ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 37, 2015-07-20 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שני, ד' באב תשע"ה, 20 ביולי 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –     לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הלוואות חוץ-בנקאיות (תיקון מס' 3), התשע"ה–2015; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 39), התשע"ה–2015; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 104), התשע"ה–2015; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 12), התשע"ה–2015; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 42) (הפסקת חברות בכנסת של חבר הכנסת המכהן כשר או כסגן שר); הצעת חוק הפסקת חברות בכנסת של חבר הכנסת המכהן כשר או כסגן שר (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 117) (רישום תאריך לידה עברי ברישיון נהיגה – דחיית תחילה ותחולה) (תיקון), התשע"ה–2015, והצעת חוק השידור הציבורי (תיקון), התשע"ה–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1742/20 וכלה בהצעת חוק פ/1834/20 – הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון – הארכת תקופת החופשה לכל שנת עבודה אצל מעסיק), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק שקיפות אינטרסים כספיים וגילוי עניינים של חברי הכנסת והשרים, התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק יסודות המשפט (תיקון – מורשת המיעוט הערבי), התשע''ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הפקדות וזכויות סוציאליות לעצמאים (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת עפר שלח; הצעת חוק פיצויים לבעלי זכות במקרקעין מועברים, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ ודוד אמסלם; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מתקני שידור לתקשורת בשיטה התאית במקומות רגישים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק שירות עבודה בשעת-חירום (תיקון – מעמד מגויס שנספה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, איתן ברושי, אלי אלאלוף, נאוה בוקר, דניאל עטר, עליזה לביא ויואל חסון; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – העדפה במכרזים לעסקים קטנים ובינוניים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, אלי כהן, טלי פלוסקוב, איציק שמולי, מנחם אליעזר מוזס, איילת נחמיאס ורבין, נורית קורן, מירב בן ארי ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק הגנה על עיתונאים במילוי תפקידם (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, נחמן שי ומיקי רוזנטל; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – הפסקת עבודה של עובדי קבלן), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, יעקב מרגי ואילן גילאון; הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון – ירושלים המערבית), מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (עידוד נשים בעסקים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס, איימן עודה, אחמד טיבי, דב חנין, עבדאללה אבו מערוף, אוסאמה סעדי, עבד אל חכים חאג' יחיא, מסעוד גנאים, תמר זנדברג, מיכל רוזין, אילן גילאון, זהבה גלאון ועיסאווי פריג' וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – נבחר ציבור שהורשע בעבירה שיש עמה קלון), מאת חברי הכנסת מיקי לוי, חיים ילין, יעקב פרי, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, יעל גרמן וקארין אלהרר; הצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (תיקון – ביטול החוק), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – זכות הגישה לערכאות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, דב חנין, עבד אל חכים חאג' יחיא, עאידה תומא סלימאן, ג'מאל זחאלקה, מסעוד גנאים, באסל גטאס, עבדאללה אבו מערוף, יוסף ג'בארין ועמר בר-לב; הצעת חוק הספורט (תיקון – צירוף נציג אוהדים להנהלת קבוצות כדורגל), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זוהיר בהלול ודוד אמסלם; הצעת חוק חובת שימוש חוזר במי מזגנים, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הטמנת תשתיות בחוף הים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הגנת הסביבה (שימוש מושכל במשאבי הטבע – תאורה חסכונית במבני ציבור), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון – כללי שקיפות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, דוד אמסלם, רוברט אילטוב ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – מתן שירות טלפוני חינם על-ידי תאגיד בנקאי), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת קארין אלהרר; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור מניעה מצרכן להביא למקום עסק מזון או שתייה מאותו סוג הנמכר במקום), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת טלי פלוסקוב, מירב בן ארי, אלי כהן, אלי אלאלוף, יפעת שאשא ביטון, רועי פולקמן, איתן כבל, איציק שמולי, דב חנין, מיקי לוי, קסניה סבטלובה, עבדאללה אבו מערוף, סתיו שפיר, יוסי יונה, מרב מיכאלי, איתן ברושי, תמר זנדברג, נורית קורן ויואל חסון; הצעת חוק המים (תיקון – כבישים כמזהמים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פרסומת ודרכי שיווק אסורים במוסד חינוך), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, אורן אסף חזן, איציק שמולי, מירב בן ארי וחיים ילין; הצעת חוק הגנה מפני נזקי השימוש בטלפון נייד, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הדיור הציבורי (זכות לדירה ציבורית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פנייה מקדימה בעסקת מכר מרחוק), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', נורית קורן, איילת נחמיאס ורבין, זהבה גלאון, חיים ילין, אילן גילאון, אוסאמה סעדי, תמר זנדברג, זוהיר בהלול, יוסי יונה, איל בן ראובן, נחמן שי, יעקב פרי, מיקי לוי ואחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק החזקת תעודת זהות והצגתה (תיקון – תעודה מזהה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, ישראל אייכלר, דניאל עטר, יואל חסון וזוהיר בהלול; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – משיכת מזומן במכשיר אוטומטי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, יואב בן צור, ינון מגל ואורן אסף חזן; הצעת חוק הגנת ושיקום ים-המלח, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, מרב מיכאלי, תמר זנדברג, יוסי יונה, זהבה גלאון, מיכל בירן, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, שלי יחימוביץ, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין, רויטל סויד, איל בן ראובן, סתיו שפיר ואראל מרגלית; הצעת חוק שימוש חוזר במים אפורים, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, ינון מגל, דב חנין, איתן כבל, מרב מיכאלי, מכלוף מיקי זוהר, נחמן שי, מרדכי יוגב, אורן אסף חזן, מיכל רוזין, עמר בר-לב, יואל חסון, יוסי יונה, זוהיר בהלול, דניאל עטר, רועי פולקמן ורוברט אילטוב; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – יישום צווי הגנה על עובדים חושפי שחיתות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ ומיקי רוזנטל; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ביטול סמכות שר הפנים לאשר חקיקת עזר), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי למעסיק שעובדיו משרתים במילואים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, עמר בר-לב, יעקב פרי, איתן כבל ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק רואי-חשבון (תיקון – התמחות בראיית-חשבון 18 חודשים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג' ואלי כהן; הצעת חוק הסכמים קיבוציים (תיקון – ביקור נבחר הציבור במקום העבודה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל ואיציק שמולי; הצעת חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים (תיקון – הוספת מוסדות חינוך לתוספת), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, קארין אלהרר, אילן גילאון, יחיאל חיליק בר, זוהיר בהלול, יואל חסון ויואב קיש; הצעת חוק המים (תיקון – סייגים לניתוק מים לרשות מקומית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תוספת ותק לעולה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב וטלי פלוסקוב; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – תשלום שכר עבודה בעת הליכי מיון והשמה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, איתן כבל ודניאל עטר; הצעת חוק המים (תיקון – יום המים הבין-לאומי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – תשר ודמי שירות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, מירב בן ארי, קסניה סבטלובה, זוהיר בהלול, עמר בר-לב, עבדאללה אבו מערוף, יואל חסון, יואב קיש, נורית קורן, סתיו שפיר, איילת נחמיאס ורבין, אלי כהן, קארין אלהרר ואיימן עודה; הצעת חוק לקידום חיסכון ויעילות בשימוש בחשמל (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – זכאות לפיצויים החל מיום העבודה הראשון), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, איציק שמולי, מיקי רוזנטל וקארין אלהרר; הצעת חוק הטיס (ביטחון בתעופה האזרחית) (תיקון – איסור שימוש בעילה של לאום או מוצא אתני בביצוע חיפוש), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, עיסאווי פריג', איל בן ראובן, עאידה תומא סלימאן ונחמן שי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מתן טיפולי שיניים, פה ולסת למבוטח עם שיתוק מוחין), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת נורית קורן, טלי פלוסקוב, אורלי לוי אבקסיס, יעקב מרגי, אורי מקלב, עבדאללה אבו מערוף, אברהם נגוסה, ענת ברקו, יואב קיש, איציק שמולי, איתן כבל, מרב מיכאלי ונחמן שי; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – הוראות לעניין הסדר חוב), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, אורלי לוי אבקסיס, אלי כהן, אילן גילאון, סתיו שפיר, איציק שמולי ועמר בר-לב; הצעת חוק חיסכון בחשמל (הפעלת מיזוג אוויר בדלתות סגורות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (פיצוי לדוגמה בהפרות שעניינן נסיעה באוטובוס), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מנחם אליעזר מוזס ואורי מקלב; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגבלת תקופת ההמתנה של בחינת נהיגה מעשית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת נורית קורן, מירב בן ארי, יעקב מרגי, קסניה סבטלובה, מיכל בירן, איציק שמולי, בצלאל סמוטריץ, יואב בן צור, אברהם נגוסה, אורי מקלב, אלי כהן, עבד אל חכים חאג' יחיא, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, טלי פלוסקוב, אורלי לוי אבקסיס, ענת ברקו, איתן כבל ונחמן שי; הצעת חוק הגיור הצבאי, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אביגדור ליברמן, שרון גל, רוברט אילטוב, חמד עמאר, סופה לנדבר ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זכאות לנקודות זיכוי להורה במשפחה חד-הורית שנישא מחדש), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, רחל עזריה ואלי אלאלוף; הצעת חוק שירות הקבע בצבא ההגנה לישראל (הליכים לעניין החלטות הנוגעות לחיילים בשירות קבע) (תיקון – סמכות נגררת ומקום מושב), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי ויואב קיש; הצעת חוק הגבלת השכר בסקטור הציבורי, התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פיצוי עבור שירות מילואים לעצמאים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב קיש, איילת נחמיאס ורבין, מכלוף מיקי זוהר, דוד ביטן, ינון מגל, יחיאל חיליק בר, שלי יחימוביץ, איתן כבל, דניאל עטר, מיקי לוי, רועי פולקמן ומירב בן ארי; הצעת חוק שירותי תיירות (תיקון – פיקוח על דירות נופש), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, איתן כבל, יעקב פרי, חיים ילין, מאיר כהן וזהבה גלאון; הצעת חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות (תיקון – טיפול נפשי לילדים נפגעי עבירות מין או אלימות במשפחה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, דב חנין, עבד אל חכים חאג' יחיא, ג'מאל זחאלקה, מסעוד גנאים, באסל גטאס, עבדאללה אבו מערוף, יוסף ג'בארין ויואל חסון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת זכויות אלמן ואלמנה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זוהיר בהלול, יחיאל חיליק בר, אורן אסף חזן, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי, איתן ברושי, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, עליזה לביא, מיקי לוי, עיסאווי פריג', קארין אלהרר, ינון מגל, שרון גל, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, דב חנין, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, יעל גרמן, איתן כבל, יואל חסון, יוסי יונה ואיל בן ראובן; הצעת חוק הפיקוח על מעונות-יום לפעוטות, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון ויעקב מרגי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – מעמדם של אחראי שמירה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת חיים ילין, יואב בן צור, מירב בן ארי, אבי דיכטר, טלי פלוסקוב, יעקב מרגי, יואל חסון, מיקי לוי, עליזה לביא ואיתן כבל; הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון – התארגנות עסקית בתחום הנשלט על-ידי מספר קטן של מזמינים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ ואורי מקלב; הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – תג נכה אישי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, קארין אלהרר ומיקי רוזנטל; הצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות (תיקון – הגנה מפני תביעות לפי חוק איסור לשון הרע), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת טלי פלוסקוב, רועי פולקמן, אלי אלאלוף, מירב בן ארי, יפעת שאשא ביטון, איתן ברושי, איתן כבל, מרב מיכאלי, יוסי יונה, מיקי לוי, דב חנין וקסניה סבטלובה; הצעת חוק העונשין (תיקון – הארכת ההתיישנות על עבירות מין בקטינים), התשע"ה–2015, מאת חברות הכנסת שלי יחימוביץ, אורלי לוי אבקסיס ועליזה לביא; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – קביעת זמן הגעה מרבי להגעת טכנאי לבית הלקוח במקרה של מוצר חיוני), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', נורית קורן, זהבה גלאון, חיים ילין, אילן גילאון, אוסאמה סעדי, תמר זנדברג, זוהיר בהלול, איל בן ראובן, יוסי יונה, נחמן שי, יעקב פרי, מיקי לוי, אחמד טיבי, מיכל רוזין ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – מניעת השתתפות בבחירות בשל היעדר ייצוג לבני שני המינים), מאת חברי הכנסת קסניה סבטלובה, טלי פלוסקוב, רויטל סויד, תמר זנדברג, קארין אלהרר, דניאל עטר, איל בן ראובן, איימן עודה, זוהיר בהלול, מנואל טרכטנברג, שלי יחימוביץ, סופה לנדבר, אראל מרגלית ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון – שלילת מימון ממפלגה שקוראת להטלת חרם על מדינת ישראל), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אביגדור ליברמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ההתיישנות (תיקון – תביעה בגין אחריות לפגיעה מינית בקטין), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק לטיפול בכתות פוגעניות, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, דוד אמסלם, דוד ביטן, יעקב מרגי, קארין אלהרר, איילת נחמיאס ורבין, זהבה גלאון, אורן אסף חזן, מרב מיכאלי, דניאל עטר, קסניה סבטלובה, נאוה בוקר, מיכל רוזין, מירב בן ארי, מיקי לוי, מכלוף מיקי זוהר, מאיר כהן ועליזה לביא; הצעת חוק העונשין (תיקון – אחראי על קטין או חסר ישע לעניין חובת הדיווח), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, רחל עזריה, איתן כבל, מרב מיכאלי, קארין אלהרר, עבדאללה אבו מערוף, יפעת שאשא ביטון ועליזה לביא; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – העברה למענה אנושי בתפריט הראשון בעת התקשרות לעוסק), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, רוברט אילטוב, דב חנין, דוד ביטן, אורן אסף חזן, יוסי יונה, יחיאל חיליק בר, מירב בן ארי, יואל חסון, ענת ברקו, מיכל רוזין, תמר זנדברג, עמר בר-לב, משה גפני, מיקי רוזנטל, נחמן שי, טלי פלוסקוב, אחמד טיבי, יצחק וקנין, יואב קיש, מיקי לוי, ינון מגל ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת תקופת כהונה של ראש הממשלה), מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, חיים ילין, איתן ברושי, איימן עודה ודניאל עטר; הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (מדרוג עבירות ועונשים בסם קנבוס), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת ינון מגל, תמר זנדברג, שלי יחימוביץ, יואב קיש, עפר שלח, שרון גל, רוברט אילטוב, סופה לנדבר, מירב בן ארי, איציק שמולי, מיכל רוזין, רחל עזריה, יעקב פרי, דניאל עטר, יחיאל חיליק בר, טלי פלוסקוב, אילן גילאון, חיים ילין, יואל חסון, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, זהבה גלאון, מכלוף מיקי זוהר ויוסי יונה; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הפקעת זכויות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף, עבד אל חכים חאג' יחיא וטלב אבו עראר; הצעת חוק הצמדת שכר שוטרים וסוהרים לשכר משרתי קבע בצה"ל (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברות הכנסת שלי יחימוביץ ונאוה בוקר; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (התאגדות שוטרים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ ומיקי רוזנטל; הצעת חוק החברות (תיקון – ייצוג הולם לבני שני המינים בדירקטוריונים של חברות ציבוריות), התשע"ה–2015, מאת חברות הכנסת שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, מיכל בירן, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, ציפי לבני, רויטל סויד ומרב מיכאלי; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – אישור ועדה להתקנת תקנות בדבר העברת מידע), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (השוואת תנאים בין שכיר לעצמאי בחיסכון ארוך טווח), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ ואורי מקלב; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – מענק לעצמאי בעד הכנסה מפוקחת), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, אלי אלאלוף ורחל עזריה; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (הזדהות שוטר בעת פיזור הפגנה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, אברהם נגוסה, טלי פלוסקוב, איימן עודה, תמר זנדברג, בצלאל סמוטריץ, רוברט אילטוב וחמד עמאר; הצעת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה (תיקון – כללים לעניין בטיחות אש ביערות ובחורשים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אחמד טיבי, מסעוד גנאים, עבד אל חכים חאג' יחיא, דב חנין, עאידה תומא סלימאן, עבדאללה אבו מערוף, חנין זועבי, טלב אבו עראר, אוסאמה סעדי ואיימן עודה; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – יישום שקיפות המידע לטובת הציבור), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – יישום שקיפות המידע לטובת הציבור), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק הגנה על כספי ציבור (איסור מימון ומתן שירותים למאחזים בלתי מורשים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, דניאל עטר, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה ואיל בן ראובן; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – זכות לנוכחות הורה בעת טיפול ביילוד), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, יפעת שאשא ביטון, יעל גרמן, איילת נחמיאס ורבין, משה גפני, מנחם אליעזר מוזס ויואב בן צור; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (עידוד הצמיחה לעסקים זעירים, קטנים ובינוניים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס, איימן עודה, אחמד טיבי, עבדאללה אבו מערוף, מסעוד גנאים, תמר זנדברג, מיכל בירן, אילן גילאון, זהבה גלאון, עיסאווי פריג', קסניה סבטלובה, מיכל רוזין, מנואל טרכטנברג, יוסי יונה, יוסף ג'בארין, טלב אבו עראר, דב חנין, אוסאמה סעדי ועבד אל חכים חאג' יחיא; הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – סגירת סניפים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, אורי מקלב, דוד ביטן, יצחק וקנין, עבד אל חכים חאג' יחיא, דב חנין, יוסי יונה, איילת נחמיאס ורבין, טלי פלוסקוב, יעקב פרי, עיסאווי פריג', נורית קורן, נאוה בוקר, נחמן שי, ענת ברקו, אחמד טיבי, מיכל רוזין, תמר זנדברג, זהבה גלאון, יואל חסון, משה גפני ומיקי רוזנטל; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – חובת דיווח של גופים בשירות הציבורי על העסקת עובדי קבלן שירות), התשע"ה–2015, מאת חברות הכנסת שלי יחימוביץ ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הסדרת מעמדם של פליטים ומבקשי מקלט, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, נחמן שי, עמר בר-לב, זוהיר בהלול, סתיו שפיר, איתן כבל, מיכל בירן, יוסי יונה, קסניה סבטלובה, איציק שמולי, דניאל עטר ועמיר פרץ; הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון – סמכות בענייני גיור), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אביגדור ליברמן, שרון גל, רוברט אילטוב, חמד עמאר, סופה לנדבר ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – הכנסה נוספת), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מרדכי יוגב; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה למעון), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויפעת שאשא ביטון.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח מבקר המדינה על פיתוח משק הגז הטבעי.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קוריאה בדבר תוכנית לחופשת עבודה; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדבר תוכנית לחופשת עבודה; הסכם שיתוף פעולה במחקר ופיתוח תעשייתי בין המשרד הכלכלי והתרבותי של טייפה בתל-אביב לבין המשרד הכלכלי והתרבותי של ישראל בטייפה; מזכר הבנה בין ממשלת מדינת ישראל לבין מדינת מרילנד בדבר שיתוף פעולה דו-צדדי במחקר ופיתוח תעשייתי במגזר הפרטי.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיעכם כי חבר הכנסת יואב קיש ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק הגנת השכר (תיקון – פטור מדמי טיפול מקצועי-ארגוני), התשע"ה–2015, שמספרה פ/1741/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: המגמות השליליות במשמרת של נתניהו, ערעור היחסים מול ארה"ב והשינוי האסטרטגי ביחסי הכוחות בין מדינות המזרח התיכון;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונו ההיסטורי של ראש הממשלה נתניהו במדיניות החוץ והרס היחסים מול ארה"ב הביאו לחתימת הסכם רע בין המעצמות לאיראן;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שני היום, אז סדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן היא מטעם המחנה הציוני: המגמות השליליות במשמרת של נתניהו, ערעור היחסים מול ארצות-הברית והשינוי האסטרטגי ביחסי הכוחות בין מדינות המזרח התיכון.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב מטעם הממשלה הוא השר לנושאים אסטרטגיים והסברה גלעד ארדן.

דב חנין: כבוד היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: על ההצעה הזאת ועל ההצעה מטעם יש עתיד – כישלונו ההיסטורי של ראש הממשלה נתניהו במדיניות החוץ – ישיב ביחד גלעד ארדן, על שתי ההצעות ביחד.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, על הצעות אחרות, כמו הצעתו של אדוני, ישיב השר שטייניץ, כי זה בתחום האנרגיה והגז.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סליחה, אדוני.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אין ספק שהיום היינו צריכים להיות חלק מדיון במליאה, שוודאי ראש הממשלה היה צריך להתייצב כאן כדי לשמוע מה הכנסת אומרת על מה שהתרחש בשבועות האחרונים.

עמיר פרץ: בהצעת האי-אמון הזו לא מוטלת עלי החובה להוכיח כי הסכם הגרעין שנחתם בווינה הוא כישלון היסטורי.

עמיר פרץ: רוב חברי הבית חושבים כך, הציבור חושב כך, ובמיוחד ראש הממשלה חושב כך.

עמיר פרץ: ראש הממשלה עובר ממיקרופון למצלמה, מריאיון לאולפן, כדי לחזור על המסר שזה הסכם רע, טעות היסטורית, כישלון, כישלון.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, כשלושה עשורים גם אתה וגם אני משרתים את עם ישראל, כל אחד בדרכו, כל אחד בתפיסתו.

עמיר פרץ: היינו עדים לאירועים מאוד משמעותיים, חלקם כתוצאה מהתלקחות שאיבדה שליטה וחלקם פועל יוצא של מדיניות ותכנון מוקדם, אך בסופו של דבר כל אירוע ביטחוני או מדיני מחייב את השאלה – האם זו הייתה הדרך היחידה?

עמיר פרץ: האם זו הייתה הדרך הנכונה?

עמיר פרץ: האם נשקלו באמת כל החלופות?

עמיר פרץ: האם חשבנו על כל ההשלכות?

עמיר פרץ: מה מחיר קבלת החלטה?

עמיר פרץ: וחשוב מכך, מה מחיר אי-קבלת החלטה?

עמיר פרץ: ההסכם עם איראן לא בא כרעם ביום בהיר.

עמיר פרץ: הוא שיאו של תהליך ארוך, ולמען האמת די גלוי ושקוף.

עמיר פרץ: אין פה הפתעה, לא טקטית ולא אסטרטגית.

עמיר פרץ: לאירוע הזה היינו אמורים להגיע מוכנים, שולטים במתרחש, כשהאופציות בידינו והעולם אתנו, קשוב לעמדותינו, נכון לשמוע הסתייגויותינו, מוכן לשקול את הצעותינו.

עמיר פרץ: כבר כמעט שני עשורים שבהם ראש הממשלה שם את הנושא האיראני כנושא מרכזי, הן כאופוזיציה והן כאזרח מודאג.

עמיר פרץ: כראש הממשלה ב-2009, בנאום בר-אילן, אמר:

עמיר פרץ: זה שנים שאני פועל ללא לאות להקמת חזית בין-לאומית נגד ההתחמשות של איראן בנשק גרעיני.

עמיר פרץ: אמר וצדק, כי זה הנושא שראש הממשלה הגדיר.

עמיר פרץ: הוא שם את הכול הצדה, שום דבר אחר באמת לא היה על סדר-יומו.

עמיר פרץ: כראש ממשלה קבע סדר-יום החלטי, חד-ערכי.

עמיר פרץ: שִעבדת, אדוני ראש הממשלה, את כל האינטרסים של מדינת ישראל לעניין האיראני, שינית את סדרי העדיפויות של מערכת הביטחון, קבעת שאין פנאי לטפל באיכות החיים כי אנחנו עסוקים בחיים עצמם.

עמיר פרץ: לכן, אדוני ראש הממשלה, ההסכם הזה הוא כולו שלך.

עמיר פרץ: זהו המקרה הבולט ביותר שבו אין דרך לחלק את הכישלון – טוב או רע, זה אתה ורק אתה.

עמיר פרץ: למי תגלגל, אדוני ראש הממשלה, הפעם את כישלונך?

עמיר פרץ: לשר לעניינים אסטרטגיים?

עמיר פרץ: לשר לענייני מודיעין?

עמיר פרץ: לשר הביטחון?

עמיר פרץ: אין לך לאן לגלגל אותו.

עמיר פרץ: אין גם צורך לעשות בדיקת אבהות, כי הדנ"א של הכישלון הזה הוא כולו שלך, וברור לחלוטין כי אם היית מצליח בדרכך לא היית מאפשר לאיש להיות שותף להצלחה, ולכן אין כל סיבה שמישהו יהיה שותף אתך בכישלון.

עמיר פרץ: תקצר היריעה ותתייגע המליאה מפירוט נתיב התעתועים שאליו גררת את מדינת ישראל, אך את הדבר המרכזי מוכרחים לנתח.

עמיר פרץ: עמדו בפניך, אדוני ראש הממשלה, שתי חלופות מרכזיות: האחת, העימות הצבאי, והשנייה, ההידברות הדיפלומטית, במיוחד ובעיקר עם ידידתנו ארצות-הברית.

עמיר פרץ: בסוף 2012, אחרי שהתחלפו כל ראשי המערכת הצבאית והביטחונית, אלה שכביכול התנגדו לתקיפה, הגיעו למדינת ישראל מזכירת המדינה קלינטון ומזכיר ההגנה פּאנטה לביקורים שנועדו למנוע כביכול מימוש פעולה צבאית ולאפשר זמן נוסף למיצוי הסנקציות ולמהלכים הדיפלומטיים.

עמיר פרץ: ואתה הודעת בתום הביקורים האלה, ואני מצטט: זה חייב להשתנות.

עמיר פרץ: זה חייב להשתנות מהר, כי הזמן לפתרון בדרכי שלום הולך ואוזל.

עמיר פרץ: חלף זמן, אדוני ראש הממשלה, והסתבר כי באופן מעשי התקיפה ירדה מסדר-יומך.

עמיר פרץ: מהיכרותי את המשמעויות, אני חושב כי זאת הייתה החלטה נכונה.

עמיר פרץ: אך מרגע שאלה היו פני הדברים, היית חייב לקבל החלטות אמיצות ולבצע את החיבורים הנכונים; אך אתה התחמקת מקבלת החלטות, פחדת מהכרעות, ועכשיו אתה מתחמק מאחריות.

עמיר פרץ: האם זאת מנהיגות?

עמיר פרץ: אתה מציג את עצמך כמומחה מספר אחת לנושא האיראני, לכן מצפים ממך להחלטות, למדיניות ברורה, למאמץ מדיני של ממש.

עמיר פרץ: במקום זה אתה מתרץ, מאיים, כועס, נרגן, מאשים, מפזר ומעצים פחדים.

עמיר פרץ: הפכת לנביא זעם וחורבן של העת החדשה.

עמיר פרץ: והנה אנחנו מתעוררים למציאות חדשה, כאשר אויבינו מתחזקים וידידינו מתרחקים; איראן לגיטימית יותר עם משאבים גדולים יותר, שחלקם יוזרמו למימון הטרור, והכול בראשות משטר קיצוני, שלמרות ההסכם לא שינה את דרכו ולא את מסריו; והכול בתקופה שבה מבנה המזרח התיכון, במעגלים הנושקים את גבולותיה של מדינת ישראל ובמעגלים הרחוקים יותר, מתפרק לנגד עינינו והופך עמוס יותר ויותר בארגוני טרור קיצוניים, בלתי צפויים, עם אצבע קלה על ההדק, ללא שום אחריות מדינתית; מזרח תיכון שהאי-שקט שבו ילך ויגבר, מגמות ההתגרענות במדינות נוספות ילכו ויתחזקו.

עמיר פרץ: לכן הערכת המצב האסטרטגית היא חד-משמעית: ניתן לקבוע כי המציאות היום קשה יותר מאשר המציאות לפני ההסכם.

עמיר פרץ: אין לי שום כוונה להתחרות ברטוריקה שלך, אדוני ראש הממשלה, וביכולתך לתאר את המסקנות, אך החרפת הרטוריקה אינה תחליף לניתוח אמיתי וללקיחת אחריות.

עמיר פרץ: אי-אפשר להיכנס לפרטים, מפאת רגישות הנושא, אך יש מספיק סיבות טובות לשאול אותך: מדוע, אדוני ראש הממשלה, התעלמת מפתרונות חלופיים שהוצגו בפניך?

עמיר פרץ: הוצגו על-ידי צה"ל, על-ידי המוסד, בוודאי על-ידי המל"ל שמחויב לכך על-פי חוק.

עמיר פרץ: כמה באמת קיימת את החובה המוטלת עליך לדון בתפיסה של האיפכא מסתברא שהייתה חייבת להיות חלק מהדיון?

עמיר פרץ: אני פונה אליך, אדוני ראש הממשלה, כמי שיושב עדיין על ההגה של המכונית הזאת, שהיא מדינת ישראל, עם ישראל.

עמיר פרץ: אתה לא יכול להמשיך להתנהג כמו הנהג שהתחפר, ובמקום לחשב מסלול מחדש אתה ממשיך ללחוץ בפול גז ולהתחפר עוד ועוד ועוד; עצור רגע, חשוב מחדש, כי אנחנו במציאות חדשה.

עמיר פרץ: לפני שאתה ממשיך בהסתערות שיכולה להעמיק את הקרע בינינו לבין ארצות-הברית והעולם החופשי, נראה כי זה מסע חסר תוחלת.

עמיר פרץ: הרי לא מדובר במצב שהיה לפני שבועיים, של ערב ההסכם, שאז כל מהלך שהאמריקאים היו עושים היה משפיע על ההסכם כולו.

עמיר פרץ: גם אם תצליח לגרום לכך שהחוק שמבטל את הסנקציות לא יעבור, וגם אם תצליח להשיג רוב נגד הווטו של נשיא ארצות-הברית, הרי החלק המרכזי המדאיג אותך, ביטול הסנקציות, כבר יצא לדרך.

עמיר פרץ: חברות בין-לאומיות רבות כבר דואגות לחדש את הפעילות הכלכלית באיראן.

עמיר פרץ: האו"ם מאשר את ההסכם היום – – –

יעקב פרי: כבר אישר.

עמיר פרץ: האו"ם אישר את ההסכם היום, ועתה, לפי מיטב ידיעתי – – –

גלעד ארדן: הרמתם כוסית?

גלעד ארדן: זה נשמע שאתם שמחים.

גלעד ארדן: ככה זה נשמע, מה לעשות.

עמיר פרץ: אנחנו לא שמחים, אנחנו עצובים מאוד.

עמיר פרץ: זה רגע עצוב מאוד.

עמיר פרץ: אבל צריך לדעת מי היה ומי צריך לשאת באחריות.

עמיר פרץ: האו"ם אישר את ההסכם, ואתה, אדוני ראש הממשלה, לפי מיטב ידיעתי, אינך מתוכנן להופיע לא בפני הדומא הרוסית, לא בפני הבונדסטאג הגרמני, לא בפני הפרלמנט הבריטי, לא בפני הסנאט הצרפתי או מועצת העם בסין.

עמיר פרץ: לכן, אדוני ראש הממשלה, עצור, עשה חשיבה מחדש, תבחן, כיצד ניתן למזער את כישלונך?

עמיר פרץ: כיצד ניתן לייצר כלים חדשים שיקטינו את הנזקים הקשים שגרמת למדינת ישראל?

עמיר פרץ: אני רוצה לסכם את דברי ולומר לך, ראש הממשלה: רצית להקים חזית בין-לאומית נגד איראן, ויצרת חזית בין-לאומית נגד ישראל.

עמיר פרץ: רצית ליצור דה-לגיטימציה לאיראן, ויצרת דה-לגיטימציה הולכת ומתגברת לישראל.

עמיר פרץ: חזרת ואמרת כי כל האופציות על השולחן, ומצאנו את עצמנו בלי אופציות ובלי שולחן.

עמיר פרץ: במרס 2012 אמרת בקול רם ולתשואות חברי איפא"ק את המשפט הידוע: אם זה נראה כמו ברווז, הולך כמו ברווז, מגעגע כמו ברווז, כנראה זה ברווז.

עמיר פרץ: ובכן, אדוני ראש הממשלה, לך ותעשה חשבון נפש אמיתי.

עמיר פרץ: תגיע למסקנה שאם זה נראה כמו כישלון, נשמע כמו כישלון מהדהד, כנראה זה כישלון, וכולו שלך, ולכן על הכנסת להביע אי-אמון בך ובממשלתך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת עפר שלח – כישלונו ההיסטורי של ראש הממשלה נתניהו במדיניות החוץ והרס היחסים מול ארצות-הברית הביאו לחתימת הסכם רע בין המעצמות לאיראן, מטעם סיעת יש עתיד, כאמור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, לרשות אדוני עד עשר דקות.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, בספר הקלאסי "מצעד האיוולת" – חבר הכנסת שי, אתה בטח מכיר את זה – הגדירה ברברה טוכמן שלושה תנאים לכך שהחלטה מדינית תיחשב לאיוולת: הראשון, חובה שתוצאותיה השליליות ייראו כבר בזמנה ולא לאחר מעשה; השני, חייבת להיות דרך פעולה חלופית שאפשר היה לנקוט אותה; השלישי, שהמדיניות היא מדיניות של קבוצה ולא של שליט יחיד.

עפר שלח: התנהלותה של ישראל, בראשות בנימין נתניהו, אל מול התהליך שהוביל להסכם של המעצמות עם איראן עונה בהחלט על שני התנאים הראשונים: התוצאות השליליות ניכרות כבר היום.

עפר שלח: נחתם הסכם מדאיג ומלא חורים שלישראל לא הייתה שום השפעה על תוכנו ואין לה שום השפעה על מה שיקרה בעקבותיו; שנית, גם דרך הפעולה החלופית הייתה קיימת.

עפר שלח: אנחנו ורבים אחרים הצבענו עליה בזמן אמת.

עפר שלח: היעדרו של התנאי השלישי הוא מה שעושה את הסיפור למשהו חמור הרבה יותר, חמור מאיוולת.

עפר שלח: בנימין נתניהו, כנגד דעתם של פוליטיקאים, אנשי מדיניות חוץ ואנשי ביטחון, הוא לבדו שהוביל אותנו אל הכישלון המדיני והדיפלומטי החמור ביותר בדורנו.

עפר שלח: הדבר החמור ביותר בהסכם וינה אינו הפרטים הבעייתיים כשלעצמם, של הפיקוח הרופס על מתקני העשרת הגרעין באיראן והפרויקט הצבאי האיראני לנשיאת הפצצה, גם לא העובדה המדאיגה מאוד כשלעצמה, שלכלכלה האיראנית יוזרמו מאות-מיליארדי דולרים, שחלק מהם יעבור ודאי לחיזוק אויביה של ישראל בגבולות, "חיזבאללה", "חמאס" ואחרים.

עפר שלח: כל זה רע מאוד, ולפחות חלק מזה היה אפשר למנוע.

עפר שלח: אילו היה האינטרס הישראלי נוכח בחדר; אילו היינו שותפים לדיונים של ארצות-הברית והמעצמות האחרות ולא נוקטים עמדה תוקפנית, מסתגרת ומתבדלת; אילו העלה ראש הממשלה הצעה קונסטרוקטיבית אחת שאפשר היה להציג במשא-ומתן, אולי הייתה הדרישה המוצדקת שאיראן תרסן את תוקפנותה מול ישראל הופכת לתנאי להסכם.

עפר שלח: אבל בווינה קרה דבר חמור מזה – הולך ומתעצב סדר חדש במזרח התיכון.

עפר שלח: שר החוץ האיראני זריף, נציגה של ממלכת הרשע האזורית, עמד על הבמה והניף ידיים עם מנהיגי עולם.

עפר שלח: העולם רואה בו נציגהּ של מעצמה אזורית, רשעה, חתרנית וקנאית, אבל כוח שיש להתחשב בו ולעשות אתו עסקאות בקנה-מידה היסטורי.

עפר שלח: ישראל לא שם.

עפר שלח: ישראל של נתניהו הפכה להיות הקרוב הטרחן והמעייף, זה שכולם יודעים מה הוא יגיד ואיש לא באמת מדבר אתו.

עפר שלח: לדבר הזה יהיו השלכות אדירות על ביטחוננו.

עפר שלח: עם "חיזבאללה" ו"חמאס" נדע להתעמת, נדע לנצח.

עפר שלח: עם בידוד וחוסר רלוונטיות, שכל כולו תולדה של מנהיגות עיוורת, יהיה הרבה יותר קשה להתמודד.

עפר שלח: זה לא קרה ביום אחד, אבל נבע רק מדבר אחד: בסוגיה שבה היינו יותר מכול זקוקים שהעולם, וארצות-הברית בראשו, ייצגו אותנו מול אויב מנוסה ועקשן, ראש הממשלה הוא שהרחיק אותנו במו-ידיו מחדר הדיונים.

עפר שלח: הוא בחר בדרך של קריאת תיגר פומבית וחסרת תקדים על נשיא ארצות-הברית; העליב את פקידי הממשל הבכירים ביותר, לא העלה אפילו פעם אחת חלופה אמיתית שאפשר היה להציג בלוזאן או בווינה.

עפר שלח: השגריר בוושינגטון, מקורבו של ראש הממשלה, מדבר רק עם המפלגה הרפובליקנית.

עפר שלח: התוצאה הייתה שהממשל פשוט נאטם לטענות שלנו, ואתו שאר המעצמות.

עפר שלח: זה לא נבע מאנטישמיות או מאנטי-ישראליות; לישראל היו מוכנים להקשיב בוושינגטון, בברלין או במוסקבה – את ביבי אף אחד כבר לא רוצה לשמוע.

עפר שלח: אי-אפשר לפקפק ברמת המחויבות של ראש הממשלה למנוע מאיראן פצצה גרעינית.

עפר שלח: אבל רבים כל כך הזהירו אותו מהתוצאות החמורות של הנתק עם הממשל.

עפר שלח: כשנתניהו נסע לנאום בקונגרס ערב הבחירות בישראל, אמרנו שיותר משהוא מערב את האמריקנים בפוליטיקה שלנו הוא מתערב בעצמו בפוליטיקה האמריקנית, שהיא היום משוסעת ומורעלת עד כדי שיתוק; אמרנו שהוא עצמו גורם לדמוקרטים שמתנגדים להסכם להתקבץ סביב נשיאם אל מול ההתקפה הברוטלית של הרפובליקנים, ולכן מחבל ביכולת להשפיע על ההסכם.

עפר שלח: אמרנו שבסופו של דבר, מי שאמורים להגן על האינטרס שלנו הם אובמה וקרי, לא החברים של ביבי מהמפלגה ששלדון אדלסון תורם לה.

עפר שלח: אבל נתניהו לא הקשיב.

עפר שלח: ראש הממשלה אמר אז מה שהוא אומר היום: שיש לו חובה מוסרית לומר את דברו בפני הקונגרס.

עפר שלח: כי אצל ביבי, לדבּר זה לעשות.

עפר שלח: האמת היא שהחובה שלו לא הייתה לדבר בקפיטול, אלא לעשות הכול למען האינטרס של ישראל.

עפר שלח: וכדי שזה יקרה הוא היה חייב לדבר עם הממשל, לשבת אתו בחדרים סגורים כדי להשפיע; לא להתגייס בגלוי לצד של יריביו המרים.

עפר שלח: נתניהו בחר במה שהוא יודע לעשות: לנאום, ולעזאזל הנזק, שכל אחד מאתנו ידע שהוא יקרה.

עפר שלח: את כל זה הוא עשה על דעת עצמו, ועל דעת עצמו הוא פועל עכשיו: במקום לתקן את היחסים עם הממשל, הוא מנהל בגלוי מאבק חסר סיכוי ומזיק על ההצבעה בקונגרס, שלא תבטל את ההסכם וממילא מחייבת רק את ארצות-הברית.

עפר שלח: הרי ההסכם כבר אושר לפני שעה קלה במועצת הביטחון.

עפר שלח: במקום להפוך את ישראל לשותפה ליישום ההסכם ולדון עם האמריקנים על שמירת יתרונה האיכותי, הוא ממשיך את הנתק עם הממשל, שצריך לזכור – יכהן בוושינגטון עד ינואר 2017.

עפר שלח: ובמקום לצאת למהלך אזורי יחד עם המדינות המתונות, ששותפות לנו בדאגה שלהן מהתוקפנות האיראנית, הוא מסרב לכל התקדמות בסוגיה הפלסטינית.

עפר שלח: ושיהיה ברור: התקדמות כזו היא תנאי לשותפות שלנו, לצד מדינות כמו מצרים וסעודיה, בעיצובו של המזרח התיכון בעידן של סכנות ואיומים.

עפר שלח: כבר שנים בנימין נתניהו מתרץ כל מחדל ואי-עשייה שלו בכך שהוא מסור למאבק בגרעין האיראני.

עפר שלח: כבר שנים הוא טוען שהוא היחיד שידע לנהל אותו כראוי.

עפר שלח: בפועל, זו התנהגותו שלו שביטלה את יכולתנו להשפיע.

עפר שלח: היום איראן חזקה יותר, תוקפנית יותר, מקובלת יותר בעולם, ובעוד עשר שנים תוכל להחליט אם פניה לפצצה.

עפר שלח: בכך, נתניהו נכשל כישלון חרוץ, חמור יותר מאיוולת, בדבר שהיה התירוץ היחיד שלו לכך שאינו מתפקד כראש ממשלה.

עפר שלח: חוסר התפקוד הזה כשלעצמו הוא סיבה מספקת לאי-אמון בו; עכשיו באים התבוסה הדיפלומטית המוחצת, הבידוד וחוסר הרלוונטיות שלנו בעולם, והתוצאות הקשות בתחום היחיד שבו עסק, ועסק לבדו, וחורצים סופית את דינו ואת דינה של הממשלה שבראשה הוא עומד.

עפר שלח: אני קורא לכנסת לעשות את הדבר הנכון ולהביע בה אי-אמון, הרי שאר העולם כבר עשה את זה לפנינו.

עפר שלח: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר גלעד ארדן, השר לביטחון פנים, אך בנושא הזה הוא השר לנושאים אסטרטגיים והסברה.

יולי יואל אדלשטיין: גלעד ארדן ישיב בשם הממשלה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, האמת, אני אפילו לא יודע מאיפה להתחיל.

קריאה: מההתחלה.

גלעד ארדן: באמת, כל כך הרבה היפוך של מציאות ודמיון, אמת ושקר, כל כך הרבה מהערבובים שלכם יש בנאומים שלכם, שבאמת קשה לי לדעת מאיפה להתחיל.

גלעד ארדן: אתם עליתם עם – ככה – דברי קטגוריה מאוד מאוד סדורים, שהוקראו.

גלעד ארדן: אני יכול לדבר מהלב בנושא הזה, כי אין מה לכתוב; העם רואה והעם שומע את כולנו.

גלעד ארדן: ההיסטוריה תשפוט את כולנו, בעיקר את אלה שלא יודעים מתי להתעלות למען האינטרס הלאומי, ותמיד תמיד נשאבים לאינטרס הפוליטי המיידי, הצר, אתם יודעים מה – אפילו האנטי-דמוקרטי.

גלעד ארדן: מתי היו לנו בחירות?

גלעד ארדן: אני לא זוכר את התאריך, אבל זה קורה פעם אחר פעם.

גלעד ארדן: הרי זה כבר יותר – – –

נחמן שי: 17 במרס.

גלעד ארדן: לא, זה לא משנה.

גלעד ארדן: התוצאות תמיד יהיו הרי בערך אותן תוצאות, והשמאל, רק אם יעבוד על הציבור ויעמיד בראשו איזה מנהיג עם רקע ביטחוני בתחפושת, שיעבוד על הציבור כאילו הוא יהיה ביטחוניסט, ואז ישנה אידיאולוגיה – חוץ מאשר בנתונים כאלה אין לכם הרי סיכוי להיבחר.

גלעד ארדן: ולמה אין לכם סיכוי להיבחר?

גלעד ארדן: אולי תשאלו פעם אחת את עצמכם באמת, לעומק, תסתגרו כמה שבועות בחדר סגור, ותנהלו – דרך אגב, חבר הכנסת הרצוג התחיל לומר את הדברים האלה בימים האחרונים.

גלעד ארדן: אבל מהר מאוד, אחרי כנראה הלחץ העיתונאי שהופעל עליו, הוא מהר מאוד נבהל, והיום הוא כבר שלח נציג שיציג תזה אחרת בהצעת האי-אמון.

גלעד ארדן: כי העם חכם – העם חכם, חברי באופוזיציה; הוא רואה את מה שאתם אומרים, הוא רואה את כל ההבלים שנכתבים בכלי התקשורת, ואז הוא מסתכל על המזרח התיכון, והדברים לא מתחברים.

גלעד ארדן: הוא זוכר מי קרא את המפה, הוא זוכר מה אמרו לו מהליכוד, הוא זוכר מה ראש הממשלה אמר שנים רבות כשהוא הזהיר מערפאת, כשהוא הזהיר מעליית ה"חמאס", כשהוא הזהיר מהעלייה של ארגונים אסלאמיים קיצוניים, והוא זוכר את כל האשליות שאתם מוכרים לו כל השנים, פעם אחר פעם.

מאיר כהן: רגע, וזה לא קרה?

מאיר כהן: וזה לא קרה?

גלעד ארדן: הרי מתי יאיר לפיד נזכר לקרוא את המציאות בצורה שראש הממשלה מטיף לה כבר שנים רבות?

גלעד ארדן: מתי?

גלעד ארדן: כשהוא כתב טורים?

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: כשהוא ישב בממשלה?

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: אחרי שנזרקתם מהממשלה, אז עכשיו אתם נזכרים.

גלעד ארדן: ואתם לא נזכרים הרי בשם איזשהו אינטרס לאומי אמיתי.

גלעד ארדן: ראש המפלגה שלכם בא, כשזה נוח לו הוא יגן על ישראל מפני הדה-לגיטימציה – Oh yeah.

גלעד ארדן: ושנייה אחרי זה, כשזה נוח לו לתקוף את ראש הממשלה, כשיש עדיין 60 ימים לעצור את ההסכם, שאתם עלק אומרים לציבור שאתם מבינים למה הוא רע למדינת ישראל, לאן אתם נשאבים כמו דבורים אל הפרח?

גלעד ארדן: אל הביקורת, אל זה שאתם תַראו עכשיו חזית מפולגת, מסוכסכת, שכמובן יהיה מי שייכנס בה, אם מקרב הפלסטינים, אם מקרב גורמים קיצוניים – דרך אגב, לא שמעתי מי בסעודיה התנהג כל כך לא יפה כלפי נשיא ארצות-הברית, שגם לא הקשיבו לסעודים.

עפר שלח: המלך הסעודי הלך לנאום בקונגרס?

גלעד ארדן: מה, הכול אצלכם זה סביב ההתנהגות האישית של ראש הממשלה?

גלעד ארדן: לא נגמלתם עוד מזה כשערפאת סירב לאהוד ברק בקמפ-דייוויד?

גלעד ארדן: אתם באמת עדיין מאמינים שעל בסיס מי נכנס ראשון לחדר, מי עשה כבוד אחד לשני, ראשי מדינות מחליטים להעניש ולשנות את המדיניות שלהם?

גלעד ארדן: באמת זה מה שאתם מאמינים?

גלעד ארדן: אתם חושבים שעם זה תשכנעו את הציבור?

גלעד ארדן: הציבור ישתכנע שמכיוון שראש הממשלה לא התנהג יפה לאובמה אז אובמה החליט למכור את כל האינטרסים הביטחוניים במזרח התיכון, ואם רק הוא היה מתנהג יותר בנימוס, ואם רק הוא היה משנה את איך שהוא מבקר את הפקידוּת ב-State-Department, כל המדיניות הייתה משתנה?

דניאל עטר: – – – לפי איך שראש הממשלה התנהג בסיעה שלכם – – – זה כסף קטן.

גלעד ארדן: אם אתם באמת חושבים שזה מה שיקרה, אז – שוב לא הבנתם את תוצאות הבחירות – –

חיים ילין: מה הקשר?

גלעד ארדן: – – שוב לא הבנתם מה קורה סביבנו במזרח התיכון, ובהיבט הפוליטי האישי זה אמור היה לשמח אותי, כי זה רק מבטיח שוב ושוב את התוצאות בבחירות הבאות.

גלעד ארדן: בהיבט הלאומי זה מאוד מאוד עצוב לי.

דניאל עטר: – – –

גלעד ארדן: זה מאוד עצוב לי, כי כל עוד כך אתם תמשיכו, וזה יהיה דפוס הפעולה-על-אוטומט שלכם, מדינת ישראל באמת – באמת תמשיך לשלם מחירים יקרים.

גלעד ארדן: להיות דמוקרטיה, יש לזה הרבה מאוד יתרונות.

גלעד ארדן: יש לזה גם חיסרון, כי כאשר הערבים ימשיכו וידברו נגדנו תמיד באותו קול, תמיד עם אותם טיעוני הבל מול המדינה הכי מוסרית כאן, שמקדשת ערכים שהם משותפים לנו ולמדינות אירופה, לנו ולארצות-הברית, תמיד הצורה הזאת של הדיון בינינו, שאין לה קווים אדומים, שכל אינטרס הוא לגיטימי, כל דבר, אפשר לתקוף אותו – – –

עפר שלח: כל הסבר – – – ניצחתם בבחירות.

גלעד ארדן: – – – כל דבר, אפשר לתקוף אותו – – –

עפר שלח: – – – כישלון מדיני.

גלעד ארדן: אני לא מסתפק בלנצח בבחירות, עפר שלח.

גלעד ארדן: אני רוצה גם שהמדינה תתחזק לאחר שיהיה לנו ניצחון בבחירות.

עפר שלח: רק אתה רוצה.

עפר שלח: רק אתה רוצה.

עפר שלח: רק אתה רוצה, גלעד.

גלעד ארדן: לא, אתם טועים.

גלעד ארדן: לא אמרתי שאתם לא רוצים, אמרתי שאתם טועים.

עפר שלח: אבל עד מתי תשתמשו בארגומנטציה הנמוכה הזאת?

עפר שלח: עד מתי תהפוך את זה לאיזה תחרות פטריוטיזם בגרוש?

עפר שלח: עד מתי?

גלעד ארדן: לא, לא דיברתי על פטריוטיזם כאן.

עפר שלח: מה?

גלעד ארדן: לא דיברתי על פטריוטיזם.

עפר שלח: לא, אנחנו מחזקים את הערבים.

נחמן שי: אבל זה ביקורת לגיטימית.

גלעד ארדן: נכון.

גלעד ארדן: בחוסר ההבנה שלכם, ביצרים הפוליטיים הבלתי-מוגבלים לתקוף את ראש הממשלה בכל סיטואציה, בכל עיתוי, ולא משנה גודל השעה, כן.

גלעד ארדן: אתם בעניין הזה מחלישים את מדינת ישראל.

גלעד ארדן: מחלישים אותה מאוד, את הביטחון הלאומי שלה.

גלעד ארדן: בדיוק אותה האשמה שלפני שנייה עמדת כאן והאשמת בה את ראש הממשלה.

גלעד ארדן: אבל כשאתה אומר את זה זה נשמע לך לגיטימי, וכשאני אומר את זה זה נשמע לך לא בסדר, לא לגיטימי.

גלעד ארדן: למה?

גלעד ארדן: מה הבעיה?

גלעד ארדן: האמירות האלה שלכם, שמחר ייקחו אותן ל'ניו-יורק טיימס" ולכל מקום אחר, יחלישו את העמדה של ראש הממשלה נגד ההסכם, ובעקיפין יחלישו את הביטחון של כלל אזרחי מדינת ישראל.

קריאה: אל תיכנס עם היושבים פה לתחרות מי עשה מה.

מאיר כהן: – – – דמגוג.

גלעד ארדן: כי כשההסכם הזה יאושר, וכאשר יעברו מאות-מיליארדים לאיראן, והיא תעביר אותם ל"חיזבאללה", ול"חמאס", ולעוד ארגוני טרור, למה שאתה אמרת כאן נגד ראש הממשלה יש תרומה לעניין הזה.

גלעד ארדן: מה לעשות, יש תרומה.

גלעד ארדן: אתה טוען שהוא היסטורית לא התנהל נכון, ואני אומר לך שאני חושב שהוא היחיד שהתנהל נכון.

גלעד ארדן: הוא היחיד ששם את הנושא הזה במקום גבוה בסדר העדיפויות.

גלעד ארדן: אם בכל השנים אחורה, במקום לעסוק בלהאמין ליאסר ערפאת וחבריו, הייתם גם אז, או לפחות אז, מגבים אותו, ייתכן מאוד שהיום היינו במקום אחר.

מאיר כהן: אסור להעביר ביקורת על ראש הממשלה?

גלעד ארדן: ייתכן מאוד.

גלעד ארדן: אז לפחות היום, כשלא זיהיתם את זה כל כך הרבה שנים, והתעסקתם בלהאמין ליאסר ערפאת או לאבו מאזן, שהיום גם ציפי לבני מבינה שהוא לא מעוניין במשא-ומתן – –

עפר שלח: יש לי חדשות בשבילך – ערפאת מת ב-2004.

עפר שלח: אנחנו ב-2015.

גלעד ארדן: – – אז אני לא אומר: שלו נעליכם מעל רגליכם, אבל לפחות בואו תתגייסו, בואו תעזרו – היום – למנוע את החיזוק של "חיזבאללה", למנוע את החיזוק של "חמאס".

מאיר כהן: אנחנו עושים גם את זה וגם את זה.

חיים ילין: אני לא ישן בלילה.

חיים ילין: אני לא ישן בלילה.

גלעד ארדן: מה אתם מצפים שיקרה בגלל הנאומים האלה שלכם?

גלעד ארדן: מה?

גלעד ארדן: הממשלה תיפול?

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: יש בחירות בשבועות הקרובים?

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: אז מה יצא מהנאומים האלה שלכם חוץ מלהחליש את עמדתה של מדינת ישראל בזירה הבין-לאומית?

גלעד ארדן: מה יצא?

חיים ילין: ראש הממשלה אמר והבטיח שהוא יעצור את ירי הטילים מעזה, נכון?

חיים ילין: הוא אמר.

חיים ילין: אני כל לילה – – –

נחמן שי: הוא אמר.

נחמן שי: הוא אומר הרבה דברים.

חיים ילין: אני לא מגבה אותו?

חיים ילין: מה, אני צריך לגבות את – – –

גלעד ארדן: לא, אתה לא מגבה אותו.

גלעד ארדן: האמת, אתה לא מגבה אותו.

גלעד ארדן: אתה וחברים אחרים דיברתם מייד על הסדר מדיני עם "חמאס" – –

חיים ילין: הוא אמר שהוא אחראי.

חיים ילין: הוא אמר.

גלעד ארדן: – – מייד לאחר "צוק איתן".

גלעד ארדן: ודאי.

גלעד ארדן: ושוב העדפתם את האינטרס הפוליטי על-פני האינטרס הלאומי.

חיים ילין: מה פוליטי?

חיים ילין: אני לא רוצה – – –

גלעד ארדן: כל מה שאתם אומרים זה פוליטי.

גלעד ארדן: מה זה?

גלעד ארדן: פוליטי.

גלעד ארדן: מה לא פוליטי?

גלעד ארדן: תגידו לי, את כל מה שאתם אומרים היום אי-אפשר להגיד בעוד 60 יום, לאחר שהקונגרס יחליט?

חיים ילין: – – – גם זה פוליטי.

גלעד ארדן: נשיא ארצות-הברית החליט שהוא מכפיף את ההסכם שלו עם איראן לקונגרס.

גלעד ארדן: אם הוא מכפיף את זה, איך יכול להיות שהמדינה שהיא המאוימת הראשונה על-ידי איראן, שהשליט של איראן אומר שהיעד ארוך-הטווח של השמדת ישראל זה עדיין היעד שלו – איך יכול להיות שפה אתם לא מסוגלים להמתין 60 יום להכרעת הקונגרס?

גלעד ארדן: אל תעזרו, לא צריך, אל תעזרו.

גלעד ארדן: אבל למה להפריע?

גלעד ארדן: למה לפגוע בביטחון המדינה?

חיים ילין: למה?

חיים ילין: למה?

גלעד ארדן: למה לא לחכות עוד 60 יום?

גלעד ארדן: מה בוער לכם היום למתוח ביקורת כזאת?

זוהיר בהלול: ארדן, בוא נשתוק ארבע שנים, לא נהיה אופוזיציה, תהיו שלטון יחיד.

זוהיר בהלול: תשלוט ללא מצרים.

זוהיר בהלול: זהו.

גלעד ארדן: לא, אל תשתקו ארבע שנים.

גלעד ארדן: אל תשתקו ארבע שנים.

גלעד ארדן: אתה כנראה פספסת את החלק הראשון של דברי.

גלעד ארדן: לא הצעתי שתשתקו ארבע שנים ואני לא בונה על זה.

גלעד ארדן: ודרך אגב, הדברים שאתם אומרים, כמו שאמרתי, אני לא חושב שהם מחלישים אותנו פוליטית, הם מחזקים אותנו פוליטית, אבל, לצערי הרב, הם מחלישים לאומית את מדינת ישראל.

גלעד ארדן: כי היום, אחרי שנים רבות, כשראש הממשלה – דרך אגב, לא משנה, כשהוא היה ראש ממשלה וגם כשהוא לא היה – הוא פעל בנושא הזה, ומה לעשות, רבים תמימים במערב לא זיהו, לא זיהו – – –

עמיר פרץ: אבל הוא נכשל.

גלעד ארדן: במה הוא נכשל?

עמיר פרץ: אדוני השר.

גלעד ארדן: במה הוא נכשל?

עמיר פרץ: אדוני השר.

גלעד ארדן: במה הוא נכשל?

גלעד ארדן: במה?

גלעד ארדן: תענה.

גלעד ארדן: הנה, אני מוכן שתענה לי.

גלעד ארדן: במה הוא נכשל?

עמיר פרץ: תן לי לענות לך.

עמיר פרץ: אם הוא לא היה יודע את כל מה שאתה אומר, היינו אומרים: אוקיי, אבל אתה אומר: הוא ידע הכול.

גלעד ארדן: ובמה הוא נכשל?

גלעד ארדן: תענה לי.

עמיר פרץ: יש לנו מצב שמדינת ישראל, בגלל אי-החלטה שלו – – – זה המצב.

עמיר פרץ: זה המצב.

גלעד ארדן: במה הוא נכשל?

גלעד ארדן: אני לא מצליח לשמוע.

גלעד ארדן: בכך שהמעצמות הגיעו להסכם עם איראן?

גלעד ארדן: בזה הוא נכשל?

עמיר פרץ: – – – הוא לא הצליח למנוע.

גלעד ארדן: תראה לי פעם אחת שהוא יכול למנוע ממי שרוצה להגיע להסכם להגיע להסכם.

עמיר פרץ: אז מה, הוא שיקר את כולם?

עמיר פרץ: הוא נאבק סתם?

גלעד ארדן: טוב, זה דו-שיח של – אני לא רוצה לקרוא לעצמי חירש, וגם לא לך, אבל אין פה דו-שיח.

