל טרכטנברג: והפרק חוזר ואומר: "לא תוכל להתעלם".

מנואל טרכטנברג: מה זאת אומרת לא תוכל להתעלם?

מנואל טרכטנברג: אם יש לך מצפון, אם יש לך מוסריות – רבותי, כלכלת שוק או כל שיטה כלכלית אחרת לא יכולות לעשות הִנדוּס, ברגולציה, של דבר שכזה.

מנואל טרכטנברג: זה צריך להיות בבסיס.

מנואל טרכטנברג: ולגבי הוגנות, יש כמה מצוות מדהימות, כולל "לא תחסום שור בדישו", דבר שהפך לבסיס לדבר חקיקה בארצות-הברית, שנקרא "חוק מקדונלד'ס", מכיוון שלא היה ככה בזמנו.

מנואל טרכטנברג: אין ספק שיש בכוחם של מצוות וערכים שכאלה כדי לעצב גישה כלכלית-חברתית מתקדמת לא פחות מדבריהם של גדולי הוגי הדעות בני זמננו, שאת חלקם אני מכיר אישית.

שי פירון: אנחנו צריכים – – –

מנואל טרכטנברג: לצערי, דווקא כאן, במדינת ישראל, התורה חדלה להיות מקור השראה רעיוני מחוץ לעולם התורה, חדלה להיות גורם מאחד, והפכה למקור נוסף של שסע ופירוד: בקצה אחד אלה הטוענים למונופול עליה, ובקצה השני אלה המתנערים ממנה כאילו מדובר בנטע זר.

מנואל טרכטנברג: אני משוכנע בערך לימוד תורה; אני משוכנע שעלינו לצקת תכנים אמיתיים לחלק היהודי בהגדרת מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית, לא פחות מאשר לחלק שנוגע בדמוקרטיה; אני משוכנע שעלינו לעשות זאת תוך בניית הסכמות, ולא תוך כפייה או תוך ניצול רוב פרלמנטרי מקרי בבית הזה; אני משוכנע בצורך לחבר בין העולמות, לא מתוך התנשאות – מכאן, או אינטרסים מגזריים – משם, אלא כניסיון אמיתי לצקת תוכן ל"אנחנו", כאומה המתחדשת במולדתה.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, זכינו להיות עם הספר, זכינו להביא לעולם את היצירה האנושית העוצמתית ביותר, היצירה המכוננת של התרבות המ כולה, שעל-פיה מתנהל עולמנו.

מנואל טרכטנברג: לא ייתכן שאותו אוצר בלום – אותה יצירת מופת תיפול כאן ועכשיו קורבן לפוליטיקה או למגזריות.

מנואל טרכטנברג: אני מאוד מקווה – שמעתי את חבר הכנסת וקנין, שדיבר על איזה חוג – –

שי פירון: תנ"ך.

מנואל טרכטנברג: – – תנ"ך.

מנואל טרכטנברג: אני בדיוק רציתי להציע הצעה כזאת.

מנואל טרכטנברג: אני רק רוצה לבקש, שאם קם מחדש חוג כזה, שהוא יהיה פלורליסטי, יהיה פתוח לכול: לדתיים וחילונים, לנשים וגברים ולבני כל העדות וכל הדתות וכל באי הכנסת.

מנואל טרכטנברג: ואני מבטיח, אדוני היושב-ראש:

מנואל טרכטנברג: אני אהיה הראשון שישתתף בחוג כזה.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי.

שי פירון: עד שחבר הכנסת אחמד טיבי יגיע לדוכן, אני רק אספר שאתמול ביקשתי ממנו שהנאום שלו היום יהיה מכונן כמו הנאום שהוא נשא בנושא השואה.

שי פירון: מי שלא שמע את הנאום הזה – מומלץ לשמוע.

שי פירון: אבל אם דיברנו – דיברה קודם חברת הכנסת גרמן על החיבור בין קבוצות שונות בחברה הישראלית, העובדה שאתה עומד כאן עכשיו ונואם ביום התנ"ך היא חלק מהדרך שלנו לייצר פה יחד ישראלי.

שי פירון: בבקשה, אדוני.

מירי רגב: אני באה לשמוע את אחמד יותר מקרוב.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, נכון, זה לא דבר רגיל, שגרתי, שחבר כנסת ערבי, אחמד, יישא נאום לרגל יום התנ"ך.

אחמד טיבי: אבל כאן מסתיים הדבר הלא-שגרתי, כי ערכים אנושיים קיימים גם פה וגם שם, גם אצלך וגם אצלי, גם אצלכם וגם אצלנו.

אחמד טיבי: ערכים כאלה מופיעים גם בברית החדשה, גם בברית הישנה, גם בקוראן, והדתות, בבסיסן, הן מבשרות טוב, הן מחנכות על ערכים הומניים, של שוויון, של הכרת האחר וכבוד לאחר, לזולת.

אחמד טיבי: יש נרטיב לאומי, ויש נרטיב דתי.

אחמד טיבי: אני מוסלמי.

אחמד טיבי: ספר הקודש שלי הוא הקוראן.

אחמד טיבי: אני מאוהב בו.

אחמד טיבי: יש שם דברי חוכמה אדירים.

אחמד טיבי: ספר הקודש שלך הוא התנ"ך.

אחמד טיבי: גם שם יש דברי חוכמה וערכים הומניים.

אחמד טיבי: אתה יכול לקרוא את הקוראן, לאהוב אותו, לא להסכים עם חלק ממה שיש בו.

אחמד טיבי: אני יכול לקרוא את התנ"ך, וקראתי אותו, ולמדתי אותו, ונבחנתי בו – בבחינת בגרות.

אחמד טיבי: אני יכול להסכים, יכול לא להסכים, אבל אני יכול להתחבר לערכים רבים שקיימים גם בתנ"ך וגם בברית החדשה, כי מדובר בערכים הומניים.

אחמד טיבי: אני רוצה להזכיר, אולי להתחיל, עם סיפור, בסיפור על דוד המלך, שאלוהים אמר לו לעצור את המגפה באמצעות הקמת מזבח במקום מסוים.

אחמד טיבי: דוד הלך לשם – זה בגליל – וגילה שזה מקום ששייך לארוונה היבוסי, בגדר נציג המיעוט.

אחמד טיבי: לפי צו ה', היה עליו להפקיע את הקרקע של היבוסי כדי לעצור את המגפה, אבל הוא נכנס לחצרו, ארוונה היבוסי השתחווה מייד, דוד השתחווה בחזרה, וביקש לדעת כמה עולה הקרקע.

אחמד טיבי: ארוונה אמר לו: חינם – הוא הרי מיעוט, ודוד הוא המלך.

אחמד טיבי: הוא שקשק ורעד מפחד ואמר לו: קח את האדמה חינם.

אחמד טיבי: דוד התעקש לשלם יותר משווי הקרקע.

אחמד טיבי: ארוונה רצה לתת לו חינם.

אחמד טיבי: במציאות של אותם ימים זה היה מעשה אנושי.

אחמד טיבי: אלוהים אומר למלך: תפקיע את הקרקע; המלך אומר: יש לאיש זכויות, אקנה ממנו כדין.

אחמד טיבי: יהודים של היום זה לא יהודים שהיו פעם – אני מתכוון רק לחלק הזה, קצת לחלק הזה מאתמול.

מירב בן ארי: אתה מעליב אותנו, אחמד, ואנחנו מקשיבות לך.