עמיר פרץ: בשורה התחתונה הוא נכשל.

גלעד ארדן: ראש הממשלה לא רק שלא נכשל – אתם נכשלים כבר עשרות שנים בלהבין מה קורה במזרח התיכון.

גלעד ארדן: כשראש הממשלה והליכוד ורבים אחרים במחנה הלאומי מזהירים ואומרים פעם אחר פעם, בואו נתאחד אל מול הסכנות האמיתיות, מה אתם אומרים?

גלעד ארדן: בואו ניקח סיכון.

עמיר פרץ: מה אתה אומר?

גלעד ארדן: ופעם אחר פעם, כשלוקחים את הסיכון הזה, שאתם מציעים, כשהעם בטעות מעלה אתכם מדי פעם לשלטון, התוצאה היא לא עוד ביטחון אלא פחות ביטחון.

גלעד ארדן: וכשכל המזרח התיכון מתפרק מסביבנו, כשכל המזרח התיכון, שפעם אחר פעם, אם במצרים, ואם בתימן, ואם בעיראק, ואם בכל מקום אחר – כל פעם שיש תקוות, הן מתבררות כתקוות שווא.

יעקב פרי: אנחנו אשמים.

יעקב פרי: אנחנו אשמים.

מאיר כהן: בפעם הבאה תכתוב, אל תדבר מהלב.

גלעד ארדן: ואם אתם פעם אחת תגיעו למסקנה שצריך להתאחד וצריך לעמוד יחדיו – – –

מאיר כהן: לא מתאים לך לדבר מהלב.

גלעד ארדן: ברור.

גלעד ארדן: זה תמיד ההתנשאות של השמאל.

חיים ילין: זה לב חצוי.

גלעד ארדן: זה לא מתאים לך, איך שר כמוך אומר דברים כאלה – כשאין תשובות – – –

מאיר כהן: לא אמרתי את זה, אבל תכתוב.

גלעד ארדן: אתם יודעים מה?

גלעד ארדן: לי זה לא מתאים, אבל לכם זה מאוד מתאים.

גלעד ארדן: מאוד מתאים לכם, כאשר יש הסכם שנשיא ארצות-הברית עצמו קיבל עליו לשכנע את הקונגרס, במקום להצטרף לראש הממשלה ולעזור לשכנע את הקונגרס שההסכם הזה הוא רע – –

חיים ילין: תגיד לי, הוא ביקש עזרה מאתנו?

גלעד ארדן: – – לביטחונם של אזרחי מדינת ישראל – –

חיים ילין: אני שואל אותך, הוא שיתף אותנו?

גלעד ארדן: – – אתם מצרפים – – –

חיים ילין: הוא שיתף?

חיים ילין: הוא היה אתנו?

גלעד ארדן: ודאי.

חיים ילין: הוא לקח את כל חברי הכנסת – – –

גלעד ארדן: חבר הכנסת ילין, התפקיד של ראש הממשלה זה לשתף את ראש האופוזיציה, וכך הוא עושה.

חיים ילין: ממש.

גלעד ארדן: אתם חלק מהאופוזיציה במדינת ישראל, שמדי פעם – –

חיים ילין: אנחנו חלק ממדינת ישראל.

חיים ילין: ועוד איך אנחנו חלק.

גלעד ארדן: – – בעבר של מדינת ישראל, הייתה נוהגת באופן אחראי.

גלעד ארדן: לצערנו הרב, אתם כאופוזיציה לא פועלים באופן אחראי, אלא באופן פוליטי בלבד, וגם בתרגום של האינטרס הפוליטי שלכם אתם טועים, וזה חבל מאוד, אבל זאת הבעיה שלכם.

גלעד ארדן: כאשר אתם מחבלים בעבודה המדינית של ראש הממשלה ושל חברי הממשלה בלשכנע את העולם ואת הקונגרס שההסכם הזה יחזק את ארגוני הטרור ויפגע בביטחונם של אזרחי מדינת ישראל, אתם עושים נזק לביטחון הלאומי של מדינת ישראל, וזה חבל מאוד וזה עצוב מאוד – –

מאיר כהן: הביטחון שאתם הרסתם.

מאיר כהן: הביטחון שאתם הרסתם.

גלעד ארדן: – – ואין לי ספק שזה בטח לא ישכנע את חברי הכנסת לתת בכם אמון, ולכן אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון שלכם.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה: ממשלה שמחויבת לבעלי ההון ופוגעת ברוב הציבור, בעובדים, בשכבות החלשות ובפריפריה – מטעם הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב לו הוא שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים חבר הכנסת יובל שטייניץ.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להקריא לכם קטע משיר שכתב המשורר היווני קונסטנדינוס קוואפיס.

דב חנין: שם השיר הוא: "מחכים לברברים".

יעקב פרי: יש לו קרדיט קארד או אין לו?

דב חנין: יש לו.

דב חנין: אז אני אקריא לכם כמה שורות מהשיר הזה.

דב חנין: השיר מתחיל בשאלה: "לְמה אנחנו מחכים?

דב חנין: לָמה נאספנו בכיכר?

דב חנין: / הברברים צריכים לבוא היום.

דב חנין: / מה פשר חוסר המעש של אספת המחוקקים?

דב חנין: / למה יושבים המחוקקים בלי לחוקק דבר?

דב חנין: / כי הברברים צריכים לבוא היום.

דב חנין: / מה צורך בחוקיהם של המחוקקים?

דב חנין: / כשיבואו הברברים יחוקקו את חוקיהם".

דב חנין: וכך השליט קם עם שחר, והפקידים לבושים חגיגית, והבמות שקטות, ומצב חירום בכל מקום – "אבל לפתע מתעוררת בהלה / וקמה מהומה (כל הפנים הרצינו).

דב חנין: " למה?

דב חנין: "למה מתרוקנים פתאום רחובותינו, כיכרותינו / הכול שבים לבתיהם נבוכים עד מאוד?

דב חנין: כי ירד הלילה ולא באו הברברים / וכמה אנשים שבאו מאזור הגבול אומרים / שאין בכלל ברברים בסביבה.

דב חנין: // מה יהיה עכשיו עלינו בלי הברברים?

דב חנין: / האנשים האלה היו איזה פתרון.

דב חנין: " עמיתי חברי הכנסת, זה החיבור בין הנושא הקודם לנושא הנוכחי.

דב חנין: מאחורי הדחליל של האיום האיראני מתנהלת במדינה הזאת ביזה שיטתית של האינטרס הציבורי, של השכבות המקופחות, של ציבור העובדים, של הציבור המוחלש, של הפריפריה, לטובת בעלי הון שהממשלה הזו מחויבת להם, נלחמת למענם ומגויסת לטובתם.

דב חנין: אלה הן שאלות החיים עצמם, ובשאלות החיים עצמם הממשלה הזו מייצגת את האינטרסים של האלפיון העליון, ומפקירה – ומפקירה – את האינטרסים של רוב אזרחי ישראל.

דב חנין: למשוואה הזאת, אדוני היושב-ראש, יש שני צדדים.

דב חנין: בצד אחד נמצאים בעלי ההון – כן, והממשלה הזו מחויבת ומגויסת ומוכנה לצאת מגדרה כדי לעשות את הכול למענם.

דב חנין: דוגמה, אדוני השר, אתה בוודאי האיש המכיר את הפרטים בעניין הזה: פרשת הגז, פרשה שבה הממשלה משלימה עם מונופול בלי תחרות – קראו את דוח מבקר המדינה מהיום – בלי מדיניות מסודרת.

דב חנין: תראו איך רישיונות גז ניתנו לעשרות שנים בלי נוהל מסודר; רישיונות גז שהשווי שלהם עשרות ומאות מיליארדים.

דב חנין: והתוצאה – המונופול שאתם משלימים אתו.

דב חנין: נפטרתם מהממונה על ההגבלים העסקיים, יפה מאוד; נפטרתם מהשומר על האינטרס הציבורי של הגנה על תחרות.

דב חנין: התוצאה ברורה: מחיר מופקע פי-שניים.

דב חנין: המחיר בעולם יורד, אצלנו המחיר עולה.

דב חנין: הוא כבר עלה מ-2009 ועד היום, הוא ימשיך לעלות לפי המתווה שעליו אתם הצהרתם.

דב חנין: אין שום הגנה על האינטרסים של המשק הישראלי.

דב חנין: ראו את כותרות העיתונים מהיום, איך הממשלה ויתרה על מגבלות היצוא; איך אתם מאפשרים לפתוח את מאגר "תמר" ליצוא לפני פיתוח "לווייתן"; איך מתוך 20 סעיפים של מגבלות על יצוא אתם כבר ויתרתם על 12, וכך ויתרתם על הביטחון האנרגטי של מדינת ישראל לטווח ארוך ובינוני, וכך אתם גם מוותרים על הביטחון האנרגטי של ישראל לטווח הקצר, כי גם על הצינור הנוסף ממאגר "תמר" אתם ויתרתם.

דב חנין: מדברים על להביא גז לחופי ישראל; אתם דוחים את פיתוח מאגר "לווייתן", כי זה לא כל כך כדאי כרגע לזכיינים, אז זה נדחה.

דב חנין: לא 2016, לא 2017, לא 2018.

דב חנין: 2019, אינשאללה.

דב חנין: אתם מוותרים על הביטחון הסביבתי.

דב חנין: תקראו את מה שכותב המבקר, כל מה שהזהרנו כאן בכנסת – חוק הנפט שלפיו אתם מתירים את קידוחי הנפט הוא חוק אנכרוניסטי; אין מספיק הגנות על האינטרס הציבורי, אין מספיק הגנות מפני אסון נפט בים.

דב חנין: מי יישא את המחיר?

דב חנין: מי יישא באחריות?

דב חנין: זה מה שעושה ממשלה כשהיא רוצה לקדם בלי מעצורים אינטרסים של טייקונים ובעלי הון.

דב חנין: וכן, גם בנושא הזה אתם ניסיתם לקיים את הדיון בצורה לא שקופה, סיפרתם גם פה את הסיפור על האיראנים.

דב חנין: תמיד אפשר לספר על האיראנים כדי לנהל ולסכם דברים לא בכנסת, לא במליאת הכנסת, לא בהליך מסודר כאן במליאת הכנסת.

דב חנין: ולמשוואה הזו יש גם צד שני, ובצד השני הזה נמצאים השקופים, אלה שאתה ואתם, קודם כול הליכוד, מפקירים אותם, יורקים עליהם, מתנשאים עליהם ומזלזלים בהם.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לתת את הדוגמה האחרונה, השערורייה של ועדת השרים לענייני חקיקה ביום ראשון האחרון.

דב חנין: הגיעה לוועדת שרים לענייני חקיקה הצעת חוק שקודמה בשיתוף פעולה בין-מפלגתי, עברה קריאה ראשונה בקדנציה הקודמת בתמיכת כל חלקי הבית, בעניין שקיפות בדיור הציבורי.

דב חנין: במה הצעת החוק הזו עוסקת?

דב חנין: היא עוסקת בהחלת שקיפות על פעילות החברות המשכנות מול דיירי הדיור הציבורי.

דב חנין: השתתפו – בין היוזמים של הצעת החוק הזו היו גם חברי ליכוד, חברת הכנסת דאז מירי רגב.

דב חנין: הצעת חוק חברתית ממדרגה ראשונה.

דב חנין: אני אספר לכם את הסיפורים, אין לי מספיק זמן לספר את כולם, אבל דיירים שמפונים מדירותיהם בלי שניתן להם מידע על החובות שהצטברו להם; דיירים ששכר הדירה שלהם משתנה כל שבוע או כל חודש בלי הסבר; אנשים שמחכים שנים לדיור ציבורי בלי שנחשף בפניהם המקום שלהם בתור; דיירים שמתלוננים על חוסר שקיפות בתחזוקה של הדירות, לא יודעים מתי יגיע בעל מקצוע, אם יגיע בעל מקצוע, לא יודעים מה התשלומים שהם צריכים לשלם לבעל המקצוע, לא יודעים מה האחריות של החברות המשכנות לטפל בתחזוקת הדירות; חוסר שקיפות בניהול הדירות של נכסי הדיור הציבורי.

דב חנין: זה מה שיצר מצב שבו אלפי דירות נשארות ריקות בלי שאף אחד יודע על זה, כי אין שקיפות, ואלפי אנשים ממתינים לדירות בכל רחבי הארץ.

דב חנין: ולכן, הצעת חוק השקיפות בדיור הציבורי, שעברה בכנסת בקריאה ראשונה בקדנציה הקודמת, זכתה לתמיכת כל אנשי המקצוע.

דב חנין: זה חוק חברתי ממדרגה ראשונה, זה חוק כלכלי ממדרגה ראשונה, כי רק מערכת שקופה היא מערכת יעילה.

דב חנין: ולכן, לא במקרה החוק הזה זכה לתמיכת משרד השיכון; ולכן לא במקרה החוק הזה זכה לתמיכת משרד האוצר, כי זה חוק כלכלי וזה חוק חברתי.

דב חנין: מי התנגד להצעת החוק הזו?

דב חנין: כמובן, המפלגה שמצפצפת, מזלזלת ויורקת על השקופים ועל המוחלשים, שני שרים שלה נמצאים פה לפני – מפלגת הליכוד.

דב חנין: כל שרי הליכוד – למעט צדיקה אחת בסדום, השרה גילה גמליאל שהצביעה בעד ההצעה הזו – כל שרי הליכוד התגייסו להפלת ההצעה הזו.

דב חנין: אני רוצה להקריא לכם מדברי מיטל כהן, דיירת הדיור הציבורי.

דב חנין: היא אומרת: אני מתחננת בפני החברות "עמידר" ו"חלמיש", תנו לי פירוט, על מה הכנסתם לי חוב מטורף של 46,000 שקל?

דב חנין: אין עם מי לדבר.

דב חנין: הליכוד בקדנציה הקודמת תמך בחוק בגלל סיפורים כמו שלי, בגלל אנשים שאיבדו את החיים והכבוד שלהם בשביל לקבל קצת מידע.

דב חנין: אני בהלם מההצבעה של שרי הליכוד.

דב חנין: אפילו בהצעת חוק שלא עולה למדינה כסף הם מצביעים נגדנו.

דב חנין: אולי הם פשוט שונאים אותנו.

דב חנין: צודקת גברת כהן.

דב חנין: אתם לא רק שונאים אותם, אתם מזלזלים בהם.

דב חנין: השר אלקין, שר הקליטה, בגד בעולים.

דב חנין: 27,000 עולים נמצאים בדיור ציבורי.

דב חנין: איפה ההגנה על העולים האלה?

דב חנין: הוא צפצף עליהם, הוא זלזל בהם, הוא לא מתעניין בהם והוא חושב שהם לא יבינו.

דב חנין: השרה מירי רגב, אחת מיוזמות הצעת החוק, מצביעה נגד החלת דין רציפות על החוק הזה.

דב חנין: מה זה אומר?

דב חנין: זה אומר שאתם חושבים שהאנשים האלה כנראה ימשיכו להצביע לכם וימשיכו לתמוך בכם, כי אתם גם לפני הבחירות הבאות תספרו להם סיפורים על הערבים שנוהרים באלפיהם באוטובוסים לקלפיות, ואתם חושבים שלעולם חוסן ולעולם ניתן לרמות את כל האנשים.

דב חנין: אז יש לי חדשות עבורכם: לא לעולם חוסן.

דב חנין: אפשר לרמות חלק מהאנשים חלק מהזמן, ואפשר לרמות אולי יותר אנשים יותר זמן, אבל בסופו של דבר אנשים יתפכחו וייתנו לכם את העונש המגיע לכם.

דב חנין: ומכאן כמה מילים על נושא עובדי הקבלן, עוד סוגיה שבה הממשלה הזו מתנהלת בצורה שערורייתית.

דב חנין: מדינת ישראל שוברת שיאים בהעסקה קבלנית: יותר מ-400,000 עובדי ועובדות קבלן בשירות הציבורי – בשירות הציבורי.

דב חנין: אז ההסתדרות מנהלת מאבק, ואני שמח על כל עובד שמועבר להעסקה ישירה, אבל הממשלה הזאת עוצרת את סיום הפרשה המופקרת והמופרעת הזאת.

דב חנין: מי לא עובד קבלן היום?

דב חנין: יש מורי קבלן, יש עובדות סוציאליות עובדות קבלן, 40% מהעובדות הסוציאליות בישראל, אחיות, אחיות בריאות הציבור, מטפלות בשירותי סעד, עובדי ניקיון, מאבטחים, שומרים, רופאים, מצילים, מדריכים, עובדי מחשוב.

דב חנין: המערכת הציבורית הופכת להיות מערכת של העסקה קבלנית.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: והמערכת הזאת היא מערכת לא צודקת, היא מערכת לא הוגנת, והיא גם מערכת שבני-האדם והעובדים לא ישלימו אתה.

דב חנין: כיוון שהליכוד לא מתעניין בבני-האדם האלה, וכיוון שהליכוד לא מתעניין בעובדים האלה, הוא ימשיך לעשות את הכול כדי שהם ימשיכו להיות מועסקים בהעסקה לא ישירה, קבלנית ומנצלת – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

דב חנין: – – אבל זה לא יעזור לכם, כי השינוי יקרה למרות התנגדותכם, על הראש שלכם ובמקומכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר התשתיות, האנרגיה והמים חבר הכנסת יובל שטייניץ להשיב בשם הממשלה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, בטרם אענה ישירות על הדברים של חבר הכנסת ד"ר דב חנין, שאני מאוד מעריך אבל מאוד מתפלא על חלק מהדברים שהוא אמר פה, אני רוצה להתייחס לדוח מבקר המדינה בנושא התנהלות משק הגז בשנים האחרונות, למעשה ב-15 שנים האחרונות.

יובל שטייניץ: לא כל יום אני יכול לומר את הדבר הבא, שאני מברך את מבקר המדינה מר שפירא, השופט שפירא, על דוח חשוב – דוח חשוב.

יובל שטייניץ: אנחנו נלמד את הדוח הזה, נפיק את הלקחים, אבל אני רוצה כבר כאן, בלי להתייחס לפרטים – המסר המרכזי של הדוח, שבמשך כמה שנים התעכב הפיתוח של מאגרי הגז המרכזיים של מדינת ישראל בים, "לווייתן" ו"כריש" ו"תנין", בגלל חוסר מדיניות אחידה, בגלל מאבקים בין רגולטורים ומשרדי ממשלה, בלי תכלול של מדיניות אחידה, הוא מסר שמקובל עלי לחלוטין.

יובל שטייניץ: זו הסיבה לכך שבמהלך השבועות מאז נכנסתי לתפקידי כשר האנרגיה פעלתי בנמרצות לגיבוש מדיניות אחידה בין כל הרגולטורים ומשרדי הממשלה ולגיבוש מתווה גז מוסכם שיאפשר לשים את העיכובים – שכבר עלו עשרות מיליארדים לאזרחי המדינה ולמדינה – מאחורינו ולהתניע מהלך מזורז של פיתוח שדות הגז שהתגלו בים.

יובל שטייניץ: זה המסר המרכזי של הדוח.

יובל שטייניץ: המסר הזה מקובל עלי.

יובל שטייניץ: הלקחים האחרים וההמלצות האחרות ייבחנו בקפידה, וכבר מקריאה ראשונית אני רואה שבדוח יש גם הערות מאוד מאוד חשובות שישמשו אותנו בשבועות והחודשים הקרובים.

יובל שטייניץ: זה בהחלט דוח חשוב, ואני מברך עליו.

יובל שטייניץ: העיכוב, מרוב רגולטורים וחוסר מדיניות אחידה – אלה הדברים שאני אומר ואמרתי עשרות פעמים בשבועות האחרונים, ועכשיו הם מקבלים גיבוי מלא בדוח מבקר המדינה.

יובל שטייניץ: ועכשיו, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיב על דברים של חבר כנסת שלמרות חילוקי הדעות בינינו אני בסך הכול מאוד מעריך, חבר הכנסת דב חנין, ולכן מאוד מתפלא על חלק מהדברים, כי חלק מהדברים שאמרת בנושא הגז הם חסרי שחר, חסרי בסיס – לא מתאים לך, אבל בגלל הערכה הדדית, ובגלל הסיוע החשוב שהענקת לי בעבר, כשנאבקתי מול חברות הנפט והגז, מול מה שמכונה הטייקונים של הנפט והגז, כדי שהמדינה תקבל את רוב ההכנסות והם את החלק הקטן יותר, בכל הפרשה של הקמת ועדת ששינסקי וחקיקת מסקנותיה, מול לובי חזק ותוקפני, לאור כל זאת, לאור זה שאני זוכר לך את זה לטובה בהחלט, אני כבר מציע לך שניפגש היום או מחר, ואני משוכנע שתראה שחלק מהדברים שאמרת כאן הם חסרי בסיס וחסרי שחר.

יובל שטייניץ: כפי שאני מכיר אותך, אם תשתכנע אולי לא תתמוך אבל תפסיק להשמיע את אותם דברים שלפחות לגביהם תשתכנע, ואני לא יכול להגיד את זה על כל פוליטיקאי, אז קח את זה כמחמאה.

יובל שטייניץ: למשל, אמרת – או יצרת את הרושם, גם אם לא אמרת את זה בדיוק כך – שהמחיר בישראל הוא גבוה, ואני רוצה לומר לך, מחיר הגז בישראל, בהשוואה לא רק למדינות ה-OECD אלא למדינות מפיקות הגז ב-OECD – יש עשר כאלה – – –

דב חנין: אתה חולק על ההנחה – – –

יובל שטייניץ: שנייה, תקשיב עכשיו, לא הפרעתי לך.

יובל שטייניץ: יש עשר מדינות שמפיקות גז ב-OECD – מחיר הגז בישראל הוא בין הנמוכים שבהן.

יובל שטייניץ: אם אתה לוקח את המדינות שמפיקות גז בים – יש שש או חמש מדינות ב-OECD שמפיקות גז כמונו, בים – בין אלה הגז בישראל הוא הזול ביותר.

יובל שטייניץ: במתווה שנמצא עכשיו בשימוע, שהצגתי לפני שבועיים, יש מנגנונים – שני מנגנונים רגולטוריים – ששומרים על כך שמחיר הגז בישראל יישאר מתחת לממוצע של ה-OECD, וגם של המדינות המפיקות גז ב-OECD, גם בשנים הקרובות.

יובל שטייניץ: גם ההארכה של פיתוח "לווייתן" – זו טענה חסרת שחר.

יובל שטייניץ: המבקר – אם תקרא טוב את דוח המבקר תראה – מאשים את המדינה בעיכובים הללו, לא את החברות, דווקא המדינה, כי היא לא פתרה את הסבך הרגולטורי, לא אפשרה בעצם להתחיל בפיתוח "לווייתן" מאז התגלה, לפני חמש שנים.

דב חנין: – – –

יובל שטייניץ: ולכן, דב, לכן השדה לא פותח, לכן הוא עכשיו יפותח בזמן המהיר ביותר האפשרי מבחינה טכנולוגית לפיתוח שדה מים עמוקים, שהוא ארבע שנים לדעת כל המומחים מהארץ והעולם.

יובל שטייניץ: וזה חלק מהמתווה, שמעכשיו, מרגע שהמתווה יעבור, מתחייבים לפתח את זה בלוח הזמנים הקצר ביותר, של ארבע שנים, אחרי עיכובים של שנים, שלא התחילו אפילו.

יובל שטייניץ: לא דחינו את הפיתוח, אלא להפך, זירזנו אותו ללוח הזמנים הקצר ביותר האפשרי טכנולוגית.

דב חנין: – – – אתה קורא לזה לזרז?

דב חנין: הרי התאריך היה התאריך שהממשלה קבעה.

יובל שטייניץ: התאריך שהממשלה קבעה, הקודם – הממשלה בעצמה עיכבה.

יובל שטייניץ: התאריך תמיד היה מבוסס על ארבע שנים, אבל כשהממשלה, כפי שאומר המבקר – בנושא הזה הוא צודק – בגלל בעיות רגולטוריות, בגלל חוסר מדיניות אחידה, מכיוון שלא היה עד היום מתווה גז מוסכם על כל משרדי הממשלה ומקובל על המגזר הפרטי – לא היה – לא היו תנאים שאפשרו להתחיל לקבל אשראי של 7 מיליארד דולר ולצאת לפיתוח "לווייתן".

יובל שטייניץ: וזה המבקר מעיר, שהעיכוב הוא בעיקר בגלל המבוך הרגולטורי.

דב חנין: הטענות שלי הן כלפי הממשלה – – –

יובל שטייניץ: יפה, אבל אני חשבתי שאולי גם תברך על העובדה ששר האנרגיה החדש – בגיבוי מלא, פומבי גם כן, של ראש ממשלת ישראל – זאת הסיבה שאני, יחד עם ראש הממשלה נתניהו, זה חודשיים, נכנסים בעובי הקורה – אני מגבש את המתווה, בגיבוי פומבי של ראש הממשלה, כדי לשים סוף לעיכובים שעלו לאזרחי מדינת ישראל כבר עשרות-מיליארדי שקלים, גם ב"תמר" וגם ב"לווייתן".

יובל שטייניץ: אז על כך אתה צריך לברך.

יובל שטייניץ: אנחנו לא ויתרנו על פיתוח "לווייתן", נהפוך הוא, אנחנו דורשים עכשיו מהחברות, שברגע שאושר המתווה שמאפשר להן לנוע קדימה, ברגע שאנחנו אומרים להן מה התנאים לפיתוח "לווייתן", יפתחו אותו בלוח הזמנים הקצר ביותר האפשרי, בתוך ארבע שנים.

יובל שטייניץ: זה לא ויתור, זו דרישה קשה שהם התחייבו לעמוד בה.

יובל שטייניץ: זו דרישה שלנו מהם, ולא ויתור.

יובל שטייניץ: זו דרישה לפתח בפרק הזמן הקצר ביותר האפשרי מבחינה טכנולוגית בעולם לפיתוח שדה גז במים עמוקים מאוד, מהשדות העמוקים בעולם כולו.

יובל שטייניץ: גם דברים אחרים – לא כולם היו חסרי בסיס.

יובל שטייניץ: לכן אני ברצון אפגש אתך עוד השבוע, ואני חושב שלפחות לגבי חלק מהדברים תיכנס יותר לעומק, כמו שאני מכיר אותך, תבין, אני בטוח שתישאר לך איזו ביקורת, אבל לא זו שהשמעת היום.

יובל שטייניץ: לגבי השקופים, אני רוצה לומר לך, דב, עם יד על הלב, האוכלוסיות בשכונות, בעיירות הפיתוח, מצביעות רובן לליכוד ולא לרשימה המאוחדת מסיבה אחת פשוטה: הם יודעים מי דואג לנושא הפלסטיני – מן השפה ולחוץ, כי זו לא דאגה אמיתית, לדעתי, מה שאתם עושים בעניין הזה – ומי דואג לחינוך, לרווחה, לבריאות, לפיתוח של החלשים, של הפריפריה, של מדינת ישראל.

דב חנין: אדוני השר, אני מעריך אותך, אבל העליתי טענה קונקרטית – – –

יובל שטייניץ: זו הסיבה – זו הסיבה – –

דב חנין: אז מצביעים עבורכם, מה לעשות.

דב חנין: טעו, אנשים טועים.

יובל שטייניץ: – – שבבית-שאן ודימונה אתם קיבלתם מעט מאוד, ואנחנו קיבלנו את רוב הקולות.

דב חנין: אנשים טועים.

יובל שטייניץ: ומי שמתנשא עכשיו זה אתה, שאומר להם שהם טועים, שהם היו צריכים להצביע לכם ולא לנו.

יובל שטייניץ: זאת התנשאות – ולא אנחנו.

דב חנין: אתם לא מתנשאים, אתם לא רואים אותם.

דב חנין: לא רואים אותם – – –

יובל שטייניץ: כן כן, דב, אתה מתנשא עליהם כשאתה אומר:

יובל שטייניץ: הם לא מבינים מה טוב בשבילם, הם לא מבינים מי דואג להם.

יובל שטייניץ: זאת התנשאות.

דב חנין: להפך, אני אומר – – –

יובל שטייניץ: אם יש התנשאות – זאת התנשאות.

דב חנין: העובדות מראות שאתם מתנשאים עליהם ואתם לא רואים אותם.

יובל שטייניץ: והדבר האחרון – אני אתן אחר כך לשר האוצר או לסגן שר האוצר לענות בנושא עובדי הקבלן, על מה שהיה עכשיו והיום ובימים האחרונים.

יובל שטייניץ: אני רק אזכיר לך עובדה אחת על עובדי הקבלן: לפני שלוש שנים או ארבע שנים, לאחר מאבק, גם שביתה, הגעתי להסכמה מצוינת עם ההסתדרות הכללית – חלק מהדברים היו ביוזמתם, חלק ביוזמתי שלי – שלקחה את עובדי הקבלן החלשים ביותר בישראל, של השמירה והניקיון, שדרגה את השכר שלהם בעשרות אחוזים, שדרגה את ההפרשות שלהם לפנסיה, חייבה לתת להם קרן השתלמות בפעם הראשונה ולתת להם מתנות לחגים פעמיים בשנה בערך נקוב של כמה מאות שקלים.

יוסי יונה: אז למה לא ללכת עד הסוף?

יובל שטייניץ: זה היה השדרוג הכי משמעותי בתנאי העבודה של עובדי הקבלן הכי חלשים או מוחלשים, של השמירה והניקיון – –

יוסי יונה: אז למה לא להעסיק אותם העסקה ישירה?

יובל שטייניץ: – – ומי שעשה את זה הוא שר אוצר מהליכוד, בממשלה בהנהגת הליכוד.

אילן גילאון: מי זה?

יוסי יונה: אבל למה לא העסקה ישירה?

יובל שטייניץ: עבדך הנאמן.

יובל שטייניץ: עבדך הנאמן, ביחד עם עופר עיני.

יובל שטייניץ: צריך לתת גם את הזכויות לעופר עיני וגם לאבי ניסנקורן.

יובל שטייניץ: עופר עיני היה אז ראש ההסתדרות, אבי ניסנקורן היה סגנו, הממונה על האגף המקצועי, וביחד הגענו להסכם היסטורי ששדרג את תנאי התעסוקה, הפנסיה, השכר והרווחה של עשרות-אלפי עובדי הקבלן בתחומי השמירה והניקיון, שהם עובדי הקבלן החלשים ביותר.

יובל שטייניץ: אז גם בנושא הזה ממשלות הליכוד עשו הרבה יותר ממה שאתה כאן התייחסת אליו.

יובל שטייניץ: והציבור בשכונות, בעיירות הפיתוח, ברחבי ארץ-ישראל, יודע להעריך את זה, ראה תוצאות הבחירות.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

שי פירון: בדיוק חשבתי, אדוני השר, שמכיוון שאני הגעתי אתה תתחיל את הנאום מההתחלה.

שי פירון: אבל זה בסדר.

שי פירון: תודה רבה.

יובל שטייניץ: אני אתן לך תקציר אחר כך.

שי פירון: אני בטוח שתעשה את זה בנעימות רבה.

שי פירון: הצעת אי-אמון מטעם סיעת מרצ: התפשטות תופעת עובדי הקבלן בישראל.

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון שינמק את ההצעה – בבקשה, אדוני.

שי פירון: רבן אילן גילאון.

שי פירון: ישיב סגן שר האוצר, שאינני רואה אותו באולם, אם אפשר בבקשה לדאוג – הגיע.

יצחק כהן: איך יכול להיות?

יצחק כהן: הנני.

שי פירון: אתה רואה, אדוני סגן שר האוצר, זה מסודר, אנחנו יכולים לצאת לסיבוב הופעות בתור צמד רֵעים.

שי פירון: בבקשה, אדוני.

שי פירון: עשר דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, סגן שר האוצר הוא הריבאונדר הקבוע שלי.

אילן גילאון: אם הוא לא עונה לי, אני ארגיש לא טוב.

אילן גילאון: כאשקלוני לאשדודי.

שי פירון: הוא אוכל מהריבות שלך?

אילן גילאון: אגב, זה הריבאונד הראשי – – –

יצחק כהן: – – –

שי פירון: אל תגיד את זה בקול, זה יכול לסבך אותו.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת אי-אמון זו, כקודמותיה – האמת היא שזה קצת מתחיל לשעמם, אבל בקליפת אגוז, הסיבה המרכזית להצעות אי-אמון היא בדרך כלל החלטות של אנשים, או אי-החלטות של אנשים, ובגדול, אדוני, העולם לא מחולק לפי שמאל וימין; הוא מחולק על-פי אנשים שרואים בבני-אדם מטרה, לעומת אנשים אחרים שרואים בבני-אדם אמצעי.

אילן גילאון: אני לא יכול למנות, אדוני, על יותר משתי אצבעות היום, לא אומר כף יד, בממשלה הנוכחית, אדם אחד שרואה באנשים מטרות, אלא באנשים אמצעים או במדינה כלי כדי לבטא את המאוויים שלו, להחצין את האגו שלו ולמצוא כר נרחב לגרידיות הבלתי-מסתיימת.

אילן גילאון: ולכן הדיון הוא אותו דיון בכל פעם שאנחנו מדברים, אם אלה עובדי קבלן מצד אחד – ואגב, כאן אני רוצה לברך קודם כול את מזכ"ל ההסתדרות, איש רציני ביותר, אבי ניסנקורן – –

יצחק כהן: ואת שר האוצר.

אילן גילאון: – – ואת שר האוצר, במקרה של היום, כן, אדוני סגן שר האוצר.

אילן גילאון: אבל אני רוצה להזכיר לכולנו שמדובר בפתרון של 10,000 עובדים מתוך 400,000 הקיימים במגזר הציבורי ועוד כ-600,000 במגזר הפרטי.

אילן גילאון: אני, מה לעשות, אדוני היושב-ראש, אתה מכיר אותי, אני בן-אדם מיושן.

אילן גילאון: אני חושב, למשל, שאין צורך במתווכי עבודה, בטח לא כל כך הרבה.

אילן גילאון: אני מאמין בכלכלת שוק, אבל לא מאמין בחברת שוק.

אילן גילאון: אני חושב שחלק מהתפקידים של מדינה זה לדאוג גם לפרנסתם, לעבודתם של האנשים, ולמה שפעם קראנו, סגן השר, חדוות היצירה.

אילן גילאון: וחדוות היצירה היא חיבור בין ביטחון תעסוקתי לבין היכולת להתפרנס בכבוד.

אילן גילאון: והסיבה שלשמה אנו באים פה, אדוני היושב-ראש – – –

שי פירון: אדוני, אני מבקש שתעצור רגע.

שי פירון: גברתי המזכירה, אני מבקש למחות על התופעה שיש בכנסת הזאת, ששר לא יושב במליאה.

שי פירון: אני מאוד מכבד את סגן השר – – –

ישראל כץ: הנה אני.

שי פירון: איפה הוא?

שי פירון: הגיע.

שי פירון: תודה רבה.

ישראל כץ: יוצגתי בכבוד.

שי פירון: רציתי להגיד, ישראל – לא רואים אותו, אבל זה לא היה נכון בהקשר הזה.

שי פירון: תמשיך.

אילן גילאון: ולכן אנחנו מגיעים למצב מתמיד, הולך ומחמיר, של להיטיב עם המעטים, אדוני היושב-ראש, וללכת ולהכביד על הרבים.

אילן גילאון: אותה חלוקה מתמדת שעליה מושתתת הכלכלה הישראלית בקפיטליזם, אדוני, שאיננו חזירי – הוא קפיטליזם בולשביקי, הוא קפיטליזם שמפריט את הכול, למעט הדברים שלא נוח לו להפריט מסיבות פוליטיות: התנחלויות, שירותי דת – זה לא מופרט, אגב, אדוני, זה לא.

אילן גילאון: לשיטתכם, אם אתם הולכים רק לעניין של cost–benefit, של רווח והפסד, לא בטוח אם המפעל הציוני כולו יוכל להימכר במחיר שהושקע בו.

אילן גילאון: אבל לנו יש מדיניות כזאת, למכור לכל הממעיט במחיר.

אילן גילאון: ולכן הדיון על הגז הוא איננו דיון על הגז, הוא דיון על הפטריוטיזם, אדוני.

אילן גילאון: להיות פטריוט לא כפי ששמענו פה.

אילן גילאון: אומרים אצלנו שהפטריוטיזם לפעמים הוא מפלטו של כל מנוול, שאין לו טענות אחרות.

אילן גילאון: להיות פטריוט, אדוני, זה לא לחלוש ולא להשתלט על אדמה של אנשים אחרים, זה לשמור על נכסי הטבע והאוצרות שיש לך והם שלך, ולא למכור אותם לכל הממעיט במחיר.

אילן גילאון: אבל אצלנו, מין תרבות כזאת של בואו נתפלש בשולי שמלתו של הגביר והפריץ; בואו נעשיר את העשירים כי הם-הם שייתנו לנו, לעניים, יותר מזור ויותר חדווה, אלה העשירים יותר.

אילן גילאון: ולכן, אדוני היושב-ראש, ממשלת ישראל, שאמר חברי חבר הכנסת דב חנין על אותו חוק שעשה בשיתוף פעולה אתה – אני ניסיתי להציע לה אתמול, לממשלה, חוק מוכן מן ההבטחות שהיא נתנה לפני הבחירות, שהוא חוק מע"מ אפס על מוצרי יסוד, אדוני.

אילן גילאון: חשבתי, אולי אין לממשלה חוק.

אילן גילאון: והממשלה באה והצביעה כנגד כל ההבטחות שהיא הבטיחה.

אילן גילאון: ראש הממשלה, שר האוצר, שר הכלכלה – כולם דיברו על אותו עניין, וברגע שהצעה הזאת, הצעת החוק, הגיעה לממשלה ולוועדת השרים, היא כמובן חוסלה ובוטלה, כי זה לגופו של עניין.

אילן גילאון: בסופו של דבר היו אלה הבטחות נבובות של מאחזי עיניים של לפני בחירות; של מאחזי עיניים של לפני בחירות.

אילן גילאון: ראש הממשלה, שאמרו קודם שנורא תוקפים אותו – אגב, אני נורא מכבד אותו – – –

שי פירון: חבר הכנסת זוהיר בהלול, כיוון שהקול שלך הוא הפסקול של ילדותי, אני לא מצליח להתרכז.

עיסאווי פריג': איך הצלחת לשמוע את הקול – – –

שי פירון: ככה זה, אני מורה, יש לי עיניים בגב.

אילן גילאון: הקול הספקטקולרי של חבר הכנסת זוהיר בהלול.

אילן גילאון: איפה הייתי ומה רציתי לומר?

שי פירון: והכול אחיזת עיניים.

אילן גילאון: והכול אחיזת עיניים – כל הכבוד לך, שאתה גם מסוגל להקשיב וגם להעיר פה לתלמידים.

אילן גילאון: והכול בסופו של דבר אחיזת עיניים.

אילן גילאון: הכול בסופו של דבר מסתתר מאחורי ראש ממשלה, שאמרו – אלה שמבקרים אותו, אני לא מבקר אותו, אני דווקא מחבב אותו, אני דלוק עליו, בעיקר אחרי האימוץ של הכלב אני ממש – נפשי יוצאת אל ראש הממשלה.

אילן גילאון: אבל כמה זמן אפשר ללכת ולנפנף בדחליל הזה של הגרעין האיראני, אדוני היושב-ראש, ובסופו של דבר לא להצליח בכלום, בשום דבר, מתוך ההסכם הזה, שנתפר, וכנראה הוא לא כל כך טוב, אבל – שלוש קדנציות מנצל ראש הממשלה רק לנושא אחד: לעניין של הגרעין האיראני.

אילן גילאון: ובסופו של דבר הוא מסולק מן העיר, ומולקה באחוריו, ואוכל דגים מסריחים.

אילן גילאון: בסדר ההפוך, כמובן.

אילן גילאון: זה מה שקורה.

אילן גילאון: זה בסופו של דבר.

אילן גילאון: והיום מגיעים ראש הממשלה וחבר מרעיו ומבקשים מכולם לתת להם תמיכה, בשם הפטריוטיזם – כי כולם באים עלינו להכריתנו.

אילן גילאון: ואני חושב שמי שפוגע יותר מכול בביטחון מדינת ישראל הם לא אלה שמבקרים את כישלונו הספקטקולרי, חבר הכנסת, של ראש הממשלה – הכישלון הספקטקולרי, המונומנטלי, בתחום הזה – אלא דווקא ראש הממשלה עצמו.

שי פירון: רק בשביל הצופים בבית, יכול להיות פשוט שחלק מהאנשים לא – – –

אילן גילאון: ואני לא, אני בעצמי אף פעם – –

שי פירון: ספקטקולרי.

אילן גילאון: – – לא הבנתי את הפירוש של המילה הזאת, אבל אני – – –

שי פירון: אז לא, רק פשוט – אני הסתכלתי על חבר הכנסת, סגן השר, והוא צריך להגיב אחרי זה, ומה יקרה אם הוא יעלה לבמה ותגיד לו שהוא לא ענה על השיקול הספקטקולרי?

שי פירון: אז רק – – –

יצחק כהן: – – –

אילן גילאון: אתה לא צריך – סגן השר, אתה לא צריך לדעת את הפירוש, אתה צריך לדעת רק את הביטוי.

אילן גילאון: זה מספיק?

אילן גילאון: זה – –

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש – – –

אילן גילאון: – – מייצר את עולם – –

זוהיר בהלול: – – –

אילן גילאון: – – האסוציאציות – – –

שי פירון: כן, חבר הכנסת בהלול.

זוהיר בהלול: אם אתה נותן לי דקה, פירוש רש"י – – –

שי פירון: בבקשה.

זוהיר בהלול: – – –

שי פירון: בכבוד.

אילן גילאון: ספקטקל – מופע, כן – – –

קריאה: – – –

אילן גילאון: – – – מופע מרשים כזה.

אילן גילאון: זה ספקטקולרי.

אילן גילאון: ולכן, אדוני, מה שאני בעצם בא לומר כאן, ששמעתי הופעות זחוחות של השר ארדן קודם, ששרף ברשות השידור את האורוות וברח, והוא איננו נמצא עוד שם, שאחרי 13 רפורמות הוא הביא עוד רפורמה משל עצמו.

אילן גילאון: נדמה לי שהבעיה המרכזית, אדוני היושב-ראש, היא בתרבות הפוליטית הנהוגה במדינת ישראל, שבה אין מנהיגים, יש רק פרזנטורים.

אילן גילאון: כל אחד בא ב"שופוני".

אילן גילאון: כל אחד צריך את ההישג שלו, ההישג הספקטקולרי שלו, האישי שלו.

אילן גילאון: משום שכל מנהיג כאן כביכול, עלק מנהיג, יודע שהוא גדול מן השליחות שלו.

אילן גילאון: לכן כאן מדברים ומשתמשים כל כך הרבה בגוף ראשון יחיד, אדוני.

אילן גילאון: כשר חינוך אתה יודע שאנחנו, כאשר אנחנו רוצים להביע קצת צניעות אנחנו מדברים בגוף שני רבים, ולא בגוף ראשון רבים ולא בגוף ראשון יחיד.

אילן גילאון: אבל כאן זאת לא התרבות שלנו.

אילן גילאון: כל זמן שההנהגה כאן חושבת שהשליחות שלה פחות חשובה ממנה, אנחנו לא נגיע לשום פתרון של המציאות הזאת.

אילן גילאון: אגו וגרידיות – אלה הם האויבים הגדולים ביותר שלנו, אדוני, בכל קנה מידה.

אילן גילאון: כאשר משה – נחרטו לוחות הברית במעמד הר-סיני, מישהו כנראה טעה, כי היה צריך לכתוב את האל-תחמוד לפני האל-תגנוב, אדוני.

אילן גילאון: כי אל תגנוב זה דבר פחות חמור, כי לעתים אנשים צריכים לגנוב כדי לשבור פת לחם.

אילן גילאון: אל תחמוד, זה אומר שיש לך את הכול ואתה רוצה לבלוע עוד ועוד ועוד.

אילן גילאון: הייתי אומר שזהו עידן ה"אבו-נפחות", אדוני היושב-ראש, עידן החזירות.

אילן גילאון: עידן שהנביא מכנה אותו התקופה של פרות הבשן.

אילן גילאון: אותה תקופה שפרות הבשן מושלות כאן בכיפה.

אילן גילאון: לו הייתם מקיימים 50% מן ההבטחות שלכם – אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש, לא 50%, 20%, 10% – כבר המצב היה אולי יותר טוב.

אילן גילאון: לו הייתם, ביחס של 80% אתם ו-20% מה שאתם עושים, הייתם מנסים לשפר את המצב, את המידתיות, כבר היה המצב יותר טוב.

אילן גילאון: אבל אתם לא רואים אף אחד ממטר, אף אחד מכם.

אילן גילאון: את אלה השקופים, עלק שקופים.

אילן גילאון: עלק שקופים.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת – אתה, ההצעה שלך – לא תגנוב ולא תחמוד – יכולה לעבור מרובין הוד ל"רובין פוד", אתה אומר.

שי פירון: צריך – – –

אילן גילאון: זו אפליקציה טובה.

שי פירון: אפליקציה טובה, אתה אומר.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: אני מזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק איציק כהן להשיב בשם הממשלה.

שי פירון: תזכור – –

אילן גילאון: מונומנטלי.

שי פירון: – – אדוני סגן השר, ספקטקולרי.

אילן גילאון: מונומנטלי – –

שי פירון: בסדר?

שי פירון: – – –

אילן גילאון: – – זה מונומנט, כאילו.

שי פירון: בבקשה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חבר הכנסת אילן גילאון, הצעת האי-אמון שלך בעניין התפשטות תופעת עובדי הקבלן בישראל מתייתרת היום, מכיוון שהיום הוא יום בשורה.

יצחק כהן: ברוך השם, הדיונים עם ההסתדרות – של שר האוצר עם אבי ניסנקורן – בכמה סוגיות, לרבות ההסכם לקליטה ישירה ושיפור תנאי ההעסקה של עובדים במיקור-חוץ, וכן דרישה להגדלת הגמישות הניהולית במגזר הציבורי, הביא לסיכום מוצלח וחתימת הסכם לקליטה של 10,000 עובדים, עובדים סוציאליים – – –

אילן גילאון: – – – זה 2.5% מהעובדים במגזר הציבורי – – –

יצחק כהן: אבל זה גם טוב.

אילן גילאון: לא, אבל צריך לדעת – – –

יצחק כהן: אבל זה גם טוב.

אילן גילאון: – – –

יצחק כהן: 10,000 – – –

שי פירון: חברי וידידי אילן גילאון – – –

אילן גילאון: לא, הוא אומר – – –

יצחק כהן: אילן, זו בשורה.

שי פירון: חברי וידידי הטוב אילן גילאון – –

יצחק כהן: אילן, זה בשורה.

שי פירון: – – אנא בטובך.

יצחק כהן: יושב – – –

שי פירון: תודה רבה.

יצחק כהן: יושב לידך ראש השב"כ לשעבר.

יצחק כהן: הוא יגיד לך: 10,000 איש – –

זוהיר בהלול: – – –

יצחק כהן: – – זה שלוש אוגדות.

זוהיר בהלול: רק משפט אחד – – –

יצחק כהן: שלוש אוגדות.

זוהיר בהלול: – – –

שי פירון: אני רוצה להפתיע אותך, חבר הכנסת זוהיר בהלול, אני אתן לך תכף לדבר מסודר, אבל בוא, בבקשה, כשאנחנו – – –

קריאה: – – –

שי פירון: זהו.

שי פירון: תודה.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

קריאות: אמן.

שי פירון: בדברו של מי?

קריאה: אתה שואל?

שי פירון: לא, אני אומר לעזור.

יצחק כהן: אז הרשימה היא כדלהלן: – –

שי פירון: שלא יחשבו שזה – – –

יצחק כהן: – – 10,000 נקלטים, שהם עובדים סוציאליים, עובדי רנטגן, שומרים, עובדי ניקיון, סייעות – נו, זה מחזיר לך את הצבע לפנים, אילן?

יצחק כהן: זה משמח אותך?

אילן גילאון: – – –

יצחק כהן: משמח גם אותנו.

יצחק כהן: – – – ועוד כ-30,0000 עובדים שיקבלו צו הרחבה ושיפור תנאים.

יצחק כהן: זה לא יום בשורה?

יצחק כהן: על כל פנים, אנחנו מאמינים כי ההבנות שהושגו בנושאים האלה במטרה לבצע שינויים יביאו לשיפור משמעותי של תנאי העובדים החלשים, ובד בבד להגדלת התפוקה של המגזר הציבורי, לטובת כלל אזרחי ישראל.

יצחק כהן: יש לברך את שר האוצר מר משה כחלון ואת מזכיר ההסתדרות מר אבי ניסנקורן, ובהמשך את שר הכלכלה הרב אריה דרעי, שיחתום על צו הרחבה.

שי פירון: אריה מכלוף דרעי.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: ובכלל, כל מי שעסק במלאכה.

יצחק כהן: אכן, זה יום בשורה, ואני חושב שהצעת האי-אמון שלך מתייתרת, אז תכבד את המעמד ותמשוך אותה, אילן.

זוהיר בהלול: אבל היא עדיין ספקטקולרית.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת – –

יצחק כהן: תודה.

שי פירון: – – יצחק כהן, סגן שר האוצר.

אילן גילאון: – – –

שי פירון: חברי, זוהיר בהלול, ממקומך, רצית לומר משהו?

שי פירון: בבקשה.

יצחק כהן: – – – ספקטקולרית.

שי פירון: הכול בסדר.

שי פירון: אנחנו – –

אילן גילאון: – – – לא יצביעו בעדה?

שי פירון: – – ניגש לדיון, ברשותכם.

שי פירון: חבר הכנסת איתן ברושי – לא נמצא כאן.

שי פירון: חברת הכנסת חנין זועבי – גברתי, חברת הכנסת, את רוצה לדבר?

שי פירון: נרשמת לדיון?

חנין זועבי: כן.

שי פירון: אז עכשיו זה הזמן.

שי פירון: אני מזמין אותך.

חנין זועבי: אה, עכשיו?

שי פירון: בבקשה.

שי פירון: שלום, אדוני השר, זה בסדר, זה הכיסא הנכון, אני פשוט מכיר אותו מהממשלה הקודמת, את הכיסא הספציפי הזה.

אריה מכלוף דרעי: על כיסאו לא ישב – – –

קריאה: – – –

שי פירון: לא לא לא, אם זה אריה, זה ברית בת-ימים, הכול בסדר.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אוקיי, אז אנחנו אומרים שהממשלה פוגעת ברוב הציבור: היא פוגעת בפריפריה, במוחלשים, בשקופים, בערבים.

חנין זועבי: אז יש לי שאלה שבדרך כלל האופוזיציה לא שואלת:

חנין זועבי: למה רוב הציבור בוחרים במפלגות האלה?

חנין זועבי: הם סובלים מהעוני, קושי בחיי היום-יום; אז למה דווקא רוב העניים בוחרים בממשלה הזאת?

חנין זועבי: במפלגת השלטון?

חנין זועבי: בימין?

חנין זועבי: ולמה אותם עניים שמצביעים לממשלה לא – כמעט אין – לא מוציאים קול נגד הממשלה שלהם?

חנין זועבי: אולי כי נכנסת פה – נכנס פה שם משחק שלא כל כך קשור לעוני, לצערנו.

חנין זועבי: הממשלה שהכי דורסת את העניים, הכי לא רואה אותם, לא מתחשבת בהם, היא הממשלה, חבר הכנסת דב חנין, שאולי הכי נהנית מהתמיכה של העניים, כי שֵם המשחק – מישהו משכנע את הציבור שיש אויב יותר מר.

חנין זועבי: שֵם המשחק הוא לא איכות החיים שלנו; זה לא העתיד של החינוך שדיבר עליו השר שטייניץ; זה לא החינוך, וזה לא הדיור, וזה לא השוויון, אלא יש שֵם משחק אחר שמנסים – שמצליחים, לא מנסים – מנסים ומצליחים לשכנע את הציבור שהוא שם המשחק האמיתי.

חנין זועבי: גם לעניים יש אידיאולוגיה.

חנין זועבי: גם לחלק מהם, לצערי, מותר לפתח עוינות לדמוקרטיה, מותר לפתח עוינות למושגי יסוד בדמוקרטיה ובשוויון; גם לעניים מותר לפתח אידיאולוגיה נגד זכויות אדם, נגד השמאל ונגד הערבים.

חנין זועבי: ואנחנו אומרים שהממשלה מזניחה את הפריפריה.

חנין זועבי: אנחנו רוצים שהממשלה הזאת תשכח מהפריפריה, תשכח מהנגב, כי ברגע שהיא זוכרת את הנגב היא שולחת אליו את הדחפורים שלה.

חנין זועבי: ברגע שהיא זוכרת את הנגב היא רק הורסת בנגב.

חנין זועבי: אנחנו מגיעים לאבסורד שאנחנו מבקשים מהממשלה לשכוח את הפריפריה, כי כאשר הם נזכרים בנגב ובגליל אז זה תחת הכותרת של "גאולת האדמה מהערבים", זה תחת הכותרת של "להילחם נגד הפולשים מהפריפריה".

חנין זועבי: אז אנחנו עכשיו אומרים לממשלה הזאת ודורשים ממנה, כן – – –

שי פירון: רק הזמן נגמר.

חנין זועבי: הזמן שלי תם.

חנין זועבי: – – – לשכוח מהפריפריה – – –

שי פירון: רק תראי איזו אווירה מיוחדת אני משרה במליאה, וכשאני נמצא פה, שרון גל אפילו לא מעיר הערה אחת.

חנין זועבי: כן.

שי פירון: תראי איזו אווירה של מתיקות אני משרה כאן.

יחיאל חיליק בר: מקשיב בקשב רב, בקשב רב.

טלי פלוסקוב: – – –

שי פירון: אה, את רואה איך אני מעביר את זה פה.

טלי פלוסקוב: הפריפריה זה רק ערבים?

טלי פלוסקוב: מה קורה אתנו?

טלי פלוסקוב: גם אנחנו פריפריה.

שי פירון: יש ביני לבין שרון עסקה שאף אחד לא יודע, ואת מסיימת והכול עובר בשלום.

אריה מכלוף דרעי: למה אתה – – –

חנין זועבי: גם כאשר אנחנו, אדוני – ופה אני מסיימת – גם כאשר אנחנו מצביעים נגד מתווה הגז, זה לא מפני שאנחנו מאמינים שאז החלוקה הציבורית של רווחי הגז תהיה חלוקה צודקת בין האוכלוסיות השונות בציבור, אלא מפני – –

שי פירון: תודה רבה.

חנין זועבי: – – שאנחנו יודעים שמחכה לנו מאבק קשה על חלוקת משאבי המולדת הזאת.

חנין זועבי: תודה.

שי פירון: תודה רבה לך, גברתי.

שי פירון: הדובר הבא – חבר הכנסת איתן ברושי.

שי פירון: אני רק משלים – – –

יעקב פרי: – – –

שי פירון: לא, לא, הוא לרגע יצא, הוא ביקש החלפה, אני מתנצל, אדוני ראש השב"כ בדימוס.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש – – –

שי פירון: אז אני אשתדל להחזיר אותם חזרה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בנוסף ובהמשך דבריו של חברי חבר הכנסת עמיר פרץ להגשת הצעת אי-אמון בממשלה בנושא הסכם המעצמות מול איראן, אני רוצה להדגיש כי הצעת האי-אמון שלנו אינה מוגבלת להתנהלות הממשלה בסוגיה של איראן בלבד, שהביאה להסכם רע לישראל ורע למערב.

איתן ברושי: האי-אמון שלנו כלל-מערכתי ומתייחס להתנהלותה הכללית של הממשלה, אשר מובילה את ישראל לבידוד בין-לאומי חמור; פוגעת בביטחון המדינה ובנכסיה האסטרטגיים החשובים ביותר; פוגעת במרקם החברתי של המדינה; מפקירה את החקלאות וההתיישבות, את השכבות החלשות ואת עתיד הכלכלה והמשק הישראלי.

איתן ברושי: ראש הממשלה מבקש מכולנו להתאחד סביב שאלת האיום האיראני בשם האחריות הלאומית.

איתן ברושי: אדוני ראש הממשלה, אחריות לאומית מחייבת קודם כול את הממשלה ואת העומד בראשה.

איתן ברושי: ההסכם של המעצמות עם איראן הוא הסכם רע, אבל הוא לא הפתעה, הוא בעיקר אכזבה גדולה.

איתן ברושי: במשך שנים, ובעיקר בחודשים האחרונים, עוסקת הממשלה בניסיון למנוע איראן גרעינית, ומשקיעה מאמץ ואמצעים רבים על מנת לשכנע בצורך להגיע להסכם טוב יותר.

איתן ברושי: היום מסתבר שכל המאמצים הללו נחלו כישלון, וזה לפני הכול כישלון של הממשלה והעומד בראשה.

איתן ברושי: אני רוצה להדגיש כאן באופן הברור ביותר כי מבחינת המחנה הציוני אין קואליציה ואופוזיציה בנושאי ביטחון ואיומים על קיום המדינה.

איתן ברושי: תמיד נתמוך בכל ממשלה בסוגיות ביטחוניות עקרוניות ומול סכנות המאיימות על קיומה של המדינה.

איתן ברושי: לעולם לא נהיה אופוזיציה למדינה.

איתן ברושי: אני רוצה להדגיש כאן כי אנחנו לא זקוקים לשיעורי מולדת ואהבת הארץ.

איתן ברושי: אין ויכוח על זכותנו על כל הארץ, הוויכוח הוא על היכולת לממש את הזכות הזאת, ויתרה מזאת, על התבונה שבניסיון.

איתן ברושי: מי שרוצה להתיישב בין הים לנהר לא יכול לפגוע ולהתעלם ממה שקורה ביניהם, אבל זה בדיוק מה שהממשלה הזאת עושה.

איתן ברושי: הממשלה הזו במו-ידיה יוצרת איום דמוגרפי עצום תוך התעלמות מן המציאות; מפרקת את המרקם החברתי; פוגעת בכלכלה ובחברה ומובילה אותנו לבידוד בין-לאומי.

איתן ברושי: ממשלה זו, בעיניים פקוחות לרווחה, מובילה את מדינת ישראל למצב שבו היא לא תהיה יותר לא מדינה יהודית ולא מדינה דמוקרטית.

איתן ברושי: אנחנו מדברים היום על האיום האיראני, אבל חוסר האופק המדיני, ובראש ובראשונה קבורת האופציה לפתרון על בסיס שתי מדינות, הוא איום ביטחוני חמור ואקטואלי לא פחות מהאיום האיראני.

איתן ברושי: אם הממשלה לא תחליט בקרוב שיש לשמר את האופציה של הקמת שתי מדינות, אופציה זו תיעלם, וזה חמור ומסוכן לביטחונה של מדינת ישראל לא פחות מאיראן גרעינית.

איתן ברושי: ביטחון, חברים, זה לא רק טנקים, מטוסי קרב וצוללות; ביטחון זה גם נכסים אסטרטגיים כמו יחסינו עם ארצות-הברית, שבהם פגע ראש הממשלה פגיעה קשה; ביטחון הוא חברה מלוכדת, וראש הממשלה, מתוך שיקולים קצרי-טווח וחוסר אחריות, עשה כל אשר ביכולתו על מנת להרחיב את הקיטוב החברתי ולפצל את העם; ביטחון זה טיפוח החקלאות, כי מדינה שאינה מייצרת את המזון של תושביה היא מדינה שתלויה בחסדי זרים.

איתן ברושי: אין מדינה בעולם שלא מגינה על התוצרת המקומית שלה, הן מתוך תפיסה ביטחונית, הן מתוך תפיסה כלכלית והן מתוך תפיסה חברתית.

שי פירון: אדוני, הדברים כל כך מרתקים, אבל לא נעים לי.

איתן ברושי: בעצם יש – עוד שנייה, זה כמעט כמו חינוך – בעצם, יש מדינה אחת כזאת, מדינת ישראל.

איתן ברושי: אנו עדים לפגיעה מתמשכת בחקלאות ובהתיישבות, בעיקר בפריפריה, בקווי עימות.

איתן ברושי: גם בתקציב 2015–2016 מסתמנת פגיעה נוספת וחמורה בחקלאות ובהתיישבות בכל אזורי הארץ.

איתן ברושי: לא נעשה כלום בתחום פערי התיווך, ונטל יוקר המחיה מוטל בחוסר אחריות על החקלאים.

איתן ברושי: האוצר מתעלם מהחלטה פה-אחד של ועדת הכספים על ביטול המס הלא-צודק על עובדים זרים.

איתן ברושי: צריך להחליט שישראל רואה בחקלאות ובהתיישבות מרכיב חיוני בדומה לביטחון ולחינוך.

איתן ברושי: ביטחון זה טיפול אמיתי ביוקר הדיור בישראל.

איתן ברושי: לא מספיק להעביר סמכויות לאוצר, צריך לראות יותר תוצאות, בנייה יותר זולה שמאפשרת לצעירים לבנות בית בישראל בכל מקום ומקום.

איתן ברושי: ביטחון, חברים, זה גם להפסיק את ההשתוללות של אנשי "תג מחיר", שמעשיהם גורמים נזק עצום למדינה ברמה הלאומית והבין-לאומית.

שי פירון: אדוני, אנחנו כבר בחריגה גדולה של זמן, אני מבקש ממך.

איתן ברושי: אז עוד שנייה, אני מסיים.

איתן ברושי: מערכת הביטחון שלנו מתגאה במניעת פיגועים וברדיפה אחרי טרוריסטים בכל העולם – –

שי פירון: נכון, היא צודקת.

איתן ברושי: – – אך היא לא מצליחה לתפוס את ראשי "תג מחיר" ולהביאם למשפט.

איתן ברושי: הגיע הזמן – –

ינון מגל: יש עצורים, יש עצורים.

איתן ברושי: – – שהממשלה תתחיל לטפל בנושא הזה ברצינות.

שי פירון: אדוני, אני ממש מבקש ממך, אני הקפדתי עם הקודמים – –

איתן ברושי: עכשיו אני מסיים.

שי פירון: – – ואני אואשם בחוסר שוויון.

איתן ברושי: תראה איך אני מקצר.

איתן ברושי: אני אומר – משפט אחד.

שי פירון: אתה כבר לא יכול להראות לי איך אתה מקצר, אתה יכול להראות לי איך אתה מאריך.

איתן ברושי: לכן, חשוב להחזיר את התקווה והאמונה, ולצורך כך נחוצה ממשלה שתוביל לשינוי בהתנהלות הממשלתית ובסדר העדיפויות, ממשלה שמחליטה החלטות על-פי צו השעה, באחריות ובמחשבה ארוכת טווח.

איתן ברושי: יש יותר מדי סימני שאלה, צריך להפוך אותם לסימני קריאה, לפיתוח, לצמיחה כלכלית, לשוויון הזדמנויות, לביטחון ושלום.

איתן ברושי: תודה.

שי פירון: תודה רבה, תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת יעקב פרי, אני מזמין אותך להראות לחבר הכנסת ברושי איך אפשר לעמוד בשלוש דקות, ולהביע חוסר אמון בממשלה גם בשלוש דקות.

שי פירון: בבקשה, אדוני.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, תודה, אני מאוד מעריך את זה, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, שמעתי בקשב רב את נאומו חוצב הלהבות, מן הלב, של השר ארדן, ומי שהופך, אדוני ארדן, שאיננו פה, הכול לפוליטי, איננה האופוזיציה, אלא הליכוד.

יעקב פרי: ההסכם עם איראן הוא ללא ספק הסכם רע, ועל כך אין ויכוח.

יעקב פרי: הוא לא מייצר מנגנוני פיקוח מספיקים, הוא מבטיח כניסה של מיליארדי דולרים לכלכלת איראן, הוא משמר ואפילו מעצים את מעמדה של איראן כמדינת טרור ומדינת סף גרעינית.

יעקב פרי: כולנו מאוחדים למען ביטחון ישראל, אופוזיציה וקואליציה.

יעקב פרי: אנחנו מחויבים להסביר לעולם את מה שמחייב הסבר.

יעקב פרי: אבל נאמר כבר הפתגם המפורסם: להצלחות אבות רבים, אך הכישלון הוא יתום.

יעקב פרי: בכל הנוגע לתפקידים ממלכתיים שבבסיסם עומד שירות העם והמדינה, על מנהיגים, בדרך כלל, להתייצב מאחורי החלטותיהם ולקחת אחריות.

יעקב פרי: כאשר מנהיג, או נבחר ציבור, או נושא משרה ציבורית, מקבל החלטה, הוא מקבל על עצמו את תוצאותיה, יהיו אשר יהיו – ניצחון או כישלון.

יעקב פרי: כאשר מהלך כה אסטרטגי, כה גורלי, נכשל, חובה לבדוק, חובה לחקור, חובה להפיק לקחים, ובמיוחד לקחים שיאפשרו מבט אמיתי, יעיל יותר, מוצלח יותר, אל העתיד.

יעקב פרי: ואני משוכנע, ממש כמו שכל אזרחי ישראל יודעים – בטוחים ויודעים, כי האחריות בנושא או בסוגיית הגרעין האיראני היא של ראש הממשלה נתניהו.

יעקב פרי: והיות שההסכם הוא רע, לפי דעתו של ראש הממשלה, ולפי דעת כל חברי הבית הזה, גם הכישלון הוא של ראש הממשלה.

יעקב פרי: וכמי שביקש את אמון הציבור בפעם השלישית ברציפות בטענה שהוא ורק הוא יכול לשמור על ביטחון ישראל מפני הגרעין האיראני, בעיקר, על נתניהו גם לקחת את האחריות.

יעקב פרי: ועלינו כמדינה להפיק לקחים, למנוע מטעויות העבר של נתניהו לחזור וללוות אותנו גם בעתיד.

יעקב פרי: הרי נתניהו נכשל במדיניות החוץ כאשר הוא שיבש לחלוטין את מערכת היחסים עם הבית הלבן, והכול כדי לצבור הון פוליטי מקומי.

יעקב פרי: הוא נכשל כי הוא בודד את מדינת ישראל אל מול העולם.

יעקב פרי: הוא נכשל כי הוא לא יוזם מהלך מדיני שיעניק תקווה.

יעקב פרי: בנושאים הרבה יותר שוליים מנושא הגרעין האיראני הוקמו ועדות בדיקה ובחינה כדי לנסות ללמוד מטעויות, מצעדים לא הולמים, כדי להפיק לקחים ולהסיק מסקנות.

יעקב פרי: ממה חושש ראש הממשלה?

יעקב פרי: ממה חוששת ממשלת ישראל?

יעקב פרי: ממה חושש הליכוד?

יעקב פרי: הרי אם הכול, או הרוב, לפחות, של הפעילות היה נכון, היה הולם, אלו תהיינה גם מסקנות ועדת הבדיקה.

יעקב פרי: אלא שמי שחושש מבדיקה יודע גם את האמת.

יעקב פרי: ואת האמת הזאת מבקשים להסתיר מאתנו, כמובן מן הציבור.

יעקב פרי: אני קורא לכם להצביע בעד הצעת האי-אמון כדי לוודא שטעויות העבר לא יחזרו שנית.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

שי פירון: ראית מה זה, אדוני?

שי פירון: בדיוק ב-0000.

שי פירון: רואים שהיית איש שב"כ בכיר וכו'.

שי פירון: מרשים.

שי פירון: חבר הכנסת מיכאל אורן – לא נמצא.

שי פירון: אחריו – יעלה ויבוא חבר הכנסת ינון מגל.

שי פירון: בבקשה, אדוני.

שי פירון: שלוש דקות לך.

שי פירון: בבקשה.

ינון מגל: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, חבר הכנסת יעקב פרי, אתה הרי יודע שתחקיר כפי שאתם מבקשים עכשיו – אלמנטרי שאת התחקיר עושים בסוף ההסתערות.

ינון מגל: כלומר, את זה יודע כל אחד – –

יעקב פרי: את זה שמעתי – – –

ינון מגל: – – באמצע ההסתערות עוד לא ראיתי שעוצרים ומתחילים: רגע, בואו נתחקר.

ינון מגל: גומרים את ההסתערות – – –

יעקב פרי: – – – שמענו את זה – – – בנט.

ינון מגל: גומרים את ההסתערות, ואז מתחקרים מה קרה.

ינון מגל: עכשיו תשמע, יכולות להיות הרבה ביקורות על ראש הממשלה, אבל אני לא חושב שביקורת כזאת יכולה לבוא ממי שהיה שר בזמנו, חבר הכנסת יאיר לפיד, שהעביר ביקורת על ראש הממשלה שיצא כשהאיראני דיבר באו"ם.

ינון מגל: חבר הכנסת לפיד, אז שר, אמר שככה לא מתנהגים.

ינון מגל: אז אתה יודע, אם באזובי הקיר, אז אתה יודע, מה נגיד הלאה.

יעקב פרי: – – –

ינון מגל: לבוא ולהגיד שראש הממשלה הוא ששיבש את היחסים עם ארצות-הברית, כשנשיא ארצות-הברית זה אובמה, שאנחנו יודעים מה ה-attitude שלו כלפי ראש הממשלה – –

שי פירון: חבר הכנסת פרי, לא ידעתי שאתה יודע להעיר הערות ביניים.

ינון מגל: – – והוא שאנחנו מתמודדים עם ההחלטות שלו, לבוא ולהגיד שנתניהו אשם?

ינון מגל: באמת, ממי שהיה עד לפני רגע בתוך הממשלה זה קצת מפתיע לבוא ולבקש עכשיו ועדת חקירה.

ינון מגל: אבל מה שכן אני חושב – כשמדברים על דרישות מארצות-הברית בעקבות מכירת החיסול לאיראנים, למדינה שקוראת להשמיד אותנו, נותנים לה מאות מיליארדים ולהגיע למדינת סף גרעינית, אני חושב שעם כל הכבוד, צריך עכשיו לדרוש מהאמריקנים להכיר במציאות החדשה שנוצרה.

ינון מגל: וזה אומר – שמעתי את השר ארדן אומר שהם צריכים להכיר בישיבה שלנו ברמת-הגולן, כי אין אפשרות לרדת מרמת-הגולן.

ינון מגל: סוף-סוף כולם מבינים, זה א., מה עם בקעת-הירדן?

ינון מגל: "דאעש" נע מערבה, מי לידנו יתקע שהוא לא יגיע לבקעת-הירדן?

ינון מגל: אז צריך לדרוש הכרה בבקעת-הירדן, כמו ברמת-הגולן, ובנייה ביהודה ושומרון, כי מבינים כבר שאי-אפשר לסגת מיהודה ושומרון, שיהיה שם או "חמאס" במקרה הטוב או "דאעש" במקרה הרע.

ינון מגל: אז לאשר בנייה, ולאשר תב"עות, ועל זה צריך לעמוד מול האמריקנים.

ינון מגל: מה זה הדבר הזה?

ינון מגל: הם באים אלינו עוד בדרישות – יהיו התפתחויות אם תהרסו איזה – פולשים בסוסיא.

ינון מגל: כבר לא מדובר על בנייה בירושלים ולא בבנייה בהתנחלויות, לא כל מה שפעם היה מותר.

באסל גטאס: – – –

ינון מגל: אדוני על הקרוז – שחזר מהקרוז לעזה.

באסל גטאס: – – – סוסיא – – –

ינון מגל: זה מה שצריך לדרוש עכשיו מהאמריקנים – –

שי פירון: חבר הכנסת באסל גטאס.

ינון מגל: – – נתתם לאיראן מאות מיליארדים – אנחנו רוצים לבנות בירושלים – – –

ישראל כץ: – – – רמת-הגולן הייתה הצעה של יושב-ראש המפלגה שלך.

ישראל כץ: הוא דיבר על זה באחד הפורומים האחרונים.

יחיאל חיליק בר: כמו תמיד, כשאתם החזרתם שטחים ואתם – – –

ינון מגל: לא, בסדר, אני אומר, גם שמעתי את ארדן, שמעתי את בנט.

ינון מגל: אני אומר: זאת צריכה להיות דרישה של כולנו.

ינון מגל: יש מישהו שחושב שאפשר לרדת מרמת-הגולן?

קריאה: היא לא פה, היא בחוץ.

קריאה: היא לא פה.

ינון מגל: יש מישהו שחושב שהיום אפשר לסגת מיהודה ושומרון?

קריאה: היא לא פה.

ינון מגל: אין דבר כזה.

ינון מגל: כולם מבינים – –

שי פירון: שרון, בוקר טוב.

ינון מגל: – – לסגת מבקעת-הירדן, רואים את "דאעש" מגיעים ממזרח, אפשר לסגת?

ינון מגל: ברור שלא.

שי פירון: הכול בסדר, חבר הכנסת גל.

שי פירון: תודה לכם.

ינון מגל: אז היות שזאת תמונת המצב, אני מציע, קודם כול, אם רוצים לתחקר מה קרה מול האמריקנים – –

שי פירון: חבר הכנסת מגל, תם גם זמנך, אז גם אתה צריך – – –

ינון מגל: אוקיי, אז הנה, אני רק מסכם.

ינון מגל: – – צריך לזכור איפה היו האמריקנים בכל התהליך הזה.

ינון מגל: וראש הממשלה, צריך לתת לו את הקרדיט של מי שהיה הראשון לזהות ומי שהוביל את המערכה מול ההסכם הרע הזה.

ינון מגל: והיות שהגענו למצב הזה, אם לא נצליח לחזור אחורה, רבותי, תיתנו לנו אישור לבנות ולהיבנות.

ינון מגל: סוף-סוף תכירו במצבנו נוכח השינויים המטורפים שקורים במזרח התיכון.

ינון מגל: תודה.

שי פירון: תודה לחבר הכנסת ינון מגל.

שי פירון: אני רק רוצה להדגיש בפניך שהביטוי "הראשון לזהות" כבר נתפס על-ידי סלוגן אחר.

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת יצחק וקנין לשאת את דבריו.

שי פירון: חבר הכנסת וקנין – ראיתי הרגע שהוא הגיע.

שי פירון: כן, אדוני, שלוש דקות גם לך.

שי פירון: בבקשה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קצת מתפלא על השיח שמתנהל פה בכלל בשבוע האחרון.

שי פירון: אתה רוצה להגיד לי שחבר כנסת ותיק כמוך מתפלא?

יצחק וקנין: אני מתפלא על השיח, שהוא מתנהל בדיוק בצורה הפוכה ממה שהייתי מצפה, ואני אסביר למה.

יצחק וקנין: אני חושב שראש הממשלה התריע – איך אמר הנביא – מתחת כל עץ רענן.

יצחק וקנין: בכל הזדמנות.

יצחק וקנין: בכל הזדמנות שנקרתה בדרכו הוא העיר את תשומת לב העולם כולו למה שהולך להיות.

יצחק וקנין: נתאר לעצמנו את המצב ההפוך, שחלק מחברי הכנסת ששמעתי, לפחות בימים האחרונים, וגם עכשיו, דיברו על כך שאולי היה צריך – מה, לעצום עיניים?

יצחק וקנין: להגיד מה – אנחנו לא רואים מה שהולך לקרות?

יצחק וקנין: לא הבנו לאן לוקחים את כל המשא-ומתן הזה?

יצחק וקנין: הרי ראש הממשלה היה בקונגרס, באו"ם, בכל הזדמנות הוא אמר את החששות הכבדים ממה שהולך לקרות בהסכם הזה ולאן הוא הולך להוביל אותנו.

יצחק וקנין: עם כל הדברים שנאמרו במשך כל התקופה קיבלנו את מה שקיבלנו, נתאר לעצמנו, אם היינו שותקים, בכלל לאן היינו מגיעים?

יצחק וקנין: אני רואה את זה בדיוק הפוך.

יצחק וקנין: לצערי הרב – מי שעמד בפתח יותר מכל אחד אחר היה ראש הממשלה.

יצחק וקנין: אני קצת מתפלא על החברים שישבו בממשלה הקודמת – איפה הם היו?

יצחק וקנין: לא היה קבינט ביטחוני?

יצחק וקנין: לא היה קבינט מדיני?

יצחק וקנין: חלקם אנשים שרק עכשיו עזבו את הממשלה, ושמעו את ראש הממשלה, מה שהוא אומר.

יצחק וקנין: ישבו אתו יחד.

יצחק וקנין: אז הם לא תקפו אותו, אבל היום כנראה יש איזה כר נרחב, ככה, ליפול, ולהגיד דברים, ולהחליש את ראש הממשלה, ולהחליש את המדינה.

יצחק וקנין: אני חושב שזה בדיוק הפוך.

יצחק וקנין: המצב לא הגיוני, חבר'ה, אני אומר לכם, פשוט – אני יושב ואני שומע אנשים מתבטאים פה בצורה שהיא בלתי אחראית כלפי ביטחונה של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: מה, ראש הממשלה, יש לו איזו מחשבה או אחריות פחותה משל מישהו?

יצחק וקנין: אני חושב שהאחריות רובצת עליו כראש ממשלה בדאגה היומיומית, במיוחד כאשר אנחנו שומעים את האיראנים כל יום שני וחמישי, "לחסל את מדינת ישראל", מדברים בגלוי, לא בסתר, רבותי.

יצחק וקנין: אלה דברים שנאמרים בגלוי.

יצחק וקנין: פעם היו מסתירים את הדברים, היו אולי פוחדים לומר אותם, היום אומרים בגלוי "צריכים לחסל את הישות הציונית".

יצחק וקנין: אומרים את זה במפורש.

יצחק וקנין: עולים פה חברי כנסת, ובמקום לחזק את ראש הממשלה, מדברים בדיוק הפוך ממה שצריך.

יצחק וקנין: תודה.

שי פירון: תודה רבה לך.

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת מייקל אורן – מיכאל אורן, סליחה, לשאת דברים.

שי פירון: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: – – –

שי פירון: אני הולך לפי סדר הדוברים.

שי פירון: פשוט דילגתי על חבר הכנסת אורן, אני מאפשר לו לדבר, ומייד אחר כך – חבר הכנסת חמד עמאר, ואחר כך – חבר הכנסת גפני, ואחר כך – חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואז תשובת השר שטייניץ.

מיכאל אורן: כבוד היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כאשר אנו מסתכלים על פעילותה של הממשלה בשש השנים האחרונות בכל הנוגע לטיפול בגרעין האיראני, אפשר לומר דבר אחד בביטחון מלא: אף ממשלה ישראלית לא עסקה בסוגיה גורלית זו באופן אינטנסיבי כפי שעסקה הממשלה הזאת.

מיכאל אורן: בשנת 2009, כאשר הושבעה הממשלה החדשה ואני נכנסתי לתפקידי כשגריר ישראל בוושינגטון, מדינת ישראל נכנסה להילוך גבוה ביותר בכל הנוגע לטיפול בסוגיה הגרעינית האיראנית.

מיכאל אורן: ראש הממשלה עסק ימים ולילות בגיבוש קואליציה בין-לאומית רחבת היקף, שהטילה סנקציות קשות, כואבות וחסרות תקדים על המשק האיראני, שהורד על ברכיו.

מיכאל אורן: אילולא התדרוכים, הנאומים, הראיונות, הצעקות והאזכורים לכך שישראל תמיד שומרת לעצמה את הזכות והחובה להגן על עצמה בכל האמצעים העומדים לרשותה נגד האיום האיראני, העולם לא היה פועל.

מיכאל אורן: הצלחתנו להניע את הקהילה הבין-לאומית להטיל סנקציות נושכות על איראן, זה ההישג הגדול של הממשלה.

מיכאל אורן: לולא הסנקציות, איראן לא הייתה מגיעה בכלל לשולחן ההידברות והייתה פורצת מזמן להשגת נשק גרעיני.

מיכאל אורן: שלא יהיה לכם ספק, מגיע למשרד החוץ, למערכת הביטחון ולמשרד ראש הממשלה קרדיט אדיר על גיוס הקהילה הבין-לאומית כנגד התוכנית הגרעינית האיראנית, על הסנקציות המשתקות והעיכוב המשמעותי בפיתוח פצצת הגרעין.

מיכאל אורן: מרום ניסיוני הדיפלומטי אני יכול להגיד לכם, שוב, מעל לכל ספק, ששום ממשלה אחרת או קואליציה אחרת – – –

שי פירון: אדוני שר הכלכלה, קשה לי לראות את גבך.

שי פירון: אומנם כתוב "וראית אחורי", ובכל זאת אני רוצה לראות את פניך.

מיכאל אורן: תודה.

מיכאל אורן: כבוד השר, אני מבטיח לכם ששום ממשלה אחרת, שום קואליציה אחרת לא הייתה יכולה למנוע מנשיא ארצות-הברית, הנשיא ברק אובמה, להשיג את מטרתו לחתום על הסכם גרעיני עם איראן.

מיכאל אורן: עוד ב-2009, מיומו הראשון בבית הלבן ברק אובמה חרת על דגלו לשים קץ לנתק בין ארצות-הברית ובין איראן, שנמשך כ-30 שנה.

אריה מכלוף דרעי: עוד ב-2007, כשהוא היה סנטור.

שי פירון: כאילו, עכשיו אתה רוצה להראות לי שאתה מקשיב.

שי פירון: שאני לא אחשוב שאתה לא מקשיב.

אריה מכלוף דרעי: הוא היה מועמד לנשיא.

מיכאל אורן: בתור נשיא, אני התחלתי את הספירה לאחור – מ-2009.

מיכאל אורן: תודה.

מיכאל אורן: עוד בנאומו בקהיר ביוני 2009 הוא הכיר בזכותה של איראן לאנרגיה אטומית לצורכי שלום.

מיכאל אורן: הנשיא דבק בעמדה הזאת על אף ההפרות הבוטות של האיראנים בנושא הגרעיני, על אף תמיכתה של איראן בטרור הבין-לאומי ועל אף הקריאות החוזרות ונשנות של "מוות לאמריקה" של מיליוני איראנים.

מיכאל אורן: הקריאות הרבות של מנהיגי איראן להשמיד את מדינת ישראל לא הסיטו את הנשיא אובמה משאיפתו להסכם הגרעיני.

מיכאל אורן: נכון שהיו ועדיין ישנם – – –

שי פירון: תם הזמן, אז תתכוון – – –

מיכאל אורן: לכווץ?

מיכאל אורן: טוב, אם דחוק לי, חצי דקה.

שי פירון: חצי דקה אני אתן לך.

מיכאל אורן: נכון שהיו ועדיין ישנם חילוקי דעות בין עמדת ישראל לבין עמדת הממשל האמריקני, אך אלה חילוקי דעות לגיטימיים.

מיכאל אורן: הנשיא אובמה עצמו אומר שבין ידידים חייבים לספר את האמת.

מיכאל אורן: האמת שלנו היא שבמאזן האימה ישראל–איראן, למדינת ישראל אין הזדמנות שנייה.

מיכאל אורן: זאת האמת שלנו, שאיראן פועלת כל הזמן לשדרג את יכולתם של ארגוני הטרור "חיזבאללה", "חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" להרוג אותנו, להרוג את אזרחי ישראל גם בתוך הארץ, גם בחוץ-לארץ; גם להרוג יהודים בחוץ-לארץ.

מיכאל אורן: מזכיר ההגנה האמריקני אשטון קרטר נחת אתמול בארץ ומנהל אתנו דיון פתוח – לא על פיצויים, אין לפצות אותנו על איום קיומי – חברי חברי הכנסת, אני מסיים.

שי פירון: גם חצי הדקה כבר עברה.

מיכאל אורן: מדינת ישראל נמצאת בצומת גורלי, כמו בצמתים דומים בעבר, והגיעה העת שנעמוד כתף אל כתף.

מיכאל אורן: זה הזמן להראות לעולם חזית מאוחדת מול עסקה שכולנו בבית הזה, שאנחנו לא תמיד מסכימים האחד עם השני כל כך הרבה, נעמוד תמימי דעים בכל מה שנוגע לסכנה המרחפת מעל כולנו.

מיכאל אורן: תודה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: זה מעניין שאתה מסיים במילה "כולנו".

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת חמד עמאר לשאת דברים – בבקשה, אדוני.

שי פירון: זה הוראה לסיים במילה "כולנו", או שזה יצא במקרה, חבר הכנסת אורן?

מיכאל אורן: אני חוזר על זה כל הזמן.

שי פירון: לא, סתם רציתי לדעת אם זה איזה מין – – –

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חמד עמאר, עמאר.

שי פירון: חמד עמאר.

חמד עמאר: קל, לא עאמר, עמאר.

שי פירון: ומה אני אמרתי?

מיקי רוזנטל: מה הוא "אמר"?

חמד עמאר: עאמר.

חמד עמאר: עמאר, זה קל.

שי פירון: חמד, אתה רוצה לרדת ושאני אקרא לך עוד הפעם, או שזה בסדר?

שי פירון: אם אני אגיד חמד עמאר עכשיו, זה בסדר?

שי פירון: אז אני מזמין את חבר הכנסת חמד עמאר לשאת דברים.

שי פירון: איך הייתי עכשיו?

חמד עמאר: יפה, הנה, אתה רואה.

שי פירון: אתה רואה, כשמסבירים לי לאט – – –

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום הייתה כתבה ב-ynet, כתבה גדולה על מצוקת הדיור במגזר הדרוזי, ראיינו הרבה אנשים שם.

חמד עמאר: אני אגיד לכם את האמת?

חמד עמאר: הכתבה לא הפתיעה אותי.

חמד עמאר: וגם תגובת הממשלה לא הפתיעה אותי, גם תגובת משרד הפנים, גם האוצר לא הפתיע אותי, ובטח גם לא הנתונים.

חמד עמאר: דאלית-אלכרמל – 3,800, עוספיא – 2,500, חורפיש – 500, בית-ג'ן – 1,000, סאג'ור – 300, ירכא – 800, זאת רק רשימה חלקית של מספר הבתים שנבנו ללא היתר.

חמד עמאר: אם אנחנו נלך ליישובים השכנים, אין הבעיה הזאת.

חמד עמאר: אני שואל את עצמי למה ושואל את חברי הכנסת למה.

חמד עמאר: למה הצעיר הדרוזי צריך לסבול את הסבל הזה?

חמד עמאר: למה ברוב היישובים הדרוזיים לא הורחבה תוכנית מתאר מזה 30 שנה ולא תוכנית מפורטת שאושרה?

חמד עמאר: למה חלקות לחיילים משוחררים לא חולקו שנים רבות, וגם בממשלה הקודמת הגענו להסכם על המחירים, ועד עכשיו לא יצא מכרז אחד מאז קבענו את המחירים?

חמד עמאר: למה הצעירים הדרוזים צריכים לכלכל ולהעשיר את קופת המדינה בהוצאות משפטיות וקנסות?

איימן עודה: – – –

חמד עמאר: אני אגיד לכם, אותם צעירים בונים על האדמה הפרטית שלהם, והם משלמים עשרות מיליונים בשנה.

חמד עמאר: היישוב הדרוזי מפסיד עשרות-מיליוני שקלים בשנה.

חמד עמאר: למה צעירים דרוזים צריכים לסבול ולחיות באי-ודאות, כשהם יודעים שהם לא יוכלו לבנות את הבית שלהם על האדמות הפרטיות שלהם?

חמד עמאר: למה זוג דרוזי צעיר שמתחתן, צריך לחפש דירה בכרמיאל, בכפר-ורדים או במעלות, כשאין לו אפשרות לבנות את הבית שלו על האדמה הפרטית שלו?

חמד עמאר: אני אומר לכם, התשובה היא ברורה: הצעיר הדרוזי לא מעניין אף אחד; לא את הממשלה, לא את משרד הפנים, לא את האוצר, ובטח ובטח לא את פקידי מינהל מקרקעי ישראל וועדת התכנון והבנייה.

חמד עמאר: בהתחלה אני חשבתי, אדוני היושב-ראש, שזה חוסר ידע של ועדות התכנון – לתכנן על אדמות פרטיות.

חמד עמאר: אבל אחרי שקראתי היום, רק היום, את התגובה של משרד הפנים, אני אומר לכם, זאת מדיניות.

חמד עמאר: משרד הפנים אחראי למינהל התכנון מאז קום המדינה.

חמד עמאר: לפני שבוע, כאן – אני זוכר ואני חושב שחברי הכנסת זוכרים – העברנו את הסמכויות למשרד האוצר.

חמד עמאר: ומה התגובה של משרד הפנים?

חמד עמאר: הסמכויות לא בתחום אחריותי, הסמכויות בתחום אחריותו של משרד האוצר.

חמד עמאר: מאז קום המדינה הסמכויות במשרד הפנים, לפני שבוע העברנו – וזו התגובה של משרד הפנים.

חמד עמאר: אני רוצה להגיד לכם, אותו צעיר ימשיך לבנות את הבית שלו כי אין לו ברירה.

חמד עמאר: אותו צעיר ימשיך להיות עני כי הוא יחטוף קנסות של מאות-אלפי שקלים.

חמד עמאר: אבל זה רובץ עלינו, אנחנו, חברי הכנסת.

שי פירון: אדוני חבר הכנסת מיקי רוזנטל, קולך נישא ברמה.

שי פירון: תודה.

שי פירון: צריך לסיים, אדוני.

חמד עמאר: לכן אני קורא לממשלה, קודם כול, לקיים את ההסכם בקשר לחיילים משוחררים ומחירי חלקות לחיילים משוחררים; 2.

חמד עמאר: להקפיא את כל ההליכים המשפטיים נגד הצעירים; 3.

חמד עמאר: לגמור את העניין של התכנון והבנייה – –

שי פירון: אדוני השר אקוניס, אתה מחולל מהומות.

חמד עמאר: – – ולאשר את הרחבת תוכניות המתאר במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: תודה.

שי פירון: תודה רבה, חבר הכנסת עמאר.

שי פירון: היה בסדר עכשיו?

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת משה גפני, בבקשה, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

שי פירון: שלוש דקות, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, מערכת היחסים בין מדינת ישראל לבין ארצות-הברית היא מערכת יחסים שיש לשמר אותה בכל מחיר.

משה גפני: זאת מערכת אסטרטגית מבחינתה של מדינת ישראל, וחסד עשה הקדוש-ברוך-הוא אתנו שהמעצמה הגדולה היא ידידה לישראל.

משה גפני: חסד גדול.

משה גפני: יחד עם זאת, מערכת היחסים עכשיו, בעקבות ההסכם עם איראן – העלה יושב-ראש סיעת יש עתיד, יושב-ראש מפלגת יש עתיד, חבר הכנסת יאיר לפיד, הוא העלה הצעה להקים ועדת חקירה כדי לבדוק את מדיניותו של ראש הממשלה בהסכם עם איראן.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר לך ולחברי הכנסת שלפני שנים רבות היה מפגש בין ראש הממשלה דאז יצחק רבין לבין יאסר ערפאת.

משה גפני: המפגש התקיים ביום שישי, והיה חשש שיהיה חילול שבת.

משה גפני: ופנו אלי ואמרו לי: אם תדבר עם יאסר ערפאת, לא יהיה חילול שבת.

משה גפני: ושאלתי את מרן הרב שך, זכר צדיק לברכה, אם לעשות את זה.

משה גפני: אנחנו היינו באופוזיציה, מבחינתנו הממשלה ההיא הייתה ממשלה רעה מאוד.

משה גפני: מאוד מאוד.

משה גפני: והרב שך אמר לי: אנחנו אופוזיציה, אנחנו נגד הממשלה, אבל אתה לא הולך לדבר עם מישהו אחר, אתה הולך לדבר רק עם הממשלה המכהנת.

משה גפני: והלכתי לדבר עם רבין.

משה גפני: הוא לא נתן לי לדבר מחוץ לממשלה, אפילו שהיינו אופוזיציה.

משה גפני: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, כאשר יש מצב שבו לכל הדעות איראן היא הדבר הנורא ביותר שיש לעם היהודי היום בעולם, הדבר הנורא ביותר שיש למדינת ישראל בעולם, הדבר הנורא ביותר; ולכל הדעות מה שקורה עם ההסכם הזה שארצות-הברית החליטה לגביו – הוא הסכם רע מאוד.

משה גפני: ואז אנחנו יכולים עכשיו לעשות אחת משתיים: או שאנחנו אופוזיציה ואנחנו מבקשים ועדת חקירה, לעיני כל העולם, כאילו אנחנו אשמים במצב הזה, כאילו אנחנו אשמים בזה שנעשה הסכם רע עם הגדולה באויבות שלנו, עם כאלה שכל הזמן מדברים על זה שהם רוצים, חס וחלילה, להשמיד את ישראל.

משה גפני: האם זה הזמן?

משה גפני: זו הדרך?

משה גפני: שכדי להיות אופוזיציה דורשים הקמת ועדת חקירה?

משה גפני: האם זאת אחריות כלפי העולם?

משה גפני: הרי יושבים השונאים שלנו ומחככים ידיים בהנאה.

משה גפני: הם אומרים: הנה, יושב-ראש מפלגה גדולה בישראל אומר, בוא נקים ועדת חקירה, ההתנהלות של ראש הממשלה היא לא בסדר.

משה גפני: כולם בסדר, ההתנהלות הייתה לא טובה.

משה גפני: לו ההתנהלות הייתה אחרת, המצב היה שונה.

משה גפני: המצב לא היה שונה – איראן שונאת אותנו בכל מקום ובכל דרך.

משה גפני: אובמה, נשיא ארצות-הברית – שאני הקדמתי ואמרתי, וגם אמרתי את זה לראש הממשלה כמה פעמים – צריך לעשות כל מאמץ לשפר את היחסים אתו.

משה גפני: יש נשיא יותר טוב, יש נשיא פחות טוב – בסדר גמור; אבל ארצות-הברית זה נכס אסטרטגי מבחינתנו, הידידות הזאת.

שי פירון: אדוני, רק צריך לסיים.

משה גפני: אז אני מסיים.

משה גפני: אני קורא ליושב-ראש – – –

דניאל עטר: אז ראש הממשלה יודה שטעה בעניין הזה של אובמה, ואז לא צריך ועדת חקירה.

שי פירון: חבר הכנסת עטר, אני יכול לומר לך שמתוך 120 חברי כנסת, חבר הכנסת גפני הוא האחרון שצריך עזרה.

דניאל עטר: הרי לא יכול להיות שהוא מתנהל כל כך הרבה שנים, עם כל כך הרבה כסף, ואין אחריות.

דניאל עטר: מה, אין ממשלה בישראל?

שי פירון: חבר הכנסת דני עטר, תודה.

משה גפני: מה שאני מבקש להגיד – אני לא נכנס לחלק הזה.

משה גפני: מה שאני מבקש להגיד: גם במחנה הציוני מגלים אחריות בעניין, כי בכל אופן, אנחנו כולנו נמצאים באותה סכנה, הסכנה האיראנית.

משה גפני: ואני מסיים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אני פונה ליאיר לפיד, ליושב-ראש יש עתיד, ואני אומר לו להסיר את הדרישה הזו.

משה גפני: זו דרישה שאין מקומה היום כאן.

משה גפני: תאמינו לי שכיושב-ראש אופוזיציה הוא יכול לדבר על הרבה מאוד דברים; יש בממשלה הזאת הרבה חסרונות, אבל זה הדבר האחרון אם אחריות המדינה לנגד עיניו.

משה גפני: ואם הוא רוצה להיות יושב-ראש אופוזיציה – לא יושב-ראש, אבל להיות יושב-ראש סיעה באופוזיציה, אחראית – –

שי פירון: טוב.

משה גפני: – – הוא לא יכול לדרוש במצב הזה ועדת חקירה לגבי הנושא של ההסכם עם איראן.

שי פירון: תודה רבה.

משה גפני: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על הסבלנות.

שי פירון: יש תמיד, בשפע.

שי פירון: אחרון הדוברים – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

שי פירון: אחריו – ישיב בשם הממשלה, תשובה כנראה לא קצרה, ומוחצת, חבר הכנסת יובל שטייניץ, השר יובל שטייניץ.

שי פירון: אז קודם כול עיסאווי פריג', ואחרי זה אתה.

שי פירון: אנחנו נותנים לך עוד קצת זמן להכין את דבריך.

שי פירון: אנחנו רוצים שתוכל – אם יש ספק לגבי היכולת שלך לדבר ללא הגבלה – – –

יובל שטייניץ: איזה מזל.

שי פירון: כן, איזה מזל.

דניאל עטר: הדברים שלו מוכנים עוד לפני שהוגשה ההצעה.

שי פירון: בבקשה, אדוני.

שי פירון: שלוש דקות.

שי פירון: בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברים, כל שבוע צצה לנו ועדת חקירה חדשה.

עיסאווי פריג': תראה – – –

שי פירון: אפשר להקים ועדת חקירה בנושא הקמת ועדות חקירה.

עיסאווי פריג': זה כנראה יהיה נושא הסיכום של הכנסת העשרים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת לפיד – ועדת חקירה בעניין ההתנהלות מול איראן.

עיסאווי פריג': לפני כן, לפני שבוע – ועדת חקירה נגד תהליך קבלת ההחלטות של מתווה הגז.

עיסאווי פריג': לפני כן – ועדת חקירה פרלמנטרית על משבר הדיור.

עיסאווי פריג': איזה ועדות חקירה פרלמנטריות; תוך תקופה כל כך קצרה, שלושה חודשים, כל שבוע-שבועיים עומד חבר כאן ומבקש ועדת חקירה.

עיסאווי פריג': אבל יש דבר שהוא לא פחות חשוב מאיראן, והוא הגזענות, חברים.

עיסאווי פריג': בשבוע האחרון, לפני שלושה ימים, שיחקה "בית"ר ירושלים" בבלגיה.

עיסאווי פריג': ושם, בתוך הקהל, יש קבוצה, מה שקרוי "לה פמיליה".

עיסאווי פריג': קבוצה אוהבת.

עיסאווי פריג': "לה פמיליה" יצאה עם מופע שראש הממשלה ושרים רבים קמו:

עיסאווי פריג': פיגוע תדמיתי במדינה, צריך לטפל בזה.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה קורא לשר לביטחון פנים, קורא לשרת התרבות והספורט, קורא לכל מי שמעורה בדבר, אומר לו: תצילו, תצילו, התדמית נפגעה.

עיסאווי פריג': לא חשב על הגזענות, לא חשב על החוליגנים – –

שי פירון: חברים יקרים, אפשר בבקשה קצת שקט באולם?

שי פירון: אם אפשר.

עיסאווי פריג': – – הוא חשב על התדמית.

עיסאווי פריג': על התדמית.

עיסאווי פריג': הכתובת הייתה על הקיר, גזענות שסובלים ממנה יום-יום.

עיסאווי פריג': ו"לה פמיליה", שהרבה פוליטיקאים מתהדרים ועוברים דרכה – חלק מצטלם אתה וחלק משבח אותה, כל אחד בדרך שלו – הילד הזה, הרע, "לה פמיליה", שצמח בעזרתכם, עכשיו אתם באים ואומרים: פיגוע תדמיתי.

עיסאווי פריג': חברים, מה צריך את ה-BDS?

עיסאווי פריג': מה צריך את איראן?

עיסאווי פריג': יש את "לה פמיליה".

עיסאווי פריג': וכל ביצת ההסברה של ראש הממשלה וכל מערכת ההסברה של ראש הממשלה – אני רוצה לשמוע אותה, איך היא מתמודדת עם התופעה, המגפה, הגזענות, מייצור הבית הבית"רי.

עיסאווי פריג': איך אתם מתמודדים עם זה?

עיסאווי פריג': אתם שותקים.

עיסאווי פריג': חברים, האיום האמיתי שנמצא כאן בתוכנו הוא הגזענות, ועצימת העיניים שלכם הובילה למה שהובילה, וזו רק ההתחלה.

עיסאווי פריג': ואני רוצה לשמוע התייחסות לזה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: השר יובל שטייניץ, אני מצטער שהשרה גילה גמליאל תצטרך לחפש פרטנר אחר לשיחת רעים – אני מזמין אותך לנאום.

שי פירון: את יכולה לעבור מקום ולדבר עם השר כץ, זאת גם אפשרות.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, קודם כול, לכבוד הוא לי שהשרה גילה גמליאל מוכנה לשוחח אתי.

שי פירון: הפתיחה הזאת מורה שנתנו לך למשוך הרבה זמן.

שי פירון: אם אתה מתחיל מהשרה גמליאל כנראה יש לך הרבה זמן למשוך.

שי פירון: אנחנו לא מופתעים.

יובל שטייניץ: לא לא, אני אגיד לך למה.

יובל שטייניץ: כי קראתי היום מאמר, אדוני היושב-ראש, של אורי סביר, שבו הוא מצא את גילה גמליאל כַּראויה ביותר להיות ראש הממשלה בעתיד.

יובל שטייניץ: אז – אם אורי סביר כותב דבר כזה, אני בטוח שהוא שקל שיקול דעת – –

יחיאל חיליק בר: – – – את הסיכויים שלה.

יובל שטייניץ: – – וקודם כול, אני מאוד גאה שכאשר הוא שקל ראשי ממשלה לעתיד הוא קודם כול מצא חברת כנסת ושרה מהליכוד, את ידידתי גילה גמליאל.

יובל שטייניץ: שנית, תודה שאחרי מאמר כזה – כל אחד רוצה לדבר עם ראש ממשלה פוטנציאלי, גם אני.

יובל שטייניץ: אז – לכבוד הוא לי.

שי פירון: הוא עשה את הרשימה – אני לא רוצה שתהיה מודאג ולחוץ – זה רק הנשים.

שי פירון: בקרב הגברים עדיין יש לך סיכוי, אתה יכול להיות רגוע.

יובל שטייניץ: אה, כן?

שי פירון: כן.

יובל שטייניץ: גם לך.

שי פירון: אני לא, אני לא מעוניין.

שי פירון: אני לא מתאים.

יובל שטייניץ: גם ליאיר.

שי פירון: הוא לא צריך את אורי סביר – – –

יובל שטייניץ: אה, הוא לא צריך?

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: למה, הוא מעל העיתון?

יובל שטייניץ: מעל החוק?

שי פירון: לא, לאור ההצלחות, דיוני השלום ואוסלו.

שי פירון: אני מציע – – –

יובל שטייניץ: אה, כן, כן, כן – בסדר.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כיושב-ראש אתה צריך להיות יושב-ראש בלתי מפלגתי.

שי פירון: אני בלתי מפלגתי בכלל.

יובל שטייניץ: אתה מגלה פה איזה נטייה מוזרה לכיוונו של יאיר לפיד, אנחנו עוד נחשוד בך.

יובל שטייניץ: אבל לא נחשוד בכשרים.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם התייחסתי להצעות אי-אמון בסוגיות שונות, כמו סוגיית הגז, כמו סוגיית עובדי הקבלן.

שי פירון: תראה, אני יודע שלך זה לא מפריע, אבל לי זה מפריע.

שי פירון: חברים, אי-אפשר לנהל ככה את המליאה, כשהדובר, ועל אחת כמה וכמה כשהדובר הוא השר שטייניץ, שבטח דבריו נכוחים ומנומקים, כולם מדברים בינם לבין עצמם.

שי פירון: אדוני, חבר הכנסת ליברמן.

שי פירון: חברת הכנסת ברקו, שבי בבקשה.

שי פירון: חברת הכנסת – הגברת בוקר, אנא, שבו בבקשה, אתן מפריעות להתנהלות.

שי פירון: גברתי שרת הבריאות בדימוס, שבי בבקשה.

יעל גרמן: – – –

יובל שטייניץ: תושיב בבקשה גם את סגן השר מזוז.

יובל שטייניץ: בבקשה.

שי פירון: אני מפחד – – –

יובל שטייניץ: מה?

יובל שטייניץ: ואת חברת הכנסת גרמן.

שי פירון: אמרתי.

יובל שטייניץ: אמרת?

שי פירון: כן.

יובל שטייניץ: אה, חשבתי שאתה עושה – – – ומה עם סלומינסקי, אתה מפלה אותו לטובה?

שי פירון: איפה אתה רואה אותו?

שי פירון: אה, חבר הכנסת סלומינסקי.

שי פירון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה לשבת, בבקשה לשבת.

שי פירון: לא, השר שטייניץ אמר שהוא לא מוכן לדבר אל אחוריהם של חברי כנסת.

יובל שטייניץ: לא אמרתי שום דבר כזה, אדוני היושב-ראש.

יובל שטייניץ: זה הכרח בל-יגונה שלפעמים מדברים מהגב לצד האחורי.

שי פירון: קדימה, אדוני.

שי פירון: בבקשה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, להצעה אחת לא התייחסתי, ואני אתייחס אליה עכשיו, והיא ההצעה להביע אי-אמון בממשלה ובעומד בראשה מבחינה מדינית, בעקבות ההסכם הגרוע ומלא הפרצות שחתמו מעצמות העולם עם איראן.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה נתניהו, עוד בטרם היותו ראש הממשלה, וכמובן בשש השנים וחצי האחרונות, עשה יותר מכל מנהיג אחר, לא רק בארץ אלא בעולם כולו, כדי למקד את תשומת הלב הבין-לאומית בסוגיית הגרעין האיראני.

יובל שטייניץ: על כך מגיע לו אמון ויישר כוח, ולא אי-אמון.

יובל שטייניץ: אני חושב שאפשר להגיד בפה מלא, שללא פעילותו של ראש הממשלה וללא פעילותה במישורים שונים ומגוונים של מדינת ישראל בשנים האחרונות, ייתכן שלאיראן היו כבר לפני כמה שנים כלי נשק גרעיניים, פצצות אטום שהיו מאיימות על מדינת ישראל, על המזרח התיכון, על המערב ועל העולם כולו.

יובל שטייניץ: ללא פעילותה של מדינת ישראל, וללא המאמץ המיוחד שהשקיע ראש הממשלה בזירה הבין-לאומית, במגעים שונים, בנאומיו באו"ם, בנאומיו בקונגרס, לא היו מוטלות סנקציות קשות ומשתקות על איראן מלכתחילה, סנקציות שגרמו לרפובליקה האסלאמית התוקפנית המסוכנת הזאת נזקים שנאמדים עד היום באזור 300–350 מיליארד דולרים, סנקציות שהביאו מלכתחילה את איראן לשולחן המשא-ומתן עם נכונות מסוימת, מאוד מוגבלת לצערנו, לעשות פשרות וויתורים.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, ההסכם הוא הסכם רע, ולמרות פעילותנו המדינית-מודיעינית והמגעים עם כל המעצמות, בראש ובראשונה עם ארצות-הברית, אבל גם עם צרפת וגם עם יתר המעצמות, עם בריטניה, גרמניה, רוסיה וסין, לא הצלחנו לשנות את מסגרת ההסכם, שהיא גרועה, אבל כן הצלחנו להביא לשיפורים ותיקונים מסוימים בהסכם.

יובל שטייניץ: התיקונים הללו לא הופכים אותו להסכם טוב, אבל אין ספק שללא הפעילות המדינית שלנו בשנתיים האחרונות היינו מקבלים הסכם גרוע עוד יותר מזה שאנחנו מקבלים בפועל.

יובל שטייניץ: למשל – זה לא סוד, זה עובדה ידועה, שרק בזכות המגע הישיר שלנו עם שר החוץ לורן פביוס, כבר לפני שנה וחצי איראן נאלצה לוותר על אורניום מועשר ברמה בינונית של 20% ולרדת, גם בהסכם הביניים וגם בהסכם הקבע, לרמה נמוכה, של 3.6% העשרת אורניום.

יובל שטייניץ: זו רק דוגמה אחת לכמה דברים שישראל השפיעה עליהם בהסכם הזה.

יובל שטייניץ: הדברים הללו, אדוני, לא צריכים לשנות את ההערכה הכללית.

יובל שטייניץ: כשבוחנים את ההסכם כמכלול, זה הסכם גרוע.

יובל שטייניץ: יש בו פרצות בעייתיות בפיקוח ובמחקר-ופיתוח לעשר השנים הקרובות, ובעיקר הוא הסכם גרוע מכיוון שהוא מקריב את עתיד העולם לטובת הישג קצר-מועד בהווה.

יובל שטייניץ: בהסכם הזה מובטח מראש לאיראן שעוד 10–12 שנים היא תהיה מדינת סף גרעינית קריטית במרחק של שבועות ספורים מחומר בקיע להרבה פצצות גרעין, והמשמעות היא שתמורת שקט יחסי, שאפילו בו אנחנו לא בטוחים, אבל נניח שמובטח פה ככל הנראה שקט יחסי ל-10–12 שנים, לאחר מכן ביטחון העולם כולו הפקר, וזו משמעות ההסכם.

יובל שטייניץ: אם מדינת ישראל עשתה מעל ומעבר – ממשלת ישראל עשתה מעל ומעבר, וראש הממשלה נתניהו עשה מעל ומעבר לכל מנהיג אחר בעולם כולו – עשתה ככל יכולתה כדי לבלום את המירוץ האיראני לנשק גרעיני, כדי להשיג סנקציות על איראן, וכדי לנסות לבלום את ההסכם הזה, או לפחות להכניס בו שיפורים ותיקונים.

יובל שטייניץ: נכון שהמעצמות הקבועות של מועצת הביטחון – ועם כל הכבוד, רבותי חברי הכנסת, ישראל היא לא מעצמה עולמית, היא גם לא חברה קבועה בעלת זכות וטו במועצת הביטחון, היא לא הייתה צד במשא-ומתן – כשמעצמות העולם מחליטות מראש להגיע בכל מחיר, או כמעט בכל מחיר, להסכם עם איראן, מדינת ישראל הקטנה – החזקה והאמיצה, אבל הקטנה – לא יכולה להבטיח שלא יהיה הסכם כזה, ולא יכולה לכפות על מעצמות העולם לשנות את התנהגותן.

יובל שטייניץ: אנחנו מדינה אמיצה, דמוקרטיה יהודית ליברלית בלב המזרח התיכון הקשה הזה.

יובל שטייניץ: אנחנו עדיין לא סופר-פאוור, לא מעצמת-על עולמית, אבל כל מה שאפשרי כדי לעכב את תוכנית הגרעין האיראנית, שעד היום לא הגיעה לנשק גרעיני, כל מה שאפשרי כדי שיוטלו על איראן סנקציות כלכליות כבדות ביותר, כל מה שאפשרי להכניס תיקונים ולסגור פרצות בהסכם הגרוע הזה, מדינת ישראל עשתה, ותעשה בעתיד.

יובל שטייניץ: מה שראש הממשלה התחייב עליו זה לא למנוע הסכם עם איראן, כי עם כל הכבוד, מעצמות העולם מקשיבות לנו, אבל לא סרות למרותנו, אלא למנוע את התחמשותה של איראן בנשק גרעיני, ואת זה אנחנו נחושים להמשיך לעשות, כמו שעשינו בהצלחה לא מבוטלת עד היום.

יובל שטייניץ: לכן, אדוני היושב-ראש, גם בסוגיה הזאת, כל הצעת האי-אמון היא מגוחכת ממש, על פניה.

אראל מרגלית: – – – הוא רחב יותר, הוא לא רק על נושא הגרעין.

אראל מרגלית: איראן מקבלת 150 מיליארד.

אראל מרגלית: איראן הולכת לקבל לגיטימציה.

אראל מרגלית: "אפל" הולכת להיות שם, IBM, "רנו", "פז'ו".

אראל מרגלית: מה שצריך להבין, שזה לא רק ויכוח על הגרעין.

אראל מרגלית: זו מעצמה אזורית, צבאית, גם כלכלית, שאם ישראל לא תפעל ברמה האלטרנטיבית עם המדינות האחרות שמתנגדות לאיראן, כדי להציב אלטרנטיבה לדבר הזה, אנחנו כל הזמן נתמקד רק בנושא הגרעין, וישמטו את הרגליים מתחת להגמוניה האזורית שלנו.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת אראל מרגלית, אני מסכים עם כל מילה שאמרת.

יובל שטייניץ: הערת הביניים שלך במקומה.

יובל שטייניץ: ודאי וודאי שאנחנו צריכים להדק את שיתוף הפעולה מול איראן לא רק בזירה הגרעינית, אלא גם בזירה הקונבנציונלית וגם בזירת הטרור, והידוק הקשרים הללו לא רק עם מעצמות המערב אלא גם עם מדינות ערב שאליהן רמזת בדבריך.

יובל שטייניץ: כל מילה שאמרת, בסלע.

יובל שטייניץ: ממשלת ישראל עושה את זה בשנתיים האחרונות, מדרך הטבע חלק מהדברים הם לא גלויים, ואני חושב שאתה מבין יפה למה הם לא כולם יכולים להיות גלויים.

יובל שטייניץ: ממשלת ישראל בהחלט נמצאת בשיתוף אינטרסים עם חלק גדול ממדינות ערב, שגם הן חוששות לא רק מהגרעין האיראני אלא גם מהטרור האיראני, מהחתרנות האיראנית, מהמגמה באיראן לנסות לערער את היציבות בעולם הערבי הסוני, וכמובן גם מול ישראל, בתקווה להשתלט אחר כך ולהגביר את החזקה ברחבי העולם.

אראל מרגלית: לכן – הפרדיגמה החיובית, ישראל צריכה להוביל אותה.

יובל שטייניץ: אבל, חבר הכנסת אראל, כבר אמרתי לך שיש טעם רב בהערתך, ואני מסכים אתך.

יובל שטייניץ: ואתה יודע מה, לכן חבל אולי שאנחנו שנינו, ורבים אחרים, שרואים – לפעמים גם יש חילוקי דעות, וזה לגיטימי – אבל רואים עין בעין את הנושא החשוב הזה, לא יכולים לשתף פעולה יחד בממשלה, בקואליציה.

אראל מרגלית: על המתווה החיובי אני אמליץ.

אראל מרגלית: אתם מוכנים לעשות משהו אמיץ ברמה החיובית, ברמה האזורית, אני אמליץ למפלגה שלי שאנחנו – – –

יובל שטייניץ: אני שמח לשמוע זאת, אבל כפי שהבנת מראש, לא כל דבר – מוכן לתת לו פרסום.

יובל שטייניץ: אני מושך ומושך, ובהחלט מתבטא לגופו של עניין, וגם נהנה לשוחח מכאן עם חבר הכנסת אראל מרגלית, ואני מחכה לראות שהרב דרעי – הרב דרעי, בפעם שעברה שאתה היית על הבמה וחיכו לבואי, הגעתי עם חולצת טריקו כחולה.

יובל שטייניץ: אני תהיתי אם עכשיו, כשאני על הבמה, גם אתה תגיע עם חולצת טריקו כחולה.

יובל שטייניץ: תאמין לי, הסנסציה שאתה היית מייצר עם חולצת גולף כחולה וקצרה במליאה עוד הייתה גדולה יותר מהסנסציה הנחמדה והמטופשת שאני עוררתי כאן לפני שבועיים.

יובל שטייניץ: האם יש סיכוי שכבודו ילך ויחליף לחולצה כזאת, או שכדאי שאני אחתור לסיום?

עיסאווי פריג': – – –

מיקי לוי: – – –

יובל שטייניץ: אוקיי, אל תדאג.

יובל שטייניץ: תסור דאגה מלבך.

יולי יואל אדלשטיין: השר שטייניץ אומר דברי טעם.

יולי יואל אדלשטיין: אני אפילו לא הבנתי למה הוא מתכוון כשהוא אמר "אני מושך כאן ומושך".

יובל שטייניץ: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה לא ברצינות חושב שנגמרו לי המילים.

מיקי לוי: לא, ממש לא – – –

יובל שטייניץ: כדי להרגיע אותך – כדי להרגיע אותך אני אספר לך שבעברי, כשהייתי מרצה לפילוסופיה, הייתי נותן לפעמים שיעורים כפולים, של שלוש שעות, והייתי עולה לבמה, כמו עכשיו, בלי שום נייר ומרצה שלוש שעות.

אראל מרגלית: גם כשהיית תלמיד אצל ימימה בן-מנחם היה קשה לעצור אותך.

יובל שטייניץ: גם הפעם אתה צודק.

יובל שטייניץ: לכן תסור דאגה מלבך, לא נגמרו לי המילים, אבל חבר הכנסת צחי הנגבי מסמן לי שנגמר לי הזמן.

יובל שטייניץ: לכן אני מודה לכם על הקשב, ואני מבקש, אדוני היושב-ראש, מהכנסת, לדחות את כל הצעות האי-אמון, שחלקן גבלו בגיחוך.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יובל שטייניץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מרגיש ממש מיותר כאן – השר מדבר, יושב-ראש הקואליציה אומר לו שנגמר לו הזמן – אז אני אחזיר לעצמי את הכבוד האבוד: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: השר גלנט, חבר הכנסת גפני, כל החברים, השר אורי אריאל וחבר הכנסת משה גפני, מכובדי, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: השרה גילה גמליאל, נא לשבת, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רואה, השר שטייניץ, איזה עניין עוררת בדבריך; עד עכשיו אנשים עוד לא נרגעו, ואתה אומר "מושך".

יולי יואל אדלשטיין: תוכן, תוכן, זה מה שקובע.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, יש גם טלפונים שמדברים על הנאום שלו.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמר בזמנו חבר הכנסת בגין, "וקיבלתי המון פקסים".

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: כמעשה חריג לפני ההצבעה, אני מבקש מיושב-ראש ועדת האתיקה של הכנסת, חבר הכנסת יצחק וקנין, לעלות לדוכן לדקה כדי לקרוא החלטה של ועדת האתיקה, או פנייה של ועדת האתיקה, לכלל חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: רציתי שכולנו נשמע את הדברים, בל יגיד איש לאחר מכן שלא שמע ולא ידע ולא הבין.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, השרים, חברי הכנסת, רבותי, בחרנו, ועדת האתיקה, לעשות את זה בצורה הזאת, דווקא לפני הצבעת האי-אמון.