אחמד טיבי: והלוואי שכל אלה שרואים עצמם, לפי השקפת עולמם הם, ממשיכי מלכות בית דוד, וגוזלים קרקעות של פלסטינים, היו לומדים את הסיפור הזה דווקא, ומבינים שאם למלך ישראל לא הייתה בעיני עצמו פריבילגיה לחמוס את קרקעו של המיעוט, להם ודאי שאין רצון כזה.

דוד ביטן: אחמד, איך הגעת לסכסוך הישראלי–פלסטיני, תגיד לי?

ענת ברקו: אם הוא היה קורא את הקוראן הוא היה רואה – – –

מירי רגב: – – – זה לא מפתיע, לדוגמה.

אחמד טיבי: אני ער לעובדה – –

דוד ביטן: אחמד, איך הגיע הסכסוך?

אחמד טיבי: – – שכשאתה מזכיר – – –

ענת ברקו: בקוראן לא מופיעה המילה "פלסטיני".

ענת ברקו: בקוראן אין כזאת מילה.

אחמד טיבי: – – – מזכיר לאנשים מסוימים סיפורים – – –

דוד ביטן: איך הוא הגיע מפה לפה?

דוד ביטן: אני לא מבין.

ענת ברקו: אם הגעת מפה לפה – – –

שי פירון: חברי – רגע, רגע, חבר הכנסת טיבי, שנייה, רגע.

מירב בן ארי: – – –

שי פירון: רגע, רגע, יש לי הצעה.

ענת ברקו: לא, אין בקוראן את המילה "פלסטיני".

שי פירון: יש לי הצעה מרחיקת לכת.

ענת ברקו: כן.

שי פירון: יש סמכויות ליושב-ראש, וגם מליאת הכנסת יכולה להיות בית-מדרש.

שי פירון: כן, חברת הכנסת ברקו, מה רצית לומר?

דוד ביטן: או, זה יפה.

ענת ברקו: רציתי לומר שאם כבר הגענו לשם, אז מאחר שחבר הכנסת טיבי עיין בקוראן, בקוראן כלל לא מופיעה המילה "פלסטיני", אבל עכשיו אתה יכול להמשיך, זה בסדר.

אחמד טיבי: יש עוד שקר, אגב, את יכולה – – –

ענת ברקו: אף מילה.

אחמד טיבי: את יכולה לומר עוד, שלא מופיעה המילה – – –

ענת ברקו: כמו שלא מופיעה גם המילה "ירושלים".

שי פירון: רגע, רגע, זה שנתתי לך רשות לומר, זה היה קל.

שי פירון: את רואה, אנחנו עושים – – –

ענת ברקו: אז אם אני – – –

שי פירון: אתה גם רוצה?

אחמד טיבי: רציתי להמשיך בנאום שלי, ולא להתפלמס אתכם, ולומר את אשר על לבי גם ביום הזה – –

שי פירון: חבר הכנסת ביטן, רצית לומר משהו?

דוד ביטן: לא לא, אני בסדר.

אחמד טיבי: – – ולקשור – – –

שי פירון: בסדר.

אחמד טיבי: – – – ולקשור בין אירועים היסטוריים – –

שי פירון: אפשר לפתוח את זה.

אחמד טיבי: – – בין ערכים בתנ"ך, בין ערכים בכל ספר אוניברסלי לבין מה שמתרחש היום.

אחמד טיבי: אחת מהדמויות – – –

שי פירון: אתה יודע, חבר הכנסת טיבי, רק אומר לך, כיוון שאתה איש אינטליגנטי, שאחת ההבחנות החשובות ביותר היא בין אקטואליה לרלוונטיות.

אחמד טיבי: אוקיי.

שי פירון: אקטואליה זה cut and paste, וזה מסוכן.

שי פירון: רלוונטיות זה – – –

קריאה: זה בדיוק מה שאמרתי.

אחמד טיבי: כאן לא היה cut and paste.

אחמד טיבי: כאן השוויתי – – –

שי פירון: רק אמרתי – רק אמרתי שאנחנו צריכים תמיד ללמוד להבחין בין – – –

אחמד טיבי: חכה, ואני עוד לא סיימתי.

שי פירון: בבקשה.

אחמד טיבי: כאן השוויתי בין מעשה אציל של שליט שיש בידו כוח אבסולוטי, הוא היה יכול בקלות להכניע את בן המיעוט, והוא בחר להתנהג אחרת.

אחמד טיבי: אני עשיתי הקשה, ואמשיך לעשות הקשות.

אחמד טיבי: אם ירמיהו, ישעיהו, יחזקאל ועמוס היו נכנסים לאולם הזה, והיו עולים על הדוכן, והיו מקריאים את משנתם, היו מפסיקים אותם – אורן חזן, שרון גל, ירון מזוז – –

מיכל רוזין: היו אומרים להם: שמאלנים.

אחמד טיבי: – – והיו אומרים להם: אתם שמאלנים עוכרי ישראל.

אחמד טיבי: והם היו מוקעים, כל הארבעה האלה, כל הנביאים.

אחמד טיבי: ולכן, אני אומר, יש ערכים של אז, ויש ערכים של היום.

אחמד טיבי: מצד שני, יש אנשים, כאן, שהם אנשים המובלים על-ידי ערכים הומניים, של שוויון, של הכרת האחר, של כבוד לזולת.

אחמד טיבי: אותם אני מכבד; גם כשאנחנו מחזיקים בדעות שונות, גם כשתהום פעורה בינינו, ויש רבים כאלה.

אחמד טיבי: אחת הדמויות התנ"כיות הכי מרתקות בעיני, אדוני היושב-ראש – –

דוד ביטן: מה אתה אומר על קהלת?

אחמד טיבי: – – זה קהלת.

מירב בן ארי: עכשיו הוא – – –

אחמד טיבי: אני הגעתי לקהלת.

דוד ביטן: בדיוק שאלתי אותך את זה.

אחמד טיבי: אמרתי לך כבר – –

שי פירון: אני עוד מעט אחשוב שאתם יוצאים לסיבוב הופעות משותף.

אחמד טיבי: – – אתה אחת ההפתעות הטובות בבית הזה.

אוסאמה סעדי: הלך עליך, הלך עליך.

שי פירון: קוראים לזה: מרימים להנחתה.

שי פירון: חברים, בואו נתמקד בבקשה.

מירב בן ארי: שיגיד לנו – – –

שי פירון: קהלת.

אחמד טיבי: אחת מהדמויות התנכ"יות הכי מרתקות בעיני זה קהלת.

אחמד טיבי: לא משנה כרגע אם זה שלמה המלך או לא שלמה המלך, יש ויכוח, יש מחלוקת בעניין.

אחמד טיבי: החוכמה והפתגמים שהשפה העברית הרוויחה מקהלת אדירים.

אחמד טיבי: גם השפה הערבית הרי יודעת להעריך פתגם ראוי, וקהלת הוא מלך הפתגמים.

אחמד טיבי: כל הנחלים הולכים אל הים, אבל הים אינו מלא.

אחמד טיבי: ובעיקר, יש, אדוני, בספר קהלת, מבט כן, נוקב, על החיים, על המעגליות של החיים, על העצב האנושי, על מה שלפעמים נראה כחוסר תוחלת.

אחמד טיבי: קהלת הוא דמות ששואלת שאלות, חברת הכנסת יחימוביץ, דמות שמעזה להטיל ספק, הוא גם פילוסוף, גם משורר וגם פסיכולוג.

שי פירון: כואב לי להגיד לך שתם הזמן, אבל זו חובתי.

שי פירון: תמשיך.