יצחק וקנין: אני אומר את זה מתוך ניסיון רב בבית הזה, מתוך מה שאני רואה שמתחולל בשבועות האחרונים.

יצחק וקנין: אני חושש מאוד.

יצחק וקנין: חושש – ראיתי את זה בכנסת השמונה-עשרה, כששימשתי יושב-ראש ועדת האתיקה, שהדברים הגיעו כמעט לאלימות פיזית.

יצחק וקנין: מי שזוכר, חברת כנסת שרצה לכיוון הדוכן, מצב שהביא אותנו למהומה ורעש גדול.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יצחק וקנין: סליחה, אדוני, חבר הכנסת זחאלקה.

איתן כבל: מה היה לפני, אדוני?

יצחק וקנין: ראינו ששפכו מים.

יצחק וקנין: רבותי, אני חושש שזה מוביל אותנו לאלימות פיזית.

יצחק וקנין: לא נביא אנוכי ולא בן נביא אנוכי.

יצחק וקנין: ולכן החלטנו, ועדת האתיקה, לומר את הדברים בצורה החמורה ביותר, מכיוון שאני חושב שהדברים האלה מתגלגלים מהר מאוד.

יצחק וקנין: כל שבוע אנחנו מקבלים תלונות קשות, אנחנו גם רואים את האמירות, הציבור רואה אותנו, ואני חושב שזה לא מוסיף לכבודה של הכנסת.

יצחק וקנין: נוכח הידרדרות השיח במליאת הכנסת בשבועות האחרונים, הצורמת לרבים מאתנו, והפניות הרבות המגיעות לוועדת האתיקה, שמהן ניתן ללמוד על הפגיעה החמורה הנגרמת למעמד הכנסת בעיני הציבור, רואה עצמה ועדת האתיקה מחויבת לנסות ולמגר תופעה זו בכלים העומדים לרשותה.

יצחק וקנין: ורבותי, הכלים דלים מאוד.

יצחק וקנין: בעוד הוועדה תמשיך להגן על זכותם של חברי הכנסת לחופש ביטוי פוליטי ואידיאולוגי רחב ככל הניתן, היא לא תהיה סובלנית להתבטאויות שיש בהן כדי ניבול פה, השמצה, הכפשה וביזוי של יחידים וציבורים.

יצחק וקנין: בהתאם לכך, ובבחינת "אין עונשין אלא אם כן מזהירין", מביאה ועדת האתיקה לידיעת חברי הכנסת, כי מכאן ואילך היא תחמיר בסנקציות שתטיל, עד כדי הרחקה מישיבות הכנסת, אם תסבור כי מדובר בהתבטאויות המביאות לזילות של הדיון, לפגיעה אישית בחברי הכנסת ולפגיעה חמורה בכבודה של הכנסת.

יצחק וקנין: אנו מקווים כי מכתבנו זה ישמש תמרור אזהרה וימנע את הצורך בהפעלת סמכויות ועדת האתיקה כאמור.

יצחק וקנין: תודה.

יעל גרמן: האם זה כולל גם התבטאויות גזעניות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת האתיקה חבר הכנסת יצחק וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהדברים ברורים מאוד ואין צורך בשאלות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, שאחר כך לא נגיד שהופתענו מן הסנקציות שמטילה ועדת האתיקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם סיעת המחנה הציוני – המגמות השליליות במשמרת של נתניהו, ערעור היחסים מול ארצות-הברית והשינוי האסטרטגי ביחסי הכוחות בין מדינות המזרח התיכון.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה ביקשה הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה, גברתי מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – נמנע יולי יואל אדלשטיין – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד נפתלי בנט – נגד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – בעד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – נמנע אילן גילאון – בעד שרון גל – בעד זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – נמנע משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד דני דנון – נגד אריה מכלוף דרעי – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – נמנעת ג'מאל זחאלקה – נמנע תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – נמנע יואל חסון – בעד אחמד טיבי – נמנע מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד משה כחלון – נגד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו משתתף בהצבעה סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד ינון מגל – נגד מנחם אליעזר מוזס – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – נגד קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – נמנע רחל עזריה – נגד דניאל עטר – בעד חמד עמאר – בעד רועי פולקמן – נגד שי פירון – בעד טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – נמנע

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט, לא שומעים כאן את התשובות.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח אוסאמה סעדי – נמנע סילבן שלום – אינו נוכח

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות כנסת, האם יש מישהו באולם שלא קראו בשמו או בשמה ואתם מעוניינים להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לרבות השרים, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: תוצאות – הצבעת האי-אמון של המחנה הציוני – ההצבעה: 45 בעד, 55 נגד, עשרה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת המחנה הציוני לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים להצביע אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונו ההיסטורי של ראש הממשלה נתניהו במדיניות החוץ והרס היחסים מול ארצות-הברית הביאו לחתימת הסכם רע בין המעצמות לאיראן – מטעם, כאמור, סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הודעתי, הצבעה אלקטרונית, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הצעת האי-אמון של יש עתיד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 44 נגד – 54 נמנעים – 11 הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 44 בעד, 54 נגד, 11 נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של יש עתיד לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם הרשימה המשותפת – ממשלה שמחויבת לבעלי ההון ופוגעת ברוב הציבור בעובדים, בשכבות החלשות ובפריפריה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה– 48 נגד – 59 נמנעים – 2 הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 48 בעד, 59 נגד, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון של הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם מרצ – התפשטות תופעת עובדי הקבלן.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 51 נגד – 54 נמנעים – 5 הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 54, חמישה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מודיע לפרוטוקול כי חבר הכנסת יאיר לפיד בהצבעת האי-אמון מטעם יש עתיד בטעות לא הצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בוודאי שהתכוון להצביע בעד הצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 47), התשע"ד–2013;

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 17 והוראת שעה), התשע"ה–2014;

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק החברות (תיקון מס' 25) (הסדרת ההחזקה והשימוש במאגר מידע על חברות), התשע"ד–2014 ["דברי הכנסת" ה-19, מס' מ/824, מושב שני, חוב' י"ג, עמ' 7493; מס' מ/893, מושב שלישי, חוב' ב', עמ' 13590; מס' מ/901, מושב שלישי, חוברת ו', עמ' 14633; מס' מ/841, מושב שני, חוב' י"ח, עמ' 8487; מס' מ/872, מושב שני, חוב' ל"ז, עמ' 12733.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות החוק.

יולי יואל אדלשטיין: השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת יריב לוין, אייכה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, נא לעלות על הדוכן ולהציג לנו את הבקשה לדין רציפות – אם אני לא טועה, על חמש הצעות חוק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אין הצבעה בסעיף הזה מטבע הדברים, גם לא במושב הזה, כי דרושים 14 יום על מנת שנוכל להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה, על דעת הממשלה, להודיע במליאת הכנסת על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעות החוק כדלקמן:

יריב לוין: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 47), התשע"ד–2013, מ/824, מיום 10 בדצמבר 2013; הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (מס' 8), התשע"ה–2014, הצעות חוק, הממשלה, מס' 893, מיום 27 באוקטובר 2014; הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 17 והוראת שעה), התשע"ה–2014, מ/901, מיום 18 בנובמבר 2004 – אני מניח, אדוני, שזה 2014 – 18 בנובמבר 2014; פרק ד' וסעיפים 43(ב) ו-46 בהצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014, מ/841, מיום 3 בפברואר 2014 – במסגרת הדיונים בכנסת לקריאה שנייה ושלישית, החליטה מליאת הכנסת ב-28 ביולי 2014 לפצל את הצעת החוק בהתאם לסעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, ועתה מבקשת הממשלה לקדם את המשך החקיקה שעניינה פרק ד' וסעיפים 43(ב) ו-46 בהצעת החוק; הצעת חוק החברות (תיקון מס' 25) (הסדרת ההחזקה והשימוש במאגר מידע על חברות), התשע"ד–2014, מ/872, מיום 16 ביוני 2014.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, אתה יכול להישאר אתנו בעצם, למסור לנו את שאר ההודעות.

יולי יואל אדלשטיין: יש הודעות הממשלה בסעיף 31.

יולי יואל אדלשטיין: כאן אין הצבעות, אנחנו עוברים לסעיף הבא, שגם אתה – אתה האשם גם בסעיף הבא.

יולי יואל אדלשטיין: הנאשם.

יולי יואל אדלשטיין: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה על החלטתה להעביר את שטח הפעולה השירות הלאומי והשירות הלאומי-אזרחי מהמשרד לאזרחים ותיקים למשרד החקלאות ופיתוח הכפר.

יולי יואל אדלשטיין: ימסור את ההודעה השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: לא הועבר אלי.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסעיף הבא לא הועבר אליך: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה על החלטתה להעביר לשר החקלאות ופיתוח הכפר את הסמכויות הנתונות לשר לאזרחים ותיקים?

יריב לוין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא הועברו אליך שתי ההודעות האלה?

יריב לוין: אכן כן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, סעיף 4 וסעיף 5 לסדר-היום המעודכן אצלכם יורדים מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/942); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף 6: הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון), התשע"ה–2015, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה והונחה כאמור על שולחן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: השר אופיר אקוניס, אייכה, השר אקוניס?

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה שאנחנו נסיים מוקדם היום.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש ממשלה?

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אין ממשלה.

קארין אלהרר: על מה נצביע?

קארין אלהרר: אני מציעה שהחוק הזה – – –

יולי יואל אדלשטיין: האם הממשלה מעוניינת להציג את הצעת החוק שהיא ביקשה לקדם אפילו עם פטור מחובת הנחה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, הממשלה לא מעוניינת בכך, מה נעשה?

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה לא מעוניינת בכך, אז כנראה גם סעיף 6 ירד לנו מסדר-היום.

מרב מיכאלי: הממשלה מתפקדת?

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, לאלוקים פתרונים, לא יודע.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק יושב-ראש הכנסת, אני לא נציג הממשלה.

אופיר אקוניס: יצאתי בטעות.

יולי יואל אדלשטיין: נמצאה האבדה.

יולי יואל אדלשטיין: השר אופיר אקוניס אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו נזמין את השר אקוניס, שיציג את סעיף 6 לסדר-היום, לאחר שסעיפים 4 ו-5 ירדו סופית מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 6: הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון), התשע"ה–2015, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, קיבלה פטור מחובת הנחה והונחה על שולחן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר אופיר אקוניס יציג את ההצעה, ולאחר מכן יתקיים דיון.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש – – –

מיקי לוי: מה הסיבה שסעיפים 3 ו-4 ירדו?

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 3 ו-4 היו אמורים להיות מוצגים למליאת הכנסת על-ידי נציג הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שלא נמצא נציג הממשלה שיעשה זאת, אין לי אלא להוריד את הסעיפים מסדר-היום של היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מהשר אקוניס להציג את הצעת החוק.

מיקי לוי: זה לא מקובל.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת לוי, אולי תירגע, זה לא כזה סקופ גדול.

אופיר אקוניס: זה יהיה בשבוע הבא, זה בסדר.

מיקי לוי: זה לא מקובל, אדוני השר.

אופיר אקוניס: זאת לא כזאת דרמה.

אופיר אקוניס: זאת לא כזאת דרמה, כל כך גדולה.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כולנו מחויבים, חבר הכנסת בהלול, להציל את השידור הציבורי בישראל.

אופיר אקוניס: כידוע לכם, חברות וחברי הכנסת, רק לפני כשלושה שבועות הוא כמעט – כמעט הגיע לסוף דרכו.

אופיר אקוניס: בפעולת הצלה של הרגע האחרון הארכנו כאן, בבית הזה, באישורה של ועדת הכלכלה, את פעילות רשות השידור בפירוק בשלושה חודשים, עד 30 בספטמבר, ובזמן הזה, כפי שהתחייבתי לוועדת הכלכלה של הכנסת, להביא תיקוני חקיקה שמטרתם היא להפוך את רשות השידור בפירוק לתאגיד השידור הישראלי.

אופיר אקוניס: מה צריכים להיות עקרונות השידור הציבורי, אדוני היושב-ראש – ראשית, עליו להיות מאוזן בשידוריו.

אופיר אקוניס: עליו להיות מגוון, לתת במה למגוון הדעות, העמדות והתרבויות בחברה הישראלית, ועליו, חברת הכנסת סופה לנדבר, לשדר בשפות שונות, ובהן רוסית, אמהרית, ערבית, צרפתית, אנגלית ושפות נוספות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, על השידור הציבורי, אם כן, להיות ישראלי, של כולנו, של כל היושבים באולם המליאה.

אופיר אקוניס: זה ייחודו.

אופיר אקוניס: בדיוק כמו שלבריטים יש השידור הבריטי הציבורי; לקנדים – השידור הציבורי הקנדי; בנורבגיה, באיטליה, ביפן, בכל העולם המערבי.

אופיר אקוניס: זהו, אדוני היושב-ראש, התיקון הראשון שאנחנו מציעים, שינוי שמו של תאגיד השידור, אשר ייקרא, בתום הקריאה הראשונה, השנייה והשלישית: תאגיד השידור הישראלי.

אופיר אקוניס: שנית, חברת הכנסת יחימוביץ, שמן של תחנות הרדיו שישדרו בתאגיד השידור הציבורי, כך על-פי ההצעה, שאני מקווה שתתמכי בה, תחנות הרדיו ייקראו "קול ישראל", דבר שנשמט מהחוק הקודם.

אופיר אקוניס: אני רואה חשיבות אדירה, דקלרטיבית בראש ובראשונה, וסמלית מאוד, אדוני היושב-ראש, ששידורי התאגיד הציבורי הישראלי יישאו את השם הזה גם בארץ, גם למאזינים ברחבי העולם, אשר ישמעו את הביטוי האלמותי "קול ישראל מירושלים".

איציק שמולי: מה עם העובדים?

אופיר אקוניס: אני עוד לא סיימתי.

אופיר אקוניס: אני לא סיימתי, חבר הכנסת שמולי.

אופיר אקוניס: אנחנו מקבעים את ביטול אגרת הטלוויזיה.

אופיר אקוניס: כך גיבשנו עם משרד האוצר מתווה למימון רשות השידור בפירוק עד למועד סיום שידוריה ותחילת שידורי התאגיד החדש.

אופיר אקוניס: כיוון, חבר הכנסת רוזנטל, שגם אתה התייחסת קודם, כאשר נכנסתי לכאן, לעניין שמסעיר כמה, לגבי עניין ביטול אגרת הטלוויזיה, מי אחראי לכך ומי ייקח את הקרדיט, אני מבקש לעשות סדר ברור בדברים, וגם בחוק.

אופיר אקוניס: אדוני, הכנסת הקודמת, הממשלה הקודמת, הציעה, חבר הכנסת רוזנטל, לבטל את אגרת הטלוויזיה מייד עם סיום דרכה, עם סיום פעילותה של רשות השידור.

אופיר אקוניס: כיוון שאנחנו הארכנו, על-פי החוק הקודם, כבר פעמיים את פעילותה של רשות השידור, ולפי הצעת החוק הזאת הפעילות שלה תימשך עד מחצית – ובעצם עד סוף – מרס 2016, המשמעות החוקית, על-פי החוק, הייתה שאגרת הטלוויזיה תישאר בתוקפה כל עוד רשות השידור פועלת.

אופיר אקוניס: השינוי שאנחנו מביאים היום הוא שאגרת הטלוויזיה, אדוני היושב-ראש, תבוטל החל בתחילת שנת 2015, גם תוך כדי פעילותה של רשות השידור הנוכחית, וזו – יסכימו אתי גם המתכוונים להצביע כאן נגד החוק, ואני מקווה שהם אינם רבים – בשורה צרכנית חשובה לאזרחי ישראל באשר הם, משלמי האגרה.

חיים ילין: אפשר לדעת מה המקור של זה?

חיים ילין: מה המקור?

אופיר אקוניס: אני אמרתי, אולי לא הקשבת – אני הסברתי בדיוק את המצב החוקי, ואני אמרתי מה נעשה פה בכנסת הקודמת, חבר הכנסת ילין, ועל-פי הצעת הממשלה הקודמת.

אופיר אקוניס: ואני – שוב, אני אסביר את זה כדי שזה יובן – שוב – כנראה הסברי בראיונות שנתתי אתמול לא היו מספיק משכנעים, או אולי לא היו מספיק מובנים.

חיים ילין: שאלתי שאלה של רק 120 מיליון שקל, זה הכול.

אופיר אקוניס: או אולי לא היו מספיק מובנים.

אופיר אקוניס: אני אמרתי שהחוק מחייב אותנו כל עוד – אותנו את כולנו, ונכון לרגע זה זהו החוק – כל עוד רשות השידור עובדת, גם אם היא בפירוק, אנחנו מחויבים לשלם אגרה.

אופיר אקוניס: כך הציעו חברת הכנסת אלהרר והשר ארדן.

חיים ילין: כבוד השר, את זה הבנתי.

חיים ילין: שאלתי מה המקור?

קארין אלהרר: – – –

אופיר אקוניס: כיוון שאנחנו רוצים לבטל את תשלום אגרת הטלוויזיה, אנחנו מציעים לתקן את החוק כך שגם עם פעילותה של רשות השידור, עדיין לא תהיה, חברת הכנסת אלהרר, אגרת טלוויזיה.

אופיר אקוניס: זהו התיקון שאנחנו מכניסים הלילה, הערב, לחוק השידור הציבורי הישראלי.

חיים ילין: כבוד השר, אנחנו את זה הבנו.

חיים ילין: מה המקור?

חיים ילין: מה המקור?

קארין אלהרר: העיקר שיש – – –

אופיר אקוניס: כל החוק הזה – כדי שחבר הכנסת ילין יבין – המקור של החוק הזה, שאנחנו מכניסים בו עכשיו כמה שינויים, שמהותם היא להבטיח שפעולתה של חברת הכנסת אלהרר והשר הקודם, שר התקשורת ארדן, תבוא לידי ביטוי – כדי להבטיח את פעילות תאגיד השידור הישראלי, אנחנו מביאים עכשיו את תיקוני החקיקה האלה.

מיקי רוזנטל: כבוד השר אקוניס, השר הקודם השתמש בביטויים ובמשפטים בדיוק כמוך.

מיקי רוזנטל: הוא אמר:

מיקי רוזנטל: אנחנו באנו לשנות את החוק כי אנחנו רוצים להבטיח – וזה לא הצליח.

חיים ילין: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רוזנטל, אני מציע ואני גם אומר לך שאני אבחן במבחן הביצוע, לא במבחן הנאום.

אופיר אקוניס: הנאום גם יכול להיות טוב כשלעצמו, אבל אנחנו ניבחן במבחן הביצוע – האם, אדוני היושב-ראש, בישראל יפעל תאגיד שידור ישראלי ציבורי ב-31 במרס 2016.

אופיר אקוניס: זה יהיה המבחן.

מיקי רוזנטל: עצמאי פוליטי.

מיקי רוזנטל: עצמאי מנותק מהפוליטיקאים.

אופיר אקוניס: ממש לא.

אופיר אקוניס: אתם מחדירים לעצמכם, מכניסים לעצמכם לראש איזו תזה, מאמינים בה.

אופיר אקוניס: אני אומר אלף פעם – הרי אם הייתי רוצה ללכת לשיטתך, חבר הכנסת רוזנטל, מה שהיינו מכריזים – – –

מיקי רוזנטל: רק שאלתי אם הוא יהיה מנותק מהפוליטיקאים.

אופיר אקוניס: התשובה היא כן, הוא יהיה מנותק מהפוליטיקאים.

אופיר אקוניס: זו התשובה.

אופיר אקוניס: אבל אתם מכניסים את התזה הזאת – יש כמה פרשנים מטעם עצמם, שמקלידים אותה יום-יום מעל דפי עיתונים מסוימים, מאמינים לשקר הזה של עצמם, וחוזרים אליו פעם אחר פעם, כאילו אם השקר הזה ייכתב כל יום, הוא יהפוך למציאות.

אופיר אקוניס: ואני אומר לכם, העיתונאים שכותבים את השקר הזה יודעים בדיוק למי אני מתכוון ואיפה הם כותבים את הדבר הזה.

אופיר אקוניס: ואתם חוזרים על הדבר הזה.

אופיר אקוניס: הרי אם הייתי רוצה – אני או ראש הממשלה, או הממשלה – –

חיים ילין: לאילו עיתונים אתה מתכוון?

אופיר אקוניס: – – הייתה רוצה להחזיר שליטה פוליטית לרשות השידור, היינו עושים את הדבר הבא: היינו מחזירים את הוועד המנהל, את מליאת רשות השידור, המנכ"ל היה נקבע בהחלטת ממשלה.

אופיר אקוניס: אף אחד מהדברים הללו איננו מצוי בחוק הזה או בתיקוניו של החוק הזה.

אופיר אקוניס: ולכן, אדוני היושב-ראש, גם כשר הממונה לשעבר על רשות השידור – התענגת על כל רגע, אני זוכר את זה.

אופיר אקוניס: זה היה חף מתככים שם וחף מאינטריגות בתוך רשות השידור.

אופיר אקוניס: אני לא יכול שלא לשכוח את הדיונים המשותפים שלנו בוועדת הכלכלה של הכנסת, כשאני מתריע, חברת הכנסת אלהרר, אני אומר לעובדי רשות השידור באהבה ובהערכה: אתם תמשיכו עם הריבים האלה שלכם אחד נגד השני, קבוצה נגד קבוצה, ועד תל-אביב נגד ועד ירושלים בתיווכו של ועד חיפה, הכול – לא יהיה דבר אחר מלבד קריסת הבית כולו.

אופיר אקוניס: והם היו מאוד קרובים לכך, אם לא היינו מצילים אותם בזמן.

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת שמולי שאל שאלה אך יצא, ובכל זאת אני אשיב, כי הדבר הזה גם צופה בו כעת הציבור בערוץ הכנסת, ואנשים רוצים לדעת מה עוד יהיה בשינויי החקיקה.

אופיר אקוניס: ובכן, כפי שאמרתי, חבר הכנסת רוזנטל, השידור הציבורי הישראלי יחל לשדר ב-31 במרס 2016.

אופיר אקוניס: זו, כמובן – נכון, תגידו שזוהי דחייה – אכן כך.

אופיר אקוניס: הדחייה נועדה להבטיח את תחילת השידורים, משום שההצעה הקודמת הייתה – ואני אחזור על כך, גם אם אקבל ציוצים אפילו מכמה מחברי לממשלה – בלתי ישימה.

אופיר אקוניס: לא היה אפשר ליישם.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי עבד שנים רבות ברשות השידור, ניהל תחנת שידור צבאית לתפארת בשם "גלי צה"ל", והוא יודע, וגם אתם ידעתם זאת, וכל מי שתמך בחוק הזה בכנסת הקודמת ידע שהוא בלתי אפשרי ליישום, שלוח הזמנים שלו איננו אפשרי ליישום, אבל רצו להביא מהר – בסדר.

אופיר אקוניס: אז מה הייתה התוצאה, חברת הכנסת אלהרר?

אופיר אקוניס: שהמהירות, החיפזון הזה הביא לכך שאנחנו צריכים לעמוד כאן היום ולהביא שינויי חקיקה כדי להציל את השידור הציבורי.

קארין אלהרר: – – – זה לא היה קורה – – –

אופיר אקוניס: גברתי הנכבדה, את הרי יודעת את זה היטב.

קארין אלהרר: לא, אתה יודע את זה היטב.

אופיר אקוניס: ובכן, אנחנו, כדי להבטיח את הפעילות הזאת, את השידור בסוף מרס 2016, אנחנו מציעים לתת למנכ"ל הזמני שהוכנס, אדוני היושב-ראש – הדרישה לקיים – חברת הכנסת גרמן הייתה שרה בממשלה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גרמן, אני מדבר אלייך, כי אז את היית שרה בממשלה מטעם סיעה שהציעה את הרעיון של מנכ"ל זמני, סיעת יש עתיד.

אופיר אקוניס: כדי לתת למנכ"ל הזמני שנבחר, אדוני היושב-ראש, את הכלים להקים תאגיד שידור, צריך לעשות דבר אחד, דבר קטן – לתת לו סמכויות.

אופיר אקוניס: פשוט לתת לו סמכויות.

אופיר אקוניס: ולכן אנחנו מציעים – – –

זוהיר בהלול: – – – החתול יצא מהמרצע.

זוהיר בהלול: אתה רוצה שהמנכ"ל החדש – – –

קארין אלהרר: בדיוק.

קארין אלהרר: יפה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת זוהיר בהלול, אני מעריך מאוד את העברית הטובה שלך, הספקטקולרית שלך, אבל אני אומר לך: לא היה ולא נברא, ואפילו משל לא היה.

אופיר אקוניס: המנכ"ל הזמני, הפונקציה הזאת – – –

מיקי רוזנטל: – – –

אופיר אקוניס: סליחה, חבר הכנסת רוזנטל, יש פה עניין עם סיעת יש עתיד.

אופיר אקוניס: בעניין זה דווקא ידכם לא במעל.

אופיר אקוניס: אגב, זה לא מעל.

אופיר אקוניס: זה רעיון – – –

מיקי רוזנטל: עברית מרהיבה.

מיקי רוזנטל: זה הרבה יותר יפה.

מיקי רוזנטל: בבית שלנו.

אופיר אקוניס: מרהיבה, צודק.

דניאל עטר: תגיד תודה שאדון זוהיר בהלול מאתגר אותך בעברית בשעה כזו ולא ב-02:00.

אופיר אקוניס: בכל שעה אני שמח על האתגרים שחבר הכנסת בהלול מציב לי בשפה העברית.

אופיר אקוניס: ובכן, הרעיון של מנכ"ל זמני שנכנס לחוק ממש בישורת האחרונה, על-פי הצעת סיעת יש עתיד, אדוני היושב-ראש, היה שהוא יקים את התאגיד, שהוא יעזור לקדם את התאגיד, הוא לא אחראי – אחרת לא צריך אותו.

אופיר אקוניס: וכדי שזה יקרה צריך לעשות דבר פעוט – לתת לו סמכויות.

אופיר אקוניס: לכן אנחנו מבקשים היום לתת למנכ"ל הזמני, מר אלדד קובלנץ, שבאמת, מיקי רוזנטל, חבר הכנסת רוזנטל, איננו – – –

מיקי רוזנטל: איש ראוי מאוד.

אופיר אקוניס: אין לי מושג למי הוא הצביע.

אופיר אקוניס: לא יודע.

אופיר אקוניס: זה לא מעניין אותי.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך, אני אדהים אותך – זה לא מעניין אותי למי הוא הצביע, יכול להיות אפילו שעבורך.

אופיר אקוניס: כן, חברת הכנסת, יכול להיות.

אופיר אקוניס: אינני יודע.

אופיר אקוניס: אני לא יודע.

אופיר אקוניס: אני רק יודע שהוא איש מקצוע מוערך, אשר הרים את הטלוויזיה החינוכית באמת מאחת מתקופות השפל שלה לאחת מתקופות הזוהר שלה.

אופיר אקוניס: לא יודע, לא שאלתי, ואין לי כוונה, בהן צדקי, לשאול אותו לאיזו מפלגה הוא הצביע.

אופיר אקוניס: אני יודע שהוא איש מקצוע מאוד מוערך.

אופיר אקוניס: לכן, כדי שהתאגיד יחל לפעול במרס 2016, אנחנו מציעים לתת לו את הסמכות לגייס 400 עובדים, לתת לו אישור לרכישת תוכן בסכום העולה על 250,000 שקלים.

אופיר אקוניס: בקיצור, אדוני היושב-ראש, לתת לו סמכויות של מנכ"ל.

אופיר אקוניס: המנכ"ל הזמני יכהן עד שנה מיום תחילת השידורים.

אופיר אקוניס: בזמן הזה, כפי שאמרתי כבר, השר כץ, משרד האוצר יממן את הוצאות רשות השידור בפירוק, בכפוף לכך שהרשות תבצע שני צעדי התייעלות משמעותיים: הראשון, חברת הכנסת אלהרר, הוא פינויו של מתחם שרונה בקריה בתל-אביב עד אוקטובר 2015, דבר שיכניס לקופת המדינה, ועל-ידי כך לקופת רשות השידור – לא עשיתי אינוונטר עדיין, אדוני, אבל אני מעריך את עלות הקרקע בכמה מיליוני שקלים טובים, אם לא למעלה מזה.

אופיר אקוניס: וכן – – –

מיקי רוזנטל: מה יקרה אם הם לא יפנו?

אופיר אקוניס: אענה לך.

חיים ילין: זה המקור התקציבי?

אופיר אקוניס: לא, אמרתי: זה אחד מן המקורות התקציביים.

אופיר אקוניס: מימון על-ידי האוצר, פינוי מתחם שרונה וקיצוץ משמעותי בכוח-האדם עד אוקטובר 2015.

אופיר אקוניס: אנחנו נאפשר בחוק הזה פרישה מרצון של עובדים.

אופיר אקוניס: המצב כרגע אינו מאפשר, לא כניסה של עובדים חדשים ולא יציאה של עובדים קיימים, ולכן החוק הזה מאפשר זאת למנכ"ל הנוכחי ולכונס הנכסים הרשמי.

אופיר אקוניס: לגבי העובדים, נשאלתי כאן על-ידי חבר הכנסת שמולי, שלא נמצא, אבל כדאי להבהיר, גם בדיון הקודם בוועדת הכלכלה אמרתי זאת:

אופיר אקוניס: אם לא היינו מקיימים את הפעולה המיידית של הארכה בשלושה חודשים ואת תיקוני החקיקה שאנחנו מביאים היום, כדאי לכל עובדות ועובדי רשות השידור לדעת את הדבר היסודי: החל מ-1 ביולי עלולים היו כולם, אדוני היושב-ראש, ללא יוצא מן הכלל – לא 400, לא 500 ולא 600 היו נשארים; 1,400 עובדות ועובדים מצוינים היו עלולים להיות כבר היום – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה לא נכון, כבוד השר.

איילת נחמיאס ורבין: נתנו לכם הארכה בוועדת הכלכלה.

אופיר אקוניס: אני אמרתי.

אופיר אקוניס: גברתי הנכבדה, זה בדיוק מה שאמרתי: אם לא היו נותנים – תראי, בעברית של זוהיר בהלול איני יכול להתחרות, אבל העברית שלי גם נחשבת די טובה, ולכן אמרתי: אם לא היינו עושים זאת, זה היה המצב שעלול היה להתרחש.

איילת נחמיאס ורבין: זה עדיין לא מצדיק את התיקונים.

אופיר אקוניס: עכשיו אנחנו עושים את התיקונים.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא מצדיק אותם.

אופיר אקוניס: אה, את לא מסכימה עם תוכן התיקונים – זה עניין אחר.

אופיר אקוניס: אגב, אני מציע לך עצה ידידותית: להבין שהמשמעות של הצבעה נגד היא בעצם שני דברים: 1.

אופיר אקוניס: אתם מתנגדים לביטול אגרת הטלוויזיה – זאת המשמעות של הצבעה נגד; והדבר השני – שאתם עלולים להביא, כל מי שיצביע כאן נגד עלול בעצם בפועל, אדוני היושב-ראש, להביא למצב שב-30 בספטמבר או ב-1 באוקטובר לא יהיה עוד שידור ציבורי במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, יושב-ראש הוועדה, אתה התחייבת בפני ועדת הכלכלה להביא בפניה מתווה – – –

אופיר אקוניס: זהו המתווה.

אופיר אקוניס: זהו המתווה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, זה לא המתווה – –

אופיר אקוניס: זהו המתווה.

איילת נחמיאס ורבין: – – לתיקון לחוק.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא מתווה.

אופיר אקוניס: זהו המתווה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא מתווה ליישום חוק רשות השידור כפי – – –

אופיר אקוניס: ודאי שזה המתווה.

אופיר אקוניס: זה לפחות ראשיתו של מתווה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק רוצה לתקן אותך, כי אתה אמרת בוועדת הכלכלה שנקרא לזה "חוק השידור הציבורי הישראלי".

אופיר אקוניס: אז ככה הוא נקרא.

איילת נחמיאס ורבין: לא הצלחת?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: בוודאי.

אופיר אקוניס: תקראי.

אופיר אקוניס: היום את לא מרוכזת כל כך, חברת הכנסת נחמיאס.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות.

אופיר אקוניס: אני מאוד מתפלא עלייך.

אופיר אקוניס: את לא בשיא הריכוז היום.

אופיר אקוניס: אבל מה לעשות – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: לא בשיא הריכוז, חברת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני פשוט מתענג עד עכשיו, לזכור את הימים הטובים.

אופיר אקוניס: אני בטוח.

אופיר אקוניס: אני בטוח.

אופיר אקוניס: אין לי ספק – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט עדיין נזכר איך הציעו לי לנתק את זה מהפוליטיקה על-ידי מינוי שופט מחוזי בדימוס, שמרוב – –

מיקי רוזנטל: אני לא יודע, הזחיחות הזאת לא במקומה.

יולי יואל אדלשטיין: – – ניסיונו בכליאת עבריינים, הוא יאזן נכון.

מיקי רוזנטל: מצבה של רשות השידור תחת כל הממשלות האחרות רק הלך והידרדר.

מיקי רוזנטל: אז אני לא הייתי כל כך מאושר ולא זחוח כמוכם.

אופיר אקוניס: נכון, חבר הכנסת רוזנטל – –

מיקי רוזנטל: מה הזחיחות הזאת?

אופיר אקוניס: – – נכון, ולכן אנחנו מבקשים להביא תיקונים ולהקים תאגיד שידור ישראלי.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא בגלל זה אתם מבקשים להביא תיקונים – ובזה אני מרוכזת לגמרי – לא בגלל זה אתם – – –

אופיר אקוניס: אני שמח שבעניין מסוים את מרוכזת.

אופיר אקוניס: ובכן, חברי וחברות הכנסת, כדי שנבטיח קיומו של שידור ציבורי ישראלי מגוון, ומאוזן, ופעיל, וגם יעיל, אני מבקש מחברות וחברי הכנסת להצביע בקריאה ראשונה בעד תיקוני החקיקה שמציעה הממשלה.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אקוניס, גם על כך שהציג לנו את הצעת החוק וגם על כך שגרם לי תענוג.

יולי יואל אדלשטיין: אני אפילו לא התחלפתי, כדי לשמוע את כבודו.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, אני נזכר בימים הטובים, כשהייתי ממונה על הדבר הזה.

נחמן שי: "הדבר הזה" זה הגדרה ממש – – –

יולי יואל אדלשטיין: הדבר הזה, כן.

יולי יואל אדלשטיין: זאת ההגדרה, נו, מה אני אעשה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק השידור הציבורי עולה לקריאה ראשונה, לכן יתקיים דיון, וראשון הדוברים יהיה לא אחר מחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – רויטל סויד, מרב מיכאלי, אילן גילאון, וכן הלאה, על-פי הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות כל דובר שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, "הדבר הזה" הוא מקום העבודה – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, שלא יתפרש, באמת, כאיזו פגיעה בשידור הציבורי, אבל – המבין יבין.

נחמן שי: אני אומַר לך, אני בטוח שלא התכוונת, אבל אני אומַר לחברי ולחברותי בבית הזה, שיותר מאשר לרמוס את רשות השידור כבר לא נשאר כלום.

נחמן שי: היא שוכבת לפניכם מדממת, 2,000 עובדים, אנשים שהשקיעו עשרות שנים מחייהם כדי לעשות עבודת רדיו וטלוויזיה; אנשים מכל חוגי הציבור הישראלי, יהודים וערבים, ממוצא אתיופי וממוצא רוסי, גרים בכל רחבי הארץ – ישראל, תמונת ראי של ישראל.

נחמן שי: ושנה אחרי שנה, שנה אחרי שנה, מענים אותם עד כדי בושה והשפלה.

נחמן שי: אין לי באמת עוד מילים להשחית על מה שאתם עושים.

נחמן שי: ולפני שנה בערך עמדתי פה, על הדוכן הזה, ואמרתי לשר ארדן – אחר כך אמרנו את זה בדיונים: שום דבר לא תצליחו לעשות.

נחמן שי: ולא שאני גאון גדול, אני באמת לא, ולא שאני מבין יותר מדי – עשיתי הרבה שנים מחיי ברשות השידור – מִכַּתָּב ועד יושב-ראש – אי-אפשר לשנות אותה בשיטה הזאת.

נחמן שי: וגויסה ידידתי, חברת הכנסת קארין אלהרר, שהשקיעה את לבה בעניין הזה, באמת, מתוך רצון ואמונה שהיא עושה שינוי גדול במדינת ישראל.

נחמן שי: ואני ראיתי, ראיתי איך מוליכים אותה שולל – ולא קל לעשות – הציגו לה חוק, אמרו שהכוונות טובות, אבל הכוונות הטובות האלה הן הדרך לגיהינום.

נחמן שי: ומה שקרה ברשות השידור זה גיהינום.

נחמן שי: ועכשיו, השר אקוניס, אני אומר לך, הדברים שאתה מציע הם פרק חדש בסאגה הבלתי-נגמרת הזאת, ואני – שוב – לא מזלזל בכוונותיך הטובות, אני מאמין שאתה רוצה, ואתה נכנס בעיניים פקוחות לביצה הזאת – לא תוכל לצאת משם, לא תוכל לצאת משם.

נחמן שי: אני אומר לך את זה, ואני מקווה להיות – – –

אופיר אקוניס: אני אנסה להיות הראשון שמצליח.

נחמן שי: גם אני חשבתי כך.

נחמן שי: הייתי שם, ניסינו להביא רפורמה, עוד רפורמה, עוד רפורמה – אני מדבר על 15 שנה לאחור.

אופיר אקוניס: אני מתחייב לנסות.

נחמן שי: תנסה, זה בסדר.

נחמן שי: ועד סוף מרס 2016 לא תהיה רשות חדשה.

נחמן שי: אבל בדרך לשם אתם עושים טעויות קשות, ואתם הופכים את רשות השידור לבת-ערובה שלכם.

נחמן שי: והכסף לא יהיה, וכל פעם יצטרכו לעלות לרגל לאנשי האוצר, יחד אתך ובלעדיך, כדי לבקש חסדים.

נחמן שי: ומי נתן לאלדד קובלנץ – אני מכיר אותו היטב, הוא שירת אתי – מי נתן לו רשות לגייס 400 עובדים?

נחמן שי: 400 עובדים זה כמעט כל רשות השידור בגלגול החדש שלה.

נחמן שי: לבד? עם מי?

נחמן שי: מי יכול במדינת ישראל לגייס 400 עובדים?

עיסאווי פריג': קובלנץ.

נחמן שי: לפי איזה עקרונות?

נחמן שי: לפי איזה קנה מידה?

נחמן שי: חברים של מי הם יהיו?

קריאות: – – –

יצחק וקנין: תודה.

נחמן שי: וזה מה שאתם רוצים – לעשות את רשות השידור תמונת ראי שלכם.

נחמן שי: ואני אומר לך, יכול להיות שתנצחו הערב בקרב, אבל במלחמה אתם תפסידו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רויטל סוֵיד, ואחריה – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, זה סוִיד.

יצחק וקנין: סוִיד.

יצחק וקנין: מבטיח לך שבפעם הבאה אני לא אטעה.

מיקי רוזנטל: כמו "סוזוקי סוויפט".

יצחק וקנין: סויד.

רויטל סויד: כמו sweet.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מה תפקידה של תקשורת?

רויטל סויד: מה תפקידה של תקשורת?

רויטל סויד: תקשורת היא שומר הסף, תקשורת היא גוף הביקורת, בין היתר על נבחרי הציבור בבית הזה.

רויטל סויד: התקשורת היא זו שבוחנת את תקינות ההליכים, את תקינות מהלכי חברי הציבור ונבחרי הציבור, את תקינות המערכות השונות.

רויטל סויד: תקשורת היא גוף מחויב המציאות, שיש לו תפקידים חשובים ביותר.

רויטל סויד: בכנסת הקודמת עמד השר גלעד ארדן והחליט להקים רשות שידור ציבורי ישראלי, רשות חדשה, שהמטרות שלה – קארין אלהרר עמדה שם – סליחה, חברתי חברת הכנסת קארין אלהרר – ואת עמדת שם בוועדה וקיימת דיונים רבים.

רויטל סויד: נכון.

דב חנין: היא עמדה בקו החזית.

רויטל סויד: סליחה?

דב חנין: היא עמדה בקו החזית, ספגה את כל האש, והיום – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת קארין אלהרר, הכול נזקף לזכותך.

רויטל סויד: ומה עמד בבסיס החוק?

רויטל סויד: בבסיס החוק עמדו שמירה על עצמאות מערכת התקשורת, ניתוק משיקולים פוליטיים, שמירה על נייטרליות ושמירה על איזון.

רויטל סויד: זה עמד בבסיס הרעיון להקים רשות שידור עצמאית.

רויטל סויד: ובואי נראה מה עשינו מאז.

רויטל סויד: רשות שידור עצמאית יש?

רויטל סויד: אין.

רויטל סויד: היא תקום בעתיד הקרוב?

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: מועצה יש לנו?

קריאות: לא.

רויטל סויד: יש נבחרים, המועצה לא קמה.

רויטל סויד: ולמה היא לא קמה?

רויטל סויד: כי ראש הממשלה לא נתן הוראה להקים אותה.

רויטל סויד: ואז מה המשמעות שיש לנו היום?

רויטל סויד: – –

מיקי לוי: פוליטיזציה.

רויטל סויד: – – שיש לנו רשות שידור שנסגרת, מחד גיסא, ומאידך גיסא – רשות שידור שאיננה מוקמת.

רויטל סויד: מתי היא תוקם?

רויטל סויד: אולי במרס 2016.

רויטל סויד: ומה יקרה עד אז?

רויטל סויד: מה יקרה עד אז אצלנו?

עיסאווי פריג': עד אז יבוא איוּם חדש.

רויטל סויד: המנכ"ל הזמני יהיה תחת חסותו של ראש הממשלה.

רויטל סויד: ראש הממשלה יהיה בעצם אחראי לתקשורת.

רויטל סויד: מה אמרנו שתפקידה של התקשורת?

רויטל סויד: להיות שומר הסף של נבחרי הציבור, ובין היתר של ראש הממשלה, לשמור על נייטרליות, למנוע שיקולים פוליטיים.

רויטל סויד: אבל איך זה יקרה אם ראש הממשלה הוא אחראי לתקשורת ואחראי למנכ"ל?

רויטל סויד: ובואו ניקח את הכותרת האחרונה שהייתה עכשיו בכל האתרים.

רויטל סויד: מה הייתה הכותרת האחרונה?

רויטל סויד: הכותרת האחרונה שאנחנו רואים היא שהיועץ המשפטי לממשלה ממליץ על פתיחת חקירה בכל מה שקשור להתנהלות במעונות של ראש הממשלה.

רויטל סויד: מה יהיה דינה של רשות השידור הציבורי עכשיו, כשמי שעומד ואחראי למנכ"ל הזמני הוא ראש הממשלה?

יצחק וקנין: נא לסיים.

רויטל סויד: איך נסקר את ההחלטה של היועץ המשפטי?

רויטל סויד: איך נבחן אותה?

עיסאווי פריג': לפי מה שראש הממשלה רוצה.

רויטל סויד: בנייטרליות?

רויטל סויד: בהיעדר שיקולים פוליטיים?

רויטל סויד: כיצד הדברים ייבחנו?

רויטל סויד: ולכן, אני ממליצה לחברי שלא – להצביע נגד ההצעה שעולה היום לדוכן הכנסת.

רויטל סויד: מן הראוי שתהיה רשות שידור עצמאית, אבל לא כזו שהמנכ"ל שעומד שם, ראש הממשלה מקבל את ההחלטות לגביו.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: אכן, גבירותי ורבותי, חברי וחברותי חברות הכנסת, באמת אני חושבת שבקליפת אגוז זה הסיפור.

מרב מיכאלי: הסיפור – שיש מועצה ציבורית, אדוני השר אקוניס.

מרב מיכאלי: היא כבר אותרה, היא כבר נבחרה.

מרב מיכאלי: היא אמורה להיות החוצץ בין הפוליטיקה לבין השידור שאמור להיות ציבורי לטובת הציבור כולו.

מרב מיכאלי: ואף שהמועצה אותרה ונבחרה, ראש הממשלה לא מקים אותה.

מרב מיכאלי: זה בדיוק הדבר.

מרב מיכאלי: צריך לראות, יש פה שיטה.

מרב מיכאלי: מאז 2009, משנבחר נתניהו לראש הממשלה בסיבוב הזה, הוא עשה את זה לרשות השידור גם בחוק הקודם.

מרב מיכאלי: אחד-אחד הוא הזיז ממקומם מנהלים ומינה במקומם רק ממלאי-מקום, כאלה שאי-אפשר לפטר אותם – זאת אומרת, אין להם הגנה.

מרב מיכאלי: הם לא נבחרו במכרז ולכן הם לא בעלי מעמד עצמאי, אלא הם מונו על-ידי מי שבחר למנות אותם ויש לו שליטה מוחלטת בהם.

מרב מיכאלי: הוא יכול להזיז אותם ממקומם אם הם רק לא יצייתו למה שהוא מייעד להם לעשות.

מרב מיכאלי: בזה אחר זה הוחלפו מנהל הטלוויזיה, מנהל החדשות, מנהל הרדיו, מנהל עוד רדיו ועוד רדיו, עוד תחנה ועוד תחנה.

מרב מיכאלי: כולם אך ורק בממלאי-מקום, עושי דברו של נתניהו.

מרב מיכאלי: ככה הלכה רשות השידור ואיבדה מכוחה, כמו שמשון שגוזרים לו עוד צמה ועוד צמה ועוד צמה ועוד צמה עד שנשאר פשוט מרוקן מכל יכולת לבצע את תפקידו ולעמוד על רגליו.

מרב מיכאלי: והנה, באמת היה ניסיון.

מרב מיכאלי: אגב, אחד מני רבים.

מרב מיכאלי: אתם יודעות ויודעים כמה דוחות נכתבו על רשות השידור?

מרב מיכאלי: כמה הצעות לרפורמות?

מרב מיכאלי: ואף, צריך להגיד, בסופו של דבר, לפני החוק המפואר שאת, קארין, הובלת – את יודעת שאני לא תמכתי בו, אומנם, כי אני חששתי בדיוק מהמצב הזה, שיסגרו את רשות השידור אבל לא באמת יפתחו את התאגיד הציבורי החדש, המובטח, הנקי, המצוין.

מרב מיכאלי: אבל צריך להגיד שלפני החוק הזה כבר הייתה רפורמה מסוכמת עם העובדות והעובדים.

מרב מיכאלי: אי-אפשר להגיד שכל העובדות והעובדים האלה שצריך לשלוח אותם הביתה עמדו בדרכנו אל שידור ציבורי משודרג ונקי.

מרב מיכאלי: רפורמה חתומה, אדוני השר אקוניס – –

אופיר אקוניס: אני חושב שהיא הייתה טובה.

מרב מיכאלי: – – שממשלה, לראשונה בתולדות מדינת ישראל, חזרה בה.

מרב מיכאלי: הפנתה את גבה לעובדות ולעובדים, להסכם שנחתם אתם על-ידי המדינה.

אופיר אקוניס: אולי חברת הכנסת אלהרר תסביר את זה.

אופיר אקוניס: זאת גם הרפורמה שלה.

מרב מיכאלי: סליחה, עם כל הכבוד, חברת הכנסת אלהרר עשתה את זה תחת ראש הממשלה נתניהו ובהוראתו, שלא לומר.

מרב מיכאלי: בהוראתו של ראש הממשלה נתניהו.

מרב מיכאלי: העובדות והעובדים האלה שוב מוצאים את עצמם עכשיו זרוקים, מוזנחים, ללא זכויות שמגיעות להם, ללא ההגנה שהיא באמת כל כך בסיסית וראויה, אחרי שנות דור בשירות המדינה, בשירות הציבור, במה שהיה צריך להיות השידור הציבורי שלנו.

מרב מיכאלי: באמת ובאמת – לא נעים לי להישמע כקלישאה – כל שבוע אבל אנחנו עומדות ועומדים כאן מול עוד ועוד פארסה שבאמת מחרבת את הדמוקרטיה הישראלית בחסות מר נתניהו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת דניאל עטר.

יצחק וקנין: רבותי, סגרתי את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: מי שנרשם עד כה יוכל לדבר.

יצחק וקנין: חברים שלא נרשמו – בזה נסגרה הרשימה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, השר אקוניס, אני לא יודע אם אתם מרגישים, אבל זה ככה, אש ידידותית כזאת.

אילן גילאון: הכול קרה תחת כנפיו הגדולות של בנימין נתניהו, שלהוט מאוד להשתלט על כלי תקשורת ככל שניתן.

אילן גילאון: נתניהו הוא אבו-נפחא של תקשורת.

אילן גילאון: הוא בולע כל דבר אפשרי, אם זה ייתכן.

אילן גילאון: אני רוצה, אדוני, להראות את הדברים מהיבט אחר לגמרי.

אילן גילאון: היו שלושה-עשר רפורמות – אפשר להגיד שלוש-עשרה או שלושה-עשר, זה לא חשוב – –

עפר שלח: רפורמים או רפורמות.

אילן גילאון: – – זה בלועזית.

אילן גילאון: כאילו, בר-מצווה של רפורמות בתחום של רשות השידור.

אילן גילאון: וכל שר היה צריך על שמו רפורמה משל עצמו, וכל שר היה צריך לשרוף את האסם ולברוח, בדיוק כמו שקרה בפעם האחרונה.

אילן גילאון: והיה ברור לגמרי לכל בר בי רב שהדבר הזה ייסגר לפני שהוא ייפתח ויש כאן השתלטות עוינת.

אילן גילאון: הבעיה החמורה ביותר היא שבתוך המטווח הזה – לא בתוך המתווה הזה – יש גם בני-אדם, אדוני, שזאת העבודה שלהם.

אילן גילאון: ורשות השידור היא משל למדינה כולה.

אילן גילאון: וזו הפעם הראשונה שקם הכורת על רשות ציבורית, שהביאו מפרק לרשות ציבורית.

אילן גילאון: עוד לא היה כדבר הזה בתולדות מדינת ישראל.

אילן גילאון: והיום, הדבר הכי חמור, שאנחנו מטפלים, השר אקוניס, בהצתה הזאת, שמי שהצית אותה ברח כבר מזמן, כאילו אנחנו מטפלים ברגל סוכרתית, ואנחנו חותכים עוד חלק ועוד חלק.

אילן גילאון: בהתחלה קיצצו לאנשים, עכשיו, לא מזמן, את החופשות; מורידים להם את שידורי הכדורגל; התוכנית "פוליטיקה" כבר ירדה מן המסך; משסים איש באחיו בתוך העבודה הזאת של היוצרים מצד אחד והעובדים מן הצד השני, כאילו הם מחנות שנלחמים אלה באלה.

אילן גילאון: אני, לכן, מצאתי לנכון, אדוני, יחד עם סיעתי מרצ להניח חוק על שולחן הכנסת.

אילן גילאון: הנחנו חוק שמבטל את כל הרפורמות האלה וחוזר לרפורמה הקודמת, שבה היה גם מסלול – נדמה לי, אדוני, שגם אתה הסכמת לרפורמות – שבה היה מסלול מסודר של הטיפול בנדל"ן והטיפול בכוח-אדם ואנשים שהיו צריכים לצאת מרצונם, ומה שנקרא "שוואיה שוואיה", כי זה נכון וזה מאוד נחמד להגיד לאנשים שאתם לא תשלמו אגרה.

אילן גילאון: במדינת ישראל יש 800,000 משלמי אגרה, לפי השר ארדן.

אילן גילאון: נניח.

אילן גילאון: לפי משפחות, הרבה פחות.

אילן גילאון: אבל האנשים האלה, שהם כולם משלמי אגרה, גם הם עובדים במקום כלשהו וממש לא היו רוצים שיקרה להם מה שקורה לעובדי רשות השידור היום, שזה מוות בייסורים.

אילן גילאון: רוב האנשים האלה, אדוני, הם בגיל המוות הקליני מבחינת שוק העבודה, והם יוצאים החוצה כאילו כלום.

אילן גילאון: איך אומרים?

אילן גילאון: פוף, ככה זה קורה פתאום, כי שר כזה או שר אחר צריך על שמו איזו רפורמה.

אילן גילאון: איזו יהירות.

אילן גילאון: איזה זחיחות.

אילן גילאון: איזה חוסר אחריות הדבר הזה.

אילן גילאון: ולכן אני אומר, בואו נעצור.

אילן גילאון: בואו נחזור למתווה הקודם – אני כבר התחלתי בעצמי להשתמש במילה השנואה הזאת, מתווה; זו בדרך כלל מילה שאנשים שאין להם דרך משתמשים בה – ותעזבו את האנשים לנפשם ובואו נתקדם לאט-לאט בלי לשסות איש בגרון אחיו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דניאל עטר, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אנחנו מדלגים.

יצחק וקנין: חלק מהחברים ביקשו שלא להשתתף בדיון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת דניאל עטר.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, אדוני השר, אני לא רוצה, אדוני השר, להצטרף לביטול האוטומטי של כל רפורמה ושל כל ניסיון לייצר שינוי.

דניאל עטר: אני חושב שזה מחובתה של הממשלה לייצר שינויים, לשנות ולהתאים את המציאות לעידן שבו אנחנו חיים, ואולי אפילו גם לפעמים לקבוע עקב קדימה כדי שימשוך את כל החברה ואת המדינה שלנו.

דניאל עטר: אבל אני רוצה, ברשותך, לדבר על הדרך, לא על המהות.

דניאל עטר: כי במהות אני בהחלט בעד.

דניאל עטר: אני אומר לך את זה בכנות.

דניאל עטר: אני חושב שזה מחובת

דניאל עטר: כם, ואם לא הייתם עושים את זה, היינו עומדים כאן ותוקפים אתכם למה אתם לא משנים את המציאות ולמה אתם לא לוקחים אותנו קדימה ולמה אתם לא מקדמים את המדינה הזו.

דניאל עטר: והנה אתם עושים את זה.

דניאל עטר: אז אני יכול להתווכח, מצד אחד, על סדרי הקדימויות, מה הדברים הראשונים שצריך לטפל בהם.

דניאל עטר: האם דווקא רשות השידור?

דניאל עטר: האם דווקא בתקופה שראש הממשלה הוא שר התקשורת?

דניאל עטר: אבל אני רוצה לשים את כל הדברים האלה בצד ולומר לך שפעם אחר פעם אנחנו כמדינה טועים בדרך שבה אנחנו מבצעים את התהליכים האלה.

דניאל עטר: אני מוצא את עצמי כל יום בכמה דיונים, גם בוועדת הפנים, גם בוועדה של חברת הכנסת אלהרר, שבוחרת נושאים יוצאים מן הכלל לסדר-היום דרך עבודת מבקר המדינה.

דניאל עטר: ותמיד אנחנו מגלים שם שאבדה לנו הרגישות לבני-האדם.

דניאל עטר: אבדה לנו התחושה של האחריות לעובדה שיש אנשים.

דניאל עטר: אתה יודע מה?

דניאל עטר: רשות השידור, בעשרות שנות פעילותה, קבעה פה לא מעט מהאווירה בעם, מהשיח הציבורי, מההארה שלנו כחברה, עם הרבה מאוד דברים מאוד מאוד חיוביים.

דניאל עטר: ובסוף בסוף זה בני-אדם, שצריך היה – וכאן זו אחריות שלך, ואתה עדיין יכול לעשות את זה – למצוא את תקופת הביניים לתהליך חפיפה של המעבר; לקבוע תקופה – אפילו של שלוש-ארבע שנים – אותן שנים שקבעתם בחוק, שבהן יהיה מעבר מסבסוד כמעט מלא של המדינה עד לתהליך שבאמצעות פרסומות יהיה כיסוי לחלק גדול מהפעילות של הרשות.

דניאל עטר: אפילו את אותן שנים, הייתי לוקח וקובע שבשנים האלה מבצעים תהליך יותר עמוק, של תקופת חפיפה, שבו פליטת האנשים, הוצאת האנשים – הוצאת אנשים מבוגרים – אנחנו יודעים מה זה: אנשים מעל גיל 50 במדינת ישראל, אין דרישה להם, אף אחד לא רוצה אותם – ואנחנו לא מדברים על מתי המעט של השדרנים והכתבים, שהם בוודאי ימצאו את עצמם גם במערכת החדשה.

דניאל עטר: אנחנו מדברים על כל אותם אנשי מקצוע מאחורי הקלעים, שאף אחד לא רואה אותם אף פעם – –

יצחק וקנין: תודה.

דניאל עטר: – – אף אחד לא שומע אותם, אבל בזכותם הכול מתקיים באופן תקין.

דניאל עטר: ולכן, אני מסיים את דברי בזה שאני פונה אליך, אדוני השר.

דניאל עטר: אתה איש עם רגישות; גלה את הרגישות גם בהקשר של אותם קרוב ל-2,000 עובדים ברשות השידור, ותייצר תהליך שיימשך בין שלוש לחמש שנים, שבו יהיה המעבר מרשות אחת לרשות החדשה.

דניאל עטר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דניאל עטר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, ראוי בדיון הזה לחזור למושכלות הבסיסיים ביותר.

דב חנין: שידור ציבורי הוא חיוני והכרחי, אבל שידור ציבורי איננו שידור ממשלתי.

דב חנין: עצמאותו של השידור הציבורי חיונית כדי שהוא באמת יהיה כלי של הציבור, ולאו דווקא כלי של השלטון.

דב חנין: התנהלותה של הממשלה, וקודם כול התנהלותו של ראש הממשלה, בסוגיה זומעידה שההבחנה הזאת לחלוטין לא ברורה לו.

דב חנין: ואפשר לדבר על הרבה דוגמאות, ואפשר לדבר על הרבה חוליות בהתנהלות הממשלה מול השידור הציבורי, אבל די לומר שאותו דבר בסיסי שהממשלה הייתה צריכה לבצע, וזה למנות את המועצה שתהיה הגוף המפקח של אותו תאגיד שידור ציבורי חדש שהממשלה מעוניינת לקדם – זה עדיין לא קרה.

דב חנין: זה עדיין לא קרה, וזה היה לחלוטין תלוי בממשלה.

דב חנין: זה לא תלוי במכירת רכוש ולא במכירת נדל"ן, ולא בהסכמים עם עובדים, ולא בשום דבר, ולא במקרה הממשלה לא עשתה את זה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, יש תחושה שלראש הממשלה הנוכחי יש בעיה עם השידור הציבורי.

דב חנין: יותר מזה, יש תחושה שלראש הממשלה הנוכחי יש איזו אובססיית שליטה בתקשורת.

דב חנין: לא במקרה, אדוני השר אקוניס, נדמה לי שעד עצם היום הזה, אלא אם כן אני טועה, אתה לא מוגדר שר התקשורת, אלא באיזה תפקיד אחר, שאני עד היום לא הצלחתי להבין אותו.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: שר במשרד התקשורת.