אחמד טיבי: "עת ללדת ועת למות, עת לטעת ועת לעקור נטוע; עת להרוג ועת לרפוא, עת לפרוץ ועת לבנות; עת לבכות ועת לשחוק, עת ספוד ועת רקוד; עת להשליך אבנים ועת כנוס אבנים, עת לחבוק" – –

מירי רגב: אין עת לזרוק אבנים.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: – – "ועת לרחֹק מחבק; עת לבקש ועת לאבד" – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – "עת לשמור ועת להשליך" – –

מירי רגב: אין עת לזרוק אבנים.

מירב בן ארי: עת – – –

אחמד טיבי: – – "עת לקרוע ועת לתפור, עת לחשות ועת לדבר; עת לאהֹב ועת לשנֹא, עת מלחמה ועת שלום.

אחמד טיבי: " במשך כל חיינו, אדוני היושב-ראש, גם פרצנו וגם בנינו, גם בכינו וגם צחקנו, גם ספדנו וגם רקדנו, גם קרענו וגם תפרנו, גם שתקנו וגם דיברנו, גם אהבנו וגם שנאנו, אבל נלחמנו רבות וטרם עשינו שלום.

אחמד טיבי: עת לשלום.

אחמד טיבי: בסם אללה א-רחמאן א-רחים (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם לעברית:) לכל המאמינים, כל אחד המאמין באלוהים ובמלאכיו ובספרי הקודש שלו ובנביאיו, אין אנו מפלים נגד אף אחד מהנביאים, אין אנו מפלים נגד אף אחד מהנביאים.

אחמד טיבי: נלחמנו רבות, וטרם עשינו שלום.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, אדוני.

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

שי פירון: תעלה ותבוא חברת הכנסת רחל עזריה – בבקשה, גברתי.

שי פירון: אחריה – חבר הכנסת יואב קיש.

שי פירון: בבקשה.

שי פירון: ואני מודה לכל הדוברים על שהסכימו לשאת דברים.

שי פירון: בבקשה, גברתי.

שי פירון: חמש דקות מוקדשות לנאומך.

רחל עזריה: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברי וחברות הכנסת, בראשית דברי חשוב לי לציין את היוזמה יוצאת הדופן של 929, ההזדמנות של כולנו לתת עוד שבעים פנים לתורה, וראינו בנאום הקודם עוד פנים לתורה, שרבים מאתנו בוודאי לא חשבו עליהם עד היום, וכמובן את סגן יו"ר הכנסת, שמוביל את העבודה הנפלאה הזאת בכנסת.

רחל עזריה: בחרתי לדבר על משה רבנו, הדמות האהובה עלי בתנ"ך.

רחל עזריה: התבקשתי לדבר על דמות – רק – – –

שי פירון: כן כן, זה בסדר גמור, כולם התבקשו.

מירב בן ארי: – – –

רחל עזריה: כולם התבקשו?

רחל עזריה: אני מדברת על דמות.

שי פירון: תאמרי אחרת:

שי פירון: אני עושה מה שמבקשים.

רחל עזריה: אז – אני בחרתי לדבר על משה רבנו, שהיא הדמות האהובה עלי בתנ"ך.

רחל עזריה: משה הוא גדול המנהיגים, בעיני הוא הגדול מכולם, בין היתר כיוון שהוא המודל של המנהיגות הרצויה, בתורה בפרט ובעם היהודי בכלל.

רחל עזריה: כדי לתאר את דמותו אתייחס לשלוש תחנות בחייו.

רחל עזריה: אתחיל בלידתו.

רחל עזריה: הוא נולד בסיטואציה בלתי אפשרית, כשפרעה מלך מצרים ציווה "כל הבן הילוד היאֹרה תשליכֻהו".

רחל עזריה: אמו יוכבד לא ויתרה, היא הצפינה אותו שלושה חודשים, עד שהבינה שהיא לא תוכל להצילו לבדה, שהיא צריכה עזרה כדי שהתינוק יחיה.

רחל עזריה: היא שמה אותו בתיבה במים, מצפינה אותו.

רחל עזריה: וכשאני חושבת על התיבה ששטה במים, אי-אפשר שלא לחשוב על סוג של חזרה לרחם.

רחל עזריה: והנה, הוא נולד מחדש אצל בת פרעה.

רחל עזריה: מה שמחזק את המחשבה שזו לידה מחדש זאת העובדה שבת פרעה היא שנותנת לו את שמו, מסיפור הלידה – "מן המים משיתהו", ולכן הוא משה.

רחל עזריה: ייתכן שהיה לו שם קודם, ואנחנו לעולם לא נדע זאת.

רחל עזריה: משה נולד מתוך הבלתי-אפשרי, ואף שהיה ברור וידוע שהוא לא אמור לחיות, הנשים – מגוון של נשים, מרים, יוכבד ובת פרעה – נתנו לו את החיים, במהלך הפכפך מתחת לפני השטח, בשיתוף פעולה מפתיע, וכך זה מוטבע בו: הבלתי-אפשרי אפשרי הוא.

רחל עזריה: משה הופך להיות מנהיג רשמי לאחר שהקדוש-ברוך-הוא נגלה אליו בסנה.

רחל עזריה: הקדוש-ברוך-הוא מצווה עליו ללכת ולהוציא את בני ישראל ממצרים, ומשה מתווכח ויכוח ארוך וממש מתחנן לא להנהיג את העם.

רחל עזריה: הוא מסביר שהוא לא איש של דברים, הוא מסביר שהעם לא יבוא אחריו, הוא מנסה, מבקש, מתחנן ומסביר, והקדוש-ברוך-הוא אומר לו שהוא יהיה לעזרו, שלא יחשוש, שאהרן אחיו יהיה לו לפה.

רחל עזריה: מסביר ומנמק ומפרט עד שהקדוש-ברוך-הוא לא מוכן להתווכח יותר ומבהיר שאין לו ברירה, או בלשון הכתוב: "מי שם פה לאדם או מי ישום אלם או חרש או פקח או עור הלא אנכי ה'", או במילים אחרות: תפסיק להתווכח אתי, ולך.

רחל עזריה: ומשה מקבל את הדין והולך.

רחל עזריה: ומתוך הדיאלוג הזה שני דברים ניכרים: הוא לא רוצה את ההנהגה והתפקיד, והוא לא איש דברים.

רחל עזריה: נשאלת השאלה, האם הקדוש-ברוך-הוא לא היה יכול לבחור למנהיגות באדם שרוצה את התפקיד?

רחל עזריה: לא היה אף אחד אחר באופק?

רחל עזריה: ואולי התורה אומרת לנו – וזה חוזר על עצמו במשל יותם, ואצל הנביא ירמיה, ואסתר המלכה, ודמויות רבות – שעלינו לבחור במנהיגים שלא ששים אל ההנהגה.

רחל עזריה: זאת מנהיגות של העם היהודי, זאת מנהיגות רצויה בכלל – אנשים צנועים, שלא ששים אל ההנהגה.

רחל עזריה: התחנה השלישית בחייו היא במתן תורה.

רחל עזריה: זהו רגע השיא המנהיגותי של משה.

רחל עזריה: בני ישראל הרי יצאו ממצרים כדי לקבל את התורה, והנה, ברגע האמת, כשמשה על הר-סיני, בסיטואציה הרוחנית המושלמת, העם בוגד בו ובקדוש-ברוך-הוא ועובד עבודה זרה.

רחל עזריה: הקדוש-ברוך-הוא, שמגלה את דבר עגל הזהב, נוזף במשה ואומר: "לך רד כי שִחת עמך אשר העלית מארץ מצרים".