דב חנין: לא לא, אין, אין, אין שר במשרד התקשורת.

דב חנין: לא יכול להיות שר במשרד התקשורת.

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: בהרבה דברים אתה טועה – – –

דב חנין: אבל בזה אני צודק.

אופיר אקוניס: – – – בהרבה דברים אתה טועה, ובזה אתה לא טועה.

עיסאווי פריג': השר אקוניס, למה אתה צריך לספוג – – –

קריאות: – – –

דב חנין: אני אומר, אני לוקח את הדוגמה הזאת לא כדי להתייחס לשאלות האישיות, אלא כדי להצביע על בעייתיות.

דב חנין: כמי שנמצא כבר כמה שנים בכנסת אני יכול לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שהשר אקוניס הוא לדעתי אחד מהאנשים הקרובים יותר לראש הממשלה, אדם שמלווה את ראש הממשלה לאורך שנים, ובסך הכול עומד לצדו – –

יחיאל חיליק בר: בגלל זה הוא לא שר התקשורת.

דב חנין: – – ובצדו בהרבה מאוד סוגיות.

דב חנין: העובדה שראש הממשלה, בסוגיית התקשורת, לא מוכן לתת אמון – ככה זה נראה – אפילו בשר אקוניס ולמנות אותו לשר התקשורת, אלא הוא מחזיק דווקא בידיו, באופן אישי, את תיק התקשורת, חייבים להבין שיש בה משהו מופרך ובלתי מתקבל על הדעת.

דב חנין: הרי לא מדובר על זה שראש הממשלה ימנה, נניח, את חברת הכנסת אלהרר, ששייכת לסיעת יש עתיד.

דב חנין: זה לא יקרה.

דב חנין: אבל את השר אקוניס, אחד המקורבים לו ביותר, הוא לא יכול למנות לשר התקשורת – יש כאן בעיה.

דב חנין: אבל אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

דב חנין: – – שהתפיסה האובססיבית הזאת לגבי התקשורת, יש בה גם טעות גדולה.

דב חנין: לשמחתנו, אנחנו לא חיים במאה ה-19, ואפילו המאה ה-20 כבר מאחורינו.

דב חנין: עולם התקשורת של היום הרבה יותר פתוח, הרבה יותר פלורליסטי.

דב חנין: אתם רוצים לשלוט, אתם רוצים לסתום פיות, אתם רוצים להעלים עובדות – זה לא ילך.

דב חנין: בעולם האינטרנט, והפייסבוק, והטוויטר, והמידע האלטרנטיבי, לא יהיה שידור ציבורי – יהיו מערכות אחרות של מידע ציבורי.

דב חנין: לא יעזור לכם.

דב חנין: הציבור בישראל יקבל גם את העובדות, גם את הניתוח וגם את הביקורת.

דב חנין: חבל שלא יהיה שידור ציבורי.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפר שלח, ואחריו – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת יואל חסון.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, תודה, אני אספר לכם סיפור, חברי הכנסת.

עפר שלח: בכנסת הקודמת הזדמן לי, בתוקף תפקידי כיושב-ראש סיעת יש עתיד, לסייע לשר ארדן בהקמת הוועדה שבראשה עמדה חברתי הטובה קארין אלהרר.

עפר שלח: ובשלב הזה היה ברור לשר ארדן דבר אחד, שהוועדה הזאת צריכה לעבוד, לעבוד מהר ולעשות חוק מהר, אחרת – ואני לא אגיד לך, השר אקוניס, את מי אני מצטט פה – ראש הממשלה יטרפד את זה.

עפר שלח: הרי הדבר הזה היה ידוע מראש, וכל מי שמבקר את החוק שנעשה בכנסת הקודמת צריך לדעת שאחרת לא היה חוק בכלל.

עפר שלח: מתוך הידיעה, 1.

עפר שלח: שצריך – ויש פה בכל שלב נתון של הדיון יותר אנשי תקשורת, נדמה לי, מכל מקצוע אחר – מתוך ידיעה שאם אנחנו רוצים שידור ציבורי, ושידור ציבורי הוא אחד הדברים הכי חשובים, אחד השירותים הכי חשובים שהמדינה צריכה לתת לאזרחים שלה; אם אנחנו רוצים אותו, הוא צריך להתקיים כמעט מתחת לאפו ואל מול התנגדותו של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

עפר שלח: זה היה ברור לנו – כשעשינו את החוק הזה בכנסת הקודמת זה היה ברור בדיונים של ועדת אלהרר, ואגב, בגלל זה, השר אקוניס, ישב השר ארדן מדי יום בדיונים של הוועדה.

עפר שלח: לא ראית הרבה פעמים שר עוזב הכול, יושב כל יום בדיונים – אגב, מתקדם בהם בצורה יוצאת מהכלל, עוזר לקארין להעביר את זה, שומע גם אותנו, כשנכנסנו לחדר, מסכים אתנו בדברים מסוימים, וזה כמעט נראה מגוחך שהתווכחנו על הדברים כמו ההגנה על העורך הראשי של החדשות.

עפר שלח: באנו לשם ונלחמנו על הדברים האלה, וקארין העבירה אותם בכישרון רב, כל זה כשאנחנו יודעים שהאיש שיטרפד את זה יושב בתוך החדר.

עפר שלח: אנחנו יודעים.

עפר שלח: ולמה הוא יטרפד את זה?

עפר שלח: אמר חלק מהדברים חבר הכנסת דב חנין, אבל בעיקר – הגדרתי את זה עוד בימי כאיש תקשורת – בנימין נתניהו לא רוצה שהתקשורת תמות, הוא רוצה שהיא תחיה על הברכיים.

עפר שלח: וזה המצב שהתיקון הזה שאתם מביאים, והעובדה שלא יישמתם את החוק הזה עד עכשיו, זה מה שזה מביא את השידור הציבורי.

עפר שלח: הוא לא ימות, הוא יחיה על הברכיים, ויחזיקו אותו עוד קצת, ועוד קצת, ויענו אותו כמו שעשו לגופי תקשורת פרטיים, כמו שעושים לכל גוף תקשורת, כדי שבסופו של דבר הוא יצטרך לבוא לפה ולהתחנן על חייו בוועדת הכלכלה, ולהתחנן על חייו בוועדה מיוחדת שתקום, אבל לא יהיה פה שידור ציבורי בריא כל עוד ראש הממשלה הוא בנימין נתניהו, שאיננו רוצה שידור ציבורי בריא.

עפר שלח: ולכן אנחנו צריכים להתנגד להצעת החוק הזאת.

עפר שלח: אנחנו צריכים לעמוד על זה שהחוק הזה, אחרי תקופת הזמן – דחייה של תקופת זמן שתיקבע לו – החוק הזה יעבור כמו שהוא, כי אם ייכנסו לשלב של השינויים שלו, אנחנו ניפגש פה עוד פעם, ועוד פעם, ועוד פעם, עד שבנימין נתניהו לא יהיה ראש הממשלה.

עפר שלח: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: אני מוותר בסיבוב הזה.

יצחק וקנין: מוותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק שמולי – איננו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: רבותי, חבר כנסת שלא יהיה נוכח, אני לא אאפשר לו לדבר.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, במסגרת מכירת החיסול של המושב הקצר הזה באים לכאן בשבועות האלה הרבה מאוד דברים, בתואנה שהיו בחירות והכנסת לא הספיקה והדברים נדחו, ולכן צריך עכשיו לדחות כל מיני הוראות שעה ולהאריך תוקף ולעשות כל מיני דברים.

תמר זנדברג: וכרגע שאלתי את חברי עיסאווי פריג', שישב בוועדת קארין אלהרר בכנסת הקודמת וליווה את כל חקיקת החוק הזה – שאלתי אותו שאלת תם:

תמר זנדברג: למה הממשלה פשוט לא ביקשה – מכיוון שלא הספקנו, והיו מועדים שעמדו להסתיים והיו בחירות וכו' – למה לא ביקשה פשוט הארכת מועד לקיים?

תמר זנדברג: למה השינויים האלה שמביאים לנו עכשיו?

תמר זנדברג: אם באמת לא הספיקו והגיע המועד וככה – – –

קארין אלהרר: זו השאלה.

תמר זנדברג: והתשובה נמצאת בנייר הקטן והמצומק הזה, שבו כמה שינויים קטנים שמבקשים להפוך את הזמני לקבוע.

עיסאווי פריג': למה השר לא מקשיב?

עיסאווי פריג': איפה הוא?

תמר זנדברג: במסגרת השינויים הקטנים האלה, כל מקום שבו הוועדה עמדה על ציבוריותו של תאגיד השידור הציבורי החדש – אני, למען הגילוי הנאות, התנגדתי לחוק הזה בכנסת הקודמת, בין היתר כי חששנו שגם הנוסח הקודם הוא לא מספיק ציבורי והוא יותר מדי לאומי.

תמר זנדברג: אז הנה, עכשיו כבר בסעיף הראשון: במקום "תאגיד השידור הציבורי" יבוא "תאגיד השידור הישראלי".

תמר זנדברג: המועצה איננה, כל הבטחות התוכן נעלמו, ועם מה נשארנו?

תמר זנדברג: עם שליטה פוליטית של ראש הממשלה ומקורביו.

תמר זנדברג: ואני רוצה להצביע על רק אבסורד אחד שאולי מדגים את כל הדבר הזה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, היום התבשרנו שהממשלה חתמה על הסכם עם ההסתדרות בנושא קליטת עובדי הקבלן.

תמר זנדברג: מתוך 400,000 עובדי קבלן שמועסקים רק במגזר הציבורי ייקלטו 10,000, וגם זה בתוך ארבע שנים.

תמר זנדברג: בסדר, אבל בכל זאת שינוי מגמה.

תמר זנדברג: בפעם הראשונה הממשלה מכירה בהתרחבות תופעת ההעסקה הקבלנית ורוצה לעשות את ההפך.

תמר זנדברג: והנה, מה קורה פה?

תמר זנדברג: ביד השנייה, באותו יום, הממשלה מבקשת עוד קצת להרחיב את תופעת מיקור-החוץ, והפעם בשידור הציבורי.

תמר זנדברג: ואיך?

תמר זנדברג: כאן כתוב – – –

מיקי לוי: יגייסו 400 עובדים.

תמר זנדברג: במסגרת התאגיד הזמני הזה יגויסו עד 400 עובדים.

תמר זנדברג: אפילו לא 400 עובדים – עד 400 עובדים.

תמר זנדברג: ואללה?

תמר זנדברג: מה עם השאר?

תמר זנדברג: מה עם כל אלה שמפוטרים?

תמר זנדברג: מה עם כל אלה שיצטרכו להפעיל שבע תחנות רדיו, שלושה ערוצי טלוויזיה, את כל תאגיד השידור הציבורי?

תמר זנדברג: ככל הנראה יועסקו בעבודה קבלנית, בעבודת התקשורת, עם שוט פוליטי של ראש הממשלה כל היום מעל ראשיהם.

תמר זנדברג: ואיפה תהיה ההסתדרות, שרק בשנים האחרונות איגדה את איגוד העיתונאים תחת חסותה, והיום נלחמת בתופעת עובדי הקבלן בשביל להגן לא רק על העובדים אלא גם על השידור הציבורי?

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ולאחריה – קארין אלהרר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: אני באמת – אף שהשר אקוניס טען שאני לא מרוכזת, ויכול להיות שלרגע היה לי איזה חוסר ריכוז – לא צריך להיות מרוכז או לא מרוכז, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, כדי להבין שבעצם לא הכניסו שום תיקונים משמעותיים, אלא כדי לדחות ולהמשיך להתעכב בביצוע הרפורמה.

איילת נחמיאס ורבין: ישב השר אקוניס בוועדת הכלכלה לפני כשלושה שבועות, זה היה כבר הדיון השני.

איילת נחמיאס ורבין: בדיון הראשון השר אקוניס עוד לא הוסמך לטפל בענייני רשות השידור, רק – וצריך להגיד לזכותו – הוא ישב, הוא הקשיב, הוא התעניין.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה קיבלנו?

איילת נחמיאס ורבין: במקום לקבל מתווה ליישום חוק השידור הציבורי, קיבלנו תיקונים לחוק.

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, סליחה, אדוני היושב-ראש, זה לא מתווה, כי זה, כל מה שזה עושה – זה דוחה את יישום הרפורמה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת, אני מחזקת את חברי דני עטר שאמר:

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא יכולים להיות אוטומטית נגד כל רפורמה, אבל הרפורמה הזאת היא קשה והיא מורכבת.

איילת נחמיאס ורבין: ואגב, צריך להסתכל מה אומרים עכשיו התיקונים שמביאה לכאן הממשלה – שבעצם אפשר יהיה לקלוט 400 עובדים בתאגיד החדש בעצם בלי לחייב שאותם 400 עובדים למשל יהיו מרשות השידור.

איילת נחמיאס ורבין: מה יקרה עם אותם עובדים שעדיין עובדים ברשות השידור?

איילת נחמיאס ורבין: מה יהיה גורלם?

איילת נחמיאס ורבין: יפוטרו?

איילת נחמיאס ורבין: יהיו להם הסכמי פרישה?

איילת נחמיאס ורבין: לא יהיו להם הסכמי פרישה?

איילת נחמיאס ורבין: איך הם ימומנו?

איילת נחמיאס ורבין: מישהו פה מסתכל למישהו בעיניים ואומר לו: חברים – ובאמת, צריך להגיד, זה אחד הארגונים בארץ שבשנים האחרונות החרב מונפת מעל לראשם כל הזמן.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אומר שלא צריכים להיות שינויים, ועדיין לא יכול להיות שעובדים יסיימו כל יום בלי לדעת מה קורה אתם ביום המחרת, ועובדים יסיימו כל שבוע ויעשו את השבת בלי לדעת מה קורה אתם ביום ראשון.

איילת נחמיאס ורבין: ומישהו צריך לתת את הדעת גם על היוצרים, שכל הזמן מסתובבים – והם, ככה, אתם יודעים, הייתי אומרת סוג של בן חורג, כי אנחנו כולנו מטפלים בעובדים, ובצדק אנחנו מטפלים בעובדים, אנחנו צריכים לדאוג להם, אבל אנחנו צריכים גם לדאוג ליוצרים.

איילת נחמיאס ורבין: מדובר בעשרות-אלפי אנשים, זו אולי תעשייה – אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש, אני חושבת שזו תעשייה שמקיפה, בזהירות אני אומרת, כרבע מיליון איש בסך הכול, גם מפיקים, גם כל האנשים שעובדים סביב התעשייה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת לומר, יש איזשהו תיקון בחוק שאני מסתכלת עליו מצד אחד והוא קצת מנחם אותי, ומצד שני אני אומרת לעצמי: אז מתי לעזאזל הם בעצם מתכוונים שהרפורמה הזאת תצא לדרך?

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: כי בתיקון לחוק שהגישה הממשלה היא אומרת שהמנהל הכללי הזמני יוכל לעסוק ברכישת תוכן חדש.

איילת נחמיאס ורבין: בשורה טובה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת, אוקיי, אז יעשו טלוויזיה, יעשו יצירה מקומית, שלא חס וחלילה גם ייגעו, עם כל הכבוד, בסוגה עילית, באמת, שימשיכו לעשות דרמות ודוקומנטרי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת לעצמי: אם הם נותנים למנהל הכללי הזמני את הסמכות לעשות את זה, כמה זמן בדיוק הם חושבים שהרפורמה הזאת בעצם תיקח?

איילת נחמיאס ורבין: אני טוענת, חברת הכנסת אלהרר – כשבא השר אקוניס לוועדת הכלכלה, הוא אמר שהם יגישו מתווה על סמך החוק הקיים להוצאה לפועל, כי בסך הכול הרי ישב הכנ"ר, שהוא המנהל המיוחד – אני כבר מסיימת, היושב-ראש וקנין – בעצם הם אמרו: למעשה כבר כמעט הכול מאורגן, כבר התחילו להתגבש ההסכמים והתחילו להבין איך הדברים הולכים לקרות, כולל מכירת הנכסים; בעצם היה קושי מסוים שהתלווה להקמת הרשות החדשה.

איילת נחמיאס ורבין: לא קושי שבגינו, אדוני, מגישים הצעת חוק כמעט חדשה.

איילת נחמיאס ורבין: וצריך להגיד, באמת ישבו חודשים.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר, מי מאתנו לא מבין שכל התיקונים – גם התיקון הטוב שאני אמרתי – בסופו של דבר הם כולם כסות, עלה תאנה לפיטורין של המועצה שמעולם לא הוקמה; מועצה שכולם אומרים שהיא מועצה מצוינת והיא נבחרה באופן עצמאי על-ידי אנשים עצמאיים – –

יצחק וקנין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: – – רק כדי לרצות את ראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: את כל המלל הזה – רק בשביל זה.

איילת נחמיאס ורבין: חבל.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: אחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, תראו, יש לי הצעה לראש הממשלה.

קארין אלהרר: אני יודעת שהתקשורת מאוד יקרה ללבו, ואני אומרת שיקים יחידת סמך במשרד ראש הממשלה, שיקרא לה "רשות השידור", או "השידור הציבורי החדש", ותהיה לו שליטה מלאה.

קארין אלהרר: בואו לא ניתמם, הרי ההצעה שמוגשת היום לכנסת אומרת: תנו לי את השליטה הישירה, אני לא צריך איזו ועדה, ועדה מייעצת או דירקטוריון שיבוא ויתווה מדיניות.

קארין אלהרר: מה אני צריך את זה?

קארין אלהרר: יש לי רעיונות טובים יותר.

קארין אלהרר: אני רוצה לשלוט במקום הזה.

קארין אלהרר: זו ההצעה.

קארין אלהרר: תראה, אדוני, מה הם עשו?

קארין אלהרר: הם אמרו: אנחנו נקל את השליטה המוחלטת והאבסולוטית באמצעות זה שנבטל את האגרה מהיום.

קארין אלהרר: המתווה הקודם דיבר על זה שתהיה אגרה עד לפתיחת השידור הציבורי החדש, ומאז בעצם יהיה כסף שיגיע מאגרת הרדיו, מכספי הטסט של כולם, נוסף על פרסומות.

קארין אלהרר: אז מה הם אמרו?

קארין אלהרר: כדי שאף אחד לא ירגיש ושלכולם יהיה נעים ונוח, אנחנו נבטל מעכשיו את האגרה ואנחנו נבטל את קיומה של המועצה.

קארין אלהרר: תראה, אדוני השר אקוניס, אדוני השר אקוניס, לא הייתה פעם אחת – אני עוקבת באדיקות אחרי הראיונות שאתה מתראיין בעניין הזה כי זה נושא מאוד מעניין – – –

אופיר אקוניס: אני מקווה שאת נהנית.

קארין אלהרר: לא, אני לא מאוד נהנית.

אופיר אקוניס: נו, אז תעבירי ערוץ אם את לא נהנית.

קארין אלהרר: אבל אני נורא תמהה כי אני לא הצלחתי לקבל תשובה ישירה ממך, אז אמרתי: אולי בראיונות, שזה לא ישירות אלי, אתה כן תיתן תשובה.

קארין אלהרר: מתי מתי מתי תקום המועצה?

קארין אלהרר: מתי אתה, או שר התקשורת בעצם, יחתום על המינויים?

קארין אלהרר: הרי אתה יודע יפה מאוד, אתה קראת ואתה אדם נבון מאוד, אתה יודע שכל מה שאתם צריכים זה לחתום כחותמת גומי, למה?

קארין אלהרר: כדי להפריד את הפוליטיקה – – –

אופיר אקוניס: הנה, אמרת.

קארין אלהרר: אני לא מתביישת לומר זאת.

קארין אלהרר: זו הייתה כוונת המחוקק, השר אקוניס, חותמת גומי.

אופיר אקוניס: הנה התשובה.

קארין אלהרר: אני לא רוצה שראש הממשלה יאתר את חברי הדירקטוריון, זה לא ראוי – או שאתם מתגעגעים לימים של ג'ו בראל?

קארין אלהרר: זה הסיפור?

קארין אלהרר: אני חושבת שזה לא ראוי.

קארין אלהרר: אתם צריכים לדעת להגיד מתי לא ראוי שהממשלה תהיה מעורבת במינויים האלה.

קארין אלהרר: אתם לא אמורים למנות אותם על-פי הקרבה שלהם למרכז הליכוד.

קארין אלהרר: אתם צריכים למנות אותם על-פי הכישורים שלהם, ואת זה עשתה ועדת האיתור.

קארין אלהרר: כל מה שאתם צריכים לעשות זה לחתום.

קארין אלהרר: אם הייתם כל כך רוצים – כפי שאתה מצהיר כאן, מעל הדוכן, ועוד פעמים רבות אחרות – שהרשות תעבור להיות בעצם השידור הציבורי החדש, מה שהייתם צריכים לעשות, פשוט למנות את המועצה, להתחיל בתהליכים.

קארין אלהרר: כל מה שאתם אומרים עכשיו נכון וטוב, תמנו את המועצה.

קארין אלהרר: תנתקו את הפוליטיקה מהשידור הציבורי.

קארין אלהרר: למה זה כל כך קשה?

קארין אלהרר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה באולם המליאה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: אם גם הוא לא יהיה – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

איילת נחמיאס ורבין: כל הכבוד, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מחזקות את ידיך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, השר אקוניס, אני לא מקנא בך היום.

עיסאווי פריג': אתה צריך היום להעמיד פנים, לספוג את כל הביקורת שלא מגיעה לך – פשוט לא מגיע לך, לא מגיע לך לספוג את כל הביקורת.

אופיר אקוניס: אני בסדר.

אופיר אקוניס: אל תרחמו עלי, אני בסדר גמור.

עיסאווי פריג': תראה, כשקמה הממשלה, יש תיק אחד שראש הממשלה התעקש לקבל – תיק התקשורת.

עיסאווי פריג': הוא התעקש: אני רוצה את תיק התקשורת, רוצה שהתקשורת תהיה קרובה אלי, כי אם היו נותנים לי לבחור, הייתי שולח את כל הבית הזה לשלדון, שיעבור קורס תקשורת.

עיסאווי פריג': לא מצליח, אז אני רוצה את התקשורת קרובה אלי.

עיסאווי פריג': מה קרה?

עיסאווי פריג': ממשלת בנימין נתניהו, הכנסת התשע-עשרה, קידמה חוק.

עיסאווי פריג': אותה ממשלה, בכנסת העשרים, קוברת אותו.

עיסאווי פריג': ועל הדרך משתמשים בשירותי השר, שאני אקרא לך: יועץ התקשורת של בנימין נתניהו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', יש מזל שיש מי שיקבור אותו.

עיסאווי פריג': אז משתמשים בך, אתה צריך להיות השכפ"ץ ולקבל את תואר הרס השידור הציבורי.

אופיר אקוניס: בדיוק הפוך.

עיסאווי פריג': למה לך להיות שם?

עיסאווי פריג': אני באמת לא מקנא בך.

עיסאווי פריג': אנחנו רגילים ששלטון – מחליפים לשלטון ימין משלטון שמאל.

עיסאווי פריג': מה שקורה בשתי הכנסות האחרונות, יד ימין של ראש הממשלה ויד שמאל של ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': איך זה מסתדר?

עיסאווי פריג': זה עובדה, שהצחוק לא נגמר, אתם ממשיכים להקל בנו ראש.

עיסאווי פריג': אין גבול.

עיסאווי פריג': עכשיו, חברים, בואו אני אתרגם מה שהולך לקרות, בדקה שנותרה לי, בדבר אחד.

עיסאווי פריג': השידור הציבורי הוקם, אדוני היושב-ראש, בשנת 1965.

עיסאווי פריג': לפני שנת 1965 היה "קול ישראל", והוא היה יחידה במשרד ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': בתיקונים המוצעים כאן, רוצים להחזיר את המצב, מה שהיה לפני 1965, רשות השידור היא יחידה במשרד ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': היום מודיעים – וצר לי מאוד שאתה, כבוד השר, צריך להוביל את זה – היום מודיעים באופן רשמי על קבורת השידור הציבורי במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': לא רוצים יותר שידור ציבורי.

עיסאווי פריג': איך שאתה מסתכל על זה מכל זווית, זאת המסקנה.

עיסאווי פריג': אני רק רוצה להיכנס לשינוי אחד מכל השינויים המוצעים כאן.

יצחק וקנין: כן, אבל לא נשאר לך זמן.

עיסאווי פריג': המנכ"ל הזמני, קובלנץ, שאני מעריך אותו – – –

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תן לו עוד דקה אחת.

עיסאווי פריג': חבר סיעתך וידידי, כבוד הרב, תתחשב בבקשה שלו.

עיסאווי פריג': המנכ"ל הזמני קובלנץ אמור למנות 400 עובדים.

עיסאווי פריג': מי הבוס שלו?

עיסאווי פריג': לא אתה, אדוני השר, אלא ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אין גוף מפקח, אתה תמנה.

עיסאווי פריג': ואומרים: המועצה, בעתיד נקים אותה, בינתיים הגוף יתקיים, נחזק אותו והוא ימשיך.

עיסאווי פריג': לכל תעלול יש גבול.

עיסאווי פריג': תפסיקו לעשות מאתנו צחוק.

עיסאווי פריג': די.

עיסאווי פריג': די.

עיסאווי פריג': אתם עושים מעצמכם צחוק.

יצחק וקנין: תודה.

עיסאווי פריג': אתם עושים מעצמכם צחוק.

עיסאווי פריג': הציבור רואה ומבין את כל התעלולים האלה.

עיסאווי פריג': אני מתנגד וקורא לחברים בבית הזה: זאת תרמית שצריך להתנגד לה.

עיסאווי פריג': תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

יצחק וקנין: ואחריו, כפי שציינו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, רשות השידור חייבת להיות רשות שידור ציבורית ברמה – כמו Channel 4 של ה-BBC; באנגליה עשו את זה ברמה – עם דוקומנטציה, דברים דוקומנטריים, עם סדרות מקור, עם חדשות, עם מורשת, עם התייחסות למגזרים השונים בחברה הישראלית, עם התייחסות לעלייה, עם התייחסות לתפוצות.

אראל מרגלית: והיא חייבת לקום בירושלים ולהיות מעוז יצירתי בעיר הזאת.

אראל מרגלית: עכשיו, מה בעצם קורה?

אראל מרגלית: קודם כול, אדוני ראש הממשלה, אתה לקחת על עצמך להיות שר התקשורת, והבאת הסכם קואליציוני סביב נושא התקשורת שהוא בלתי חוקי בעליל, מכיוון שאמרת אפריורי, מראש, לחברי הקואליציה האחרים: אתם מפקידים בידי כל נושא אסטרטגי ואופרטיבי ברמה של התקשורת, ואין לכם זכות הבעת דעה או החלטה – זה היה ברמת ההסכם הקואליציוני – ואז, אדוני, ניגשת לעבודה: עוד באימייל, בפקס, פיטרת את מנכ"ל משרד התקשורת; שילשת את עלות הזיכיון של ערוץ 10.

אראל מרגלית: התערבת והראית שניגוד העניינים, לכאורה, שקיים בעבורך, בגלל חבר טוב שהצהרת עליו בתחום התקשורת, ובגלל עורכי-דין שמלווים אותך, שהם אושיות בתחום התקשורת, בנושא אחרי נושא, בערוץ אחרי ערוץ, אותו חשד שבגינו היה צריך להכריז על ניגוד עניינים, אתה, כשר התקשורת, התחלנו לראות, שחשד לניגוד העניינים הוא באמת האופן שבו אתה פועל, ללא בושה, למראית עין, שעם ישראל רואה איך ראש ממשלה לוקח בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל את משרד התקשורת, ומתערב בצורה בוטה בכל נושא שקשור לשידור ולתקשורת.

אראל מרגלית: ועכשיו אנחנו מגיעים לרשות השידור.

אראל מרגלית: 12 חברי ועדה שהוקמה בוויכוחים כאלה ואחרים, אתה נוטל מהם את הזכויות שלהם, מכפיף את רשות השידור אליך ואל משרדך באופן יחידני, בצורה כזאת שזה מתאים למדינות שהן לא מדינות דמוקרטיות.

אראל מרגלית: ההתערבות הבוטה שלך ושל האסטרטגיה של המשרד, שבו אתה מוביל ברשות השידור; לא להפוך אותו למקום פתוח אלא למקום שכפוף למשרד ראש הממשלה – זה יכול להיות בכייה לדורות.

יצחק וקנין: נא לסיים.

אראל מרגלית: ורק נושא אחרון, אדוני, ירושלים.

אראל מרגלית: אתם היום מחפשים מקום בג.ג., ובשבילכם נווה-אילן זה ירושלים.

אראל מרגלית: אז אנחנו רוצים לומר לכם כירושלמים: יש רשות השידור, וכל השידור הציבורי וכל התקשורת הישראלית צמחו מירושלים.

אראל מרגלית: אם אתם הולכים לקחת את האושיה התרבותית והתעסוקתית – –

יצחק וקנין: תודה.

אראל מרגלית: – – הזאת מהעיר הזאת, זה דבר שאנחנו נעמוד ונילחם בו נגדכם בכל הכוח, כי רשות השידור חייבת להישאר בירושלים, הרבה מהעובדים חייבים להישאר בתוכה, ואסור לכם להזיז אותה מהעיר הזאת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ואחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אמר פעם לך ולנסה, שהיה מנהיג פולני דגול, שעם עיתון אחד אפשר לפתוח צוהר לכל העולם החופשי.

קסניה סבטלובה: אבל יחד עם זאת, אני אגיד שעם עיתון אחד או כלי תקשורת אחד או עם רשות שידור אחת אפשר גם לסתום את הצוהר לעולם הזה.

קסניה סבטלובה: היינו היום בוועדת העלייה והקליטה, ואמרת שיש לנו חוק שאנחנו אמורים להצביע בעד או נגד התיקונים שלו.

קסניה סבטלובה: לצערי הרב, לא נשארת מספיק זמן, כבוד השר אקוניס, כדי באמת לדון על המהות של אותם התיקונים כדי שנוכל להביע את דעתנו ולהגיד לך שלצערנו, אף שאין ספק בכלל שרשות השידור זקוקה לרפורמה משמעותית, החוק הנוכחי המדובר והתיקונים החדשים לא ישפרו, לא את הרמה של השידור הציבורי בישראל, לא את המצב של המאזינים והצופים וודאי לא את המצב של העובדים של רשות השידור.

קסניה סבטלובה: הרי מה יקרה עכשיו?

קסניה סבטלובה: כבר עכשיו דוחפים את האנשים לצאת לפרישה מוקדמת ללא כל קשר לגיל.

קסניה סבטלובה: מה יעשו בנות 50, בני 50 ו-55, 60, שמאלצים אותם לצאת לפנסיה מוקדמת?

קסניה סבטלובה: הרי הם נפלטים משוק העבודה ואין שום סיכוי בעולם של היום – וכולנו יודעים עד כמה קשה למצוא תעסוקה, במיוחד בתחום של התקשורת – שהם ייכנסו בחזרה לתחום הזה.

קסניה סבטלובה: ומה יקרה בחודשי המעבר?

קסניה סבטלובה: הרי אנחנו כולנו יודעים שאין לרשות השידור תקציב להמשיך להתקיים עד סוף חודש מרס.

קסניה סבטלובה: לשר האוצר אין כסף, כך הוא אמר, אז יצטרכו לקצץ באופן משמעותי ביותר, גם בתכנים וגם בכוח-האדם.

קסניה סבטלובה: ומה יקרה אחרי זה, בסוף חודש מרס, כשיוקם התאגיד, השידור הציבורי?

קסניה סבטלובה: אני באופן אישי לא מאמינה שהוא יוקם עד סוף חודש מרס, כי אני יודעת איך התהליכים האלה עובדים.

קסניה סבטלובה: אני באה מתחום התקשורת, ואני רוצה להגיד לכם שכנראה זה ייקח הרבה הרבה יותר זמן מעבר למצופה.

קסניה סבטלובה: הרי אם וכאשר הכול יעבוד כמו שצריך ייפלטו הרבה מאוד אנשים משוק העבודה – את זה אמרנו כבר – ולמנהל הזמני תהיה סמכות מלאה, ללא כל ועדה ציבורית, שהייתה צריכה לקום כבר עכשיו אבל לא קמה, באופן בלעדי בעצם לקבוע מה יהיו התכנים שכולנו נצרוך ברשות השידור.

קסניה סבטלובה: מי יהיו האנשים, אותם 450 איש – או ירחיבו, אז הם יהיו 700 איש, יוסיפו עוד 250 – מי יהיו אותם האנשים?

קסניה סבטלובה: ובעצם בלי שום פיקוח.

קסניה סבטלובה: הגוף שהוא הכי ציבורי, והכי משפיע אולי על דעת הקהל כאן, יתנהל ללא כל פיקוח ציבורי כלשהו.

קסניה סבטלובה: אז הבלעדיות הזאת, המונופול הזה על התכנים, גם בעברית וגם בשפות הנוספות שבהן משדרת רק"ע, רשת קליטת העלייה, בלתי מקובלת במדינה דמוקרטית כמו שלנו.

קסניה סבטלובה: זו הרי סיבה מספקת כדי שאנחנו כולנו נתנגד לתיקונים לחוק הזה ונדרוש במקום זאת שהממשלה תתעסק באופן יסודי ביותר בבעיה של רשות השידור, גם על מנת להציל את מקומות העבודה של האנשים שבעצם עומדים כרגע לאבד את כל החיים שלהם.

קסניה סבטלובה: שוחחתי היום עם האנשים שמועסקים ברשות השידור; הם נמצאים במצב של חרדה קיומית, חרדה קיומית, והם לא יוצאים להפגנות והם לא מפסיקים את עבודתם מתוך כבוד למקצוע הזה, מתוך כבוד למידע שהציבור שלנו צורך.

קסניה סבטלובה: אז עד היום, כבוד השר אקוניס, אף שהתקיימה היום ישיבה אצלנו בוועדת העלייה והקליטה, לא קיבלנו תשובות מספקות לגבי העניין של אותם העובדים ואותם – –

יצחק וקנין: תודה.

קסניה סבטלובה: – – התכנים שעשויים לא להיות משודרים כלל לציבור שכל כך זקוק להם דווקא בימים אלה.

קסניה סבטלובה: דווקא כשיש השתלטות כל כך מסיבית על אמצעי תקשורת המונים במדינת ישראל, אנו זקוקים לשירות ציבורי הגון שיאמר את האמת, שיספק את המידע, שזה מצרך לפעמים – אתם יודעים מה?

קסניה סבטלובה: אולי אפילו יותר חשוב מלחם.

קסניה סבטלובה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התיקון לחוק הזה מבקש למעשה להאריך את מועד הקמת התאגיד של השידור הציבורי החדש, דבר טוב כשלעצמו ומבורך.

מיקי לוי: כיוון שהקמת הגוף החדש טרם נראית באופק, וזאת הסיבה, מבקשים להאריך את תוקף החוק מבלי לאשר את חברי הדירקטוריון של הגוף החדש.

מיקי לוי: זאת אף שוועדת האיתור המקצועית מאוד, בראשותו של שופט בדימוס, הוקמה לצורך איתור מועמדים לבעלי תפקידים בגוף החדש לשידור, אבל היא לא מבצעת את תפקידה, כי לא מינו את חברי הדירקטוריון.

מיקי לוי: ביטול האגרה גם הוא צעד מבורך, אבל משמעו – הפוליטיקה לא תצא מהגוף הזה, כי מבקשים לבצע רק חלק קטן או חלק יחסי מהחוק שהוגש על-ידי הוועדה, על-ידי ועדת אלהרר.

מיקי לוי: משמע, ראש הממשלה והשרים יהיו עם האצבע על השלטר.

מיקי לוי: מי שיגיד משהו שלא ימצא חן בעיני ראש הממשלה – נורא קל לסגור את הברז.

מיקי לוי: שידור ציבורי, אדוני השר, אינו – – –

אופיר אקוניס: איך עושים את זה בדיוק?

אופיר אקוניס: איך?

אופיר אקוניס: מיקי.

אופיר אקוניס: תהיה רציני.

מיקי לוי: מה שצריך – – –

אופיר אקוניס: אתה אדם רציני ביותר, ואני גם אוהב אותך.

מיקי לוי: אני מבקש לקחת – – –

אופיר אקוניס: איך עושים?

אופיר אקוניס: מה, אנחנו צנזורים?

מיקי לוי: אני מאוד מעריך אותך, תכף תראה שאני ממליץ עוד לראש הממשלה משהו אישי כלפיך.

אופיר אקוניס: אנחנו צנזורים?

מיקי לוי: מה שאני מבקש ומה שחברי מבקשים – להוציא את החוק לפועל במלואו, ולא חצאי דברים.

מיקי לוי: ברגע שהוא, אדוני השר, מובא בצורה הזו, באופן אוטומטי הוא מעלה את החשד שמשהו לא סביר ולא קביל מתנהל פה.

אופיר אקוניס: ממש לא.

מיקי לוי: הוועדה המליצה את המלצותיה.

מיקי לוי: אני מבטיח לך שאני הולך להצביע בעד אם אתה תבוא ותביא את חוק השידור כפי שהוא הוצע ואושר על-ידי הוועדה, והוא הובא לפני ראש הממשלה במלואו.

מיקי לוי: למה להביא את חציו?

מיקי לוי: ואני אומר עוד הפעם, אתם מפנים לעצמכם, כלפיכם, אצבע מאשימה, ואומרים שהשידור הופך להיות שופר שלכם.

מיקי לוי: מה שאתם עושים, אתם מנשימים את השידור הציבורי ונותנים לו אינפוזיה, הכול דרך הגוף שלכם, וזה פשוט גורם לכם נזק.

מיקי לוי: עכשיו, אדוני השר, בשביל מה גיוס 400 עובדים?

מיקי לוי: אז לא היינו מפטרים.

מיקי לוי: בשביל מה?

מיקי לוי: כבר ועדה מקצועית באה ואמרה: אנחנו מסוגלים לקיים את רשות השידור או את הגוף החדש שיוקם עם 400–450 עובדים.

מיקי לוי: מה תעשו אחר כך?

מיקי לוי: כדאי שתשקיעו מחשבה בעניין הזה – בשביל מה?

מיקי לוי: ולכן אני אומר, תעשו לעצמכם טובה, נתקו את השידור הציבורי מהפוליטיזציה, זה רק יועיל לכם.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מיקי רוזנטל: משפט אחרון.

מיקי רוזנטל: ויותר מכך, אדוני השר, מכיוון שאני מעריך אותך, אתה יודע את זה היטב, אני ממליץ לראש הממשלה להעביר את הסמכויות המלאות לך כשר.

מיקי רוזנטל: אם הוא מינה אותך לשר, שייתן לך את כל הסמכויות על מנת שתוכל לפעול.

מיקי רוזנטל: אבל אז נבוא בטענות אליך.

אופיר אקוניס: לזה אתה יודע שאני לא יכול להתנגד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה באולם – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

איימן עודה: אני יושב פה בשביל לשמוע אנגלית, כי אני לא שומע עברית פה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גטאס, שלוש דקות לרשותך.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני התכוונתי לדבר על חוק השידור, עד שבאת, אדוני, וטרפת לנו את הקלפים היום.

באסל גטאס: אני נדהמתי לראות שאתה וועדת האתיקה באתם למליאה והקראתם בפנינו את החלטתכם.

באסל גטאס: לתומי, חשבתי עמוק, מה גרם לכם ברגע הזה לעשות את המעשה האציל בשביל להציל את כבוד הכנסת וכבוד השיח הציבורי?

באסל גטאס: האם זאת הייתה ההתבטאות של ליברמן לפני שבוע, עשרה ימים, שהמשותפת היא ספינה אחת של טרור?

באסל גטאס: האם אלו היו התבטאויות של חברי כנסת נגדנו שאנחנו גיס חמישי?

באסל גטאס: שאנחנו טרוריסטים?

באסל גטאס: שאנחנו צריכים ללכת לעזה?

באסל גטאס: שאנחנו צריכים ללכת לסוריה?

באסל גטאס: על זה לא שמעתי אתכם מזדעקים.

באסל גטאס: מה היה?

באסל גטאס: הייתה מילה אחת – עמדה פה זהבה גלאון ואמרה על מישהו מחברי הכנסת שהוא דפוק.

באסל גטאס: ואני לתומי, אני לא – לשון האם שלי היא לא השפה העברית.

קריאה: – – –

באסל גטאס: נכון.

באסל גטאס: וחשבתי – –

יצחק וקנין: אדוני – –

באסל גטאס: – – שלדפוק – – –

יצחק וקנין: – – אני מאוד מכבד אותך.

יצחק וקנין: אתה יודע, אני גם מנהל את הדיון – –

באסל גטאס: כן.

יצחק וקנין: – – וגם יושב-ראש ועדת האתיקה.

באסל גטאס: כן, כן.

יצחק וקנין: ואני אומר לך: אתה טועה – –

באסל גטאס: לחזור על המילה הזאת זה – – –

יצחק וקנין: – – טעות חמורה.

יצחק וקנין: אתה טועה טעות חמורה.

באסל גטאס: טוב.

באסל גטאס: אז תן לי לגמור את – – –

יצחק וקנין: אתה בכלל לא במקום – –

באסל גטאס: טוב.

יצחק וקנין: – – לא בכיוון, לא בשיקול, לא – – –

באסל גטאס: אבל אתה יודע מה היה – – –

יצחק וקנין: אין שום קשר למה שאמרה זהבה גלאון.

באסל גטאס: טוב.

יצחק וקנין: אני אומר לך משהו פה, אמרתי את זה בוועדת האתיקה.

באסל גטאס: אבל אתה – – –

יצחק וקנין: ואתה יודע, לא נביא אנוכי ולא בן נביא אנוכי, אבל כשאמרתי את הדברים האלו לפני ארבע שנים, עדים, קח את הפרוטוקולים, אמרתי: רבותי, השיח מתחיל להיות מתלהם.

יצחק וקנין: אני חושש שזה יגיע לאלימות.

יצחק וקנין: אחרי שבועיים – –

באסל גטאס: טוב.

יצחק וקנין: – – הייתה פה כמעט אלימות, של חברת כנסת שעלתה לדוכן וכמעט הרביצה לחברת כנסת שעמדה פה.

יצחק וקנין: אז אני מצטער להגיד לך – –

באסל גטאס: גם זה לא – – –

יצחק וקנין: – – חבר הכנסת באסל גטאס – – –

באסל גטאס: זה לא ראיתי.

באסל גטאס: את זה – – –

יצחק וקנין: לא ראית כי לא היית פה.

באסל גטאס: טוב.

יצחק וקנין: ופעם שנייה – נשפכה כוס מים.

יצחק וקנין: ואחרי כן אנחנו נגיע פה – – –

באסל גטאס: לא, זה היה לפני הרבה שנים – – –

יצחק וקנין: תראה, השיח – אבל אני – – –

באסל גטאס: אני מדבר על השבועיים האחרונים, מה היה.

יצחק וקנין: השבועיים האחרונים – אתה יודע, אתה לא מקבל את התלונות, אני מקבל אותן בוועדת האתיקה.

יצחק וקנין: עכשיו – –

באסל גטאס: – – –

יצחק וקנין: – – אם אתה חושב שהשיח שלנו פה – –

באסל גטאס: אני דווקא בעד – – –

יצחק וקנין: – – מוסיף כבוד, מוסיף כבוד למישהו – –

באסל גטאס: – – – אני בעד – –

יצחק וקנין: – – אז אני רוצה להגיד לך – –

באסל גטאס: – – שוועדת האתיקה – – –

יצחק וקנין: – – אני חושב שזה מדרדר אותנו באיזה מסלול, שנגיע בסופו של יום לראות פה מכות.

יצחק וקנין: אתה יודע, אני נכחתי השבוע, לא רוצה להגיד, באיזו סיטואציה מאוד מבזה, של חבר כנסת כלפי חבר שלו, וסיפרתי את זה בוועדת האתיקה.

יצחק וקנין: עכשיו, אני רואה את הדברים.

יצחק וקנין: אני לא יכול להתעלם מהדברים.

יצחק וקנין: אני לא יכול להגיד שאני לא רואה אותם.

יצחק וקנין: אז עם כל הכבוד, חבר הכנסת באסל גטאס – –

באסל גטאס: טוב – – –

יצחק וקנין: – – אני מאוד מכבד אותך, ואני אומר לך – –

באסל גטאס: אבל – – –

יצחק וקנין: – – אני חושב שאתה טועה במסלול שאתה הולך עליו.

יצחק וקנין: כיוון שהכבוד שלך ושלי – – –

באסל גטאס: טוב.

יצחק וקנין: לא שאני בא לשמור על כבודי שלי או כבודך – על כבוד הבית הזה כולו.

יצחק וקנין: בוא ננהג בכבוד האחד בשני, בוא נכבד האחד את השני, בוא נדע לעשות את המחסומים.

יצחק וקנין: כל העם רואה אותנו.

יצחק וקנין: וכשהוא רואה את הנבחרים שלו ברמה כזאת נמוכה, מה הוא חושב עלינו?

באסל גטאס: אתה נותן לי להשלים את הדברים שלי?

יצחק וקנין: אני אפילו מחזיר לך את כל הזמן שלך.

באסל גטאס: טוב.

באסל גטאס: אני דווקא בעד, אמרתי שעשיתי מעשה אציל, רק אני רציתי, ואני חושב שמן הראוי שזה יכלול את כל קשת הביטויים שמשתמשים בהם ואנחנו הקורבנות העיקריים שלהם.

באסל גטאס: כשאפילו ראש יש עתיד אומר על חבר כנסת, חבר שלו, שהוא תומך טרור, עלי, בשבוע שעבר, שאני תומך בטרור, ושאנחנו, כולנו, המשותפת זו ספינת טרור אחת, כמו שאמר ליברמן – –

איציק שמולי: אתה רוצה לדבר על ספינות?

באסל גטאס: – – אני גם על זה רוצה את ההגנה שלך – –

איציק שמולי: בוא נדבר על ספינות.

באסל גטאס: – – בשביל ועדת האתיקה.

איציק שמולי: בוא נדבר על ספינות.

אופיר אקוניס: שמולי שואל אותך.

באסל גטאס: הוא אמר – –

איציק שמולי: בוא נדבר על ספינות.

באסל גטאס: – – על המשותפת – –

איציק שמולי: לא – –

באסל גטאס: – – היא ספינה של טרור.

איציק שמולי: – – אני לא מסכים לאמירה הזאת – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס – – –

באסל גטאס: אז אני שואל: מה עשתה ועדת האתיקה – – –

איציק שמולי: זו אמירה חמורה מאוד.

יצחק וקנין: אז אני אומר לך – – –

באסל גטאס: עכשיו, אני חוזר – – –

איציק שמולי: זו אמירה חמורה – –

באסל גטאס: אני חוזר – –

איציק שמולי: – – אבל אל תיתמם.

באסל גטאס: – – לעברית, אני חוזר לשפה העברית, ואני חושב שכל הסערה שהייתה כאן על זהבה גלאון היא לא במקומה, ושהביטוי שהיא השתמשה בו, ביטוי על חבר כנסת שהוא דפוק, יש למילה הזו, הלכתי – –

זוהיר בהלול: שושן.

באסל גטאס: – – למילון אבן-שושן, וראיתי שדפוק הוא אדם שמוכה, לחוץ, הלום, לקוי, לא תקני, לא תקין – כל הביטויים האלה.

קריאה: – – –

באסל גטאס: לא יודע למה יואל חסון – –

יצחק וקנין: צריך להוריד אותו מהכביש, אתה אומר.

באסל גטאס: – – חשב רק על המובן המיני – –

יצחק וקנין: צריך להוריד אותם – – –

באסל גטאס: – – שבמילה הזו.

באסל גטאס: דווקא המילה הזו – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס – – –

באסל גטאס: – – יכולה להתאים מהרבה בחינות לאותו מעמד שהיא השתמשה בו.

באסל גטאס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת – תעלה חברת הכנסת סופה לנדבר – איננה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זוהיר בהלול, רבותי, ואחריו – הדובר האחרון, חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר אופיר אקוניס.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

זוהיר בהלול: – – חברי וחברותי בכנסת ישראל, במטותא ממך, ד"ר באסל גטאס, אני חוזר לדיון המקורי, והוא רשות השידור.

זוהיר בהלול: מה שקורה עם רשות השידור זהו מהלך של רקוויאם.

זוהיר בהלול: כלומר, זה טקס אשכבה.

זוהיר בהלול: רוצים להמית את רשות השידור ולעשות לה את הרקוויאם הזה כדי שבנימין נתניהו יהפוך לכול יכול.

זוהיר בהלול: מהו הליין-אפ העתידני ברשות השידור הישראלית במרס, סוף מרס 2016?

זוהיר בהלול: בנימין נתניהו מפריח את השממה.

זוהיר בהלול: בנימין נתניהו מחיה את הגליל.

זוהיר בהלול: בנימין נתניהו הוא המצביא הכול-יכול שנאבק בגבורה מול עוכרי ישראל.

זוהיר בהלול: בנימין נתניהו הוא המושיע, the deliver, הוא התמנון, הוא האביר, הוא הנביא.

זוהיר בהלול: ובקיצור, בנימין נתניהו, איימן עודה, הוא מלך ישראל.

זוהיר בהלול: זהו ליין-אפ לא סרקסטי וגם לא סוריאליסטי; זהו ליין-אפ אמיתי, שיצא לפועל החל מ-1 באפריל 2016.

זוהיר בהלול: ואני שואל – – –

מיקי לוי: 1 באפריל זה יום השקר.

זוהיר בהלול: כן.

זוהיר בהלול: ואני אומר לך, מיקי לוי, אתה מכיר את ה"טבולה ראסה".

זוהיר בהלול: בנימין נתניהו רוצה טבולה ראסה, מדינה נקייה ללא רבב מביקורת.

זוהיר בהלול: הוא רוצה שידור נקי לחלוטין.

זוהיר בהלול: אולי הוא רוצה לשחזר, אדוני היושב-ראש, את המדינה האידיאלית של אפלטון ולהפוך את מדינת ישראל באמצעותה של רשות השידור למדינה אידיאלית חסרת רבב.

זוהיר בהלול: לבנימין נתניהו, למי שלא יודע, יש כבר חינמון בישראל, ובנימין נתניהו רוצה עוד חינמון בישראל.

זוהיר בהלול: הרי ברגע שמורידים את האגרה מעל גבו של הישראלי המצוי, הצרכנים בישראל חושבים שזה מעשה אבירי מכיוון שמורידים נטל מגבם, אבל בעצם נתניהו רוצה חינמון נוסף, כיאה לאותו חינמון.

זוהיר בהלול: ואולי אפילו אפשר במקום – עודד קובלנץ שמו?

זוהיר בהלול: – אולי למנות, אתה יודע, אדוני היושב-ראש, את שלדון אדלסון, שינהל גם את רשות השידור העתידית.

זוהיר בהלול: אינני יודע אם השר אופיר אקוניס נמצא כאן באולם, אבל לאקוניס אני יכול לומר דבר כזה: היילוד הזה נולד בחטא, ואל לך, אופיר אקוניס, להיות שותף לדבר פשע.

זוהיר בהלול: זורקים מאות עובדים של רשות השידור, שהם מלח הארץ, זורקים – –

יצחק וקנין: תודה.

זוהיר בהלול: – – אותם לכלבים, ואולי אפילו, כמו בקולוסיאום, לאריות ולנמרים.

זוהיר בהלול: אלה האנשים שבעצם יצקו את התשתית האמיתית לשידור אמיתי בישראל, לעיתונות, לתקשורת אמיתית, ואי-אפשר לזרוק אותם לכלבים כאשר בעצם ממנים 400 חדשים ולא שועים לצרכים האמיתיים של האנשים האלה.

זוהיר בהלול: אין הנחתום מעיד על עיסתו.

זוהיר בהלול: "על עיסתו" אומרים בעברית, ואני רוצה לומר לך שאני, בוגר רשות השידור – רשות השידור במתכונתה הקודמת עדיפה לאין-שיעור על המתכונת המשודרגת, שהיא, כאמור, נולדת בחטא.

זוהיר בהלול: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, אחרון הדוברים.

יצחק וקנין: שוב, יסכם את הדיון השר אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמים פרלמנטריים, אני רק יכול להצטער שהשר אקוניס לא נמצא כדי לשמוע את הדברים, אבל, ברשותכם – חשוב לי גם, שר האוצר, שאתה תקשיב.

איתן כבל: סליחה, גברתי, סגנית שר החוץ – על העדכון מהעולם שאת מעדכנת בו את השר.

איתן כבל: אז אנחנו – – –

ציפי חוטובלי: – – –

קריאה: אנחנו כבר עשינו – – –

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: לא, עכשיו אני מדבר ברצינות.

איתן כבל: אני רוצה לומר לך, אדוני שר האוצר – אני רוצה שגם הוא יקשיב.

איתן כבל: הוא כבר יודע את מה שיש לי לומר.

איתן כבל: תראה, אני, יותר מכל אחד אחר, דחפתי לחוק החדש, בניגוד גם לדעתו של השר אקוניס.

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: ראש הממשלה התעניין או לא התעניין כל כמה דקות אם באמת אני עוזר להעביר את החוק או לא.

איתן כבל: ואני רוצה לומר לך, השר אקוניס, שמנקודת המבט שלי, אם מישהו חושב לעשות איזה תרגיל, ואני אומר לך את זה, אדוני שר האוצר, כי האחריות מונחת לפתחך – סליחה, גברתי, סגנית השר חוטובלי.

משה כחלון: – – –

איתן כבל: נו, בחייך, יש כל כך הרבה סיפורים מחו"ל, אני יודע.

קריאה: תקציב משרד החוץ.

קריאה: האיום האיראני.

חיים ילין: זה השעה הבין-לאומית.

איתן כבל: כן, אני יודע.

איתן כבל: היא עכשיו מדווחת.

איתן כבל: תעשי את זה אחר כך.

משה כחלון: אין זמן, אין זמן.

איתן כבל: ברשותך, אדוני השר, זה רציני מדי, העניין הזה.

איתן כבל: אם מישהו חושב, סגן השר ליצמן, שהוא יעשה bypass, וינסה להביא ועדות כאלה ואחרות מעל ראשינו, הוא טועה.

איתן כבל: אני אומר לך את זה, שר האוצר, למרות ההסכם הקואליציוני, שכתוב בו שבנושא תקשורת אתם לא עוסקים.

איתן כבל: אבל יש לך אחריות ציבורית, אדוני שר האוצר.

איתן כבל: אולי בהסכם הקואליציוני אתה יכול להתחמק, אבל מהאחריות הציבורית – לא.

איתן כבל: השר אקוניס, על מה הוויכוח בינינו?

איתן כבל: אין כמעט ויכוח.

איתן כבל: חלק מהדברים אנחנו מביאים בהסכמה עם תיקון כזה או אחר, אבל לא יקום ולא יהיה – ואני אומר את זה לשיטתך, השר כחלון, כי אני מדבר גם עם מנכ"ל משרדך ועם אנשי משרדך – שיהיה מנכ"ל, שהנשיא של צפון-קוריאה מחוויר לעומת הסמכויות שהוא מקבל.

איתן כבל: הוא עוד יבקש ברית אחים כדי לקבל את החוק הזה.

איתן כבל: מה זה, אנחנו מתנגדים?

איתן כבל: כשאנחנו באנו והעלינו את הנושא בישיבת הסיעה – אנחנו רוצים לדעת שהדברים הולכים באמת בכיוון של תיקון הרשות, ולא מְשַׂחֲקִים מִשְׂחָקִים בעניין הזה.

איתן כבל: ואני אומר את זה כאן בצורה ברורה.

איתן כבל: ואני אומר לך, אדוני שר האוצר, חברי – אתה חבר שלי, לפני הכול – אתה תצטרך, אתה וחבריך, כי אתה גם ראש מפלגה שהגיעה לכאן לעשות הרבה דברים, ואני מאחל לך הצלחה – רשות השידור, איך היא תהיה או איך היא תתנהל, זה לא עניין שאפשר לעשות בחדרים סגורים.

איתן כבל: אני אתך ועם אנשי המקצוע של משרדך, לעשות את הדברים הכי נכון שיש למען השידור הציבורי ולמען אזרחי מדינת ישראל, ואני מצפה שתעמדו מאחורי ולא תהיו שותפים לכל מיני bypass כאלה ואחרים.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש, חברות – איתן, אתה כזה נמוך, אבל אתה מעלה את הדוכן כל כך גבוה.

אופיר אקוניס: זה דיסוננס – –

זוהיר בהלול: זה שיעור הקומה.

אופיר אקוניס: – – זה לא מובן לי.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, חברי, זו נקודת מבחן של מי שיצביע הערב בעד – או נגד – קיומו של שידור ציבורי בישראל.

קריאה: – – – תזכיר את שרון גל.

יעל גרמן: – – –

אופיר אקוניס: אתם, חברי באופוזיציה – כיוון שהייתי פה לכל אורכו של הדיון, כפי שהייתי בוועדת הכלכלה בראשות חבר הכנסת כבל לפני כשבועיים וחצי, האזנתי בקשב רב לדבריכם, ואני מתכוון לענות לכם אחד-אחד, אחת לאחת.

אופיר אקוניס: בראש ובראשונה, אדוני היושב-ראש, מרבית חברי האופוזיציה, חבר הכנסת אורן, המציאו נרטיב, המציאו לעצמם נרטיב מסוים, שאתם חוזרים עליו כמו – למה להשוות את זה, לתקליט שחוק, שלפיו, חברת הכנסת אלהרר, תיקוני החקיקה נועדו להשתלטות פוליטית.

אופיר אקוניס: זה אחד הביטויים הנפוצים הערב בדיון הזה.

קארין אלהרר: – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, לא רק שהדבר איננו נכון, לא רק שהדבר איננו רציני, הוא אפילו מגוחך כמעט.

אופיר אקוניס: ואיך יודעים זאת?

אופיר אקוניס: איך יודעים זאת?

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי, מספיק להקשיב או לצפות בשידורי הערוץ הראשון או להקשיב לתחנות הרדיו של "קול ישראל", ולהיווכח שלא רק שאין התערבות, חבר הכנסת פריג', לא רק שאין התערבות בתכנים, בשידורים, ב"ליין-אפים", כמו שהדבר מכונה – –

קארין אלהרר: – – – אז למה לא – – –

אופיר אקוניס: – – אלא יש חופש פעולה מלא וחופש עיתונאי מלא.

אופיר אקוניס: תאזינו ותיווכחו.

אופיר אקוניס: ואני באמת אומר לכם – –

עיסאווי פריג': איפה הפיקוח הציבורי?

עיסאווי פריג': איפה?

אופיר אקוניס: – – כדי לא להיתפס לדוגמאות ספציפיות, אתם יכולים לפתוח בתוכנית אחת, או שתי תוכניות, או יותר מכך, ולהאזין למצב שבו הממשלה מותקפת כמעט כל התוכנית.

אופיר אקוניס: גם אני ערכתי פעם תוכניות ב"קול ישראל".