רחל עזריה: רגע, רגע, איך הם נהיו פתאום עמו של משה?

רחל עזריה: הרי מדובר בעמו של הקדוש-ברוך-הוא; משה לא רצה את המנהיגות.

רחל עזריה: הרי פשוט הבהירו לו שככה זה יהיה, אז הם נהיו עמו.

רחל עזריה: ומשה באותו רגע יכול היה לומר בדיוק את זה: תשמע, הקדוש-ברוך-הוא, תמיד ידעתי שהם עם קשה עורף, לא התאים לי אז, לא מתאים לי עכשיו.

רחל עזריה: אבל ברגע האמת, משה מתווכח עם הקדוש-ברוך-הוא, שרוצה להרוג את כל עם ישראל, ומשיג לעם חנינה.

רחל עזריה: הוא יורד מהר-סיני ועושה מעשה חינוכי – מתמודד עם עבודת האלילים.

רחל עזריה: עוצמתו המנהיגותית של משה מתגלה באותם רגעים.

רחל עזריה: הוא נחשף במלוא הדרו: מגן על העם, מתנהג כאביו של העם, לוקח אחריות.

רחל עזריה: שאלתי את עצמי לא פעם: למה?

רחל עזריה: למה משה לא אמר לקדוש-ברוך-הוא באותו רגע שהוא מתפטר?

רחל עזריה: למה הוא מגן על העם?

רחל עזריה: למה הוא עושה לעצמו חיים קשים?

רחל עזריה: הרי הוא לא רצה את התפקיד.

רחל עזריה: התשובה, בעיני, נמצאת בתחילת פרשת יתרו, רגע לפני מתן תורה.

רחל עזריה: משה יושב כל היום באוהל ומקבל אליו את עם ישראל כדי לטפל בבעיות שנוצרו, לטפל בצרות, מטפל מבוקר עד ליל בעוד בעיות ובעוד צרות של עם ישראל.

רחל עזריה: נראה לי שדווקא ההיכרות האינטימית עם האנשים, ההבנה שהחיים של האנשים אינם קלים, שחיי היום-יום שוחקים – זה מה שגורם למנהיג להתאהב בעם.

רחל עזריה: הוא סלחני כלפיהם, ולכן הוא נוהג בהם במידת הרחמים.

רחל עזריה: ומתחנה זאת בחייו אנחנו לומדים שמנהיג צריך בראש ובראשונה לאהוב את העם, על מורכבותו, להתייחס אליו בסלחנות, וברגע האמת לא לחשוב על עצמו אלא על העם.

רחל עזריה: בכנות, אוכל להמשיך לדבר על משה כמעט עד בלי די.

רחל עזריה: הוא דמות מופת.

רחל עזריה: אני גאה להיות חלק מעם שזאת דמות מנהיגותית שהוא שם לנגד עיניו; אדם שיודע שאפשר לשנות את העולם, אדם צנוע, לא שש להנהיג, סלחן, אוהב את העם, מוכן להקריב מהנוחות שלו לטובת העם שאותו הוא מנהיג.

רחל עזריה: הדמות שלו, בעיני, מכילה את כל מה שטוב במנהיג.

רחל עזריה: יהי רצון שתכונות מתכונותיו של משה יפעמו בנו, בכולנו.

רחל עזריה: אמן.

שי פירון: תודה רבה לחברת הכנסת רחל עזריה.

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת יואב קיש לשאת דברים; בבקשה, אדוני.

שי פירון: תודה לךְ על הדברים.

שי פירון: גרמת התרגשות לחברת הכנסת איילת נחמיאס, נכון?

שי פירון: אין מחלוקת.

רחל עזריה: מה אתך?

רחל עזריה: גרמתי לך התרגשות?

שי פירון: זה ברור.

איילת נחמיאס ורבין: – – – המבחן שלו הוא סביר דווקא, היא צודקת.

איילת נחמיאס ורבין: זה הרף.

יואב קיש: שלום, כבוד היושב-ראש, השרה, חברי וחברות הכנסת, מכובדי, ההנחיות לגבי דמות לא כל כך עברו לי – –

שי פירון: אתה בסדר גמור.

יואב קיש: – – אבל אני מצטט את ירמיהו, אז אפשר להסתכל על זה כאילו זו הדמות.

שי פירון: אנחנו בכל מקרה מתעניינים בדבריך.

שי פירון: הכול בסדר.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: התנ"ך, ספר הספרים, הוא הגורם המרכזי שמצליח לכנס ולחבר בין חלקיו השונים של העם – דתיים וחילונים, צעירים ומבוגרים, ספרדים ואשכנזים, פריפריה וערים.

יואב קיש: לימוד התנ"ך ואהבת התנ"ך הם הגורם המאחד את כולנו.

יואב קיש: למרות ההבדלים הקיימים בהשקפותינו ובדעותינו הצליח התנ"ך לאחד ולחבר את עם ישראל במשך הדורות כולם.

יואב קיש: גם כיום יכול הוא להיות הגורם המרכזי שיחבר את החברה הישראלית, הזקוקה כל כך לחיבור הזה.

יואב קיש: התנ"ך הוא נחלת כלל ישראל, ואסור לשייכו לחלק כזה או אחר בעם.

יואב קיש: אין מי שיכול ליטול לעצמו מונופול על הנכס העצום המשותף לכולנו.

יואב קיש: התנ"ך מאחד, אך היופי שלו אינו אחיד, כמו אמירת חז"ל הידועה על כך שיש שבעים פנים לתורה – שבעים פנים, שכל אחד מהם הוא נכון ואינו סותר פן אחר, אלא משלים ומחדד אותו.

יואב קיש: אנחנו מוצאים בתנ"ך סיפורים של קצוות: סיפורי עלילה יחד עם סיפורי היסטוריה; דברי מוסר וכנגדם דברי תוכחה; צדיקים ורשעים; פורענויות ונחמות.

יואב קיש: דווקא הניגודיות הזאת היא שמחברת ומאגדת.

יואב קיש: פני התנ"ך כפני החברה הישראלית כולה.

יואב קיש: בכל הדורות המשיך עם ישראל ללמוד את הדברים ולפרשם.

יואב קיש: כל דור ראה בהם את עצמו, ומצא בהם גם ביטוי למצוקתו ולנחמתו.

יואב קיש: כאשר היו מחלוקות גדולות בעם, כל צד בחר להצביע על אסמכתה אחרת לדבריו בכתוב.

יואב קיש: התלמוד הבבלי מספר במסכת עירובין: "שלוש שנים נחלקו בית שמאי ובית הלל.

יואב קיש: הללו אומרים הלכה כמותנו, והללו אומרים הלכה כמותנו.

יואב קיש: יצאה בת קול ואמרה: אלו ואלו דברי ה' חיים הם, והלכה כבית הלל".

יואב קיש: גם משנפלה ההכרעה לא נתבטלו אמיתותן וצדקתן של הדעות האחרות שהושמעו, אלא הן קיבלו מקום של כבוד בהיסטוריה הלאומית שלנו.

יואב קיש: מספר עתיק ומקודש אנו שואבים לשון ותרבות, חוקים ומוסר, היסטוריה וחוכמה; אך אנחנו שואבים גם זכויות לאומיות ומדיניות.

יואב קיש: זהו אכן ספר הספרים, ספר שבו כל היסודות כולם מתנקזים יחדיו.

יואב קיש: התנ"ך הוא ככתר מעל לראשנו, אבל הוא גם, ובעיקר, משתרע לרגלינו כבסיס לקיומנו ולזכותנו על הארץ הזאת.