אופיר אקוניס: גם אני ערכתי; אני יודע מהו איזון.

אופיר אקוניס: גם אני כתבתי ב"מעריב לנוער", וגם אני יודע מהו איזון.

עפר שלח: – – –

אופיר אקוניס: נו, מה לעשות, מר שלח, לא הגעתי לערוץ הספורט.

עפר שלח: עכשיו אני מבין למה סוגרים את הרשות – – –

אופיר אקוניס: לא הגעתי לערוץ הספורט.

אופיר אקוניס: ואנחנו יודעים מהו איזון.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת יחימוביץ יודעת שכשעורך או עורכת רוצים בכך, הם קובעים את סדר-היום, קובעים אותו בניגוד לעמדתה של הממשלה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת יחימוביץ הגישה תוכניות שלמות שלא נעמו לממשלות קודמות.

אופיר אקוניס: כאשר עוד היית בתפקידך כעורכת ומגישת "הכול דיבורים", האם הייתה התערבות?

אופיר אקוניס: האם הייתה התערבות?

אופיר אקוניס: התשובה היא לא.

אופיר אקוניס: ודאי לא מצדנו.

שלי יחימוביץ': התשובה היא כן.

אופיר אקוניס: אולי ממשלות אחרות.

אופיר אקוניס: אולי ממשלת ברק, אולי ממשלת אולמרט, אולי ממשלת שרון.

אופיר אקוניס: ודאי לא הממשלות שלנו.

שלי יחימוביץ': לא לא, אופיר, אורי פורת ז"ל, שהיה מינוי של ראש הממשלה נתניהו, התערב ברגל גסה בתוכניות.

שלי יחימוביץ': אבל – –

אופיר אקוניס: זה המנכ"ל, אבל לא הדרג הפוליטי.

שלי יחימוביץ': – – למען האיזון, דליה איציק, בשמו של שמעון פרס, גם הייתה מתערבת ברגל גסה באותה מידה, אז נשמר האיזון.

אופיר אקוניס: את יודעת, חברת הכנסת יחימוביץ, אנחנו באמת לא בעד "קול הליכוד".

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: אנחנו בעד "קול ישראל", ואנחנו כן מצפים – ובעניין זה אני אומר לך שאנחנו כן מצפים – שהשידורים יהיו מאוזנים.

אופיר אקוניס: לא רק מאוזנים רוחבית, אלא גם מאוזנים ספציפית: עולה אדם עם דעה אחת, יעלה אדם עם הדעה הנגדית.

אופיר אקוניס: בכל מצב, אגב.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב, זה לא תמיד קורה.

אופיר אקוניס: לא רק ברשות השידור, גם בתחנות אחרות.

אופיר אקוניס: וזה דבר שכן צריך להתרחש.

אופיר אקוניס: עכשיו, אתם אומרים: רוצים להשתלט פוליטית.

אופיר אקוניס: אנחנו עושים בדיוק את הדבר ההפוך, אבל בדיוק את הדבר ההפוך: אנחנו מכניסים, אדוני היושב-ראש, את התיקונים הללו, המוצעים כאן, כדי לוודא, חברת הכנסת אלהרר, שהמעבר מרשות השידור לתאגיד השידור הציבורי הישראלי יתקיים – שהוא כן יתקיים, לשיטתך.

אופיר אקוניס: אבל אתם דבקים – אתם ממש התאהבתם בספין הזה.

אופיר אקוניס: התאהבתם בו.

אופיר אקוניס: זה קורה, זה קורה לפוליטיקאים, זה קורה לעיתונאים, זה קורה לפרשנים; התאהבתם בו, וחוזרים עליו כל הזמן, עד שאתם, לצערי, מאמינים לשקר של עצמכם.

עיסאווי פריג': למה אתה משתמש – – – למה?

אופיר אקוניס: אני אגיד לך.

אופיר אקוניס: תאגיד השידור הציבורי הישראלי.

אופיר אקוניס: הישראלי.

עיסאווי פריג': – – – הוא לא ציבורי, הוא לא ציבורי – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, שמעתי כאן את חבר הכנסת דני עטר, חבר הכנסת איציק שמולי, ואחרים, ואחרות, התייחסו, ובצדק – גם חבר הכנסת רוזנטל – לסוגיית העובדים.

אופיר אקוניס: עכשיו, אני אומר פה בצורה הברורה ביותר: אני לא אקבל שום הטפת מוסר מאף אחת או מאף אחד, אדוני היושב-ראש, בעניין עובדי רשות השידור, משום שאם היה שר אחראי או ממונה או מופקד על רשות השידור שב-20 השנים האחרונות עשה את המעשה האנושי ביותר, הבסיסי ביותר, המוסרי ביותר, ללכת להיפגש עם עובדות ועובדי רשות השידור במתקן בירושלים, ברוממה, או בשרונה בתל-אביב – זה אני הייתי, ולא אף אחד אחר.

אופיר אקוניס: ולא פחדתי, ולא חששתי, והלכתי לשם – –

איציק שמולי: – – –

אופיר אקוניס: – – ושמעתי גם דברים קשים, ושמעתי גם הטחת האשמות בממשלה, ובחוק הקודם, חברת הכנסת אלהרר, וגם בהצעות שחשבנו, ואנחנו חושבים, להביא עכשיו.

אופיר אקוניס: הציעו שם רפורמה כזאת או אחרת.

אופיר אקוניס: היחיד שהלך לשם והקשיב – בגובה העיניים, להקשיב לעובדים.

אופיר אקוניס: ואני גם אמרתי להם, חבר הכנסת שמולי, ביושר ובאומץ, בפגישות שתועדו, גם צולמו וגם הוקלטו, הכול היה פתוח, שיכול להיות שנגיע למצב ברשות השידור שבו נצטרך לקבל החלטות קשות, וההחלטות הקשות – ואני שמעתי, חברת הכנסת אלהרר, באמת לא רציתי להיכנס לעניין זה, כיצד נוהלו הישיבות בראשותך, כיצד הן נוהלו, הישיבות בראשותך, שלא נתנו לעובדים ולעובדות לדבר.

קארין אלהרר: מה אתה אומר?

אופיר אקוניס: לא אני אומר.

קארין אלהרר: מה אתה אומר?

אופיר אקוניס: לא אני אומר, הם אמרו.

אופיר אקוניס: הם אמרו, הם באו אלי ואמרו לי: לא נתנו לדבר בוועדת אלהרר.

קארין אלהרר: שקר.

אופיר אקוניס: אני לא הייתי בדיונים, אני לא הייתי בדיונים הללו, חבר הכנסת שלח, אבל אני שמעתי, אני שמעתי.

אופיר אקוניס: גברתי הנכבדה, אלה הם הדברים שנאמרו, ולא על-ידִי, ולא על-ידִי.

קארין אלהרר: – – –

אופיר אקוניס: ולכן אני אומר, האחרון שאפשר להטיף לו מוסר בעניין הזה הוא אני.

איציק שמולי: כל הכבוד, אתה שולח אותם עם חיוך הביתה, אתה עושה את זה בחיוך.

איציק שמולי: אתה מעיף אותם הביתה, אבל עם חיוך.

יעקב פרי: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פרי, אני לא אמרתי שהוא לא היה, ואני לא אמרתי שחברת הכנסת אלהרר לא הייתה.

אופיר אקוניס: אני אמרתי שבאו אלי עובדות ועובדים – –

עיסאווי פריג': אז אל תגיד, אם אתה לא יודע.

אופיר אקוניס: – – מרשות השידור ואמרו שלא נותנים להם לדבר בוועדת אלהרר.

אופיר אקוניס: עכשיו לעניינו של חבר הכנסת מרגלית, איש ירושלים.

אופיר אקוניס: ירושלים חשובה לנו, חשובה לך, ואני יודע את זה, אני יודע שאתה מדבר באמת על החשיבות של ירושלים, על התעסוקה בירושלים, ואני יודע שאתה לא אומר את הדברים מן השפה ולחוץ.

אופיר אקוניס: אתה יודע, אתה יודע היטב, שבתיקוני החקיקה הללו לא נגענו בסעיף שמדבר על קיום, לא נגענו בכוונה, בהוראתי הישירה, בסעיף שמדבר – –

אראל מרגלית: אני גם יודע שעושים משא-ומתן בג.ג.

אופיר אקוניס: – – על קיום השידורים בירושלים בירת ישראל, וכפי שאתה גם יודע, קיבלנו את השם "קול ישראל" על מנת שכל מאזיני הרדיו, גם אלה המאזינים פה, והם רבים, וגם המאזינים בתפוצות, ישמעו את הביטוי האלמותי, המדהים בעיני – באמת הוא מדהים, הוא לא עניין של מה בכך – "קול ישראל מירושלים", והדבר הזה יימשך.

אראל מרגלית: אבל כרגע יש משא-ומתן בג.ג.

אראל מרגלית: ויש דיבור קונקרטי לצאת מהעיר.

אראל מרגלית: אני רק אומר.

אראל מרגלית: אם לא היה, לא הייתי נזעק.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך בהגינות שאני לא מכיר את פרטי המשא-ומתן שאתה מדבר עליו.

אופיר אקוניס: אני אבדוק את זה ואני אחזור אליך עם תשובה מוסמכת – והחוק הוא מאוד ברור בעניין זה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת קארין אלהרר, ובכלל לכל החברות והחברים שמעמידים את המועצה על ראש שמחתם כאילו זוהי מהות החוק, כאילו קיומה – – –

קארין אלהרר: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: לא, זאת לא מהות החוק, חברת הכנסת איילת ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: זאת מהות של יציאת הפוליטיקה מרשות השידור.

אופיר אקוניס: זו לא מהות החוק.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להסכים אתך על חלק מהדברים, לא על הדבר הזה.

אופיר אקוניס: רגע, רגע, תהיה מועצה, היא תפקח על המנכ"ל הזמני.

איילת נחמיאס ורבין: – – – בחרו מועצה.

אופיר אקוניס: חכו בסבלנות, רק רגע.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

קארין אלהרר: – – –

אופיר אקוניס: גברתי הנכבדה, חברת הכנסת קארין אלהרר בעצם הוציאה את המרצע מן השק.

אופיר אקוניס: היא אמרה – – –

קארין אלהרר: – – –

אופיר אקוניס: רק רגע, יכול להיות, חברת הכנסת אלהרר – – –

קארין אלהרר: – – –

אופיר אקוניס: אולי תקשיבי פעם אחת?

אופיר אקוניס: את לא יכולה כל הזמן לשסע.

אופיר אקוניס: את מעלה טענה, אני משיב ומסכם ונותן לך תשובות.

אופיר אקוניס: לא בכדי ישבתי פה כל הדיון – כדי לתת לך תשובות.

אופיר אקוניס: עכשיו, שימי לב: א.

אופיר אקוניס: לא נוגעים במועצה ובוועדת האיתור בהצעה שאנחנו מביאים הערב.

אופיר אקוניס: אין שום נגיעה, אין שום שינוי בעניין הזה.

אופיר אקוניס: לכן השטיח עם כל הטיעון של השתלטות פוליטית נשמט מתחת רגליכם.

עיסאווי פריג': – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל למה – – –

אופיר אקוניס: רגע, אני מקשיב לכם, רק רגע.

אופיר אקוניס: עכשיו תקשיבו טוב, בהגינותה – – –

יואל חסון: אולי פשוט תחזיר לנו, אדוני השר – – –

אופיר אקוניס: בהגינותה, חברת הכנסת אלהרר אמרה – ויכול להיות, יכול להיות הדבר שביום מן הימים תמוני לשרה בממשלת ישראל; הדבר הזה, אני מקווה שלא יקרה בקרוב, לא בגללך, אלא בגלל סיעתך, אבל יכול להיות שהוא יקרה בעתיד.

אופיר אקוניס: ואת אמרת דבר מאוד מעניין, שכל אחד בספסלים האלה, עם יד על הלב – חבר הכנסת פרי היה כבר שר, חברת הכנסת גרמן הייתה שרה וגם חבר הכנסת כהן – ואת אומרת:

אופיר אקוניס: השר – שימי לב איזו פגיעה חמורה זו, פגיעה חמורה במעמדו של נבחר הציבור שמייצג ציבורים ענקיים; את אומרת – הוא חותמת גומי.

קארין אלהרר: נכון, נכון.

אופיר אקוניס: זה מה שאת, מחוקקת בפרלמנט הישראלי, אומרת.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת זנדברג – – –

קארין אלהרר: נכון, נכון.

עיסאווי פריג': אולי שר התקשורת ישיב לנו?

אופיר אקוניס: לא, התשובה לא מספיק מנומקת, חבר הכנסת פריג'?

אופיר אקוניס: היא לא מספיק מובנת?

אופיר אקוניס: היא לא בעברית מספיק טובה?

אופיר אקוניס: תאמין לי, אפשר להשיב.

אופיר אקוניס: ובכן, חברת הכנסת זנדברג, יכול שגם את בעתיד – כמובן אינני מאחל זאת, אינני רוצה בזה, אני לא אפעל לזה – יכול להיות, תיאורטית, שתהיי גם את שרה בממשלת ישראל.

תמר זנדברג: בעזרת השם.

אופיר אקוניס: במה?

אופיר אקוניס: במה?

תמר זנדברג: בעזרת השם.

אופיר אקוניס: אני לא מאמין, אדוני היושב-ראש, יש פה התחזקות, גם של יושב-ראש יש עתיד, גם חברת הכנסת זנדברג מתחזקת מול עינינו ומשתמשת בביטוי "בעזרת השם".

אופיר אקוניס: נפל דבר בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: הכול השפעה של יושב-ראש הכנסת, הכול ההשפעה החיובית.

אופיר אקוניס: אם יצא משהו מהחוק הזה, זה הרי השימוש שלך, חברת הכנסת זנדברג, בביטוי "בעזרת השם".

יואל חסון: היא התכוונה לשם של התאגיד.

אופיר אקוניס: לא, היא התכוונה יפה מאוד.

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: וגם את, חברת הכנסת זנדברג, לא תרצי להיות חותמת גומי בשום דבר, משום שאת באה לתפקיד, או תבואי, עם עמדותייך.

אופיר אקוניס: את יודעת שאת מייצגת ציבור מסוים, ואת אינך רוצה לשמש חותמת גומי.

תמר זנדברג: רגע, אז אתה אומר שמדובר במינוי פוליטי?

אופיר אקוניס: לא, לא, אני אומר שנבחר ציבור, לא טוב שיהיה חותמת גומי, כפי שאמרה חברת הכנסת קארין אלהרר.

אופיר אקוניס: וכפי שאמרתי, לא נוגעים בוועדת האיתור, לא נוגעים במועצה, כפי שהצעת, חברת הכנסת אלהרר.

תמר זנדברג: לא נוגעים – – –

אופיר אקוניס: לגבי המועד, חבר הכנסת דני עטר, הצעת בעצם פריסה ארוכה יותר של הזמן; נדמה לי שנקבת בין שלוש לחמש שנים או דבר דומה.

אופיר אקוניס: כיוון שאני אגיד בפעם האלף – אף שאתם ממשיכים לדבר את הספין של עצמכם על השתלטות פוליטית – בפעם האלף אני אגיד שתיקוני החקיקה האלה באים לקדם את הקמתו של התאגיד.

אופיר אקוניס: אני אומר לך, אני דיברתי גם היום עם המנכ"ל הזמני, אלדד קובלנץ, ואני אמרתי לו שאנחנו נעמוד בזמן שאנחנו מביאים היום לחקיקה – אנחנו גם ניבחן על זה כמובן במבחן הביצוע – והוא 31 במרס 2016.

אופיר אקוניס: מה הדבר הזה אומר?

אופיר אקוניס: שנכונה לו, נכונה לנו, לכל מי שיהיה שותף להקמתו של תאגיד השידור הישראלי, עבודת פרך להקים אותו בחודשים הקרובים, בחצי השנה הקרובה.

אופיר אקוניס: עבודה מורכבת, אדוני היושב-ראש, עבודה מאתגרת, עבודה באמת מאוד לא פשוטה.

אופיר אקוניס: אבל אנחנו העמדנו – באמת, אם לא היינו מעמידים את הזמן הזה, ולרגע זה אין שום אפשרות להארכה, כפי שנתן החוק הקודם.

אופיר אקוניס: החוק הקודם בעצם אפשר, משום שמלכתחילה כנראה יצאו מנקודת הנחה שהזמן לא יספיק.

אופיר אקוניס: אין יותר הארכות; ב-31 במרס יתחיל תאגיד השידור הציבורי לפעול, בעזרת השם, כפי שאמרה חברת הכנסת זנדברג – זה באמת דבר מדהים, אדוני היושב-ראש, זה באמת לא רק ילך לתוכנית של אייכלר, זה עוד ייכנס לדברי ימי הכנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: אצל אייכלר זאת תהיה כותרת ראשית.

אופיר אקוניס: אצל אייכלר זה פותח את התוכנית.

אופיר אקוניס: אצל אייכלר זה פותח את התוכנית.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו מבקשים מחברות וחברי הכנסת לגלות אחריות לאומית.

אופיר אקוניס: כל מי שרוצה שיהיה שידור ציבורי חזק, עצמאי, בלתי תלוי, וכל מי שרוצה לבוא למצביעיו ולהגיד להם: אנחנו ביטלנו את האגרה, יצביע עכשיו בעד החוק הזה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון), התשע"ה–2015, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: במפתיע, ביקשה הממשלה הצבעה שמית, אז אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד שרון גל – אינו נוכח זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד דני דנון – בעד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – נגד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – נגד משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד משה כחלון – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – נגד ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – נגד רחל עזריה – בעד דניאל עטר – נגד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – בעד שי פירון – נגד טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – נגד נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת יוסף ג'בארין – אינו נוכח שרון גל – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת משה יעלון – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח חמד עמאר – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האם יש מישהו שמעוניין להצביע ולא קראו בשמו או בשמה?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון), התשע"ה–2015:

יולי יואל אדלשטיין: בעד הצעת החוק – 51, נגד הצעת החוק – 47.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הכלכלה של הכנסת.

רועי פולקמן: אפשר ועדת הכספים?

קריאה: אדוני היושב-ראש, כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כספים?

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת תכריע בנדון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת החוק – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני מבין שמנסים לעשות פה תרגיל פוליטי כדי להעביר את זה מכלכלה, ששם זה נדון.

איתן כבל: אני אומר את זה כאן, לפני ראש הממשלה: לא יקום.

איתן כבל: אני אומר את זה לכם: אתם פותחים פה חזית שהיא לא תסתיים כך.

איתן כבל: זה לא יעזור לכם.

איתן כבל: יש כללים בתוך הבית הזה, ואנחנו נפעל לפי הכללים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כבל.

קריאה: – – –

איתן כבל: אני אומר לך את זה, אופיר – אני אומר לך את זה, אופיר, אני לא אוותר בשום פנים ואופן.

איתן כבל: זו התנהגות שאיננה מקובלת.

קריאה: – – – ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כבל, דבריך נרשמו, אבל אתה יודע שעל-פי התקנון אין לי אלא להודיע שיש – – –

איתן כבל: אני לא – אני רק אמרתי לכבודו, כדי שנדע גם את הדברים.

איתן כבל: לא יקום, לא יהיה.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: השמעת את דבריך, וועדת הכנסת תכריע.

יולי יואל אדלשטיין: שם תאמר את הדברים החשובים שלך.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/897; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 2145; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 119), התשע"ה–2015, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לחוק יש כמה הסתייגויות, לכן לאחר מכן, לאחר שחבר הכנסת סלומינסקי יציג לנו את הצעת החוק, נעבור להנמקת ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי הממשלה, חברי חברי הכנסת – וואו, איזה תענוג זה לדבר ככה, אף אחד לא שומע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו תכף נבקש קצת תשומת לב.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, חבר הכנסת פריג'?

יולי יואל אדלשטיין: אתה מאוד רוצה לשמוע את דבריו החשובים של יושב-ראש הוועדה.

ניסן סלומינסקי: הוא ודאי, הוא היה גם בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: כך גם חבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת איימן עודה רוצה לשמוע את הנואם, שיציג לנו את הצעת החוק, וגם יושב-ראש הקואליציה והשר דנון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת הנגבי ודנון, נא לשבת, חברים.

ניסן סלומינסקי: כפי שאנחנו יודעים עוד מהתנ"ך, במלחמה הגדולה שהייתה בין עם ישראל לפלישתים התייצב בראש האויב, בראש הפלישתים, האדם העוצמתי ביותר שהיה אז, גוליית, וממול התייצב איש קטן ששמו דוד.

ניסן סלומינסקי: ודוד ניצח את גוליית.

ניסן סלומינסקי: ואיך הוא ניצח אותו?

ניסן סלומינסקי: עם אבן.

ניסן סלומינסקי: עם אבן הוא הצליח להרוג את האיש הכי עוצמתי שהיה אז בעולם, עם כל השריון.

ניסן סלומינסקי: במילים פשוטות, אבן הורגת.

חנין זועבי: – – –

עיסאווי פריג': אז זה חוק – – – גוליית.

ניסן סלומינסקי: כן, אבן הורגת, רבותי.

ניסן סלומינסקי: ולכן, מאחר שהתברר שיידוי אבנים, ונראה בכל המצבים, הולך וגובר, ונהפך, אפשר להגיד, למכת מדינה, ברמה מסוימת, וראינו את הנתונים, ש-30% מהתיקים שפרקליטות מחוז ירושלים מטפלת בהם, מגישה, הם בנושא הזה, של יידוי אבנים.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, ראינו שיש גידול – מ-2013 ל-2014 יש גידול, ומ-2014 ל-2015, בחודשים הרלוונטיים, גם כן יש גידול.

ניסן סלומינסקי: פירוש הדבר שהנושא הזה הולך ומתגבר, זה צד אחד.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, מערכת המשפט דנה חלק מאותם מיידי אבנים בצורה קלה מאוד, כי אתם ידועים שאנחנו לא הולכים על עונש מינימום, אז אם קובעים 20 שנה, בתי-המשפט אומרים: על זה שהוא זרק אבן ניתן 20 שנה?

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: ואז נותנים לו בסוף שנה.

ניסן סלומינסקי: כלומר, עיוות מוחלט.

ניסן סלומינסקי: דבר שלישי, יש הוראת חוק אחת כוללנית, לא ממוקדת, שלפיה עובדים, ובחלק מהמקרים צריכים לגייס מהמקום הזה איזה חוק, וממקום זה – בקיצור, לא היה מסודר.

ניסן סלומינסקי: סוף כל סוף הוחלט לקחת את הנושא הזה ולעשות בו סדר, ולעצב אותו.

ניסן סלומינסקי: לא בהכרח להחמיר, רק מקום אחד, אבל לא בהכרח להחמיר, אלא למקד אותו, לפרט אותו, שיהיה על הנושא עצמו, שלא יצטרכו להביא ממקומות אחרים, ולחלק אותו לשלושה חלקים, ותכף אסביר; ומצד שני, גם לומר לבתי-המשפט: אין כאן חוק אחד כולל על 20 שנה, שאתם יכולים לרוץ לזה.

ניסן סלומינסקי: הנה, אנחנו, הכנסת, המחוקק, נחלק לכם את זה לשלושה חלקים.

ניסן סלומינסקי: יש לכם – עכשיו זה הרבה יותר ממוקד, וממילא בתי-המשפט יוכלו באמת לפעול לפי כוונת המחוקק.

ניסן סלומינסקי: ואם כך, אני עכשיו רק – בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 119), התשע"ה–2015.

ניסן סלומינסקי: הצעת חוק ממשלתית זו, שנדונה גם בכנסת התשע-עשרה, וגם בכנסת זו, אחרי רציפות, נועדה לסייע בהתמודדות מערכת אכיפת החוק עם תופעת יידוי אבנים באמצעות קביעת עבירות המשקפות את חומרת המעשה והערך המוגן בהן.

ניסן סלומינסקי: כלומר הפעם מפורט, מוסבר, ויש הבדל אם אתה זורק על רכב שעומד, אם אתה זורק על רכב שנוסע, וכו'.

ניסן סלומינסקי: ומצד שני – להעביר מסר לבתי-המשפט שיידוי אבן או חפץ אחר על כלי רכב בנסיעה הוא תופעה חמורה בכל הנסיבות וראוי לענישה מחמירה.

ניסן סלומינסקי: ואני רוצה רק להזכיר שלא לפני הרבה זמן היינו בהלוויה של אדל ביטון, שמזריקת אבן – בסופו של דבר היינו בהלוויה שלה.

ניסן סלומינסקי: בדיון בוועדה עלו נתונים קשים מאוד; מאות רבות של תיקים מוגשים לבתי-המשפט בעבירות האלה.

ניסן סלומינסקי: שליש מתיקי המעצר של פרקליטות מחוז ירושלים עוסקים בתופעה מסוכנת זו, של יידוי אבנים.

ניסן סלומינסקי: תופעה זו, שמסכנת חיי אדם וזורעת חרדה בציבור, יש למגר בתקיפות.

ניסן סלומינסקי: בתי-המשפט נותנים עונשים קלים מאוד יחסית לעונשים שקבע המחוקק גם במקרים החמורים, ועל המחוקק להירתם ולסייע לרשויות אכיפת החוק ולהעביר מסר חד-משמעי בעניין זה.

ניסן סלומינסקי: ומאחר שראינו שבאמת בתי-המשפט, משום שזה משהו כוללני, יכלו להרשות לעצמם, אמרנו, בואו נעשה את זה ממוקד, וממילא גם בתי-המשפט יהיו ממוקדים.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק מתייחסת לשני נושאים.

ניסן סלומינסקי: האחד – יידוי אבנים לעבר שוטרים וכלי רכב משטרתיים.

ניסן סלומינסקי: כאן מדובר כשהם עומדים.

ניסן סלומינסקי: וכאן מוצע לקבוע עבירה חדשה, המתייחסת באופן ספציפי ליידוי אבנים כאמור, ולקבוע לה עונש חמש שנות מאסר.

ניסן סלומינסקי: עונש חמש שנות מאסר בין כך ובין כך היה גם כל הזמן, רק הביאו אותו מסעיפים שונים, שהיו פחות רלוונטיים.

ניסן סלומינסקי: כיום מעמידים לדין בגין מעשים אלה לפי עבירות אחרות שקיימות בחוק העונשין, אשר קבוע להן עונש דומה: הפרעה לשוטר בשעת מילוי תפקידו, תקיפת שוטר, תקיפת שוטר בנסיבות מחמירות – סעיף 274, וחבלה במזיד המתייחסת לפגיעה ברכב – סעיף 413ה.

ניסן סלומינסקי: העונשים המרביים על חבלה ברכב במזיד ועל תקיפת שוטר בנסיבות מחמירות עומדים גם היום על חמש שנות מאסר.

ניסן סלומינסקי: מכאן שייחודה של העבירה החדשה המוצעת הוא ביצירת עבירה מיוחדת, המתייחסת למקרים שמתרבים בעת הזאת – ספציפית לנושא, ולא להביא ממקורות אחרים, שיש בהם פוטנציאל להעמדה בסכנה של שוטרים ולשיתוקם ממילוי תפקידם.

ניסן סלומינסקי: בנוסף, ובכל הנוגע לפגיעה בניידת משטרתית, יש כאן הבהרה של הערך המוגן שאינו בגדר עבירת רכוש גרידא.

ניסן סלומינסקי: כלומר, זה לא עבירת רכוש.

ניסן סלומינסקי: כשאתה מפריע, פוגע בניידת, זה לא רק עבירת רכוש.

ניסן סלומינסקי: זה החלק האחד.

ניסן סלומינסקי: הנושא השני שבחוק הוא ניסוח מחדש של עבירת ירי או יידוי אבן או חפץ אחר לעבר כלי רכב בנתיב תחבורה, מה שאנחנו מכנים "סיכון חיי אדם בנתיב תחבורה".

ניסן סלומינסקי: מוצע למחוק את פסקה (3) בסעיף 332 בחוק העונשין, הקובעת איסור ירי או זריקת דבר אל אדם שעל נתיב תחבורה או כלי תחבורה בכוונה לפגוע בנוסע בנתיב תחבורה או כלי תחבורה או לסכן את בטיחותו – עבירה כוללת, ובמקום זה אנחנו מחלקים אותה לשתיים וממקדים אותה.

ניסן סלומינסקי: במקום פסקה זו יתווסף סעיף חדש – 332א, ובו עבירת בסיס ועבירה במדרג חמור יותר.

ניסן סלומינסקי: העבירה במדרג החמור יותר, שהעונש הקבוע לה הוא 20 שנות מאסר, זהה כמעט לעבירה הקיימת היום לפי הפרשנות שניתנה לה על-ידי בתי-המשפט ומערכת אכיפת החוק, כך שניתן יהיה להעמיד עליה לדין מי שהייתה לו כוונה לפגוע באדם ולא רק בכלי הרכב.

ניסן סלומינסקי: 20 שנה.

ניסן סלומינסקי: החידוש הוא בעיקר ביצירת עבירת הבסיס אשר לא דורשת הוכחת מטרה, אלא מחשבה פלילית.

ניסן סלומינסקי: עבירה זו תחול גם כאשר אין במעשה כדי לסכן אדם אלא לפגוע בכלי התחבורה בלבד, בנסיבות שיוצרות פחד ובהלה.

ניסן סלומינסקי: היה דיון בוועדה והוחלט שגם הנושא של יצירת בהלה ופחד, גם הוא אלמנט מאוד מרכזי.

ניסן סלומינסקי: העונש המרבי הקבוע לה יהיה עשר שנות מאסר.

ניסן סלומינסקי: כיום, בגין יידויי אבנים לעבר כלי רכב ממוגנים שבהם לא מתגבשת סכנה לאדם, נוהגים להעמיד לדין בגין עבירות אחרות הקיימות בחוק העונשין, כגון חבלה במזיד לפי סעיף 413 לחוק, שהעונש הקבוע לה הוא חמש שנות מאסר.

ניסן סלומינסקי: ועדת החוקה, חוק ומשפט, בדיוניה בכנסת התשע-עשרה ובכנסת העשרים, סברה שמאחר שעבירה של עשר שנות מאסר היא עבירה חמורה מאוד, לא ראוי לקובעה כעבירת רכוש גרידא כמו שהיה עד עכשיו, ולכן הוסיפה את הדרישה כי נסיבות המעשה הן כאלה שיש בהן לעורר פחד או בהלה.

ניסן סלומינסקי: התוספת מדגישה שהערך המוגן בעבירה הוא החירות, הביטחון האישי והיכולת של הציבור לנהל שגרת חיים מבלי להיות נתון למתקפות שמעוררות בו חרדה ומשבשות את החיים התקינים.

ניסן סלומינסקי: מי שחווה את זה פעם אחת, יכול להבין טוב-טוב מה המשמעות של הדברים האלו.

ניסן סלומינסקי: ערכים מוגנים אלה לא תמיד באים לידי ביטוי בעבירות האחרות שכיום משתמשים בהן כשיש יידוי אבנים שלא פוגע באדם.

ניסן סלומינסקי: הממשלה הסכימה לתיקון זה.

ניסן סלומינסקי: יובהר כי העבירות חלות גם על ירי או יידוי של חפצים אחרים, ובכלל זה ירי מנשק, ירי של זיקוקים, יידוי בקבוקי תבערה ועוד.

ניסן סלומינסקי: לכן, כשאנחנו מדברים על יידוי אבנים, זו מילה כוללת לכל מה שמיידים על רכב.

ניסן סלומינסקי: עוד יודגש כי עבירות המטרה שמוצעות בתיקון זה הן עבירות שהיום חלה עליהן הלכת הצפיות, והכוונה כי הלכת הצפיות תמשיך לחול עליהן.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אם אנחנו דורשים ורוצים שנדע שאדם מתכוון, קשה להוכיח כשהוא זורק אבן; הוא יכול להגיד תמיד "לא התכוונתי".

ניסן סלומינסקי: באה ההלכה ואומרת שברור שאם אתה זורק אבן על כלי רכב שנוסע, אתה מתכוון לפגוע בנוסעים בו.

ניסן סלומינסקי: לכן זה מספיק כדי לשמש כהוכחה.

ניסן סלומינסקי: בנוסף, מוצע כי העבירה החדשה תוסף לרשימת העבירות שבהן מוסמך לדון דן יחיד, שכן גם היום נושא זה נדון בדן יחיד למרות העונש עליה.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולתמוך בהצעת חוק זו בקריאה השנייה והשלישית.

ניסן סלומינסקי: מכאן אני אומר שוב: אבן הורגת, נכניס את זה לנו לראש, ויידויי אבנים כל כך מתרבים שזה נהפך למכת מדינה, וחייבים לעצור את זה.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה נותן אפשרות מצד אחד לרשות השופטת, מצד שני לאכיפת החוק, ומצד שלישי אומרת לאותם זורקי אבנים: רבותי, תיזהרו, יש לכם כאן חמש שנים, עשר שנים ו-20 שנה, לפי מה שקראתי עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אל תעשו את זה, כי אבן יכולה להרוג.

ניסן סלומינסקי: תודה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים בהנמקת ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות כל מסתייג יהיו חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אוסאמה סעדי להיות הראשון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי ועאידה תומא סלימאן.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו ברשימה המשותפת התנגדנו להצעת החוק הזו והגשנו הסתייגויות מהותיות, הן בפן המשפטי והן בפן המדיני.

אוסאמה סעדי: אנחנו יודעים שאנחנו פה בדעת מיעוט, מאוד, אפילו בתוך האופוזיציה, לצערנו.

אוסאמה סעדי: אנחנו, בוועדת החוקה, התפלאנו על חברינו מהאופוזיציה שכן תמכו בהצעת החוק הזו, ורק אנחנו ברשימה המשותפת ובמרצ התנגדנו לחוק הזה והגשנו הסתייגויות מהותיות, ואנחנו נסביר.

אוסאמה סעדי: אין שום סיבה חוקית-משפטית להצעת החוק הזו, אדוני.

אוסאמה סעדי: החוק הקיים מסדיר את הסוגיה הזו במלואה.

אוסאמה סעדי: חוק העונשין, על מאות הסעיפים שבו, מטפל בכל הסוגיות, גם של זריקת אבנים לעבר רכב משטרתי ממוגן, גם לעבר רכבים אזרחים, גם לעבר רכב בנתיב תחבורה.

אוסאמה סעדי: חוק העונשין, אדוני היושב-ראש, קבע את העבירה בסעיף 332, שזה סיכון חיי אדם בנתיב תחבורה, וקבע לעבירה הזו עונש חמור ביותר של 20 שנה.

אוסאמה סעדי: כך שאנחנו לא מבינים למה צריך לבוא ולתקן את החוק כאשר החוק ברור, קבע את העבירה.

אוסאמה סעדי: בתי-משפט דנו במאות מקרים של זריקות אבנים וקבעו את העונשים בהתחשב בנסיבות העבירה.

אוסאמה סעדי: יש רק שיקול אחד ויחיד בהצעת החוק הזו, ולא צריך להסתיר את זה; אתם צריכים לבוא ולהודות שהמטרה היחידה של החוק הזה היא להחמיר את הענישה על יידוי אבנים.

אוסאמה סעדי: למה אתם מתביישים להגיד את זה במפורש?

אוסאמה סעדי: תגידו: אנחנו רוצים להחמיר את הענישה.

אוסאמה סעדי: אל תסתתרו מאחורי ססמאות שאנחנו רוצים להסדיר את המצב המשפטי ואנחנו רוצים להגדיר את העבירה מחדש ולקבוע מדרג של עבירות של יידוי אבנים.

אוסאמה סעדי: עבירה של יידוי אבנים לעבר רכב משטרתי – חמש שנים; עבירה לעבר רכב בנתיב תחבורה – עשר שנים, ועבירה בנתיב תחבורה בכוונה לפגוע – 20 שנה.

אוסאמה סעדי: הרי יש הסעיף הזה שמדבר על סיכון חיי אדם בנתיב תחבורה, והעונש בצדו – 20 שנה.

אוסאמה סעדי: אבל בית-המשפט – כנראה אתם לא סומכים על בתי-המשפט במדינת ישראל, כי בתי-המשפט, גם בתי-משפט מחוזיים שדנים בעבירה הזו – ואני הופעתי במאות תיקים כאלה כשהייתי עורך-דין – דן בעבירות האלה ונתן את העונשים בהתחשב בנסיבות.

אוסאמה סעדי: כאשר, אדוני היושב-ראש, האבן פגעה, אז הוסיפו, חבר הכנסת ינון מגל, הוסיפו עוד עבירות לצד העבירה של סיכון חיי אדם, שזה כלל גם התפרעות, גם חבלה במזיד, גם חבלה בכוונה מחמירה, גם פציעה, אם יש פציעה.

אוסאמה סעדי: אז היה שיקול דעת של בית-המשפט, שלקח את כל הנסיבות האלה בחשבון וקבע את העונש.

אוסאמה סעדי: הרי לא עונשו של מיידה אבן שלא פגעה ברכב כעונשו של מיידה אבן שפגעה ברכב וגרמה לחבלה.

אוסאמה סעדי: לכן העונש המקסימלי היה 20 שנה.

אוסאמה סעדי: בתי-משפט לקחו בחשבון.

אוסאמה סעדי: אבל החשוב ביותר והחמור ביותר בהצעה הזו הוא שהחמירו את הענישה ויצרו עבירה חדשה, שזה 275א, חבר הכנסת זחאלקה; זה למעשה החידוש המשמעותי בהצעת החוק הזו, שבאו ויצרו עבירה חדשה, שהיא הפרעה לשוטר בנסיבות מחמירות.

אוסאמה סעדי: במקום 275 המקורי, שם העבירה היא הפרעה לשוטר במילוי תפקידו, והעונש המקורי על 275 היה שלוש שנים, עכשיו יצרו את העבירה הזו של יידוי אבנים לא על רכב נוסע, לא על רכב בנתיב תחבורה, והחמירו את העונש משלוש שנים לחמש שנים.

אוסאמה סעדי: אני מפנה את חברי הכנסת לדברי ההסבר של הצעת החוק, וכך כתוב:

אוסאמה סעדי: הצורך בתיקון החקיקה בנושא יידוי האבנים לעבר אזרחים ולעבר כוחות הביטחון התעורר בדיוני צוות בראשות מזכיר הממשלה לטיפול במצב הביטחוני במזרח-ירושלים.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אוסאמה סעדי: זה המוטו מאחורי הצעת החוק הזו, אדוני היושב-ראש, שרוצים להחמיר את הענישה על מיידי האבנים במזרח-ירושלים.

אוסאמה סעדי: ואני אמרתי בדיוני ועדת החוקה, גם בפן המשפטי, ההחמרה הזאת לא תביא לפתרון של מזרח-ירושלים, שאנחנו חושבים שהוא שטח כבוש, ולכן הפתרון צריך להיות פוליטי, לא משפטי.

יצחק וקנין: תודה.

אוסאמה סעדי: על-ידי יצירת סעיפים והחמרת עונשים לא תביאו למיגור התופעה הזאת של מיידי האבנים.

אוסאמה סעדי: רק פתרון פוליטי, סיום הכיבוש במזרח-ירושלים, יביא לפתרון הבעיה הזאת.

אוסאמה סעדי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: אמרתי – עד חמש דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, מכובדי היושב-ראש, רבותי וגבירותי, חברי וחברות הכנסת, תארו לעצמכם, ותשתמשו בדמיון שלכם, שאנחנו חיים במקום שיש בו צדק.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שכשמסתכלים על שולחן הממשלה ורואים את השרים אז צריך להתאמץ מאוד מאוד לראות מצב, מאחורי הרי החושך, שיש בו צדק, ושלא לשון החוק תדריך אותנו אלא הצדק של אנטיגונה.

ג'מאל זחאלקה: הצדק ולא לשון החוק; הציווי המוסרי ולא האכיפה של הכוח.

ג'מאל זחאלקה: והייתה נשאלת שאלה והיו מביאים בפני דיין אמת ודיין צדק מיידי אבנים ואת מי שגרם להם ליידות אבנים, ושופט הצדק היה צריך לשפוט את מי היה מכניס לבית-הסוהר: את זה שהרס את הבית, שהפקיע את הקרקע, שהגביל את החירות, שהרג את האח, או את אותו ילד שבתגובה זרק אבן.

רויטל סויד: אז מותר לזרוק אבן?

ג'מאל זחאלקה: אני אומר עכשיו: תארי לעצמך – אני יודע שקשה לך לצאת מהמצב הנוכחי – אם היו מעמידים בפנייך את השאלה הזאת של מי שעשה את כל הפשעים הגדולים האלה, ובאים – אני מתנגד לזריקת אבן, אבל אתה נטפל לאותו אדם שהגיב על עוולות גדולים.

ג'מאל זחאלקה: באיזה עולם אנחנו חיים?

ג'מאל זחאלקה: איזו צביעות, איזה עולם צבוע: מי שהורג מאות אנשים, מי שמביא להריסת מאות בתים, הוא אולי מקבל צל"ש; אבל ילד שבא בתגובה, הוא מנסה באופן צודק מבפנים – ביטוי אולי לא הולם, אבל הכעס הוא צודק, הכעס הוא נכון.

ג'מאל זחאלקה: הוא בא להביע את דעתו על-ידי זריקת אבן – מטילים עליו עונשים.

ג'מאל זחאלקה: אין צדק.

ג'מאל זחאלקה: אין צדק בחוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה אומר – אם אנחנו רוצים לקלף את מעטה הצביעות מסביבו – הוא אומר איך להגן על הכיבוש, איך להגן על הפשעים הגדולים על-ידי הענשת אלה שמתקוממים נגד הפשע; החמרת עונשים על אלה שקמים נגד האי-צדק; על-ידי החמרת עונשים על אלה שמחפשים את החירות.

ג'מאל זחאלקה: איך לשמור על הדיכוי, על הנישול, זה בעצם מה שעומד מאחורי החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: זה בעצם מה שעומד מאחורי החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: נגיד שמענישים את הילד שזורק את האבן; מה עושים עם הפושעים הגדולים?

ג'מאל זחאלקה: מי יעניש אותם בצדק?

ג'מאל זחאלקה: מתי הם יקבלו את העונש שלהם?

ג'מאל זחאלקה: אם הייתם אומרים שמי שהרס 100 בתים או הרג אלפי אנשים יוכנס למאסר עולם לפחות, ואחר כך אתה בא אלי ואומר שמי שמיידה אבן – הייתי אומר ואללה, לפחות יש משהו.

ג'מאל זחאלקה: אבל אתה אומר: חף מפשע הוא בעל הפשע הגדול, וצריך להעניש את אותו אדם שמנסה להביע את כעסו בצורה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: זו באמת לשון החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: וזו לא הפעם הראשונה.

ג'מאל זחאלקה: כותבי החוק לא המציאו את הגלגל, תמיד זה ככה: הימין הקיצוני בכל העולם בעד החמרת עונשים על אנשים מסכנים דווקא, לא על הפושעים הגדולים, לא על אלה שמנשלים, לא על הגנבים הגדולים, לא על הכובשים, המנשלים, ההורגים, העוקרים אנשים מבתיהם, אלא על אלה שמביעים מחאה על כך.

ג'מאל זחאלקה: החמרת עונשים – כן, אבל על הפושעים הגדולים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

ינון מגל: אתה בעד רוצחי יהודים?

ג'מאל זחאלקה: אני נגד רצח, בניגוד לך.

ינון מגל: אתה בעד זריקת אבנים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, יש לך חמש דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, האמת, בדיון הזה היינו כבר בשבוע שעבר, ובין שבוע לשבוע אני מנסה לחשוב האם השתמשנו בכל הטיעונים האפשריים או אולי עוד נפלטו מהזיכרון שלנו עוד טיעונים שיכולים להסביר את העניין ולמה אנחנו מתנגדים בעצם להצעת החוק הזו.

עאידה תומא סלימאן: הדיון מסתובב כאילו סביב הנושא של צדק מצד אחד, ומצד שני של תמיכה או אי-תמיכה בזריקת אבנים.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שאנחנו מפספסים את הרעיון פה, כי בעצם אם אנחנו מדברים על צדק, דיברו לפני ואמרו: אם המטרה של החוק הזה היא לעשות צדק, אז מילא.

עאידה תומא סלימאן: ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן, שהוא משורר ידוע ותורגם לכמה שפות, אמר פעם שהגנב של הפרח נענש, אבל הגנב של השדה מסתובב חופשי.

עאידה תומא סלימאן: מי שגנב את השדה, לא מכריעים אותו לאמות המידה של הצדק הכאילו-מוחלט, בזמן שרוצים שהגנב של הפרח כן יועמד לדין.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבמידות כאלה ובערכים כאלה אי-אפשר ובושה לדבר על צדק, כי בעצם אין צדק במה שמציעים.

עאידה תומא סלימאן: אני גם חושבת שהדיון הזה – האם אנחנו בעד זריקת אבנים או נגד זריקת אבנים – בצורה המוחלטת הזו, אפשר לדון בו גם בשאלה מאוד פשוטה.

עאידה תומא סלימאן: זורקים אבנים גם במקומות אחרים ובהפגנות אחרות – לא רק פלסטינים זורקים אבנים.

עאידה תומא סלימאן: נכון שבעיקר האבן הפכה – ומעניין מאוד שכבוד יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט השתמש בדוגמה של דוד וגוליית, וזה מאוד מעורר שאלות אמיתיות של הדוגמה שהשתמש בה כבוד היושב-ראש של ועדת החוקה, חוק ומשפט.

עאידה תומא סלימאן: בעצם מה הסיפור שהיה שם?

עאידה תומא סלימאן: אפילו אם נקבל ונלך לפי הנרטיב הזה שמספר את הסיפור של דוד המדוכא, המייצג עם מסוים, שקם על המדכאים שלו, על גוליית החזק, שאי-אפשר היה לנצח אותו, וניצח אותו באבן, זה בדיוק המשל וזו בדיוק הדוגמה – המשל, תיקן אותי חבר הכנסת זוהיר בהלול, תודה.

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק המשל שכדאי לחשוב עליו לעומק כאשר אנחנו מדברים על הצעת החוק הזו.

עאידה תומא סלימאן: כאשר נשאר רק להתקומם על דיכוי של עם שלם בשימוש באבן, כדאי מאוד, כמו שצהלו בשמחה אז על זה שדוד ניצח את המדכאים, שנקווה שנצהל בשמחה פעם על ניצחון של עם מדוכא, עם תחת כיבוש, שמקבל את חירותו בחזרה.

עאידה תומא סלימאן: השאלה העיקרית היא לא אם אנחנו בעד זריקת אבנים, ואני לא חושבת ששאלה כזו מפנים למי שכל הזמן משמיעים פה את הקול של צדק ושל אנטי-מלחמה ושל אנטי-כיבוש ובעד שלום; זו לא שאלה שמכוונים, כי אנחנו לא היינו רוצים לראות אבנים ולא לראות פגועים.

עאידה תומא סלימאן: גם השאלה שעולה לי בראש – האם בחוק הזה לא היה כדאי מההתחלה להיות לפחות ככה כנים ולהגיד "החמרה בעונש על זריקת אבנים על-ידי פלסטינים"?

עאידה תומא סלימאן: כי בעצם, בסופו של דבר, אנחנו יודעים טוב מאוד שכל מי שיזרוק אבן באיזו הפגנה והוא יהיה במקרה יהודי אזרח מדינת ישראל, הוא לא יקבל אותם עונשים.

עאידה תומא סלימאן: פתאום הצדק מפסיק לעבוד, מכונת הצדק הזו מפסיקה לעבוד, ולא מביאים את האנשים האלה לאותה החמרה בעונש כמו שדורשים עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לא להתחבא מאחורי ססמאות כדי להעביר חוקים שמטרתם היא אך ורק לפגוע בקבוצה מסוימת ולדכא מאבק, שבעיני הוא מאבק צודק של עם נגד כיבוש.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שנהיה כנים עם עצמנו ונגיד את הדברים כפי שהם: ההחמרה בעונש תהיה חד-סטרית, רק לכיוון אחד – החמרה בעונש נגד זורקי אבנים פלסטינים, וזאת עילה רק להחמרה, עוד יותר נגד ילדים.

עאידה תומא סלימאן: וההצעה הזאת תגרום גם כן לכל ליבוי היצרים הזה וההסתה בעצם נגד אוכלוסייה שלמה, נגד עם שלם תחת המסווה של כאילו חיפוש צדק.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן להוריד את זה מסדר-היום ולהצביע נגד.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת סלימאן.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זועבי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת ג'בארין.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברי הכנסת, אני קודם כול רוצה להודות למי שהזכיר פה את המשל של דוד הקטן מול גוליית הענק, והזכיר לנו שדוד הקטן, בזכות הצדק שהוא נלחם למענו, בזכות האמונה העצמית שלו, בזכות האומץ שלו, ניצח את גוליית עם אבן.

חנין זועבי: אנחנו מקבלים את המשוואה הזאת, אנחנו מקבלים את תיאור המציאות הזה, ואנחנו אומרים שכן, אנחנו מול אדם לא ענק שלוחם למען החופש, החירות שלו, מול חייל עם רובה – נער מול אבן, כן, שנלחם אולי בחייל עם 16M-.

חנין זועבי: בואו נודה, אנחנו לא מדברים על חוק, אנחנו מדברים על הכיבוש.

ינון מגל: איזה כיבוש?

חנין זועבי: ינון, תקשיב לי, ואל תסכים אתי.

חנין זועבי: אם החוק אמור להגן על החלש, אז הוא אמור להגן על אותם קורבנות שנהרגים מדי שבוע בידי החיילים; אם החוק אמור להגן על החלש, אז הוא אמור להגן על אלה שנמצאים תחת האיום והסכנה הקונקרטית של הכיבוש בצורת חייל עם רובה שרודף בתוך הסמטאות את הנערים הפלסטינים.

ינון מגל: למה נהרגו השבוע?

חנין זועבי: קשה לתאר מה זה כיבוש.

חנין זועבי: קשה לתאר לכובש מה זה כיבוש, זה מאוד קשה.

חנין זועבי: אנחנו פה משחקים באבסורד – נתאר לכובשים מה זה כיבוש.

חנין זועבי: אבל תאר לך שזה מראה של חייל עם הרגשת החייל הכי מוסרי בעולם מול נער בן שמונה, בן תשע, בן 12, עם אבן קטנה, בגודל מקסימלי של היד שלי; זו אבן שלי מול הרובה שלך – איזו סימטריה יש פה?

חנין זועבי: מי רודף אחרי מי בסמטאות האלה, בכפרים האלה, ברחובות האלה?

חנין זועבי: איך החייל הזה פגש את הנער ההוא?

חנין זועבי: מי הכניס אותו לכפר שלו?

חנין זועבי: מי הכניס אותו לבית שלו?

חנין זועבי: מי הכניס אותו לסמטאות שלו?

חנין זועבי: מי נכנס לחייו של מי?

חנין זועבי: ומי נתן לחייל אישור לרדוף את הנער, עם אבן או בלי אבן?

חנין זועבי: הקליע הורג.

חנין זועבי: אם צריכים להחמיר פה, אז צריכים להחמיר עם הקליע שהורג יום-יום.

חנין זועבי: אם צריכים לעשות צדק, צריכים להתחיל לספור את ההרוגים הפלסטינים.

חנין זועבי: תתחילו לספור את ההרוגים הפלסטינים.

ינון מגל: מתי – – –

חנין זועבי: וכאשר מדברים על אלימות, אז בבקשה, אם מדברים פה בכנסת על אלימות, אז נדבר על חיילים שהורסים את הבתים; על חיילים שהורסים בורות למאגר מי גשם; על חיילים שרודפים נערים וצעירים בלילה, בשעות הלילה המאוחרות עם מעצרי לילה; לדבר על כליאת 2 מיליון אנשים בתוך הכלא הכי גדול שהעולם עכשיו מכיר פה, שהוא עזה.

ינון מגל: – – –

חנין זועבי: זו האלימות.

חנין זועבי: זו אלימות לא לדבר על נער שרוצה להגיד לך צא מהחיים שלי, צא מהבית שלי, צא מהכפר שלי, צא מהעיר שלי.

דניאל עטר: צאי מהחיים שלנו כבר.

חנין זועבי: צא מן הסבל שלי – זה מה שהאבן רוצה להגיד לך.

חנין זועבי: והאבן לא רוצחת; הקליע רוצח, הקליע הורג, ומי שנהרג ומי שסופרים יום-יום אלה הנערים הפלסטינים.

ינון מגל: מי נהרג?

ינון מגל: מתי נהרג פלסטיני – – –

חנין זועבי: העם הפלסטיני הוא שנהרג יום-יום, את זה אתם חייבים לראות.

חנין זועבי: נכון, הכיבוש הוא מאוד שקוף.

חנין זועבי: הכיבוש לכובש הוא מאוד שקוף.

קריאות: – – –

חנין זועבי: אלימות פלסטינית – איזו סימטריה?

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, שמענו.

יחיאל חיליק בר: היא אחרי זמן הדיבור שלה, נא לתת לה לסיים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

חנין זועבי: אני אסיים.

חנין זועבי: איזו סימטריה מזויפת, לא מדברים – כאשר מדברים על אלימות המדכא.

יואב קיש: תגידי שמות.

חנין זועבי: על אלימות זה שרודף, לא על אלימות המדוכא.

חנין זועבי: המדוכא צריך להיאבק נגד הכיבוש.

חנין זועבי: הוא צריך, זו זכות, זו זכות שלו; וזו חובה, לא רק זכות, חובה של המדכא לגרש את המדוכא.

יואב קיש: את מכירה את אדל ביטון?

יואב קיש: – – – פלסטיני.

חנין זועבי: זה דבר שצריכים להכיר.

חנין זועבי: אלימות בכל העולם חוץ מהמקום הזה, בכל העולם.

חנין זועבי: כאשר מדברים על אלימות – –

ינון מגל: זה כיבוש דה-לוקס.

יואב קיש: העם הפלסטיני חופשי בעזה – – –

חנין זועבי: – – זה אנטישמיות.

חנין זועבי: זה שכל ישר, זה מוסר ישר.

חנין זועבי: כאשר מדברים על אלימות, מדברים על אלימות של הכובש, וגם האלימות של הכובש, וזו חובה – –

יואל חסון: את נותנת לגיטימציה לזריקת אבנים?

חנין זועבי: – – וזכות וחובה – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: תנו לה לסיים.

יחיאל חיליק בר: היא אחרי זמן הדיבור שלה.

חנין זועבי: – – של המדוכא ושל הנכבש לסיים את הכיבוש.

יואל חסון: לזרוק אבנים?

חנין זועבי: אתה תצא מהחיים שלו.

חנין זועבי: אתה תצא מהכפר שלו, תצא מהחיים שלו.

דניאל עטר: את תצאי מהחיים שלנו, כל כך נמאסת עלינו שהגיע הזמן שתצאי מהחיים שלנו.

חנין זועבי: צא מהחיים שלו, אתה תצא.

דניאל עטר: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה לחברת הכנסת זועבי, תודה לחבר הכנסת עטר.

יחיאל חיליק בר: תודה לחברי הכנסת קיש ומגל על הדיון התרבותי.

דניאל עטר: מי המטומטם שנותן לך זכות לדבר פה?

חנין זועבי: נמאסתם.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

יואל חסון: אבל איך אתה נותן לגיטימציה ליידוי אבנים?

חנין זועבי: – – –

ינון מגל: – – – זו פגיעה בחיי אדם.

ינון מגל: איך זה מוסרי בעינייך?

חנין זועבי: איזו סימטריה?

חנין זועבי: האלימות של הפלסטינים – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חסון, סגן היושב-ראש חסון, תשמש דוגמה בבקשה.

חנין זועבי: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אדוני, יש לך חמש דקות, אני מקווה שיקשיבו לך החברים.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זועבי, תודה.

יחיאל חיליק בר: היה לך זמן לדבר.

ינון מגל: אנחנו היחידים שהבאנו לפה דמוקרטיה.

ינון מגל: את לא מתביישת?

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מגל.

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להשאיר אותם פה לבד בלי נציגות של הימין.

יחיאל חיליק בר: ינון, תעזור לי לא להשאיר אותם לבד בלי הנציגות שלכם.

יחיאל חיליק בר: אתה לא עוזר לי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי שבראש, חברי חברי הכנסת, אין ספק שהצעת החוק בעניין חומרת העונש למיידי אבנים היא הצעה גזענית אשר מטרתה החמרה בענישה.

טלב אבו עראר: ענישת איזו חברה?

טלב אבו עראר: החברה הפלסטינית הכבושה והחברה הערבית בכלל.

טלב אבו עראר: נכון, אנחנו נגד יידוי אבנים ונגד פעולות איבה, נגד אזרחים ערבים וכן כנגד אזרחים יהודים.

טלב אבו עראר: אך לא ייתכן כי חקיקה תהיה סלקטיבית.

טלב אבו עראר: כשמדובר בעובר עבירה ערבי, יש מגמת החמרה, וכשמדובר בעובר עבירה יהודי, תהיה התעלמות טוטלית מענישה מחמירה.

טלב אבו עראר: יידוי אבנים, אין בו מטרה לרצח.

טלב אבו עראר: הוא בסך הכול אקט מחאתי – –

יואל חסון: באמת, ככה אתה רואה את זה?

יואל חסון: יידוי אבנים זה אקט מחאתי?

טלב אבו עראר: בדיוק כך.

טלב אבו עראר: – – או כתגובה – – –

יואל חסון: לא כפגיעה בחיי אדם?

טלב אבו עראר: אל תפריע לי.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, שלא יפריע לי.

יחיאל חיליק בר: תודה, יואל.

טלב אבו עראר: אני לא סובל שמישהו יפריע לי.

טלב אבו עראר: בכלל, אל תפריע לי.

טלב אבו עראר: – – – או כתגובה על התנכלות או על מקרה של הרג ערבים על-ידי הצבא והמשטרה.

טלב אבו עראר: הייתי רוצה לראות את לבני או שקד מציעה הצעת חוק שתחמיר בענישה כנגד הטרוריסטים היהודים, העונה על בלטג'יה (בערבית: בריונים); חסון – בלטג'יה, יש לך ממש בלטג'יה, טרוריסטים לחלוטין – הטרוריסטים היהודים מ"תג מחיר" שמציתים מסגדים, כנסיות, רכבים, מתנכלים לערבים, נגד השוטרים גם, שהרגו ערבים אזרחי מדינת ישראל בדם קר.

טלב אבו עראר: זה קרה בכפר-כנא, ברהט, ביישובים ערביים אחרים.

טלב אבו עראר: השוטרים האלו יצאו גיבורים וקיבלו שי.

טלב אבו עראר: למה המשטרה לא מצליחה עד היום, כאילו לא מצליחה, להתמודד עם "תג מחיר"?

טלב אבו עראר: קבוצות או ארגוני ה"תג מחיר", צריך להכריז עליהם כארגוני טרור לכל דבר ועניין, כי הם הפכו לתופעה אשר מסכנת חיים ומסיתה בשטח בין ערבים ויהודים.