יואב קיש: היטיב לבטא זאת הנביא בספר ירמיהו: "וששתי עליהם להטיב אותם ונטעתים בארץ הזאת באמת בכל לבי ובכל נפשי".

יואב קיש: הפרק הזה מתרחש בשעה קשה במיוחד לירושלים, שבה קיימת סכנה קיומית לעתיד עם ישראל בארצו.

יואב קיש: דווקא בשעה קשה זו, למרות הסכנה שבשער, מדגיש הנביא את ערך גאולת הקרקעות, ללא כל חשש מאמירות שונות.

יואב קיש: ירמיהו לא רק קונה את המגרש בכסף מלא ובנוכחות עדים, אלא אף מצווה לשמור היטב את הספר שבו רשומה הקנייה.

יואב קיש: גם בשיבת ציון של ימינו, השלישית במספר, נרכשו אדמות ונבנתה הארץ בהדרגה אך בהתמדה, מתוך דבקות באותו חזון.

יואב קיש: מה שהיה נכון לפני אלפי שנים נכון בוודאי ובוודאי גם בימינו אנו; עלינו להיות גאים בזכותנו ההיסטורית על הארץ הזאת, לבנות ולהתיישב בה, ועלינו להמשיך ולפעול באותה הדרך שפעלו בה אבותינו.

יואב קיש: אנו מציינים בתקופה זו את ימי בין המצרים, שבהם נחרבו שני בתי-המקדש בגלל שנאת חינם.

יואב קיש: המסר המרכזי שעלינו לקחת מתקופה זו הוא שאל לנו להגיע שוב למצב שהבית נחרב.

יואב קיש: התנ"ך מאחד בחובו כל כך הרבה ניגודים ושונות, אך נמצא כולו בכרך אחד.

יואב קיש: השוני בינינו קיים, רואים זאת גם בבית הזה, אך חובה עלינו לזכור לתמיד את לקחי העבר ולדעת שכוחנו טמון באחדותנו.

יואב קיש: תודה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון לשאת דברים.

שי פירון: ואם לא יגיע הנואם האחרון, אחריו תשיב בשם ממשלת ישראל שרת התרבות והספורט מירי רגב.

שי פירון: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, שמא מפאת פיזור הדעת אשכח, בפרפראזה לנאמר שכל המביא דברים בשם אומרם כאילו הביא גאולה לעולם – אני תומך בכך שכל האומר פרגון לפני אנשים, ובפניהם, גם הוא מביא גאולה לעולם.

אילן גילאון: ואני לא נותן פרגונים חינם, כמובן, אבל אני בהחלט מחפש סיבות לפרגן לאנשים.

אילן גילאון: ראיתי קודם את הרב בני לאו, ואני בהחלט רוצה לפרגן לו כאן – ואני מבקש שיימסר לו – על מפעלו הנפלא והיפה – 929; אני קורא לזה כאילו סעיף במועצת הביטחון – 929.

אילן גילאון: אדוני, אני עומד בן-חורין מול מורשתי שלי, מורשתי זו, שההורים שלי אמרו לי שהיא מורשתי, וההורים שלהם אמרו להם שהיא מורשתם.

אילן גילאון: אני לא מתווכח.

אילן גילאון: אני עומד כבן-חורין, ואני בוחר לעצמי מתוך מורשתי את מה שאני חושב שהוא נכון ומוסרי.

אילן גילאון: תתפלא, כל חיי אני בסך הכול משתדל, מנסה, ולא תמיד בהצלחה, לקיים רק פסוק אחד קטנטן מספר תהילים: "סור מרע ועשה טוב בקש שלום ורדפהו".

אילן גילאון: זה הכול.

אילן גילאון: לכן, כל תשתית האמונה שלי וכל תשתית החיים שלי מבוססות על אותם נביאים, על אותם אנשים, שבאנלוגיה גדולה אני רואה בהם את השמאל של אותה תקופה, שמביעים את ההומניזם, שמביעים את הסוציאליזם, שמביאים את כל תפיסת עולמי בכל אמרותיהם השונות.

אילן גילאון: כמובן "ואהבת לרעך כמוך", שלאחר מכן רבי עקיבא עוד אמר שזאת התורה על רגל אחת, ואתה לי יכול להאמין, אדוני, שאני יודע להגיד את כל התורה על רגל אחת, אין לך מה לדאוג.

אילן גילאון: ואהבת לגרך, לא רק לרעך, כמוך – ואהבת לגרך.

אילן גילאון: ואל תשים מכשול בפני עיוור.

אילן גילאון: ואל תלין שכר, וכהנה וכהנה וכהנה.

אילן גילאון: ומשום שתפיסת עולמי ההומניסטית-סוציאליסטית מבוססת על מורשתי, היא מבוססת על שלוש חלוקות: חלוקת העושר, חלוקת הארץ וחלוקת הדת מהמדינה.

אילן גילאון: ואני מאמץ שלושה נביאים.

אילן גילאון: הנה, הבטחתי לך שאני אביא את עמוס, כפי שביקשת.

אילן גילאון: כי אצלנו, במקום שאני גדל בו, קוראים לאנשים במלעיל, כי זה הרבה יותר ידידותי מאשר לקרוא לו עמוס, אז קוראים לו עמוס.

אילן גילאון: והנביא עמוס אומר: צדק צדק תרדוף ולא תעשוק גר ויתום ואלמנה, והוא עושה אנלוגיה לגבי פרות הבשן, אלה שדורשות מבעליהן לשתות יין מעוקל, של עניים, וזה מעלה הרבה מאוד זיכרונות, ואנלוגיות להיום בלי סוף אפשר לעשות.

אילן גילאון: וישעיהו, שמדבר על "וכתתו חרבותם לאתים", ולא תעשוק גר ויתום ואלמנה, הוא הנביא שמבטא את התפיסה המדינית שלי, כמו שעמוס מבטא את התפיסה החברתית שלי.

אילן גילאון: כי עמוס הוא הנביא של ההסתדרות, של העבודה המאורגנת, של לא תעשוק ולא תלין.

אילן גילאון: וירמיהו, אדוני, הוא מבטא את חירותי, את היותי בן-חורין מול מורשתי, את הפרדת הדת מהמדינה, באומרו: מאסתי בזבחיכם, או במילים אחרות: תעופו לי מהעיניים, הפולחן שלכם לא מטריד אותי, מטריד אותי איזה מין בני-אדם אתם.

אילן גילאון: בסך הכול, אדוני, אם אתה מסתכל על זה כך, בראשית נולד עולם של אנשים אוניברסליים לגמרי, שוויוניים לגמרי, אבל בדרך קרו כל מיני מהמורות: מגדל בבל, קורח ובני עדתו – שזה משל להיום בלי כחל ושרק, שאנחנו רואים אותו בכל מקום ומקום.

אילן גילאון: ויש אניגמה אחת שלא פתרה שום משוואה, אדוני; זו הייתה האניגמה מה גרם לאנשים לרצות להיות כל כך קרובים לאלוהים.

אילן גילאון: ואולי זה חטא היוהרה הגדול והחמור מכולם, החטא של לשלוט באנשים אחרים; חטא שהיו בו הרבה חמדנות והרבה אגו.

אילן גילאון: זה לא נפתר מעולם, הדבר הזה, ואין לנו פתרונים לכך, ולכן אנחנו חיים בעולם שהוא תמיד עולם יחסי.

אילן גילאון: אבל, אדוני, התנ"ך הוא אפליקציה מצוינת.

אילן גילאון: עובדה היא שהרבה – כל כך הרבה – רוב אוכלוסיית העולם ינקה מן ההשראה הזאת, ואני בהחלט מקבל – משלנו, וקצת גם משל אחרים, אבל התנ"ך הוא מעיין נובע שיש בו פלגים שונים, ויש בו גם פלגים עכורים, והשאלה שלך היא מה אתה בוחר, כי לפתח ירבוץ חטאת, והרשות נתונה, והיא בסופו של דבר בידך.

אילן גילאון: אדוני, אני אמשיך לקרוא בתנ"ך, ואני, לפי הבנתי את התנ"ך, שאני הופך אותו – הוא מונח גם על שולחני כאן, מדי פעם אני מעלעל ומעיין בו; מה שאני מבין מן התנ"ך זה א.

אילן גילאון: שאלוהים לא דתי, וב.

אילן גילאון: יכול להיות שזה גם אישה.

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

שי פירון: אחרון הדוברים – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, ומייד אחריו תשיב השרה, ובכך נחתום את הדיון המעניין הזה.

שי פירון: בבקשה, אדוני.

שי פירון: חמש דקות גם לך.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, קודם כול, אני חושב שכולנו צריכים להודות לך על היוזמה ועל הביצוע.

בצלאל סמוטריץ': התנ"ך הוא אבן היסוד של החברה הישראלית, ולמעשה, מהרבה מאוד בחינות, אבן היסוד של העולם כולו.

בצלאל סמוטריץ': מדהים לראות כמה התשתית של החברה הישראלית בנויה סביב התנ"ך וסביב ערכיו, גם אם לא תמיד אנחנו רואים את זה, ולא תמיד אנחנו יודעים לומר – לקשר את הערך המסוים אל המקור שלו בתנ"ך.

בצלאל סמוטריץ': מדהים לראות כמה הערכים של התנ"ך מאחדים את כלל מרכיביה של החברה בישראל; כמה כל ההורים בישראל, ואדוני היושב-ראש בוודאי מכיר את זה בתפקידו כשר החינוך, לא מוכנים לוותר על כך שילדיהם ילמדו תנ"ך.

בצלאל סמוטריץ': אבל אנחנו נמצאים עכשיו בכנסת, במרכז השלטון הישראלי, ובעניין הזה חידש לנו התנ"ך שני חידושים מרכזיים על מלוכה ושלטון.

בצלאל סמוטריץ': החידוש הראשון הוא שהמלוכה צריכה להיות מוסרית וערכית.

בצלאל סמוטריץ': כמה מסיפורי התנ"ך, כמה מן הנבואות הרבות, סובבות סביב מוסריותה וערכיותה של הממלכה בישראל; כמה המוסריות הזאת היא תנאי ליכולתה של הממלכה להתקיים.

בצלאל סמוטריץ': צריך להודות על האמת, אלפי שנים לקח לעולם להפנים את החידוש הזה, וגם היום לא בטוח שהוא יודע לומר שמקורו בתנ"ך.

בצלאל סמוטריץ': לנו מותר לומר את זה.

בצלאל סמוטריץ': החידוש השני מטלטל עוד יותר: הממלכה תהיה מוצלחת יותר ככל שהיא תהיה ערכית יותר.

בצלאל סמוטריץ': לא רק שרידותה של החברה, אלא יכולתה להצליח, לשגשג, להתפתח, נשענת לא רק על החוכמה ועל הכישרון ועל יכולת היצירה, אלא הרבה מאוד על אותו הבסיס הערכי והמוסרי שהחברה והמלוכה נשענות עליו.

בצלאל סמוטריץ': בשנת תרפ"ט השתוללו חיילי המנדט ברחבת הכותל המערבי וחיללו ספרי תנ"ך וספרי תהילים.

בצלאל סמוטריץ': הרב הראשי לארץ-ישראל, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, התבטא בזמנו בביטוי חריף; כשאבות אבותיכם, כך אמר הרב קוק לפורעים הבריטים, עוד טיפסו על עצים ביערות, היה אצלנו כבר דוד המלך, שחיבר את ספר תהילים הנשגב שאותו חיללתם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא מתביישים בהיותנו מקור המוסר ומקור התרבות של העולם כולו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא מתביישים בכך שמקום המקדש שלנו, ומרחבי ארץ-ישראל, ארץ הקודש שלנו, הם ורק הם התשתית לבניין עולם מוסרי נכון יותר וצודק יותר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: אני חושב שחלק מהערך העצום של היום הזה, גברתי השרה, הוא העובדה שבטח שמת לב שכל אחד מהדוברים מצא בתנ"ך ראיות מוצקות לתפיסת עולמו; מה שאומר שהתנ"ך הוא באמת כנראה הספר של כולם.

מירי רגב: רב-תרבותי.

שי פירון: בואו נראה מה תעשה שרת התרבות והספורט עם התנ"ך.

שי פירון: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: אני לא אפתיע אותך, אדוני היושב-ראש.

שי פירון: דווקא אני אשמח שתפתיעי אותי.

שי פירון: בבקשה, גברתי, כולנו מצפים למוצא פיך.

מירי רגב: תודה רבה.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה, ראשית, להודות לך, חבר הכנסת שי פירון, שר החינוך לשעבר, על שיזמת את היום החשוב הזה – אני חושבת שזה יום שהוא כבוד לכנסת, לפרויקט 929 – ולהודות לכל חברי הכנסת שעלו ודיברו כאן ביום הזה.

מירי רגב: אנחנו יודעים, חברי הכנסת והשרים, שיום שלישי הוא יום שבדרך כלל חברי הכנסת והשרים עסוקים בעבודות פרלמנטריות שונות ובכנסים ובאירועים, ובכל זאת מצאו הרבה מאוד חברי כנסת את הזמן להגיע לכאן היום ולדבר על הנושא החשוב הזה, על יום התנ"ך.

מירי רגב: כבוד גדול לכנסת ישראל, שקבעה יום מיוחד שבמרכזו ספר הספרים שלנו, או כפי שהוא כונה בפי החכם הירושלמי הגדול, חוקר המקרא אליקים בן-מנחם המנוח, "כתב בני ישראל".

מירי רגב: את יום התנ"ך הנוכחי אני שמחה ונרגשת לפתוח באירוע שכמו המתין ליום החג שאנחנו מציינים כאן בכנסת, פענוח המגילה הקדומה ביותר הכתובה בעברית אחרי מגילות מדבר יהודה, מגילה בת כ-1,500 שנים, המכילה קטע מן הפרק הראשון של ספר ויקרא, המוכר גם כ"תורת כהנים".

מירי רגב: המגילה השרופה נמצאה כבר לפני 45 שנה בארון קודש בבית-הכנסת העתיק בעין-גדי, אבל רק לאחרונה התאפשר, באמצעים טכנולוגיים מתקדמים, לחשוף את הפסוקים הכתובים עליה.

מירי רגב: אתמול, בהתרגשות רבה, חשפנו את הפסוקים הראשונים מספר ויקרא, הספר העתיק ביותר – הכתב העתיק ביותר שנמצא פה בארץ, לעיני התקשורת והציבור.

מירי רגב: הקשר של עמנו, העם היהודי, לתנ"ך, על 24 הספרים שבו, אשר זיכה אותנו בתואר "עם הספר", מוצא את ביטויו, אם כן, לא רק דרך המילה הכתובה, אלא גם בזיקה ישירה לאוצרות הרוח הקדומים, המגלים לנו פעם אחר פעם רבדים חדשים של קורותינו, עדות מרכזית לקשר החזק והמתמשך שלנו, עַם הארץ הנפלאה הזאת – החיבור של ספר הספרים עם הארכיאולוגיה הארץ-ישראלית.