טלב אבו עראר: השיטתיות ב"תג מחיר," מכובדי היושב-ראש, מצריכה יחס מיוחד, הן באכיפה והן בחקיקה.

טלב אבו עראר: כי כשמדובר ביידוי אבנים, מהר מאוד שמים את ידם על המיידים; כאשר מדובר ב"תג מחיר", "מתקשה" המשטרה לעצור חשודים.

טלב אבו עראר: אני שואל, למה?

טלב אבו עראר: התשובה היא ברורה.

טלב אבו עראר: המוטיבציה של המשטרה וכוחות הביטחון.

טלב אבו עראר: ב"תג מחיר" אין כל מוטיבציה לגלות מי הפושעים, מאחר שהמטרות הן ערבים מוסלמים או ערבים נוצרים.

טלב אבו עראר: לכן דמם, לצערי, זול יותר, והמשטרה וכוחות הביטחון מרשים לעצמם להתרשל בחקירת המקרים.

טלב אבו עראר: האם זה נכון, מכובדי היושב-ראש?

יחיאל חיליק בר: אני שומע.

טלב אבו עראר: תגיד שזה נכון, זה בטוח.

יחיאל חיליק בר: אני שומע.

טלב אבו עראר: תגיד, זה נכון.

יחיאל חיליק בר: זה לא תפקידי כמנהל הישיבה.

טלב אבו עראר: עד היום, עד היום, האם טופלה, האם נעקרה תופעת "תג המחיר" מהשורש על-ידי המשטרה, או טופלה במקרים לפחות?

יחיאל חיליק בר: אני כן אומר לך שזאת תופעה שחייבים לעקור מהשורש.

יחיאל חיליק בר: כל אלימות חייבים לעקור מהשורש.

טלב אבו עראר: "תג מחיר" עדיין ממשיכים.

טלב אבו עראר: הטרוריסטים היהודים האלו, המחבלים האלו, ממשיכים עד היום, אין מי שיעצור אותם, לא המשטרה ולא השב"כ.

רויטל סויד: גם אותם צריך לעצור, אבל זה לא – – –

טלב אבו עראר: לכן כוחות הביטחון והמשטרה מרשים לעצמם להתרשל, כמו שבדיוק – כמה התלוננו על הבתים הערביים ביישובים הערביים?

טלב אבו עראר: אמרנו: הבתים מלאים בנשקים; אם המשטרה והשב"כ היו יודעים שהנשקים האלו, מסתירים אותם בבתים הערביים כדי להתנכל ליהודים, הייתה המשטרה ישנה?

טלב אבו עראר: באמת, בואו נגיד את האמת.

טלב אבו עראר: אלה הקיצונים מחברי הכנסת, שיגיבו עכשיו, שיענו לי.

טלב אבו עראר: לכן אני מבקש מכל חברי הכנסת להתנגד להצעת חוק גזענית זו, וכל מי שתומך בחוק הזה – אללה לא יעטיה אל-עאפיה (בערבית: אלוהים לא ייתן לו בריאות).

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אבו עראר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

ינון מגל: איזה רכבת כדי להצדיק יידויי אבנים.

יחיאל חיליק בר: ינון, אתה יכול להסכים שאלימות צריך לעקור משני הצדדים, גם "תג מחיר" וגם יידויי אבנים.

ינון מגל: כמה פעמים אני יכול להגיד את זה?

יחיאל חיליק בר: הוא שאל אותך.

ינון מגל: שמעת מהם גינוי לרצח יהודים?

יחיאל חיליק בר: וזה בסדר שלא?

יחיאל חיליק בר: אני לא מסכים, אתה צודק.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברים נכבדים, אי-אפשר להתעלם מההקשר הפוליטי לחלוטין של הצעת החוק הזאת.

יוסף ג'בארין: בדרך כלל כשמביאים הצעת חוק שיש בה אולי חידוש בחקיקה, מטרת הצעת החוק היא פשוט לטפל באיזו בעיה קיימת.

יוסף ג'בארין: משהו לא הולך בסדר, צריכים לתקן אותו.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאני לא שמעתי תלונות על כך ששופטים בבתי-המשפט בישראל מקילים בכלל בנושאים הללו.

יוסף ג'בארין: אני חושב שכולם יודעים שמדובר בהצעה שהיא פופוליסטית לגמרי, שאין בינה לבין הקושי שמתעורר ברמה המשפטית כלום.

יוסף ג'בארין: לכן אני מצטער על כך שחברי באופוזיציה, במחנה הציוני, ביש עתיד, מצטרפים לפופוליסטיות הזאת ודווקא תמכו בקואליציה בוועדת החוקה.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהם ישנו את דעתם בדיון היום במליאה.

יוסף ג'בארין: אמרו חברי, וצריך להדגיש את זה: הצעת החוק הזאת מקורה באותה החלטת ממשלה שנועדה, בין גרשיים, כאילו לטפל ברצונם של תושבי מזרח-ירושלים הפלסטינים פשוט להתנתק סוף-סוף מהכיבוש הישראלי.

יוסף ג'בארין: מזרח-ירושלים, כפי שכולם יודעים ברמה העובדתית – ואם אני טועה כאן מישהו יכול לתקן אותי – זה שטח שנכבש ב-1967, ולפי הדין הבין-לאומי דינו של השטח הזה כמו דינה של שאר הגדה המערבית.

יוסף ג'בארין: אי-אפשר גם להתכחש לכך שאם לא כל מדינות העולם, מרבית מדינות העולם בכלל לא מכירות בזה שהשטח הזה ישראלי.

יוסף ג'בארין: לכן, לפי הדין הבין-לאומי, זה גם שטח כבוש.

יוסף ג'בארין: הניסיון הזה היום להלביש לשטח הזה כל מיני תרכיבים בחוק כדי להכניע את התושבים, זה פשוט לא ילך, כי לא מכניעים את התושבים בכוח כי הם פלסטינים.

יוסף ג'בארין: מה ההבדל בין הפלסטינים במזרח-ירושלים לבין הפלסטינים ברמאללה?

יוסף ג'בארין: הרי זה אותו כיבוש.

יוסף ג'בארין: זה אותו כיבוש.

ינון מגל: ואום-אלפחם?

יוסף ג'בארין: זה 1948 ולא 1967, ואתה יודע את זה.

יוסף ג'בארין: והקהילה הבין-לאומית מכירה בגבולות מדינת ישראל מ-67'.

יואב קיש: אבל ארץ-ישראל יותר גדולה.

יוסף ג'בארין: הנתונים שיש לנו על התנהגות השופטים בעניין של יידוי אבנים הם נתונים הפוכים.

יוסף ג'בארין: הם אומרים דווקא שהשופטים מחמירים, וכשמדובר בחשוד פלסטיני ונאשם פלסטיני, הסיכויים שלהם לקבל הרשעה ולקבל עונש הם הרבה יותר גבוהים; גבוהים מבחינת סיכויי הרשעה ועונש יותר גבוה.

יוסף ג'בארין: ולכן, מי צריך בכלל את התיקון הזה?

יוסף ג'בארין: מי צריך בכלל את ההחמרה הזו, אם זו לא הצהרה פוליטית?

ינון מגל: לא מוזר לך לעמוד ולהצדיק יידוי אבנים?

יוסף ג'בארין: אז עונש מוות למיידי אבנים?

יוסף ג'בארין: מה אתה רוצה לעשות?

יואל חסון: מי דיבר על עונש מוות?

יוסף ג'בארין: אתה מדבר עכשיו פשוט בשיא הזילות.

יוסף ג'בארין: זה הנושא?

יוסף ג'בארין: אתה כאילו לא מאמין בשום פרופורציה בעולם?

ינון מגל: איזה פרופורציה?

ינון מגל: נהרגים אנשים.

יוסף ג'בארין: תשמע, לא נפתח עכשיו את כל הנושאים הפוליטיים.

יואל חסון: מה פה פוליטי?

יואל חסון: אנשים שנהרגים זה פוליטי?

יואל חסון: – – –

יוסף ג'בארין: אז תן לי להגיד לך.

יוסף ג'בארין: יואל, אתה לא מסכים שמזרח-ירושלים זה שטח כבוש?

יואל חסון: לא.

יוסף ג'בארין: אז יש לך בעיה, כנראה.

יוסף ג'בארין: מה ההבדל בין רמאללה לבין מזרח-ירושלים?

קריאה: מה ההבדל לאום-אלפחם?

יוסף ג'בארין: זו לא אותה מלחמה?

יוסף ג'בארין: זה לא אותו עם?

יוסף ג'בארין: 300,000 פלסטינים; 300,000 פלסטינים במזרח-ירושלים – – –

רויטל סויד: אבל גם אם כן, אבל גם אם כן, אז מה?

יוסף ג'בארין: למה אתה שולט בהם?

רויטל סויד: אבל גם אם כן, אז מה?

יוסף ג'בארין: למה אתה שולט בהם?

רויטל סויד: אין לגיטימציה – – –

יוסף ג'בארין: תשחררו אותם כבר, ולא צריך להחמיר אז את הענישה.

רויטל סויד: אבל גם אם אתה צודק, אז מה?

רויטל סויד: איזו לגיטימציה אתה נותן?

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: לביצוע עבירות פליליות?

רויטל סויד: להשלטת טרור?

רויטל סויד: להשלטת אימה על תושבים?

יוסף ג'בארין: אז אם את רוצה לדבר משפטית, ואנחנו שני משפטנים, אז אני אומר לך, ההסדר שקיים היום הוא הסדר – אני לא רוצה להגיד שאני מסכים אתו, אבל זה הסדר שלא מצריך שום תיקון.

יוסף ג'בארין: אז למה אתם תומכים בתיקון?

יוסף ג'בארין: ההסדר אומר: בתי-המשפט ישקלו את כל הנסיבות הללו והם יחליטו.

יוסף ג'בארין: אז מה מפריע לכם?

רויטל סויד: על מה?

רויטל סויד: על החוק הזה?

רויטל סויד: על החוק הזה?

יוסף ג'בארין: באמת עכשיו, עורכת-דין סויד, מה מפריע לך שהשופטים ישקללו את כל הנסיבות – – –

רויטל סויד: אבל לא נכון.

רויטל סויד: אתה טועה.

רויטל סויד: אבל אתה טועה.

רויטל סויד: זה לא נכון משפטית.

יחיאל חיליק בר: אתה צריך לסיים, אז תחתור בבקשה לסיום.

רויטל סויד: אני אדבר על זה.

רויטל סויד: משפטית אני לא מסכימה אתך.

יוסף ג'בארין: אני רק מסיים.

יוסף ג'בארין: אני אומר שמי שראה את הסרטון של מקרה הנער הפלסטיני מוחמד האני אלכסבה יכול לדעת על מה אני מדבר, יכול לדעת מי הצד החזק ומי הצד החלש, ויכול לדעת שהצעות פופוליסטיות כאלו רק יביאו לאותם מקרים טרגיים, כשהקצין, מח"ט בנימין, שכולנו ראינו בסרטון, לא היה תחת שום סכנה.

יוסף ג'בארין: ההפך, מוחמד האני נורה כשגבו – – –

יואב קיש: עליך זרקו פעם אבן על האוטו?

יוסף ג'בארין: מוחמד האני נורה כשהגב שלו היה אל מול הקצין.

יואב קיש: למה אתה אומר שהוא לא היה בסכנה?

יואב קיש: אתה, פעם זרקו עליך לבנה על האוטו?

יואב קיש: זו לא אבן קטנה.

יוסף ג'בארין: אם אתה מאמין בחוק – – –

יואב קיש: אתה יודע שהוא היה יכול להיהרג שם?

יוסף ג'בארין: אם אתה מאמין בחוק – –

יואב קיש: אתה יודע שגל הירש היה בטיפול נמרץ – – – על מה אתה מדבר?

יוסף ג'בארין: – – יש מה שנקרא: הוראה של פתיחה באש.

יוסף ג'בארין: אז אם אתה בכלל לא רוצה להאמין בחוק, אז שלא יהיו הוראות.

יוסף ג'בארין: אז תהרוג כל מי שנושא אבן.

יואב קיש: לא, אבל זה לא אבן.

יואב קיש: זה סלע על החלון של האוטו, וזה היה יכול להרוג אותו.

יוסף ג'בארין: אבל לא ראית בסרטון איך הבחור הזה ברח?

יוסף ג'בארין: לא ראית בסרטון שיורים לו בגב?

יואב קיש: – – – הוא לא היה בסכנת חיים?

יואב קיש: הוא לא היה בסכנת חיים?

יוסף ג'בארין: לא ראית בסרטון שיורים לו בגב?

יואב קיש: רואים רגליים.

יואב קיש: לא רואים – – –

יוסף ג'בארין: מי שלא ראה בסרטון שיורים בבחור הזה בגב, לא מבין על מה אנחנו מדברים בנושא הזה.

יואב קיש: רואים רגליים רצות.

יואב קיש: לא רואים.

יואב קיש: אל תגיד סתם.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שאחת הבעיות הקשות שנוצרו אחרי האירוע הזה, שפוליטיקאים כמוכם, כשנפתחת חקירת מצ"ח, במקום להגיד: אוקיי, יש חקירת מצ"ח, אז נראה מה קרה שם, נבין מה קרה, מתחילים לגבות את אותו קצין בלי להכיר את העובדות בכלל.

יואב קיש: זה לא נכון.

יואב קיש: מכירים את העובדות היטב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת קיש, אני מבקש לתת לו לסיים.

יחיאל חיליק בר: הוא אחרי הזמן שלו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יואב קיש: שלא יגיד שאנחנו לא מכירים.

יואב קיש: מכירים היטב את העובדות.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת קיש.

יוסף ג'בארין: לצערי, המקרה הטרגי הזה כנראה יחזור על עצמו, ואני אומר את זה בצער רב.

יוסף ג'בארין: וחקיקה כזו רק תסלים ורק תגביר את הפגיעה בקורבנות הכיבוש במזרח-ירושלים.

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת ג'בארין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת אחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: אחר כך יש בקשות דיבור מהצד של חברת הכנסת סוֵיד וחבר הכנסת – – –

רויטל סויד: סוִיד, סוִיד, סוִיד.

יחיאל חיליק בר: סוִיד, את צודקת, נו.

יחיאל חיליק בר: מה לעשות, זו השעה.

יחיאל חיליק בר: סויד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

באסל גטאס: כנראה אני צריך ליזום גם חוג ללימוד עברית, לא רק ערבית, כדי שתבטאו נכון את השמות של כולם.

יחיאל חיליק בר: ביטוי שמות זה לא קשור לעברית.

יחיאל חיליק בר: חוץ מזה, יש לנו פה מורה.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מצטרף כמובן בביקורת שלי על החוק לחברים שקדמו.

באסל גטאס: ברור שעניין ההחמרה בעונש, שהביאה שרת המשפטים הקודמת כבר בכנסת היוצאת, בכנסת התשע-עשרה, בא בשביל לענות כביכול על תופעה שהיא תופעה פוליטית בעיקרה, על ההתקוממות במזרח-ירושלים אחרי הירצחו של הילד מוחמד אבו ח'דיר, וההתקוממות שעדיין נמשכת בצורה זו או אחרת.

באסל גטאס: והטיפשות, כמובן, של כל כובש בהיסטוריה, שהוא חושב שבאמצעות החמרת הענישה כביכול הוא יכול להביא לסיום תופעה מסוימת, תופעה שנובעת מהרצון של אותו עם להשתחרר.

באסל גטאס: הילדים האלה במזרח-ירושלים, בשכונות, שיוצאים ומתעמתים על-ידי אותה אבן שהם זורקים, לא יפחדו ולא יירתעו מאותו עונש אם הם לא נרתעים מהירי של החיילים, מההרג של אותו קצין שהרג את הילד.

ינון מגל: איזה ילד?

באסל גטאס: ההרג הזה ימנע מהילדים, למחרת או ערב למחרת, לצאת בהפגנות ולהתעמת עם הכוחות?

באסל גטאס: מה יש לכם?

באסל גטאס: איזה עיוורון זה.

באסל גטאס: כאילו אין שום בעיות עכשיו בפני הכנסת, חוץ מתיקון חוק העונשין והבאת חוק חדש לעולם, שנקרא חוק האכלה בכפייה של שובתי רעב.

באסל גטאס: בזה אתם מתעסקים.

באסל גטאס: ועדת הפנים תתכנס מחר לדיון מרתוני בהסתייגויות על החוק, ועומדים להביא אותו במחטף ביום רביעי להצבעה, בניסיון שזה יבוא להצבעה בקריאה שנייה ושלישית בכנסת ביום שני הבא.

באסל גטאס: זה מה שמעסיק אתכם: איך לשבור שביתות רעב של אסירים ואיך להקפיד ולהקשיח עונשים על ילדים שזורקים אבנים.

באסל גטאס: האימפריה הישראלית, מעצמה אזורית, כובשת שטחים מ-1967 ומסרבת להכיר בעובדה שיש עַם כבוש נטול חירות – – –

ינון מגל: איזה עם?

באסל גטאס: העם הערבי הפלסטיני.

באסל גטאס: זה העם שנטול חירות – –

ינון מגל: או העם הסורי שרוצח – – –

באסל גטאס: – – שלקחתם את החירות שלו וכבשתם את האדמות שלו, ואתם מסרבים לצאת מהשטח מסיבות, או קולוניאליות למהדרין, או מסיבות משיחיות למיניהן.

מירב בן ארי: – – – מסיבות של ביטחון.

באסל גטאס: אני לא יודע לאיזו אסכולה אתה שייך, בתור הבית היהודי, לאותה אסכולה אלוהית-משיחית שמאמינה שארץ-ישראל ניתנה ליהודים, או לאסכולה הכובשת מסיבות של כיבוש נטו.

ינון מגל: מה זה כיבוש נטו?

באסל גטאס: לשתיהן?

ינון מגל: מה זה כיבוש נטו?

באסל גטאס: לכבוש שטח ועוד שטח, ועוד שטח, ועוד שטח, ועוד אדמה, ועוד שעל.

ינון מגל: אדוני היושב-ראש, אני נגד לכבוש שטחים שהם חלק מארץ-ישראל.

באסל גטאס: אתה לא למדת ציונות, כנראה.

ינון מגל: רק של ארץ-ישראל.

ינון מגל: לשחרר את ארץ-ישראל מידי הכובש הערבי.

באסל גטאס: כן, מהים לנהר.

באסל גטאס: מאיזו סיבה?

באסל גטאס: מסיבה אלוהית, שזו הארץ המובטחת.

ינון מגל: א.

ינון מגל: בגלל שזאת הארץ שלנו; וב.

ינון מגל: בגלל – – –

חנין זועבי: – – –

באסל גטאס: לא, כי אני, אכפת לי לראות אם הוא הזוי שמאמין באמונות טפלות, או אחד ימני פר-אקסלנס שרוצה שתי גדות.

באסל גטאס: אני חושב ששני החוקים האלה לא צריכים לעבור, כמובן.

באסל גטאס: אנחנו ניאבק גם בחוק האכלה בכפייה.

באסל גטאס: מעולם אף אסיר שובת רעב לא מת משביתת רעב, בעוד האכלה בכפייה בישראל הביאה למותם של ארבעה אסירים בשנות ה-70.

באסל גטאס: וכמובן, נפעל להכשלת החוק הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת גטאס.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ולאחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

עיסאווי פריג': איפה הקהל שלי?

עיסאווי פריג': איפה מרצ?

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעודד אותך, עיסאווי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעודד אותך.

יחיאל חיליק בר: תהיה חזק.

יחיאל חיליק בר: אתה נראה באמת חלוש ומת.

יחיאל חיליק בר: אחמד פה יעודד אותך, אל תדאג.

עיסאווי פריג': רונית, תקראי – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אומנם משעמם לך, כבוד השר – – –

אבי (אברהם) גבאי: לא, מאוד מעניין.

מירב בן ארי: דווקא הוא אמר שמאוד מעניין.

קריאה: אתמול מכל הסיעה – – –

עיסאווי פריג': מעניין?

עיסאווי פריג': כן?

עיסאווי פריג': יפה מאוד.

עיסאווי פריג': חברים, הן מהצד הימני, השמאלי, מרכז.

עיסאווי פריג': חברים, באמת, אני לא יודע מה לעשות, האם לצחוק או לבכות.

נחמן שי: את שניהם.

עיסאווי פריג': באמת.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי: לבכות או לצחוק?

עיסאווי פריג': כשאני רואה הצעות חוק כאלו זה מחזיר אותי לימים שבניתי את הבית שלי.

עיסאווי פריג': אני קורא את הצעת החוק, מתמקד בה.

עיסאווי פריג': שכני המתנחל – אבל הוא שכן טוב – חבר הכנסת סלומינסקי, נדאג לך לקיזוז, חבר הכנסת.

עיסאווי פריג': שב, אל תדאג.

עיסאווי פריג': הביתה תלך מוקדם היום.

עיסאווי פריג': הכול יהיה בסדר.

עיסאווי פריג': אני, כשבניתי את הבית שלי, בניתי אותו מאבן ג'מעין.

עיסאווי פריג': אתה יודעים מה זה אבן ג'מעין?

עיסאווי פריג': הרי אנחנו, האבן אצלנו הערבים היא רב-תרבותית.

עיסאווי פריג': יש אבן ג'מעין, יש אבן חברונית, יש אבן ירושלמית, וגם יש אבן טובזה ואבן מוסמסם.

עיסאווי פריג': האבן, יש לה שמות של ערבים, מה לעשות.

עיסאווי פריג': אני לא שמעתי על אבן תל-אביבית.

עיסאווי פריג': לא שמעתי.

עיסאווי פריג': אבן.

ענת ברקו: מה זה ירושלמית?

ענת ברקו: זה ערבי?

ניסן סלומינסקי: ירושלמי.

ניסן סלומינסקי: מה זה ירושלמי?

ניסן סלומינסקי: זה ערבי?

עיסאווי פריג': מה לעשות, במקור התרבות הירושלמית הערבית.

עיסאווי פריג': אגב, אני אומר, אני לא שולל את הזכות שלכם כאן.

עיסאווי פריג': זה בסדר.

עיסאווי פריג': אין לי בעיה.

ניסן סלומינסקי: טוב, לפחות הוא ויתר – – –

עיסאווי פריג': הדבר השני, עמד כאן יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת סלומינסקי ואמר: אבן הורגת.

עיסאווי פריג': וחזר אלפיים שנה – אלפיים שנה, דוד וג'ולייט?

ניסן סלומינסקי: קצת הרבה יותר.

עיסאווי פריג': יותר?

אחמד טיבי: אגב, לא קוראים לו ג'ולייט.

עיסאווי פריג': גוליֶית?

יחיאל חיליק בר: ג'ולייט זה השם הכי נחמד שגוליית קיבל אי-פעם.

אחמד טיבי: ג'ולייט זה בחורה מרוקאית.

יחיאל חיליק בר: דוד וג'ולייט זה יפה, עיסאווי, כבר באמת יצירתי.

עיסאווי פריג': עברית לא שפת האם שלי.

עיסאווי פריג': אני מבקש.

זוהיר בהלול: עיסאווי, ג'ולייט היא יצירה של שייקספיר גם, אבל היא לא שייכת לאבנים המתגלגלות.

עיסאווי פריג': שייקספיר.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא הופך את זה לפואטי.

יחיאל חיליק בר: הוא הופך את זה לפואטי.

עיסאווי פריג': לא, הוא שייך אותה.

עיסאווי פריג': אבן הורגת.

עיסאווי פריג': תראה איזה תיאור.

עיסאווי פריג': איזה תיאור.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת סלומינסקי בחר: האבן הורגת.

עיסאווי פריג': אבל גם אני קצת למדתי תורה וקראתי.

עיסאווי פריג': עשרת הדיברות נכתבו גם על אבן, אז יש בה מסר של שלום, מסר של אחווה.

עיסאווי פריג': למה לא הזכרת את זה?

עיסאווי פריג': הלכת על אבן הורגת, דוד וגוליית.

עיסאווי פריג': חברים, תקשיבו, הצעיר שזורק אבן מביא בחשבון שגם ייקחו לו את חייו.

עיסאווי פריג': ובקלנדיה, משפחת כסבה, שאיבדה שלושה מבניה, עדיין נמצאת בזיכרון.

עיסאווי פריג': כי כל בן-אנוש לא יכול לעבור לסדר-היום, לראות שלושה צעירים בני אותה משפחה נרצחים, נהרגים – תקרא לזה איך שאתה רוצה – ותגיד לי כאן:

עיסאווי פריג': תן לי שם של פלסטיני.

עיסאווי פריג': ואתם, במקום לחשוב על – בואו נסתכל, נחשוב מחוץ לקופסה, נחשוב איך מפסיקים את האבן – עמדו כאן חברי, חברי הכנסת הערבים רק הזכירו את המילה כיבוש, קמתם מהכיסאות.

ינון מגל: נכון, כי אין כיבוש.

עיסאווי פריג': אין כיבוש.

ינון מגל: נכון.

עיסאווי פריג': אין כיבוש.

עיסאווי פריג': רק בעזרתך, אנא, בטובך, תואיל נא להגדיר לי – השליטה בעם אחר, איך אני אקרא לה?

עיסאווי פריג': אתה תגדיר את זה.

ינון מגל: א.

ינון מגל: אני לא מכיר בזה.

עיסאווי פריג': אין עם אחר.

עיסאווי פריג': אין.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': השליטה בארבעה מיליון איש, איך אני אקרא לה? איך?

ינון מגל: יש להם – – – ממשלה – – – והם מנהלים את החיים שלהם ואף אחד לא מנהל להם את החיים.

עיסאווי פריג': כן, כן.

עיסאווי פריג': שמעתי.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': כיבוש נאור.

עיסאווי פריג': כיבוש נאור.

עיסאווי פריג': כיבוש נאור.

עיסאווי פריג': שמעתי, שמעתי, שמעתי, שמעתי.

עיסאווי פריג': עוד חוק נגד ערבים.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, הרי כשחתמו את ההסכם הקואליציוני אני הייתי אצל כמה משפחות בחברה הערבית – – –

יחיאל חיליק בר: תסיים, עיסאווי.

עיסאווי פריג': אחי, תן לי עוד דקה.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

עיסאווי פריג': שמעתי שהערבים מבסוטים מההסכם הקואליציוני שנחתם עם יהדות התורה: ביטוח סיעודי, קצבאות ילדים, סייעות.

עיסאווי פריג': זה דבר יפה.

עיסאווי פריג': שאלו: זה טוב לנו?

עיסאווי פריג': אז מה אנחנו?

עיסאווי פריג': אחד הצעירים אמר: אחנא בנטש פי אל-מרקה (בערבית: אנחנו זזים במרק).

עיסאווי פריג': אני אתרגם את זה.

עיסאווי פריג': זוהיר, תעזור לי, אבן-שושן, מה התרגום של זה?

עיסאווי פריג': תתרגם.

יחיאל חיליק בר: זוהיר, גם בערבית אתה שוטף כזה או שרק בעברית?

עיסאווי פריג': יעני, שאתם מחוקקים חוקים – – –

אחמד טיבי: אפר צף על – – –

עיסאווי פריג': חייב לתרגם את זה.

עיסאווי פריג': זה מאוד קלאסי לנו.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, נא לסיים.

עיסאווי פריג': הערבים, אזרחי המדינה, כשמחוקקים חוקים שתומכים בשכבות החלשות, אז הערבים שוחים עם הזרם.

עיסאווי פריג': יעני, על הדרך, זוכים.

עיסאווי פריג': אז עכשיו כשאתם באים לחוקק חוק כזה, מה נגיד לתל-אביבי שיחשוב לזרוק אבן על הפגנה של מתנחלים?

ינון מגל: שישלם.

עיסאווי פריג': שישלם?

ינון מגל: כן.

עיסאווי פריג': וואי, וואי.

עיסאווי פריג': צריך להיכנס לעומק הדברים.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, נא לסיים.

עיסאווי פריג': אני מסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': אני מסיים, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': מה נגיד לחרדי שלא רוצה שייסעו אצלו בשבת?

ינון מגל: שישלם.

עיסאווי פריג': שישלם?

ינון מגל: כן.

עיסאווי פריג': אז תכין תיקוני חקיקה.

עיסאווי פריג': חברים, די עם הצביעות.

עיסאווי פריג': לטמטום אין גבול.

עיסאווי פריג': אתם יורים לעצמכם ברגליים שבוע אחרי שבוע.

עיסאווי פריג': זה מביש.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טיבי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', אני כבר רואה אותך בקמפיין הבא של הבית היהודי עומד על הפודיום וצועק "אין כיבוש, אין כיבוש".

יחיאל חיליק בר: זה מה שהשגת פה.

יחיאל חיליק בר: זה מה שהשגת פה.

עיסאווי פריג': הוא לא יבדיל בין יהודי שזורק אבן לערבי שזורק אבן.

רויטל סויד: טוב מאוד, שלא יבדיל.

רויטל סויד: טוב מאוד.

רויטל סויד: שיהודי שזורק אבן – שיקבל עונש.

רויטל סויד: זה טוב מאוד שלא יבדיל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לרענן.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איתן כבל, אתה חייל במילואים.

אחמד טיבי: קצין במילואים.

אחמד טיבי: יש רבים שמשרתים כאן בצבא.

איתן כבל: זה מטריד אותי.

אחמד טיבי: תקשיב.

אחמד טיבי: יש הוראה בצבא, ברורה וחד-משמעית – אם אני לא מדייק, שמישהו יתקן אותי: אם מגיעים חיילים אל אזור שיש בו הפגנה ואחד המפגינים מתנפל על חיילים, נגיד שהוא מנסה לחטוף את הנשק, נגיד שהוא מרביץ לחייל, נגיד שהוא זורק אבן על חייל או מנפץ את הרכב של החייל או תוקף פיזית את החייל – אסור לירות בו כי הוא יהודי.

אחמד טיבי: לא יורים כדי להרוג יהודים.

אחמד טיבי: חד-משמעית יש הוראה כזאת בצבא.

אחמד טיבי: באותן נסיבות, באותן עבירות, יורים כדי להרוג.

אחמד טיבי: לנטרל, קוראים לזה.

ענת ברקו: לנטרל מי שבא להרוג.

אחמד טיבי: לנטרל כדי להרוג.

ענת ברקו: לנטרל את מי שבא להרוג.

אחמד טיבי: והנטרול הוא ירי כדי להרוג.

אחמד טיבי: מישהו יכול להכחיש את העובדה הזאת שאמרתי?

דניאל עטר: כן, כן, כן.

אחמד טיבי: מישהו יכול לטעון שזה לא נכון?

אחמד טיבי: מישהו יכול לתת לי דוגמה אחת של מישהו שתקף קצין, יהודי מתנחל שתקף קצין – והיו מקרים כאלה שפצעו קצינים, והם לא רק שלא נהרגו; לא נעצרו אפילו.

דניאל עטר: זה שני דברים שונים לגמרי.

ינון מגל: – – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: הם לא נעצרו.

אחמד טיבי: אתם מכירים כמה מקרים כאלה?

אחמד טיבי: אתה מכיר את המקרה של הבסיס שתקפו אותו יהודים, מתנחלים, השפילו את החיילים, הרסו את הבסיס, כיסחו את הרכבים, פגעו בחיילים, גנבו להם את הנשק.

ינון מגל: כמה רצחו חיילים?

ינון מגל: כמה רצחו חיילים?

אחמד טיבי: והחיילים ברחו כמו שפנים.

ינון מגל: יהודים רצחו – – –

אחמד טיבי: ברחו כמו שפנים, כי מדובר בתוקפים יהודים.

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: תארו לעצמכם שפלסטיני עושה אותו דבר.

אחמד טיבי: אתם יודעים, כל אחד מכם יודע שדינו של פלסטיני כזה – גם אם הוא זורק אבן לא קטלנית – –

ינון מגל: – – – ויהודים לא.

אחמד טיבי: – – גם כשהוא זורק אבן לא קטלנית – –

מיקי לוי: אחמד – – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: – – דינו למות.

אחמד טיבי: דינו למות – –

מיקי לוי: המאסה – – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: – – או בירי ישיר לראש או לחזה – – –

ענת ברקו: – – – מחבל – – –

אחמד טיבי: אבל הכי מקומם – ואני יודע שאני מביך אתכם – –

ענת ברקו: סכין בגב – – –

אחמד טיבי: – – הכי מקומם זה ירי מג"ב.

ענת ברקו: סכין בגב – – –

אחמד טיבי: ולכן, מח"ט בנימין ישראל שומר, שכיניתם אותו "גיבור", זה שירד מהג'יפ, כיוון אל עבר הגב של ילד שברח, מוחמד אלכסבה – ילד שברח, נער – הוא רוצח, מוג לב, שפל – –

איציק שמולי: לא רוצח ולא מוג לב – – –

ענת ברקו: אתה לא תגיד רוצח – – –

אחמד טיבי: – – בזוי, שדינו צריך להיות מאחורי סורג ובריח.

אחמד טיבי: אתם אומרים עליו "גיבור" כי הוא חייל וקצין שירה בערבי, ועל הדבר הזה – –

ענת ברקו: לא, הוא ירה – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – כל אחד מכם שגונן עליו צריך להרגיש בושה וכלימה – – –

איציק שמולי: – – – מה הוא עשה, הוא פיזר פרחים?

איציק שמולי: מה הוא עשה שם – – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: בושה וכלימה, ירה בגב בילד פלסטיני – –

קריאות: – – –

ענת ברקו: אתה לא – – –

אחמד טיבי: – – אתם לא מתביישים להגיב?

אחמד טיבי: ירה בגב.

ענת ברקו: כל מי שמנסה לרצוח חייל, ידע שהוא – – –

איציק שמולי: – – –

אחמד טיבי: בגב.

אחמד טיבי: בגב, חבר הכנסת שמולי.

ינון מגל: – – –

אחמד טיבי: ירה בגב.

אחמד טיבי: לא שמעתי אותך מותח ביקורת על יהודים שירו ופצעו חיילים, ואתם שתקתם, נאלמתם דום – –

איציק שמולי: למה אתה שותק?

אחמד טיבי: – – כי מדובר במלחמה, במאבק בין יהודים – –

איציק שמולי: למה אתה שותק כשהוא בא לזרוק אבן?

אחמד טיבי: – – ומותר למתנחלים למחות באמצעות פגיעה בחיילים – – –

איציק שמולי: למה אתה שותק כשהוא בא לזרוק אבן?

ענת ברקו: – – – סכין בגב של חייל, איפה היית – – –

אחמד טיבי: מבחינתי מדובר בחיילי כיבוש, שמותר להיאבק נגדם – –

ענת ברקו: איפה היית, תגיד לי.

אחמד טיבי: – – שמותר להתנגד להם.

ענת ברקו: איפה היית – – –

אחמד טיבי: ולכן – – –

ענת ברקו: איפה היית בשבוע שעבר?

אחמד טיבי: ולכן, מי שמכנה קצין שיורה בגב – בגב, אני חוזר – –

ענת ברקו: מי שמכנה מחבל או מחבלת שתוקעים סכין בגב של חייל – – –

אחמד טיבי: – – בנער בורח, נער שזרק אבן וברח – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: – – הוא לא גיבור, הוא מוג לב שפל.

אחמד טיבי: זה ישראל שומר.

אחמד טיבי: דינם של אנשים כאלה – טריבונל של בית-דין לפשעי מלחמה – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: – – וכל אחד כזה צריך להיות סמוך ובטוח שמישהו יתלונן נגדו.

ענת ברקו: – – – גם של הרשות הפלסטינית – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת טיבי.

ענת ברקו: חוצפה.

ענת ברקו: מדבר על המח"ט – – – נזק לישראל – – –

אחמד טיבי: בשביל זה יש ה-ICC.

אחמד טיבי: ה-ICC הוא בדיוק בשביל המעשים האלה.

אחמד טיבי: מילא אם הייתם מותחים ביקורת, אם הייתם מכים על חטא, אם הייתם מרגישים כלימה – –

ענת ברקו: מתי אתה תכה על חטא, תגיד לי.

ענת ברקו: מתי אתה תכה על חטא?

אחמד טיבי: – – אם הייתם מרגישים – מי זו צועקת כל הזמן?

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת ברקו, תודה.

אחמד טיבי: – – – אם הייתם – – –

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לאפשר לו לסיים את הדברים.

אחמד טיבי: אם הייתם – (אומר בערבית: את יודעת ערבית לא?)

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: היא יודעת טוב ערבית.

טלב אבו עראר: )

ענת ברקו: לָא.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: קצין, אם הוא יורה בילד קטן בגב שלו, אנחנו קוראים לו פחדן ושפל.

אחמד טיבי: )

ענת ברקו: ג'באן?

ענת ברקו: מה ג'באן?

אחמד טיבי: פחדן, שפל.

ענת ברקו: מה ג'באן?

טלב אבו עראר: – – –

ינון מגל: אתה – – –

אחמד טיבי: אתה ראית את הסרטון?

אחמד טיבי: ראית את הסרטון?

ינון מגל: כן – – –

אחמד טיבי: מה ראית?

ינון מגל: – – – יורה לו בגב – – –

אחמד טיבי: שני כדורים, שני כדורי פציעה בגב.

אחמד טיבי: יש שני פצעים בגב.

אחמד טיבי: מאיפה הם הגיעו?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

אחמד טיבי: מאיפה הגיעו הפצעים האלה?

ינון מגל: קודם כול, זה לא נכון.

אחמד טיבי: זה מה?

אחמד טיבי: מה זה היה?

ינון מגל: קודם כול, זה לא נכון – – –

אחמד טיבי: אני, על כל פנים, מרגיש יותר אמפתיה, מרגיש יותר עצב ויותר כאב כלפי שלושת האחים האלה שנרצחו בדם קר, הוא ושני אחיו, במשך השנים שהם התנגדו לכיבוש, מאשר אמפתיה וכינוי של "גיבור" לפושע מלחמה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יחיאל חיליק בר: אתה יכול וזה בסדר לבקר את חיילי צה"ל, רק תזכור שבזכותם אתה יכול לקיים את הדיון הזה פה, וזה חשוב שתזכור את זה פה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: בזכותם אתה יכול לקיים את הדיון הזה פה.

יחיאל חיליק בר: תזכור את זה.

אחמד טיבי: מה זה?

אחמד טיבי: – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תזכור את זה.

יחיאל חיליק בר: לא, אני לא התבלבלתי.

יחיאל חיליק בר: זו דעתי.

אחמד טיבי: זה צבא כיבוש, אני בזכותו פה?

אחמד טיבי: אני בזכות צבא כיבוש כאן?

יחיאל חיליק בר: לא, אתה פה יכול לדבר באופן חופשי – –

אחמד טיבי: תחזור בך מהדברים שלך.

יחיאל חיליק בר: – – בלי שישחטו אותי ואותך – –

אחמד טיבי: תחזור בך מהדברים שלך.

יחיאל חיליק בר: – – בדיוק בגלל חיילי צה"ל – –

אחמד טיבי: בחיים אל תטיח בי דברים כאלה.

יחיאל חיליק בר: – – וזה שהם שומרים על הגבולות שלנו – –

אחמד טיבי: אני יושב פה בגלל אלה שבחרו בי.

יחיאל חיליק בר: – – ושומרים עלי ועליך, אחמד.

אחמד טיבי: לא שומרים עלי – – –

איציק שמולי: שומרים גם עליך – – –

יחיאל חיליק בר: שומרים עלי ועליך.

אחמד טיבי: – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: שומרים עלי ועליך.

יחיאל חיליק בר: אני הייתי בצבא, אני סרן בצבא, אני מכיר את הצבא, אני יודע איזה צבא זה.

יחיאל חיליק בר: אני יודע איזה צבא זה – – –

אחמד טיבי: אני נמצא בזכות, לא בחסד, לא שלך ולא של הצבא – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אני לא דיברתי על הזכות שלך או לא זכות שלך להיות פה.

יחיאל חיליק בר: אמרתי שבזכות צה"ל אתה יכול לדבר פה – –

עיסאווי פריג': מה זה קשור לדיון – – –

יחיאל חיליק בר: – – היום חופשי, ואני יכול לדבר פה היום חופשי – –

טלב אבו עראר: – – –

יחיאל חיליק בר: – – בזכות החיילים האלה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: בוודאי.

טלב אבו עראר: – – –

יחיאל חיליק בר: בוודאי.

יחיאל חיליק בר: בוודאי.

יחיאל חיליק בר: בוודאי.

יחיאל חיליק בר: בוודאי.

יחיאל חיליק בר: כמו שהם שומרים עלי, הם שומרים גם עליך.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אבו עראר, אני לא נכנסתי לוויכוח הפוליטי.

יחיאל חיליק בר: אני רק אומר שזה בסדר שאתם מבקרים את צה"ל, תזכרו שבזכותם אנחנו את הדיון הזה פה יכולים לקיים בכלל – –

טלב אבו עראר: – – –

יחיאל חיליק בר: – – בג'ונגל הזה שאנחנו חיים בו במזרח התיכון.

יחיאל חיליק בר: תזכור גם את זה.

יחיאל חיליק בר: תזכור גם את זה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: בזכותו של מח"ט שירה בילד?

ענת ברקו: – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אל תפרש את הדברים שלי לא נכון, אחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: בזכות זה אנחנו חיים באי הזה, באי המשוגע הזה במזרח התיכון המשוגע הזה, בדיוק בזכות זה שצה"ל שומר עלינו.

יחיאל חיליק בר: זה הדבר היחיד שהתכוונתי להגיד, אחמד טיבי, ואתה גם יודע שזה נכון – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – אתה גם יודע שזה נכון, אחמד.

יחיאל חיליק בר: יש הרבה דברים שאנחנו לא מתווכחים עליהם, אבל על זה, לפחות בזה תודה.

טלב אבו עראר: – – –

עיסאווי פריג': אתה היושב-ראש, שכחת – – –

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, אל תטיף לי.

יחיאל חיליק בר: אל תטיף לי.

יחיאל חיליק בר: ליושב-ראש מותר להביע לפעמים דעה.

יחיאל חיליק בר: אל תטיף לי, אמרתי את דעתי בנימוס, מי שצעק עלי זה אתה משם.

יחיאל חיליק בר: זה בסדר, וגם זה בסדר, מותר לך.

יחיאל חיליק בר: מותר לך.

מיקי לוי: – – – הצבא הכי מוסרי במזרח התיכון – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – – מה ההבדל בין מה שאתה אמרת למה שאמר – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה?

יחיאל חיליק בר: אתה עושה השוואה?

יחיאל חיליק בר: אתה עושה השוואה, אחמד?

יחיאל חיליק בר: אתה עושה השוואה, אחמד?

אחמד טיבי: – – –

יחיאל חיליק בר: אז תגיד לי אתה אם אני הייתי יכול לנהל פה דיון בכנסת אם לא היה צבא; אם המשוגעים האלה שנמצאים בסוריה ושוחטים את האחים שלך – ושוחטים את האחים שלך – לא היו באים לשחוט אותנו פה.

יחיאל חיליק בר: על מה אתם מדברים?

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – –

יחיאל חיליק בר: על מה אתם מדברים?

יחיאל חיליק בר: מישהו היה נותן לנו פה לנהל מדינה ודמוקרטיה?

יחיאל חיליק בר: מישהו היה נותן לנו פה לנהל מדינה ודמוקרטיה, אחמד?

יחיאל חיליק בר: לפחות את זה, לפחות בעובדה הבסיסית הזאת תודה.

יחיאל חיליק בר: אתה לא חייב להתווכח על זה.

יחיאל חיליק בר: זאת עובדה נכונה.

אחמד טיבי: – – –

יחיאל חיליק בר: אני לא דיברתי על שום דבר שקשור לדיון של יידוי האבנים.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אני אומר.

יחיאל חיליק בר: לא, זה לא מה שאמרתי.

יחיאל חיליק בר: זה לא מה שאמרתי.

יחיאל חיליק בר: אמרתי שזה שאנחנו יכולים לנהל פה חיים דמוקרטיים ונורמליים, בלי שהמשוגעים בסוריה ישחטו אותי ואותך, זה בזכות צה"ל, ששומר עלי ושומר עליך.

יחיאל חיליק בר: הוא שומר עלינו באותה מידה.

יחיאל חיליק בר: כמו שהטילים של "חמאס" יכולים להרוג אותי ואותך באותה מידה, ואת זה צריך להבין.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אז תרגיעו.

יחיאל חיליק בר: אז תרגיעו, תרגיעו, תרגיעו.

יחיאל חיליק בר: תרגיעו.

קריאות: – – –

חנין זועבי: – – –

יחיאל חיליק בר: מה את אומרת.

יחיאל חיליק בר: מה את אומרת.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זועבי, אל תלמדי אותי על סמכויות יושב-ראש הכנסת, בסדר?

יחיאל חיליק בר: ואת, אל תטיפי לי מוסר.

יחיאל חיליק בר: אל תטיפי לי מוסר.

יחיאל חיליק בר: לא את.

יחיאל חיליק בר: לאחמד אני עוד מרשה.

יחיאל חיליק בר: לך, אל תטיפי לי מוסר.

חנין זועבי: – – –

מסעוד גנאים: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זועבי, אם את רוצה לדעת מה הסמכויות שלי אז תמשיכי לצעוק ואת לא תהיי באולם הזה.

יחיאל חיליק בר: אז אני מציע לך להירגע.

חנין זועבי: – – –

יחיאל חיליק בר: אני מציע לך להירגע.

יחיאל חיליק בר: אני לא בובה שמנהלת פה את הדברים באופן טכני, מותר לי גם להביע דעה.

חנין זועבי: – – –

יחיאל חיליק בר: תרגיעי.

יחיאל חיליק בר: תרגיעי.

יחיאל חיליק בר: תרגיעי.

יחיאל חיליק בר: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

חנין זועבי: – – –

יחיאל חיליק בר: אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

טלב אבו עראר: – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אבו עראר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אבו עראר, אני באמת השתדלתי להתאפק כל הדיון הזה.

יחיאל חיליק בר: יש לי גם דעה, אמרתי דבר שלא קשור ליידוי אבנים בכלל.

יחיאל חיליק בר: לא קשור ליידוי אבנים בכלל.

טלב אבו עראר: – – –

קריאה: זו הסתה – – –

יחיאל חיליק בר: לא קשור ליידוי אבנים בכלל.

יחיאל חיליק בר: אני גם יכול להגיד לך את דעתי על יידוי אבנים על חיילי צה"ל, אבל לא אמרתי.

יחיאל חיליק בר: אמרתי שכשמבקרים את חיילי צה"ל, ראוי שתזכרו שהם אלה שמאפשרים לנו בכלל לקיים פה דיון בלי שהמשוגעים ששוחטים את האחים שלך בסוריה יבואו וישחטו גם אותנו פה.

יחיאל חיליק בר: בסדר?

יחיאל חיליק בר: בסדר, תודה רבה.

קריאה: – – –

טלב אבו עראר: – – –

יחיאל חיליק בר: אל תטיף לי על זה מוסר.

יחיאל חיליק בר: בניגוד אליך, אני שירתי בצה"ל ואני מכיר את הצבא הזה.

יחיאל חיליק בר: אני מכיר את הצבא הזה.

יחיאל חיליק בר: בסדר?

יחיאל חיליק בר: אני לא מבקש מכם להודות לצה"ל שהוא שומר עליכם, אבל רק כשאתם מבקרים אותו תזכרו את העובדה הפשוטה הזאת.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

טלב אבו עראר: – – –

אוסאמה סעדי: – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה?

טלב אבו עראר: – – –

יחיאל חיליק בר: מה זה מה הקשר?

יחיאל חיליק בר: שאתה נמצא קילומטר משם.

יחיאל חיליק בר: שאתה נמצא קילומטר משם.

יחיאל חיליק בר: שאתה נמצא קילומטר משם, ושאם לא חיילי צה"ל, המשוגעים האלה שעורפים ראשים בסוריה, לאחים שלך ולבני-דודים שלך, היו באים, וגם אותי וגם אותך – אגב, בשבילם אנחנו אותו דבר, רק תדע.

טלב אבו עראר: – – –

יחיאל חיליק בר: ההפך.

יחיאל חיליק בר: לדעתי אנחנו דרגה אחת מעליכם בשביל "דאעש".

מיקי לוי: הצבא היחידי שהקים בית-חולים שדה – – –

יחיאל חיליק בר: לדעתי, אנחנו היהודים לא מוסלמים כופרים, אנחנו דרגה אחת מעליכם אצל "דאעש".

יחיאל חיליק בר: אתכם הם יחסלו קודם.

יחיאל חיליק בר: אתכם הם יחסלו קודם.

חנין זועבי: – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, חנין זועבי, אמרתי לך, חבל שלקחתם את זה למקום לא נכון, ההערה שלי הייתה מאוד פשוטה על צה"ל, אל תטיפי לי מוסר.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: רויטל סויד, בבקשה.

איתן כבל: אתה בשוונג של אתמול בוועידה, אה?

יחיאל חיליק בר: מה?

איתן כבל: אתה מהשוונג של הוועידה אתמול.

יחיאל חיליק בר: אחרי ועידת המפלגה אתמול הכול קטן עלינו, באמת.

ינון מגל: עם כל הכבוד לסכסוך הישראלי–ערבי.

יחיאל חיליק בר: ינון, גם אליך יש לי הערות, זה בסדר, אפשר להתחיל גם את זה, אבל אני מרשה לעצמי, בסדר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חמש דקות.

עיסאווי פריג': בשבוע שעבר לא – – –

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, עיסאווי, תרגיע, תרגיע.

יחיאל חיליק בר: ההערה שלי – קודם כול, ליושב-ראש מותר לומר מה שהוא רוצה, מה שהוא רוצה, מה שהוא רוצה – – –

תמר זנדברג: די, די כבר, שמענו אותך, כמה אפשר לשמוע אותך?

תמר זנדברג: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זנדברג, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יחיאל חיליק בר: פעם שנייה.

תמר זנדברג: כמה אפשר לשמוע אותך?

תמר זנדברג: – – –

יחיאל חיליק בר: תוציאו את חברת הכנסת זנדברג, בבקשה, מהאולם.

יחיאל חיליק בר: תוציאו את חברת הכנסת זנדברג מהאולם.

תמר זנדברג: זה לא נכון – – –

יחיאל חיליק בר: תמשיכי לצעוק בחוץ.

תמר זנדברג: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זנדברג, את הראשונה שצריכה לקום ולדעת, בתור אחת ששירתה בצבא, מה זה צה"ל.

יחיאל חיליק בר: את הראשונה שצריכה לדעת את זה.

יחיאל חיליק בר: תתביישי לך.

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: תתביישי לך.

יחיאל חיליק בר: למתוח ביקורת אפשר, אבל גם לומר מילה טובה על האנשים שלא ישנים עכשיו בשביל שאתה, עיסאווי, תוכל לברבר ולצעוק פה – – – (חברת הכנסת תמר זנדברג יוצאת מאולם המליאה.)

עיסאווי פריג': מה זה קשור?

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: זה קשור.

יחיאל חיליק בר: זה הדבר היחיד שאמרתי לאחמד.

יחיאל חיליק בר: זה הדבר היחיד שאמרתי לאחמד.

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: זה הדבר היחיד שאמרתי לאחמד, לא נכנסתי לדיון, אתם פיתחתם את זה בצורה לא נאותה.

יחיאל חיליק בר: אתם פיתחתם את זה בצורה לא נאותה.

חיים ילין: יריב, הכול מוכן לקואליציה רחבה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני לא יודע מה לעשות עם כל השקט הזה.

מיקי לוי: המושב החמישי של מרצ – – –

יחיאל חיליק בר: נא לשבת, נא לשבת.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, שמעת מה חבר הכנסת שמולי אמר?

איציק שמולי: תמי זנדברג נכנסה לכאן בזכות החיילים, הם הכניסו אותה לכנסת.

מיקי לוי: זו האמירה הכי חשובה שנאמרה היום, של חבר הכנסת שמולי שנאמרה היום.

יחיאל חיליק בר: יפה, זה כבר משהו אחר שראוי שהיא תדע, אבל זה לא קשור לדיון.

איציק שמולי: כבר היא שכחה, פחות משנה.

יחיאל חיליק בר: אבל זה לא קשור לדיון.

מיקי לוי: הוא צודק, זה בדיוק הדיון.

יחיאל חיליק בר: ההערה שלי הייתה מהותית לגבי צה"ל.

יחיאל חיליק בר: תודה לכל המתווכחים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חברת הכנסת סויד.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, אתם יודעים שהדיון שאנחנו ניהלנו בוועדת חוקה, חוק ומשפט, והדיון שאנחנו אמורים לנהל פה במליאה עכשיו, הוא בכלל דיון משפטי?

רויטל סויד: הוא דיון משפטי לגבי הצעת חוק שכבר היום קובעת שהעונש על יידוי אבנים הוא עד 20 שנה.

רויטל סויד: הצעת החוק הזו שאנחנו היום מדברים עליה, כל מה שהיא עושה – היא עושה מדרג משפטי וקובעת את העבירה הזו לעשר שנים וגם לחמש שנים, במקום על כל המקרים – 20 שנה.

רויטל סויד: בעצם, הצעת החוק הזו לא באה להחמיר בענישה, היא באה לקבוע אלמנטים משפטיים וגם להקל בענישה, או לפחות באופן שבו בית-המשפט פוסק.

רויטל סויד: אבל מה יצא בבית הזה בדיונים?

רויטל סויד: מה שמענו פה בדיון שהוא אמור להיות מאה אחוז דיון משפטי?

רויטל סויד: שמענו פה משפט שזריקת אבנים זו חובה וזו זכות.

רויטל סויד: איך אפשר לומר משפט כזה, חברי מהרשימה המשותפת?

רויטל סויד: שמענו פה שזריקת אבנים זו מחאה לגיטימית.

רויטל סויד: איך אפשר לומר את זה, חברי?

רויטל סויד: מה אתם אומרים, שבמאבק שלכם, שבחלקו אנחנו מצדיקים אתכם, שבמאבק הזה, שהוא כולו מאבק פוליטי, אתם נותנים לגיטימציה לביצוע עבירות פליליות?

רויטל סויד: אתם נותנים לגיטימציה לזה שילדים עומדים בתחנות של הרכבת הקלה ונוסעים ברכבת קלה ואתם בעד השלטת טרור?

רויטל סויד: ואתם בעד זה שילדה כמו אדל ביטון ז"ל לא הגיעה אפילו לגיל חמש בגלל אבן?

רויטל סויד: ככה אתם רוצים לנהל מאבק?

רויטל סויד: למאבק הזה אנחנו אמורים להצטרף אליכם?

באסל גטאס: בכל העולם חושבים ככה, בכל העולם – – –

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: אנחנו בשום פנים ואופן לא – – –

ענת ברקו: איך אפשר להגיד – – –

מירב בן ארי: איפה?

מירב בן ארי: איפה?

רויטל סויד: אנחנו בעד מאבק פוליטי, ומאבק פוליטי הוא לגיטימי, אבל מאבק של ביצוע עבירות פליליות כנגד אזרחי מדינת ישראל הוא לא לגיטימי.

רויטל סויד: ביטחון האזרחים עומד בראש סדר העדיפות.

רויטל סויד: לא ניתן יד בשום דרך וצורה שהיא לפגיעה באיזה אופן באזרחי ישראל ובחיילי ישראל.

באסל גטאס: – – –

טלב אבו עראר: – – –

רויטל סויד: ואם הייתם באמת קוראים את החוק הזה – –

באסל גטאס: תסתלקו משם, תסתלקו משם ואז לא יזרקו אבנים.

רויטל סויד: – – הייתם מבינים שהוא מאה אחוז משפטי והוא לא נועד לשנות את המצב הקיים, אלא להגדיר אותו.

באסל גטאס: – – –

חיים ילין: די, נו, די.

באסל גטאס: אף גבר פלסטיני לא – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גטאס, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גטאס, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה גם לך, חבר הכנסת ילין.

יחיאל חיליק בר: תאפשרו לה לדבר.

רויטל סויד: וכאשר מדובר בטרוריסטים יהודים אנחנו מגנים גם את זה, ופעולות "תג מחיר" חייבות גם הן לקבל ענישה.

רויטל סויד: אבל מה שאתם עושים פה היום, עם החוק הזה, זה לתת לגיטימציה לאין-ספור אנשים ליידות אבנים ולפגוע באזרחים, ולפגוע בילדים, ולהשליט טרור בירושלים, על אנשים שנוסעים ברכבת הקלה וכל חטאם זה שהם יהודים, ולזה לא ניתן יד.

טלב אבו עראר: הם טרוריסטים יהודים, רויטל, טרוריסטים יהודים.

רויטל סויד: איך אפשר להגיד: הילד מול החייל?

רויטל סויד: איך אפשר להגיד דבר כזה?

רויטל סויד: אתם לוקחים מאבק לגיטימי ואתם הופכים אותו ללא-לגיטימי.

רויטל סויד: אתם לוקחים מאבק שהמחנה הציוני הוא בעדכם ואתם הופכים אותו למאבק שאנחנו לא נהיה בעדכם.

איציק שמולי: אתם מאבדים אותנו.

רויטל סויד: אנחנו נגד כל פגיעה בביטחון המדינה ואנחנו נגד כל פגיעה באזרחי המדינה.

רויטל סויד: ואם אתם תקראו את החוק הזה טוב – וכאן אני פונה אליך, חברי ג'בארין, ולחברי חבר הכנסת אוסאמה, שאתם משפטנים, ואתם עורכי-דין, ואתם יודעים מצוין שמה שהחוק הזה עשה, הוא עשה מדרג בענישה.

רויטל סויד: עד היום המצב היה שהייתה עבירה של יידוי אבנים – 20 שנות מאסר.

רויטל סויד: זהו.

רויטל סויד: לא היה שום דירוג לפני כן.

רויטל סויד: לא היה חמש שנים ולא היה עשר שנים, ומה שאנחנו עושים פה עכשיו בתיקון החוק הזה זה לתת מדרג, והמדרג הזה הוא מחויב המציאות לשופטים.

אוסאמה סעדי: זו לא המטרה של החוק, רויטל, זה לא המטרה של החוק.

רויטל סויד: וכאשר אתה מסתכל – ואני מדברת עליך, חבר הכנסת אוסאמה, כי אתה גם הזכרת את זה – סעיף 275, על תקיפת שוטר באמצעות יידוי אבן, עד עכשיו, על תקיפת שוטר בנסיבות מחמירות, זה היה חמש שנים – – –

אוסאמה סעדי: שלוש שנים.

רויטל סויד: ואל תטעה אנשים ותגיד שזה היה שלוש שנים.

רויטל סויד: תקיפת שוטר בנסיבות מחמירות היא חמש שנים, אין שינוי בחוק הזה.

רויטל סויד: אז משפטית, החוק הזה מסדיר ומעגן עיגון משפטי, בפועל.

רויטל סויד: מה שקרה בבית הזה והקולות שיצאו מהבית הזה הם קולות לטרור, הם קולות לפגיעה באזרחי ישראל ובביטחון ישראל, ולזה לא ניתן יד.