מירי רגב: התנ"ך איננו רק ספר הספרים של עם ישראל והתרבות הישראלית; זה הספר הפתוח והמקובל ביותר בכל העמים.

מירי רגב: אין עוד חיבור שזכה למספר רב כל כך של תרגומים ושל פרשנות קדמונית וגם בת-זמננו.

מירי רגב: כבר נאמר לא אחת שספר התנ"ך איננו רק סיפור היסטורי או יצירת ספרות מרהיבה ביופייה הלשוני והפיוטי, אלא גם – ואולי לעת הזאת צריך לשוב ולומר זאת ביתר הדגשה – זהו ספר שתמיד שומר על ממד של אקטואליה.

מירי רגב: התשובות המצויות בין דפיו, וכן שאלות משאלות שונות המנוסחות בפרקיו, מציבות אותו כמדריך רוחני ומעשי מתמשך ונצחי, המנחה אותנו בכל עת ועת: "כי הם חיינו ואורך ימינו ובהם נהגה יומם ולילה".

מירי רגב: התנ"ך הוא אפוא המכנה המשותף הרחב ביותר לנו, ליהדות התפוצות ולעמי העולם באשר הם.

מירי רגב: התנ"ך מספק בעת ובעונה אחת פינה אינטימית לגילוי עצמי של רוח היחיד ומרחב בעל משמעות אקטואלית לשיח ציבורי, חברתי ותרבותי.

מירי רגב: המקרא הוא אכסניה לרעיונות מוסריים, להגות פורצת גבולות ולעיקרי האמונה באל יחיד; ובה בשעה הוא מקבץ של מצוות והלכות מעשיות לעם הנבחר, אבל גם מעיין שופע של תכנים וצורות שעובדו במשך מאות שנים ליצירות אמנות – במוזיקה, בדרמה וכמובן, יותר מכול, באמנות הפלסטית: בציור, ברישום ובפיסול.

מירי רגב: את כל אלה אנחנו רואים בעולם כולו.

מירי רגב: בבירות העולם רואים את היצירות המופלאות על אותם גיבורי התנ"ך שלנו.

מירי רגב: כל אלה ביקשו לפנות אל נפש האדם ולקשור אותה אל החוויה הרוחנית, הנשגבת, באמצעות חן ויופי.

מירי רגב: חברי הכנסת, אינני יכולה לפרט במעמד זה אפילו חלק קטן מכל המסרים והלקחים והרעיונות הכלולים בספר הספרים.

מירי רגב: ברשותכם, אתמקד בפרשת השבוע הזה, הפותחת את הספר החמישי שבספרי התורה, החותם, ספר דברים, ואחבר את הפרשה הזאת לאקטואליה, כי הרי זה הנושא המרכזי של יום התנ"ך, שבחרו יוזמי היום הזה, יחד עם יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין – כיצד התנ"ך הוא גם רלוונטי ואקטואלי לא רק כפרשה שנלמדת בבתי-מדרש, ולא רק כפרשה שנקראת ביום שבת בבתי-הכנסת, אלא כספר שהוא מדריך רוחני ומדריך אקטואלי לכל מי שיש לו שאלה כזאת או אחרת.

מירי רגב: זו הפרשה – פרשת דברים זו הפרשה שבאופן קבוע, מדי שנה בשנה, מקדימה את צום תשעה באב.

מירי רגב: המסורת הצמידה לה את הפרק הפותח בספר ישעיהו: "חזון ישעיהו בן אמוץ אשר חזה על יהודה וירושלם", המשמיע דברי תוכחה קשים לעם, שאיבד את כל אמות המידה המוסריות שלו.

מירי רגב: אחד מן הפסוקים המרכזיים בפרשת דברים מצווה את השופטים: "בעת ההיא לאמֹר שמֹע בין אחֵיכם ושפטתם צדק בין איש ובין אחיו ובין גרו; לא תכירו פנים במשפט, כקטן כגדל תשמעון לא תגורו מפני איש" – "לא תגורו מפני איש"; אל תפחדו מפני איש, לא מזה שיש לו כסף ויש לו השפעה ויש לו רכוש רב בארץ ובעולם.

מירי רגב: תביעה זו לצדק משפטי, ליושר חברתי ולנורמות מוסריות, לאמירת האמת באומץ וללא פחד, נכון שתבוא לידי ביטוי בכל אורחות חיינו.

מירי רגב: אם ניקח לתשומת לבנו ביום זה רק ארבעה פסוקים מהפרקים הראשונים בספר דברים ובנבואת ישעיהו, ישוב ויובהר לנו עד כמה התנ"ך הוא המצפן הערכי והמוסרי הראוי לנו ביותר כעם וכחברה; עד כמה הטקסט המקראי נשאר רענן ואקטואלי גם בימים אלו.

מירי רגב: כנסת ישראל, כמוסד מחוקק, המיועד לשמש מופת בעשייתו, כנסת זו צריכה לשאוב את עוצמתה מן התנ"ך, מן הקריאה של נביאי ישראל לבסס הלכות חיים על יושר, על עזרה לזולת ועל התחשבות באחר, שכל אלה הנושאים אלינו את עיניהם אכן יראו בנו סמן מוסרי.

מירי רגב: על מנת לוודא שנכדינו ונינינו ימשיכו להחזיק בתואר "עם הספר", ידעו מהיכן הם באים ולהיכן הם הולכים ומה הקושאן שלהם על הארץ הזאת, כמו שהצהיר גם בן-גוריון, עלינו להעמיק את התודעה היהודית ואת לימוד התנ"ך ואת אוצר המדרשים היהודי במערכת החינוך, כי, לצערנו, רבה הבורות, ולימוד התנ"ך שטחי ומושתת ברובו על זוויות ראייה חיצוניות ופרשנות אקדמית דלה.

מירי רגב: ילדינו לא נחשפים מספיק לאוצרות התרבותיים העצומים בדמות המדרש, האגדה והפילוסופיה היהודית, ושמות של גדולי עולם כמו הרמב"ם, הרמב"ן ורבי יהודה הלוי נותרים בעיני רוב הציבור כשמות של רחובות ותו לא.

מירי רגב: נאחל שנזכה להיות גאים במורשתנו, נשאב כוחות ותעצומות נפש מדברי החוכמה הנפלאים שכתובים כאן, בספר התנ"ך הזה, ירושת אבותינו, ושנזכה לראות את ירושלים בתפארתה כבימי קדם.

מירי רגב: יישר כוח לכל העושים במלאכה, כי הרי עם ישראל ללא תורה הוא כמו גוף ללא נשמה.

מירי רגב: בעזרת השם נעשה ונצליח.

שי פירון: תודה רבה לשרה, שרת התרבות, השרה מירי רגב, על דבריה.

שי פירון: אני מודה לכל הדוברים בנושא הזה.

שי פירון: ומעבר לדברים החשובים שנשמעו, עצם האווירה והיכולת לדבר על דברים כאלה בתוך השיח, אפרופו החוויות העוטפות אותנו בבית הזה – כמו שאומרים, מדוע לא יבוא פורים פעמיים בשבוע – אולי מדי פעם כדאי לעצור קצת ולעסוק בנושאים כאלה.

שי פירון: לפני הנושא הבא – הודעת מזכירת הכנסת.

שי פירון: גברתי המזכירה, בבקשה.

שי פירון: מייד אחריה תעלה ותבוא חברת הכנסת מיכל רוזין.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות מישיבה משותפת של ועדת החינוך, התרבות והספורט וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת מיכל בירן, טלי פלוסקוב, אורן אסף חזן, מרדכי יוגב ועליזה לביא בנושא: הפרטת האולפנים ללימודי השפה העברית.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/600); נספחות.

שי פירון: ]

שי פירון: אנחנו עוסקים עכשיו בהצעת חוק ההתיישנות (תיקון מס' 5) (השעיית מירוץ תקופת ההתיישנות), התשע"ה–2015, של חברות הכנסת מיכל רוזין, זהבה גלאון ותמר זנדברג, לקריאה ראשונה.

שי פירון: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת מיכל רוזין.

שי פירון: בבקשה.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, תודה, אכן, אני מאוד נרגשת, כיוון שאנחנו עוד צעד לקראת פריצת דרך מאוד משמעותית בנושא ההתיישנות וזכויות נפגעי עבירה, שזה אחד מהנושאים שמלווים אותי הרבה מאוד שנים, בוודאי מאז נכנסתי לכנסת התשע-עשרה.

מיכל רוזין: חוק ההתיישנות קובע כי תביעה לקיום זכות כלשהי נתונה להתיישנות, כלומר התיישנות דיונית, ובעצם זה אומר שזכותו של התובע אינה מתבטלת, אך קיים מחסום דיוני שלפיו בית-המשפט לא יזדקק לתובענה על תביעה שהתיישנה, והנתבע טען לגביה בהזדמנות הראשונה לאחר הגשת התובענה טענת התיישנות.

מיכל רוזין: כלומר, בעצם, המשפט הישראלי קבע התיישנות, שאומרת שלאחר כמה שנים – אם זה נקרא שהתובע "ישן על זכויותיו", כלומר, אם נעברה נגדי עבירה ואני התמהמהתי ולא הגשתי תלונה אלא חיכיתי, מסיבות כאלה ואחרות; אם אחרי כמה שנים – לפי סוג העבירה; חמש שנים, שבע שנים, עשר שנים וכדומה – אני לא הגשתי תלונה, הרי שהתיישנה תלונתי ואני לא יכולה לפנות לבית-המשפט לקבל ממנו סעד וצדק.

מיכל רוזין: המטרה היא בעצם גם להגן על הנתבע מפני תביעות ישנות, כדי לאפשר לו גם להתגונן כראוי, בלי שיצטרך לשמור את הראיות שלו לאורך שנים, וגם – האי-ודאות וההכבדה על מערכת המשפט.

מיכל רוזין: אבל בעצם מה שקרה, לאורך השנים – ואנחנו מדברים כמובן רק על הליך אזרחי, ולא הליך פלילי; בהליך האזרחי, אחד הכלים המשמעותיים שקיימים בפני נפגעי עבירה – ובמקרים שאני ליוויתי לאורך השנים, נפגעי ונפגעות תקיפה מינית – הוא היכולת לממש את הזכות ולקבל פיצוי על הנזקים ויכולת להשתקם ולקבל עזרה נפשית, פסיכולוגית, כלכלית לכאלה שנפגעו קשה וזקוקים לסעד של בית-המשפט – בעצם נחסמה יכולתם לפנות לקבל את הסעד הזה בגלל סיבת ההתיישנות.

מיכל רוזין: בעצם הצעת החוק הזאת מציעה וקובעת, שכאשר יש מצב שבו העיכוב בהגשת התלונה לא נגרם בשל הסיבה ש"ישנתי על זכויותי" והתעצלתי להגיש תלונה, אלא עקב התנהגותו הפסולה של הנתבע, כלומר זה שפגע: אם הוא איים עלי, אם הוא הטעה אותי ביודעין, אם הוא רימה אותי, הונה אותי, אם הוא הפעיל לחץ; ואנחנו מכירים מקרים כאלה, בעיקר כאשר מדובר, פעמים רבות, על מקרים של יחסי תלות, יחסי מרות בין הפוגע לנפגע, שהקושי לצאת נגד הפוגע ולהגיש תביעה מאוד מאוד גדול.

מיכל רוזין: לפעמים, לעתים קרובות, אנחנו יודעים מהמחקרים, לוקח שנים רבות עד שאנחנו יכולים, בעצם – אותם נפגעות ונפגעים מגיעים למקום מספיק חזק, משוחררים מאותו פוגע, והם יכולים להגיש תביעה.

מיכל רוזין: בעצם זה מה שעושה הצעת החוק הזאת.

מיכל רוזין: היא מאפשרת לתובע להגיש את התביעה ובעצם מירוץ ההתיישנות – זה המוקד של הסעיף החדש – מירוץ ההתיישנות יושעה עד אשר התובע יהיה משוחרר מלחץ וממצוקה שמפעיל עליו הפוגע.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה צעד אדיר לקראת – – –

איציק שמולי: באיזה עבירות זה?

מיכל רוזין: זה תיקון לחוק ההתיישנות.

מיכל רוזין: כלומר, בכל עבירה שיש התיישנות עליה, אזרחית, כאשר התובע יוכל לבוא ולהגיד: אני לא השתהיתי בהגשת התלונה מכיוון שהייתי עסוק בלהתחתן, ללדת ילדים, לא יכולתי לעשות זאת, או לא הצלחתי, לא הספקתי לברר את הפרטים וכדומה, אלא בעצם הוא יוכל להראות, ותהיה הוכחה לכך, שנמנעה ממנו האפשרות להגיש תביעה, בין אם הוסתרו ממנו ביודעין – רשום בפירוש: ביודעין – נתונים מסוימים, מידע מסוים; אם הופעל עליו לחץ, מצוקה, בעצם ההתיישנות מתעכבת; היא מושעית עד אשר הוא משוחרר מאותו לחץ, ואז יוכלו להגיש את התביעה.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה יאפשר לנפגעי עבירה רבים – ולמרות מה שחושבים, נפגעי עבירה לא רצים לבתי-המשפט יומם ולילה להגיש תביעות.

מיכל רוזין: אבל בכל זאת, אותם אלה שנפגעו כל כך קשה, היכולת הנפשית שלהם להגיע למקום שהם יכולים להגיש את התביעה, לדרוש את הצדק ואת הפיצוי, היא חשובה ביותר לשיקום שלהם, ואני מקווה שזה צעד ראשון לתיקון חוק ההתיישנות.

מיכל רוזין: תודה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: מכיוון שלא נרשמו דוברים, אנחנו ניגש להצבעה.

שי פירון: מי בעד אישור החוק?

מיכל רוזין: חכה עד שאגיע למקום.

שי פירון: מי אמר לך, אולי אני מתכוון עכשיו לדבר חמש דקות עד שתגיעי?

שי פירון: מי בעד הצעת החוק?

שי פירון: יצביע.

שי פירון: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההתיישנות (תיקון מס' 5) (השעיית מירוץ תקופת ההתיישנות), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

שי פירון: אם כן, תוצאות ההצבעה הן: 13 הצביעו בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

שי פירון: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן מבקשת שנוסיף אותה לפרוטוקול.

שי פירון: אנחנו קובעים שההצעה עוברת.

שי פירון: היא חוזרת לדיון בוועדת חוקה, חוק ומשפט להכנה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

שי פירון: חברים יקרים, תם סדר-היום, הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ו' באב התשע"ה, 22 ביולי 2015, בשעה 11:00.

שי פירון: ישיבה זו נעולה.

שי פירון: תודה.