באסל גטאס: את משקרת – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת סויד.

באסל גטאס: תעברי לצד ההוא.

טלב אבו עראר: היא מסיתה נגד – – –

יחיאל חיליק בר: טלב אבו עראר, תודה לך.

יחיאל חיליק בר: אתה ביקשת שלא יפריעו לך אז למה אתה מפריע לאחרים?

טלב אבו עראר: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עטר, נוח לך שם או שאתה רוצה – אתה מוזמן לדבר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עטר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עטר הוא אחרון הדוברים, ואחריו אנחנו נעבור להצבעה על ההסתייגויות ועל החוק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בדרך לדוכן ניסיתי להיזכר במה עוסק הדיון הזה – ואני לא רוצה לגרוע כהוא-זה מדבריה של חברתי חברת הכנסת רויטל סויד שאמרה כאן דברים יוצאים מן הכלל ונכונים – אבל אני אתחיל, ברשותכם, עם התמיהה הרבה שלי על כך שאנשים עומדים על הדוכן הזה, עוד לפני כל ההצגות שמסביב, ומנסים בדבריהם לתת לגיטימציה לזריקת אבנים, כשהניסיון מוכיח שזריקת אבנים היא במקרה הרע רצח ובמקרה הטוב ניסיון לרצח.

דניאל עטר: והדברים לא נאמרים על רקע של ניסיון להבין בכלל את המציאות.

דניאל עטר: כי אם אנחנו מנסים להבין את המציאות, הייתי פונה לחברי הכנסת הערבים שנאמו כאן בלהט וכינו את חיילי צה"ל בכל מיני כינויים והייתי שואל אותם על שני הצדדים של החיים: צד אחד, מתי כבר יסתיים המשחק הזה ומתי תתחילו לשרת את האוכלוסייה שהצביעה עבורכם ושלחה אתכם לכאן לכנסת?

דניאל עטר: ומצד שני, אם אתם רוצים לדבר על פושעי מלחמה, על רוצחים, על אנסים, על עורפי ראשים, על טובחים, על מאות אלפים של סונים שנטבחים ועל שיעים שנטבחים במזרח התיכון – אם קולכם לא נשמע, יש לכם מה להגיד או להעז ולהוציא מפיכם על חיילי צה"ל?

דניאל עטר: איך אתם בכלל מעזים?

טלב אבו עראר: איך?

דניאל עטר: כן, איך?

דניאל עטר: איך אתה ואיך את, חברת הכנסת זועבי, מעזים בכלל לפתוח את הפה שלכם?

דניאל עטר: כן, את יכולה להמשיך עם התנועות האלה, זה הפרלמנט היחיד במזרח התיכון שאדם כמוך יכול לפתוח את פיו, לדבר בסגנון הזה ולעשות את התנועות האלה כשאת מניפה – זה הפרלמנט היחיד במזרח התיכון.

חנין זועבי: תירגע.

חנין זועבי: תירגע.

דניאל עטר: חבל שהחוק לא מאפשר לעשות אתך את מה שצריך לעשות עם אנשים כמוך.

דניאל עטר: אתם תעזו לדבר על חיילי צה"ל?

דניאל עטר: הצבא הכי הומני בעולם, לא במזרח התיכון.

דניאל עטר: אנשים מסכנים את חייהם כדי שאתם תוכלו לשבת כאן ולהשמיע דברי בלע.

דניאל עטר: תתביישו לכם.

דניאל עטר: תתביישו לכם.

דניאל עטר: כל הדיון עוסק ביידוי אבנים שמוביל לרצח, שמוביל להרג.

דניאל עטר: במקום לגנות את זה, במקום לגנות את זה ולשכנע את האנשים שזריקת אבנים לא תוביל לשום מקום, אתם עומדים כאן ונותנים לגיטימציה לזריקת אבנים, ועוד מתווכחים על גודל האבן, מתי האבן הורגת ומתי המשקל שלה לא הורג?

דניאל עטר: תתביישו לכם.

באסל גטאס: תתבייש אתה.

דניאל עטר: אני אתבייש?

דניאל עטר: אני מתבייש על הזכות שיש לך לשבת פה.

דניאל עטר: זאת תחושת הבושה היחידה שלי.

דניאל עטר: על הזכות שיש לך לשבת פה אני מתבייש, כישראלי וכיהודי במדינת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זחאלקה, תודה.

דניאל עטר: אתה בכלל – – –

באסל גטאס: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גטאס, אני קורא אותך לסדר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גטאס, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

דניאל עטר: זה לא יעזור לכם.

דניאל עטר: אתם יכולים לצעוק כמה שאתם רוצים, זה לא יעזור לכם.

ג'מאל זחאלקה: אתה עלוב.

ג'מאל זחאלקה: אתה פאשיסט.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זחאלקה, תירגע.

דניאל עטר: זה לא יעזור לכם הצעקות האלה.

דניאל עטר: זה לא יעזור לכם.

דניאל עטר: אתם יכולים להרים את הקול כמה שאתם רוצים, את ההצגה הזאת שלכם כבר נמאס לנו לראות ולשמוע.

חנין זועבי: תתבייש לך.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת חנין, אני קורא אותך לסדר.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת חנין, את כבר בקריאה שנייה.

דניאל עטר: אתם צריכים להתבייש בכל מילה שאתם מוציאים.

ירון מזוז: הוא צודק.

חנין זועבי: תתבייש אתה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת חנין, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, אני כבר לא יודע באיזה פרלמנט אני נמצא – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה מאוד קיצוני.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת מזוז כבר יותר מתון ממך.

ג'מאל זחאלקה: אתה אדם מאוד קיצוני.

ג'מאל זחאלקה: אתה אדם מאוד גזעני.

ג'מאל זחאלקה: אתה פאשיסט בלבוש של מפלגת העבודה.

דניאל עטר: בעוד 50 שנה תשב בבית הזה – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: את כל המסכות הורדתם היום.

יחיאל חיליק בר: אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

ג'מאל זחאלקה: הורדתם את כל המסכות.

ג'מאל זחאלקה: אתה גזען.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יחיאל חיליק בר: תוציאו אותו בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תוציאו בבקשה את חבר הכנסת זחאלקה.

דניאל עטר: אתה לא מזיז לי בכלל.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: קראתי אותך ארבע פעמים לסדר.

יחיאל חיליק בר: (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מאולם המליאה.

יחיאל חיליק בר: )

קריאות: – – –

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, החוק המוצע עבר דיון מעמיק בוועדה, חוק נכון וראוי, וטוב שנאשר אותו.

דניאל עטר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת עטר.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש את שרת המשפטים איילת שקד, בבקשה.

איילת שקד: אני רוצה רק להודות למשרד המשפטים שעיבד וניסח את החוק הזה עוד בשלהי הכנסת הקודמת, וליושב-ראש ועדת החוקה ניסן סלומינסקי, ובכלל, לכל כנסת ישראל.

איילת שקד: שמחתי לשמוע שגם האופוזיציה תומכת בחוק הזה.

איילת שקד: אבן היא כלי הרג, כפי שראינו, זה לא משחק ולא צעצוע, ואני שמחה מאוד שהמדינה, המשטרה, בעזרת החוק הזה – ומערכת המשפט, תדע להעניש בחומרה כל מיידה אבנים, גם אם אין הוכחה ספציפית לכוונה בפגיעה.

איילת שקד: תודה רבה.

איילת שקד: תודה רבה, ניסן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכוון להזמין את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי לסכם את הדיון, להשיב למסתייגים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב בראש, השרים, חברי חברי הכנסת, מה להשיב אין, כי לא שמעתי כמעט דברים לגופו של חוק.

ניסן סלומינסקי: מה שאני יכול רק לומר באמת, אני לא חושב שעונשים הם הדבר האמיתי שצריך לעצור את התופעה.

ניסן סלומינסקי: יש תופעה, ולא עונש, רק לצערי אנחנו נגררים לזה כי אתם מחנכים את הילדים שלכם שכל מי שיפגע, וכמה שיותר יפגע ביהודי, לא חשוב, גם בחיילים אבל גם בנשים וגם בילדים, זוכה לעולם הבא, הוא נקרא שהיד.

ניסן סלומינסקי: אתם מכניסים להם לראש את הדברים האלו.

חנין זועבי: איך אתה מדבר?

חנין זועבי: על מה אתה מדבר?

ניסן סלומינסקי: גברתי, זה מה שקורה.

חנין זועבי: מי מחנך את הילדים שלו ככה?

ניסן סלומינסקי: זה מה שקורה, ולכן אין לנו ברירה אלא ללכת לעונשים.

חנין זועבי: לאן הגעתם?

ניסן סלומינסקי: עם נורמלי צריך לחנך את ילדיו ואת עצמו לא לרצוח, לא לזרוק אבנים שרוצחות, ואתם מחנכים אותם לכיוון ההפוך.

חנין זועבי: מי מחנך את הילדים שלו ככה?

חנין זועבי: על מה אתה מדבר?

ניסן סלומינסקי: וכל מי שכך, נקרא שהיד, קוראים כיכר על שמו, קוראים רחובות על שמו.

ניסן סלומינסקי: ככה אתם מחנכים אותם.

טלב אבו עראר: אתם מחנכים ככה, לא אנחנו.

טלב אבו עראר: ככה אתה מחנך.

ניסן סלומינסקי: ולכן, אם אתם מחנכים אותם בדרך הזו, לצערי אין לנו ברירה אלא לעצור את זה בדרך של עונשים.

חנין זועבי: תפסיק להטיף מוסר.

חנין זועבי: אתם אנשים אלימים.

חנין זועבי: אנשים אלימים לא מטיפים מוסר.

חנין זועבי: תפסיקו להטיף מוסר כולכם.

ניסן סלומינסקי: אם הייתם מפסיקים ומתחילים לחנך אותם בדרך שצריך, יכול להיות שלא היינו צריכים את החוק הזה בכלל.

חנין זועבי: תפסיקו להטיף מוסר כולכם.

חנין זועבי: אתם באים לחנך אותנו פה?

מסעוד גנאים: – – –

איציק שמולי: אל תטיפי לנו מוסר פה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת מסעוד גנאים, חנין זועבי, איציק שמולי.

חנין זועבי: אתם צריכים חינוך, אל תחנכו אותנו.

חנין זועבי: כל אחד רוצה לחנך.

איציק שמולי: את מטיפה לאלימות.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני יושב-ראש הוועדה, שנייה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

חנין זועבי: כל הזמן מטיפים מוסר לחברי הכנסת הערבים.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, הבנתי, לא שמעתי אבל הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנין זועבי: הלוואי שיכולתם להטיף מוסר.

חנין זועבי: אין לכם זכות להטיף מוסר.

יואל חסון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנין זועבי: אין לכם זכות להטיף מוסר.

חנין זועבי: נמאס לנו, חלאס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת חנין זועבי, את תגידי, יענו לך, מתי נשמע את יושב-ראש הוועדה?

מיקי לוי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: את האחרונה שתטיף מוסר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי וחבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אף אחד לא מטיף מוסר, אתם לא מאפשרים ליושב-ראש הוועדה לדבר.

יחיאל חיליק בר: תתביישי לך.

חנין זועבי: נמאס לנו, מה לעשות.

חנין זועבי: נמאס.

יחיאל חיליק בר: תתביישי לך.

יחיאל חיליק בר: את – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר-לב, היית פעם בסיירת, אתה יכול להרגיע אותו?

יולי יואל אדלשטיין: תעשה לי טובה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת בר-לב.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לומר, לא לכולכם, אבל לחלק מכם, אתם בוגדים בתפקיד שלכם.

ניסן סלומינסקי: נשלחתם על-ידי הציבור שלכם לדאוג לציבור שלכם, ובמקום זה אתם עוסקים אך ורק – לא כולכם, חלקכם – בהסתה, אך ורק בדבר שהוא הורס את כל מה שהייתם צריכים לעשות כחברי כנסת, לדאוג לרווחתם.

ניסן סלומינסקי: ואת זה אתם לא עושים, אתם עושים בדיוק את הדבר ההפוך, וזה חבל.

באסל גטאס: זה שקר.

ניסן סלומינסקי: וזה חבל.

באסל גטאס: זה שקר.

ניסן סלומינסקי: טוב, אני רוצה רק – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק לסכם ולומר שבוועדה היה דיון ענייני מאוד – –

באסל גטאס: זאת המדיניות שלכם, זאת האפליה שלכם.

ניסן סלומינסקי: – – וכל – משני הקצוות, כלומר, גם קואליציה, גם אופוזיציה – –

באסל גטאס: זאת מדיניות הדיכוי שלכם.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: – – תמכו בזה, פרט לרשימה המשותפת ומרצ, ואני קורא לכל חברי לתמוך בחוק הזה ולהסיר את כל ההסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכם, אנחנו מצביעים קודם על ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, חבר הכנסת ילין?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ילין, אתה נורא רוצה להצביע, לא?

חיים ילין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז, בבקשה, תשב, איך תצביע?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 119), אין צורך להצביע על השם בנפרד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיף 1, הסתייגות של חברי הכנסת אוסאמה סעדי, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת – לסעיף 1, הסתייגות מס' 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 19 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 19 חברי כנסת, נגד – 61, אין נמנעים.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול לעזור לחברי הכנסת שטעו.

יולי יואל אדלשטיין: תצביעו נכון בפעם הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות מס' 1 לסעיף 1 לא התקבלה.

אחמד טיבי: – – –

טלב אבו עראר: כל הכבוד למי שהצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: לאותו סעיף 1 – הסתייגות מס' 2 של קבוצת מרצ.

חיים ילין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה לחבר הכנסת ילין?

יולי יואל אדלשטיין: הוא פעיל במיוחד היום.

חיים ילין: מה אנחנו היום?

יולי יואל אדלשטיין: אתה פעיל במיוחד, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: לא שאתה רדום בשאר הימים, אבל אתה – – –

חיים ילין: כל יומיים הם הורגים האחד את השני ברהט.

חיים ילין: שיהיה שקט שם.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף מס' 1, הסתייגות מס' 2 של חברי הכנסת עיסאווי פריג', זהבה גלאון, אילן גילאון, מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 69 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 16, נגד – 69, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 2 לסעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 אין הסתייגויות, לכן אנחנו נצביע על סעיף 1 וסעיף 2 כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה – 72 נגד – 15 נמנעים – אין סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 72, נגד – 15, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 1 ו-2 התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3, הסתייגות של הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לסעיף 3 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 17 נגד – 69 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 3 לסעיף 3: בעד ההסתייגות – 17, נגד – 69, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4, לאותו סעיף, של הרשימה המשותפת – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 69 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 16, נגד – 65, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 4 לסעיף 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 5 לסעיף 3, של קבוצת מרצ – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 17 נגד – 67 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 17 בעד, 67 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 5 של קבוצת מרצ לסעיף 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6 לסעיף 3 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 17 נגד – 68 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 17 בעד, 68 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 6 של קבוצת מרצ לסעיף 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 4 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, מכיוון שלא קיבלנו הסתייגויות לסעיף 3, אז נצביע על סעיפים 3 ו-4 בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 3–4, כהצעת הוועדה – 67 נגד – 17 נמנעים – אין סעיפים 3–4, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 67 בעד, 17 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע שסעיפים 3 ו-4 התקבלו כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו הסתייגויות, לכן נעבור להצבעה על כל החוק על כל סעיפיו בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, שנייה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: רק רגע, אדוני, לא באמצע הצבעה.

אחמד טיבי: בין שנייה לשלישית.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 61 נגד – 2 נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 61 – – –

אחמד טיבי: בין שנייה לשלישית, אדוני.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

אחמד טיבי: בין שנייה לשלישית.

קריאה: לא הצבענו.

זהבה גלאון: לא הצבענו, כי הוא רוצה להגיד משהו.

תמר זנדברג: לא היה – – –

קריאות: לא הצבענו, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני, מה ברצונך?

קריאה: אי-אמון.

תמר זנדברג: – – –

אחמד טיבי: בין שנייה לשלישית, אדוני, מותר לי בשם הרשימה המשותפת לראות בהצבעה הזאת – אנחנו מבקשים הצבעת אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, כן, אתה צריך להגיש את כל הפרוצדורה – קווי יסוד, ראש הממשלה המיועד, כל – החוק שונה בכנסת הקודמת.

אחמד טיבי: כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: אה?

אחמד טיבי: כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: מה כנ"ל?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא הולך כנ"ל.

אחמד טיבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התקיימו אצלי התייעצויות עם היועץ המשפטי לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נכון שיש לקונה שכולנו מודעים לה, אבל בינתיים אנחנו פועלים לפי החוק.

יולי יואל אדלשטיין: הלשכה המשפטית מאוד ביקשה להקפיד על הנושא הזה, לכן אין לשנות – – –

אחמד טיבי: לא הסכמנו, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רשמנו – – –

אחמד טיבי: לא הסכמנו על הסעיף הזה בדיונים בין האופוזיציה לקואליציה – – –

יולי יואל אדלשטיין: צודקים לגמרי, אני, אני – לבי אתכם, אבל כרגע זה המצב המשפטי, ולכן – 61 הצביעו בעד החוק, שניים התנגדו.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אתם מבקשים בגלל אי-בהירות לחזור על ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נצביע פעם נוספת, למען הסר ספק, בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: לא אוכל לקבל את הבקשה לאי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: בפעם הבאה נא להיערך בהתאם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 119), התשע"ה–2015, לא התקבלו הסתייגויות, הצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבטל את התוצאות של ההצבעה הקודמת, ההצבעה כרגע בקריאה שלישית על כל החוק ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 69 נגד – 17 נמנעים – אין חוק העונשין (תיקון מס' 119), התשע"ה–2015, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: ובכן, ובכן, ובכן, 69 בעד, 17 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 119), התשע"ה–2015, התקבלה בשלוש קריאות כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/938); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הבא שלנו: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 104), לקריאה ראשונה, פטור מחובת הנחה – קיבלה פטור מחובת הנחה, הונחה על שולחן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי מציג את החוק?

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר יצחק כהן, סגן שר האוצר, נא להציג לנו את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שכבוד סגן השר חבר הכנסת יצחק כהן יציג את החוק, יתקיים דיון.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 104), התשע"ה–2015.

יצחק כהן: עם הקמתה קיבלה הממשלה ה-34, ב-19 במאי 2015, את החלטה מס' 16 בנושא התאמת מבנה ניהול הנדל"ן והתכנון בממשלה להתמודדות עם משבר הדיור.

יצחק כהן: במסגרת ההחלטה הוחלט, בין השאר, להעביר את מינהל התכנון ולשכות התכנון המחוזיות ממשרד הפנים למשרד האוצר.

יצחק כהן: בתוך כך הוחלט כי הממשלה תעביר את שטח הפעולה תכנון ובנייה בכללותו ממשרד הפנים למשרד האוצר, בהתאם להוראות סעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, וכן כי הממשלה תעביר לשר האוצר, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, את סמכויות שר הפנים הנוגעות לתכנון ובנייה לפי שורה של דברי חקיקה, ובראשם חוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965.

יצחק כהן: בהמשך להחלטת הממשלה ובהתאם לה אישר קבינט הדיור ב-8 ביוני 2015 את אופן היישום של החלטת הממשלה.

יצחק כהן: ביום 13 ביולי 2015 אישרה הכנסת את הודעת הממשלה בדבר העברת הסמכויות ושטחי הפעולה כאמור, בהתאם לסעיפים 31(ב) ו-(ד) לחוק-היסוד.

יצחק כהן: הצעת החוק המוצעת, מטרתה לשקף בחקיקה את החלטת הממשלה והחלטת קבינט הדיור שבאה בהמשך לזה בדבר העברת סמכויות שר הפנים בתחום התכנון והבנייה לשר האוצר והעברת שטח הפעולה תכנון ובנייה ממשרד הפנים למשרד האוצר, כאמור לעיל.

יצחק כהן: לשם כך מוצע לערוך בחוק, וכן בחוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 101), התשע"ד–2014, בחוק הליכי תכנון ובנייה להאצת בנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011, ובחוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014, את תיקוני החקיקה הנדרשים כדי לתת ביטוי להעברת הסמכויות ושטחי הפעולה כאמור.

יצחק כהן: הכול כפי שמפורט בהצעת החוק.

יצחק כהן: אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הפנים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: כרגיל, אנחנו מקיימים דיון בקריאה הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להירשם, שיירשם לדיון בדקה הקרובה; מי שלא רשום.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי דקה אנחנו נסגור את רשימת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: רויטל סויד?

יולי יואל אדלשטיין: מוותרת.

יולי יואל אדלשטיין: מרב מיכאלי?

יצחק כהן: מוותרת.

יולי יואל אדלשטיין: איננה.

יולי יואל אדלשטיין: אילן גילאון, אדוני?

יצחק כהן: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: יואל חסון?

יצחק כהן: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: דניאל עטר?

יצחק כהן: הוא גם מוותר.

יצחק כהן: דני – – –

יולי יואל אדלשטיין: מוותר?

יצחק כהן: – – – דני, תוותר.

יולי יואל אדלשטיין: עמר בר-לב?

דניאל עטר: חלאס, מספיק.

עמר בר-לב: מוותר.

דניאל עטר: מיציתי את היכולת שלי היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא, אל תצטנע.

יולי יואל אדלשטיין: עמר בר-לב מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: עאידה תומא סלימאן?

יולי יואל אדלשטיין: מוותרת.

יולי יואל אדלשטיין: עפר שלח, מנואל טרכטנברג, יצחק הרצוג, יעל גרמן, איציק שמולי, תמר זנדברג – לא, למען הסר ספק, גברתי – –

תמר זנדברג: רגע, רגע – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – כבר היו לנו דברים: אני קורא לכולם – מוותרים.

יולי יואל אדלשטיין: את מעוניינת לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אז חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: דב חנין?

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: במקום עאידה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אנחנו ניתן גם לדב חנין.

תמר זנדברג: חשבת שתצליח להעביר את זה ככה: מוותר, מוותר – –

קריאה: – – –

תמר זנדברג: – – שיצעקו פה.

תמר זנדברג: אני רוצה להגיד שני דברים, אחד מהותי ואחד פרוצדורלי.

תמר זנדברג: נתחיל דווקא בפרוצדורלי.

תמר זנדברג: לפני שבועיים הצבענו כאן בסעיף שלושים – לא זוכרת איזה.

תמר זנדברג: 31 או 32(ד), אם אינני טועה, לחוק-יסוד: הממשלה, על העברת סמכויות שר הפנים בנושא מינהל התכנון לשר האוצר.

אראל מרגלית: – – – את ממש מדברת על הנושא.

תמר זנדברג: אני ממש מדברת על הנושא.

תמר זנדברג: הצבענו כאן על העברת סמכויות לפי חוק-יסוד: הממשלה.

תמר זנדברג: הכנסת הצביעה על העברת סמכויות.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אם אתם זוכרים, אני עמדתי כאן והסברתי שאנחנו מעבירים סל עצום וענק של סמכויות, לפי שורה ארוכה של חוקים: חוק אוויר נקי, והכרזת שמורות טבע, ו-, ו-, ו-, ומתחמים, ואזורי שיקום ומה שאתם לא רוצים, משר הפנים לשר האוצר.

תמר זנדברג: והתרעתי, פניתי גם ליועץ המשפטי וגם ליועץ המשפטי של הכנסת באותו יום, להתריע בפניו שהדבר הזה מצריך שינוי חקיקה.

תמר זנדברג: הכנסת צריכה לדון בחוק עם הסתייגויות, צריכה לומר את דברה, כי מדובר כאן בסל עצום של דברים שלא יכול לעבור ככה בהעברת סמכויות.

תמר זנדברג: חלפו שבועיים, ומוצגת בפנינו הצעת חוק.

תמר זנדברג: זה תזכיר שהונח היום.

תמר זנדברג: הוא לא פורסם לעיון הציבור לפני זה.

תמר זנדברג: אף אחד לא ראה אותו.

תמר זנדברג: ארגונים, הציבור, חברי כנסת, לא יכלו לתת את הערותיהם.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי כל אותן סמכויות שהוכנסו בהצבעה על העברת סמכויות, פתאום באו היום בחקיקה.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: יש לי שאלה, סגן השר, אדוני סגן השר – –

קריאה: – – –

תמר זנדברג: – – מישהו פוחד מבג"ץ?

יצחק כהן: – – –

תמר זנדברג: מישהו פוחד מבג"ץ?

יצחק כהן: לא – – –

תמר זנדברג: למה פתאום כל הדברים האלה – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: – – באו עכשיו בשינוי חקיקה – מה שבדיוק – –

יצחק כהן: מי – – –

תמר זנדברג: – – רק לפני שבועיים – –

יואב בן צור: – – –

עפר שלח: – – –

תמר זנדברג: – – עבר בהעברת סמכויות, ככה.

תמר זנדברג: הרי כבר העברתם את הסמכויות האלה.

תמר זנדברג: מה נזכרתם עכשיו?

תמר זנדברג: ועכשיו לנושא המהותי: חברות וחברים, אין אח ורע לסמכויות תכנון בתחום הדיור, התחבורה, המרחב הציבורי, איכות החיים, עירוב השימושים, מחירי הדיור, שנמצאות במשרד האוצר.

תמר זנדברג: אין לזה תקדים בעולם; אין לזה תקדים בישראל; אין בזה צורך.

תמר זנדברג: בואו אני אגיד לכם משהו: זה לא יוריד את מחירי הדיור.

תמר זנדברג: עם כל הכבוד לרצון לפתור את משבר הדיור כמה שיותר מהר, והרצון הזה משותף לכולנו – מינהל תכנון, תכנון מרחבי, עצמאי ודמוקרטי, שלוקח פנימה את כל השיקולים, שמתכנן שכונות עירוניות שטוב לחיות בהן, שמבוססות על תחבורה ציבורית עם מרחב עירוני נעים, עם רחובות שנעים ללכת בהם, עם עירוב שימושים, עם קהילה שחיה ותוססת – זה פתרון משבר הדיור, וזה גם יוריד את מחירי הדיור, ולא להגיד לנו עכשיו ששר האוצר ימנה מינויים פוליטיים בוועדות המחוזיות, יעיף קדימה איזה פרויקטים שבא לו ויחלק חוזים לקבלנים.

תמר זנדברג: היום – אני חייבת לספר לכם, ובזה אני אסיים – בוועדת ההתחדשות העירונית בראשות חבר הכנסת אלי כהן, שקמה היום, הזמינו אותנו לדיון בנושא ההתחדשות העירונית, דיון חגיגי, כדי לפתור את משבר הדיור.

תמר זנדברג: באולם נכחו לפחות חמישה-שישה נציגים של חברות קבלניות ויזמיות שצוינו בשמן לפרוטוקול – "גינדי" ואשר אלון – שבאו לראות איך החוזים שלהם הולכים להתקדם.

תמר זנדברג: זה לא יפתור את משבר הדיור; זה רק ייתן עוד כמה חוזים לכמה קבלנים, ומחירי הדירות לא ירדו כתוצאה מזה.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זנדברג.

מירב בן ארי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

מירב בן ארי: גם זה – – –

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני מצטער שאנחנו דנים בסוגיה הזאת בדרך שבה אנחנו דנים בה כרגע.

דב חנין: אנחנו מדברים על שינוי גדול בחוק התכנון והבנייה, שהוא לא פחות מאשר להוציא את המוח, להחליף אותו במוח אחר, בגוף אחר, ולצפות שהגוף גם יחיה, גם יתפקד, ואולי אפילו יתפקד יותר טוב.

דב חנין: אני אומר לך, אדוני השר, שכשאני מדבר עם אנשים מתוך מערכת התכנון הם לא יודעים להסביר לי איך המערכת הזאת תעבוד.

דב חנין: כל הפונקציות בעצם מוחלפות, כל האנשים בעצם מועברים מקום, ואתם מצפים שזה יזרז את הליכי הבנייה במדינת ישראל?

דב חנין: אדוני סגן השר, לדעתי, עד שהמערכת תתאושש מהניתוח שאתם עושים בה – באמת, אני אומר את זה – –

יצחק כהן: – – –

דב חנין: – – עד שהיא תתאושש יהיו כמה חודשים שיעברו ולא יקרה בהם כלום, אלה יהיו פשוט חודשי התאוששות.

דב חנין: ואנחנו נמצאים באמת במשבר דיור אמיתי, שמחייב את מערכת התכנון להתגייס במלוא הכוח ובמלוא העוצמה.

דב חנין: וכן, יש פה גם טעם לפגם פרוצדורלי.

דב חנין: זה נכון שהממשלה מדי פעם מבקשת מאתנו פטור מחובת הנחה וההליכים בכנסת הם מהירים, אבל הפעם ההליכים היו כל כך מהירים, שהחוק, הצעת החוק שבפנינו, שונה בכלל מהתזכיר שפורסם להערות הציבור.

דב חנין: פרסמו תזכיר אחד, הציבור הגיב ואנשי המקצוע הגיבו על דבר אחד, ובינתיים מביאים לנו בעצם הצעת חוק אחרת לחלוטין.

דב חנין: הממשלה בזה בעצם מפרה את החובה שהיא נטלה על עצמה והיא מקיימת במשך שנים, להפיץ הצעות חקיקה שהיא יוזמת להתייחסויות הציבור ולקבל את ההחלטה רק לאחר קבלת איזה משוב ציבורי ותוך התייחסות אליו.

דב חנין: אגב, ההצעה הזאת אפילו מפרה את חובת הממשלה להתייעץ בסוגיות כאלה במועצה הארצית לתכנון ובנייה.

דב חנין: עכשיו, כל הדברים האלה הם לא רק פרוצדורה; הם לא רק פרוצדורה כי לדברים האלה יש משמעות.

דב חנין: התובנות האלה שמגיעות מאנשים, מהציבור, ממומחים, מהמועצה הארצית לתכנון ובנייה, יכולות לטייב את החקיקה שלכם – אולי תגיעו למסקנה שחלק מהדברים הם מוטעים, אולי תגיעו למסקנה שחלק מהדברים מיותרים.

דב חנין: אני יודע שאני נכנס פה לשדה מוקשים של סוגיה שהוסכמה בהסכם קואליציוני, אבל גם כאשר העיקרון הוסכם בהסכם קואליציוני, הפרטים מאוד מאוד חשובים.

דב חנין: לטעמי, אתם טועים בעיקרון, אבל לא פחות חשוב – אתם טועים כאן בהמון המון פרטים, ומי שישלם את המחיר זה אנחנו, זה משק הבנייה, זה היזמים, המתכננים, הציבור.

דב חנין: כולנו נשלם מחיר מיותר, וחבל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – איננו; עיסאווי פריג' – מוותר; מאיר כהן – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: אראל מרגלית.

אראל מרגלית: כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: מעוניין לדבר?

אראל מרגלית: כן.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מבין, שר האוצר, שאתה רוצה לקחת ולקבל סמכויות כדי לעשות שינוי גדול במחירי הדיור במדינת ישראל.

אראל מרגלית: יתרה מזאת, אתה רוצה לקחת חלק גדול מהסמכויות של משרד הפנים ממשרד הבינוי ולהעביר אותן אליך.

אראל מרגלית: אנחנו בעד קיצור הליכים ברמה הביורוקרטית בתהליכי בנייה במדינת ישראל, אנחנו רק לא חושבים שהתהליכים האלה, כבוד שר האוצר, צריכים לעבור אליך.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: כי זה תקדים מסוכן – לא מפני שאתה באופן אישי לא יכול למלא את זה.

אראל מרגלית: מה מסוכן בעינינו?

אראל מרגלית: תקשיב.

אראל מרגלית: מה שמסוכן בעינינו – בסופו של דבר למשרד האוצר יש רוב הסמכויות.

אראל מרגלית: אם הוא רוצה, הוא יכול באמת לטפל בדברים בצורה מסודרת.

אראל מרגלית: אבל מה התקדים הזה יעשה?

אראל מרגלית: התקדים הזה – מחר אתה תרצה לעשות רפורמה גדולה בחינוך, אז תיקח את הסמכויות אליך ממשרד החינוך.

אראל מרגלית: אחר כך תרצה לעשות רפורמה גדולה בבריאות, כי צריך, "הדסה" כמעט נסגר, הבריאות הציבורית על הפנים – קח אליך למשרד האוצר את התהליך של הבריאות.

אראל מרגלית: עכשיו, מה הועילו חכמים בתקנתם?

אראל מרגלית: כל התהליך הזה – אני בעד שיהיו לך סמכויות, אבל אני שואל אותך:

אראל מרגלית: אם אתה רוצה סמכויות בנושא הבנייה, בנושא התכנון, יש שני משרדים שלהם זה שייך: אחד זה משרד הפנים, שיש לו תהליכים וועדות ודברים מסודרים, שחלק מהם עובדים על הפנים – תשע שנים לוקח במדינת ישראל להעביר תוכנית בניין עיר.

קריאה: – – –

אראל מרגלית: נכון.

אראל מרגלית: אז תעשו את הרפורמה בתוך משרד הפנים; תעשו את הרפורמה בתוך משרד השיכון; תעשו את הרפורמה בתוך המשרדים שאמונים על הדבר הזה.

אראל מרגלית: עכשיו, אדוני שר האוצר, אם אתה עושה תוכנית חירום – חירום כי המצב קשה, באמת מחירי הנדל"ן, הבנייה, לא זזים – אז תעשו תקנת שעה.

אראל מרגלית: תעשו תקנת שעה לשנה, לשנתיים; קחו ותעשו קבינט דיור שיזיז את הדברים האלה קדימה.

אראל מרגלית: אבל לקחת לצמיתות את הזכויות האלה לתוך משרד האוצר זה תקדים בעייתי, כי בכל מקרה לאוצר יש היום – רפרנט משרד החינוך, יש לו לפעמים יותר כוח מלשר; רפרנט משרד הכלכלה, יש לו לפעמים יותר כוח מלשר; רפרנט משרד הבריאות מחזיק את העניינים בידיים.

אראל מרגלית: אנחנו אומרים לכם, אתם רוצים לעשות תוכנית קבינט דיור, קבינט חירום?

אראל מרגלית: אנחנו בעד.

אראל מרגלית: אתם רוצים לחתוך את הביורוקרטיה?

אראל מרגלית: אנחנו בעד.

אראל מרגלית: אבל יש שתי דרכים: או שאתם עושים את זה בתוך משרד הבינוי ומשרד הפנים ומפשטים את התהליכים וההליכים בתוך המשרדים האלה – ואנחנו נתמוך; או שאתם לוקחים ומעבירים את זה למשרד האוצר, אליך, אדוני שר האוצר, ועושים את זה לזמן מוגבל של תקנת שעה.

אראל מרגלית: זאת עמדתנו.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מרגלית.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל רוזין, רוצה לדבר?

יחיאל חיליק בר: לא מדברת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יואל חסון – אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: סגן השר כהן, אתה מגיב?

יצחק כהן: כן.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים, ואחרי דברי סגן השר כהן נעבור להצבעה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, דווקא בעקבות הדיון הקודם רציתי לומר לכם משהו שלא נאמר, או לא קשור אולי לדיון הזה.

יואל חסון: שמעתי שבימים האחרונים, במקום להתעסק באיום האיראני, אתם בקואליציה עוסקים בפנטזיות של הצטרפות המחנה הציוני לממשלה.

יואל חסון: אני שמח שאתמול הרצוג הבהיר לכולכם, בפעם המי-יודע-כמה, שזה פשוט לא יקרה.

יואל חסון: אולי זה זמן טוב לתת לכם, חברי בליכוד ובקואליציה, שיעור קטן במנהיגות.

יואל חסון: אולי תשכילו לקבל מעט השראה ממה שקורה אצלנו במחנה הציוני.

יואל חסון: הרי רובכם, חברי, לא באמת יודעים או זוכרים מה זה מנהיג שעומד בהבטחות.

יואל חסון: לפני פחות מחצי שנה 800,000 איש יצאו מבתיהם כדי לתת אמון בהרצוג ובמחנה הציוני כמנהיג.

יואל חסון: כן, שמעתם נכון, 800,000 איש בחרו מנהיג.

יואל חסון: הם לא הגיעו לקלפי מפני שהוא מדפיס מדי יום ספינים במאות-אלפי עותקים.

יואל חסון: הם לא בחרו בו מפני שהוא עשה קמפיין גזעני ושקרי.

יואל חסון: הרצוג ולבני הרוויחו את המנדטים שלהם והציבו אלטרנטיבה העומדת בזכות עצמה, ולא בגלל קביים חזקים של עלון ספינים שמודפס מדי יום בחצי מיליון עותקים.

נורית קורן: יואל, אתה מריח בחירות?

יואל חסון: יחד עם הרצוג, לבני וחברי רשימת המחנה הציוני הסתובבו בארץ, הסתובבנו אנחנו בארץ, הגענו לכל עיר ולכל יישוב, וסחפנו את הציבור הישראלי אתנו, משום שאנחנו חלק ממנו; אנחנו דורכים ברחוב ולא רק על שטיחים יוקרתיים; אנחנו מכירים את חייו של האזרח הישראלי, כי גם אנחנו כאלה.

יואל חסון: נגענו באנשים ושכנענו אותם, בלי שקרים ובלי פחדים.

יואל חסון: אצלנו לא קונים קולות בדברים של הסתה, אצלנו מרוויחים אותם ביושר, מתוך ערכים ואידיאלים.

יואל חסון: אתם בסך הכול, חברי בקואליציה, מריונטות במשרה מלאה.

יואל חסון: אחרת איך אפשר להסביר, חברי, שהייתם המחנה הלאומי והפכתם למחנה הלאומני?

יואל חסון: אבל אף אחד לא משמיע קול מחאה או זעקה.

יואל חסון: אתם מובלים בכל ערב יום שני ובימי רביעי להצבעות במליאה, כעדר צאן.

יואל חסון: עושי רצונו של נתניהו.

יואל חסון: אין לכם קול ואין לכם חזון, רק אצבע שמשרתת את נתניהו.

יואל חסון: מולכם, מול המחנה הלאומני והמשיחי, קם בשנה האחרונה המחנה הציוני.

יואל חסון: זכיתי להיות אחד מאדריכלי החיבור הגדול והחשוב הזה, שהקים אלטרנטיבה לשלטון הפנאטי שלכם.

יואל חסון: במהלך השנה שקדמה לבחירות עמלנו לבני ואני כנציגי מפלגת התנועה על הקמת הבסיס הערכי של המחנה הציוני יחד עם הרצוג ואנשי העבודה.

יואל חסון: הקמת המחנה הציוני תירשם בספרי ההיסטוריה כיום שבו קם המחנה הדמוקרטי אל מול הקיצונים מימין.

יואל חסון: אזרחי ישראל הסכימו אתנו במערכת הבחירות האחרונה שיש להתאגד סביב שתי מפלגות גדולות, ותומכי המחנה השפוי הצביעו עבורנו – 800,000 קולות, בעד המנהיגות שלנו, בעד המנהיגות של הרצוג, בעד המנהיגות של לבני.

יואל חסון: הם נתנו את הסכמתם שאנחנו והרצוג נוביל את ישראל, ולא ביבי.

יואל חסון: 800,000 איש ואישה הצביעו שהם רוצים מנהיג – לא רודן, לא מלך, לא עריץ ולא קיסר.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אף שלא ניצחנו, המחנה הציוני ממשיך להתקיים ולהציג אלטרנטיבה ברורה לשלטון הנוכחי.

יואל חסון: חשוב לציין, אדוני היושב-ראש, שההפרש בינינו ובין נתניהו עמד על פחות מ-200,000 קולות בסך הכול.

יואל חסון: לא מדובר בהפרש גדול.

יואל חסון: אנחנו יודעים את העבודה, ואנחנו מתכוונים להביא אתנו את האנשים האלה ונוספים בפעם הבאה.

יואל חסון: ההתנהלות הדמוקרטית במחנה הציוני היא שיעור מאלף לכם, חברות הכנסת ברקו וקורן, שיעור מאלף, ואתם צריכים רק לחלום על שיח ערכי ופתוח אצלכם, אצלכם, עם ראש הממשלה שלכם, כפי שמתנהל אצלנו.

נורית קורן: תאמין לי שיש.

יואל חסון: לאחדים, חברת הכנסת קורן, זה נראה אולי שהמחלוקות הן סכינים ננעצים, אבל הן לא; הן דגלים ערכיים, והן לא דגלי הפיכה.

יואל חסון: ולא כך אצלנו, בניגוד אליכם.

יואל חסון: אנחנו כדמוקרטים מאמינים בשיח ומאמינים גם בביקורת.

יואל חסון: ביקורת טובה היא ביקורת – –

נורית קורן: – – – ואין ביקורת.

יואל חסון: – – שמבטאת את הרצון להטיב את הדרך, ולא כזאת שמטרתה להחליף את המבוקר.

יואל חסון: גם בציבור הרחב אפשר למצוא שיח פתוח.

יואל חסון: אנשים שהצביעו להרצוג עשו זאת כי הם האמינו בו, ולא כי הצלחנו להפחיד אותם ברגע האחרון.

נורית קורן: אנחנו לא הפחדנו אף אחד.

יואל חסון: כמי שמאמינים בהרצוג ובלבני ובהנהגת המחנה הציוני, אנחנו מחזקים וגם נוזפים.

יואל חסון: זה בסדר, זאת דמוקרטיה.

יואל חסון: לסיום, חברי חברי הכנסת, אני אומר למאות-אלפי התומכים של המחנה הציוני לקחת נשימה ארוכה ולזכור שבאנו להחליף את השלטון, ולא באנו להחליף את המנהיג שלנו.

נורית קורן: ולא הצלחנו.

יואל חסון: המנהיג שלנו מוביל אותנו ויוביל אותנו בדרך נחושה – –

נורית קורן: – – – שניים, לא אחד.

יואל חסון: – – וזה ייקח עוד מעט זמן.

יואל חסון: זאת מנהיגות שנבחנת במעשים גדולים, כמו הקמת המחנה הציוני, ולא בהצעה לסדר-היום או בהצבעה לחוק כזה אחר.

יואל חסון: אם חצי שנה ואם שנתיים, חברי חברי הכנסת, סופו של שלטון הלאומנים יגיע.

יואל חסון: הוא יגיע והוא ייפול, ואנחנו ננצח ונחליף אתכם, כי אנחנו צודקים.

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת חסון.

יחיאל חיליק בר: סגן השר כהן יסכם את הדיון, ואנחנו נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך מאוד.

יצחק כהן: אני שמעתי בקשב רב את הנאומים – –

יואל חסון: מה דעתך עליהם?

יצחק כהן: – – חוצבי הלהבות של חברי מהאופוזיציה.

יצחק כהן: הם שכנעו אותי במאת האחוזים שצריך לתמוך בחוק הזה, ולכן אני מבקש מחברי לתמוך פה אחד בחוק הזה, למרות ההתנגדות השולית, מכיוון שהחוק הזה הוא חוק טוב.

עיסאווי פריג': אנחנו התנגדות איכותית, איזה שולית?

יצחק כהן: איכותית שולית.

יצחק כהן: מה, בשוליים אין איכויות?

יצחק כהן: יש.

זוהיר בהלול: האמת שאתה צודק, איכות זה משהו שהוא ערכי.

יצחק כהן: אל תזלזל בשוליים.

יצחק כהן: על כל פנים, אני חושב שיש לנו רוב, ואתם אתנו, נכון?

יצחק כהן: אתם מצביעים בעד.

יצחק כהן: תודה, תודה לכם.

יצחק כהן: תודה לכם.

יצחק כהן: סליחה, לפני ההצבעה, אני מבקש להעביר את החוק הזה לוועדת הרפורמות, מכיוון שזו ועדה מאוד מאוד חשובה ומאוד דינמית.

עיסאווי פריג': אסור, אסור.

עיסאווי פריג': זאת ועדה שקמה לנושא אחד.

יצחק כהן: לא לא, זאת רפורמה.

יצחק כהן: על כל פנים, למה ועדת הרפורמות?

יצחק כהן: אני אסביר לך.

יצחק כהן: למה ועדת הרפורמות?

יצחק כהן: זו ועדה שהוקמה אד-הוק לצורך ביצוע רפורמות, ואיך מבצעים רפורמה בלי ועדת רפורמות?

יצחק כהן: תשאל.

עיסאווי פריג': לא, זו ועדה לנושא ספציפי.

יצחק כהן: לא לא, הנושא הספציפי הוא רפורמה.

יצחק כהן: מכיוון שבקרוב תקבלו את החוברת של חוק ההסדרים, ויש שם המון רפורמות, והוועדה הזאת תהיה מאוד מאוד עסוקה, מאוד עסוקה – צחי, נכון שהוועדה תהיה עסוקה?

יצחק כהן: כן?

יצחק כהן: אז אני מבקש להצביע בעד ולהביא את זה לוועדת הרפורמות.

יצחק כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לסגן השר כהן.

יחיאל חיליק בר: על-פי בקשת הממשלה, אנחנו עוברים להצבעה שמית על החוק.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש ממזכירת הכנסת להתחיל את ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – נגד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – נגד שרון גל – אינו נוכח זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – אינו משתתף בהצבעה יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – בעד דני דנון – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – נגד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – נגד משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד משה כחלון – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – אינו נוכח בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד רחל עזריה – בעד דניאל עטר – נגד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – בעד שי פירון – אינו נוכח טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – בעד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יחיאל חיליק בר: אנחנו נשוב ונקרא בשמות אלה שלא נכחו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח רוברט אילטוב – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת נפתלי בנט – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח שרון גל – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח יעל גרמן – אינה נוכחת דני דנון – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת משה יעלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת אביגדור ליברמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח משולם נהרי – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח חמד עמאר – אינו נוכח שי פירון – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי מזכירת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: האם יש מישהו בנוכחים או בנוכחות באולם שלא הקריאו את שמו או שלא הצביע?

יחיאל חיליק בר: כן, חבר הכנסת בן ראובן – הצבעת.

יחיאל חיליק בר: האם יש עוד מישהו?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: גברתי, נא לספור את הקולות.

יחיאל חיליק בר: תודה למזכירת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אם כן, בעד החוק – 32 חברי כנסת, נגד החוק – 26 חברי כנסת.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 104) עברה – קיבלה פטור מחובת הנחה ובכפוף לחובת הנחה על שולחן הכנסת.

יחיאל חיליק בר: הוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק הנה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

רועי פולקמן: אנחנו רוצים ועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: ועדת הכנסת?

רועי פולקמן: אני מבקש להעביר לוועדת – – –

תמר זנדברג: ועדת הפנים, ועדת הפנים.

רועי פולקמן: בסדר, אז אני אתעקש על ועדת הכלכלה.

תמר זנדברג: פנים.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, החוק יועבר לדיון בוועדת הכנסת, שתחליט לאיזו ועדה החוק יועבר ויטופל.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 51 והוראת שעה), התשע"ה–2015, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיעכם כי חבר הכנסת מיקי רוזנטל מבקש להסיר את שמו מהצעת חוק חופשה שנתית (תיקון – הארכת תקופת חופשה לכל שנת עבודה אצל מעסיק), התשע"ה–2015, שמספרו פ/1742/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה למזכירת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/939); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 12), התשע"ה–2015, לקריאה ראשונה.

מרב מיכאלי: אדוני, אין ועדת רפורמות.

מרב מיכאלי: אי-אפשר להעביר אותו לוועדת הרפורמות, כי אין ועדת רפורמות.

יחיאל חיליק בר: לא, זה עבר לוועדת הכנסת, שתחליט לאיזו ועדה.

מרב מיכאלי: את סתם עושה לי פדיחות.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: לא, זה לא עבר לוועדת רפורמות.

יחיאל חיליק בר: יציג את החוק סגן שר האוצר יצחק כהן.

יחיאל חיליק בר: נמצא?

יחיאל חיליק בר: סגן שר האוצר יצחק כהן יציג את החוק, ואחריו ידברו הדוברים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 12).

יצחק כהן: החיסכון הפנסיוני הוא מקור ההכנסה העיקרי של הציבור לאחר פרישה.

יצחק כהן: החיסכון הפנסיוני מהווה נדבך משלים לקצבה המשולמת על-ידי המוסד לביטוח לאומי, ומטרתו לאפשר לעובד לשמור על רמת חייו בתקופת הפנסיה.

יצחק כהן: השגת קצבה הולמת מהווה אתגר במציאות שבה חלה עלייה מתמדת בתוחלת החיים ובכל העולם שוררות ריביות נמוכות.

יצחק כהן: חבילת הצעדים המונחת לפניכם, רבותי, במסגרת הצעת החוק מהווה צעד נוסף במאמץ של משרד האוצר להגברת התחרות בשוק החיסכון הפנסיוני, להוזלת עלויות הניהול ולפישוט המערכת הפנסיונית לחוסכים.

יצחק כהן: בהצעת החוק מוצע לאפשר לחוסכים בקופות הגמל בהגיעם לגיל פרישה למשוך את הכספים באמצעות שילוב של קצבה תקופתית, מה שנקרא אנונה, ורכישת ביטוח אריכות ימים.

יצחק כהן: עוד מוצע לאפשר למשוך כספים במישרין, בדומה לאפשרות המשיכה בקרן פנסיה ובקופות הביטוח.

יצחק כהן: זאת, בניגוד למצב היום, שבו לא עומדת לרשות החוסך בקופת הגמל האפשרות למשוך את הכספים ישירות מקופת הגמל, והוא מחויב להעביר את הכספים לקרן פנסיה או לקופת ביטוח.

יצחק כהן: צעדים אלה יגבירו את התחרות ויאפשרו לקופות הגמל שאינן דומיננטיות כיום בשוק להפוך לשחקניות משמעותיות ולמתחרות בשוק החיסכון הפנסיוני.

יצחק כהן: לצד המאמץ להגברת התחרות אנו פועלים להוזלת עלויות הניהול במוצרי החיסכון הפנסיוני, לשמירה על זכויות החוסכים ולפישוט המערכת הפנסיונית עבורם.

יצחק כהן: חבר הכנסת נחמן שי, בתור פנסיונר ותיק – בקרנות הפנסיה החדשות יש כיום כ-1.7 מיליון חשבונות לא פעילים, ורשומים בהן לזכות העמיתים כ-25 מיליארד ש"ח.

יצחק כהן: הימצאות החשבונות הלא-פעילים היא תוצאה של שוק העבודה המודרני, המתאפיין במעברים תכופים של עובדים בין מקומות עבודה שונים.

יצחק כהן: התופעה הזאת גורמת לעובד לשלם דמי ניהול מרביים בגין הכספים העומדים לזכותו בחשבונות הלא-פעילים.

יצחק כהן: בנוסף, העובד מאבד את הזכויות הביטוחיות שצבר בעבר ואת היכולת לשלוט בחיסכון הפנסיוני שלו.

יצחק כהן: לכן מוצע בהצעת החוק, גברתי, לקבוע כי בעת הצטרפות לקרן פנסיה ברירת המחדל תהיה מיזוג של החשבונות הלא-פעילים העומדים לזכות העובד לתוך החשבון הפעיל.

יצחק כהן: בנוסף, ועל מנת להתמודד עם החשבונות הקיימים, מוצע מנגנון לאיחוד הכספים הרשומים כיום בחשבונות לא פעילים לתוך החשבונות הפעילים של החוסכים.

יצחק כהן: אכן, מהפכה אמיתית.

יצחק כהן: לשם פישוט המערכת הפנסיונית מוצע לאפשר לממונה על שוק ההון לקבוע הוראות בדבר זכויות וחובות של עמיתים בקופות הגמל במסגרת תקנון קופות הגמל, לרבות קביעת הנוסח של התקנונים.

יצחק כהן: האחדה של נוסח תקנוני קרנות הפנסיה תאפשר לצרכן להשוות בצורה מיטבית בין הגופים השונים המנהלים את כספי החיסכון הפנסיוני, תוך שימת דגש על רמת השירות, דמי הניהול והתשואה.

יצחק כהן: עוד מוצע בהצעת החוק, גברתי, כי מעסיק לא יתנה את שיעורי ההפקדה בחיסכון הפנסיוני בסוג המוצר, במטרה למנוע מצב של ניגוד עניינים של המעסיק ולאפשר לעובדים לבחור את המוצר הפנסיוני המתאים ביותר לצורכיהם.

יצחק כהן: אבקש מכם, חברי חברי הכנסת, כיוון שזאת רפורמה מאוד מאוד חשובה, מאוד משמעותית, לטובת כלל אזרחי ישראל – וכמובן, אני מכיר את האופוזיציה, היא מאוד קונסטרוקטיבית ויודעת להיות עניינית ולתמוך פה-אחד בהצעת החוק הזאת; נכון, זהבה?

יצחק כהן: – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק כהן: – – לאשר את הצעת החוק ולהעבירה לוועדת הרפורמות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה.

עיסאווי פריג': – – – ועדת רפורמות – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן השר.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לדיון.

טלי פלוסקוב: אני עוברת לרשימה.

טלי פלוסקוב: אני כבר אומרת שהרשימה סגורה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת דניאל עטר – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: חברי הכנסת, היושבת-ראש, אני אהיה מאוד קצרה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהבית הזה צריך לעסוק בנושאי פנסיה ובעתידם של אזרחי ישראל, במיוחד אלו שנולדים היום וצפויים להיות עניים בעוד 80–90 שנה – צריך לעסוק בזה יותר.

איילת נחמיאס ורבין: סגן השר כהן, אני רוצה לברך אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהבאתם דבר מאוד מאוד נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שכולנו שותפים לדאגה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: להפוך את הוראת השעה בדבר משיכת כספי פנסיה בסכומים נמוכים ללא מיסוי זה דבר מאוד מבורך.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים למצוא עוד דרכים לוודא שאנשים אכן חוסכים לפנסיה, וגם לאפשר להם למשוך חלק מהכסף הזה, כי, תסלחו לי שאני אומרת – אין כל כך איפה להשקיע אותו כיום.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', עולה?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי סגן השר איציק כהן, לשם שינוי, אני אישית ומרצ תומכים בחוק.

יצחק כהן: – – – ענייני – – –

עיסאווי פריג': אתה רואה איזה ענייניים אנחנו?

עיסאווי פריג': תומכים, זורמים אתך.

עיסאווי פריג': אבל כשאתה בא ואומר: חוק טוב, לתפארת, שכולם צריכים לרוץ – – –

יצחק כהן: – – –

עיסאווי פריג': ומלח, ולהרים את היד – תומכים בו.

עיסאווי פריג': אני גם שואל את עצמי: מתי יגיע הזמן לתת הגנה לכספים האלה של כל התספורות וכל ההשקעות הלא-אחראיות שהטייקונים משתמשים בהם שנים על גבי שנים?

עיסאווי פריג': אם הפנסיונר חשוב לנו ואם הכספים האלה חשובים לנו – – –

יצחק כהן: – – – שם יש – – –

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': והדבר השני, וחברת הכנסת איילת ורבין התייחסה לזה – הפנסיה התקציבית.

עיסאווי פריג': למה אתם וכל הבית הזה פוחדים לנגוע בסוגיה הזאת?

עיסאווי פריג': אם זה חשוב לנו, הכספים של הפנסיה, קופות הגמל – וחשוב לנו – למה אנחנו פוחדים לנגוע בזה?

עיסאווי פריג': מכאן אני מברך על הצעד, אבל אני קורא לכם, סגן השר איציק כהן: שמירה על הכספים האלה מחייבת יותר תעוזה, מחייבת להגיד ולהוציא את הכרטיס האדום למי שמנצל את הכספים האלה ושם אותם במקומות לא נכונים.

עיסאווי פריג': בנוסף, הגיע הזמן לאזור אומץ ולהגיד: יש לי מה להגיד על הפנסיה התקציבית.

עיסאווי פריג': כולם שווים, ואסור לנו להמשיך להיות שפנים בסוגיה הזאת.

עיסאווי פריג': ואני מאוד מקווה שהצעד הזה, הראשון, יהיה ראשון בין רבים שטובים לעניין.

עיסאווי פריג': שיהיה בהצלחה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית – מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושבת שאני קראתי – אולי היחידה שהספיקה לקרוא, כי רק היום ב-10:30 זה הוצג בפני ועדת הכנסת – קראתי את הצעת החוק הזאת לפרטי פרטיה.

מיכל בירן: אני רוצה להגיד לך, סגן שר האוצר, אני חושבת שהצעת החוק הזאת המחישה לי כמה זה לא בסדר שמשתמשים בקלות כזאת בפטור מחובת הנחה.

מיכל בירן: מגיעה הצעת חוק כזאת – ואגב, אני אגיד באופן ענייני, אחרי שקראתי אותה, שאני חושבת שהיא בעיקר חיובית.

מיכל בירן: אבל מגיעה הצעת חוק כזאת, עם כל כך הרבה פרטים, כל כך הרבה תיקונים.

מיכל בירן: מה הדחיפות, כשאנחנו רואים אותה היום ב-10:30 לראשונה, להעלות אותה להצבעה היום?

מיכל בירן: למה לא לתת לציבור לראות, לקרוא, להבין?

מיכל בירן: שוב אני אומרת: באופן ענייני, אחרי שקראתי, נראה לי שההצעה הזאת בעיקרה חיובית.

מיכל בירן: אני חושבת שיש פה גם עניין של לכבד את ההליך.

מיכל בירן: את חובת ההנחה לא המציאו סתם בשביל לנג'ס וסתם בשביל למתוח לוחות זמנים.

מיכל בירן: יש בזה היגיון שאומר שההצעה חשופה, הציבור יכול להעלות טענות, חברי הכנסת יכולים לחשוב על הדברים.

מיכל בירן: אני חושבת שהצעת חוק כזאת, שהיא כל כך ארוכה ועם כל כך הרבה פרטים – זה היה ממש ממש לא רציני להביא אותה היום.

מיכל בירן: אני כן אצביע בעדה, כי היא עניינית, היא כן תקל את מצבו של המבוטח.

מיכל בירן: אגב, הדבר המרכזי החשוב בהצעה הזאת הוא דווקא זה שהולכים להפוך את זה לאוטומטי, את זה שכשאדם מצטרף לקרן פנסיה, היא תשאב את כל החסכונות שלו ממקומות אחרים, אלא אם כן הוא יגיד שלא, וזה יעזור מאוד בעניין החסכונות האבודים.

מיכל בירן: אין ספק שזה החידוש המרכזי של הצעת החוק הזאת, ועל זה אני מברכת.

מיכל בירן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: שר האוצר משה כחלון ביקש להתייחס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד השר.

עיסאווי פריג': אם יש האומץ לגעת.

עיסאווי פריג': אם יש האומץ.

עיסאווי פריג': זה השינוי.

עיסאווי פריג': לא פחות חשוב מהרפורמה בדיור – פנסיה תקציבית.

מיכל בירן: מה אתה אומר על פנסיה תקציבית?

עיסאווי פריג': אני רוצה לראות את ההתייחסות של שר האוצר.

טלי פלוסקוב: יש לך זכות לשמוע את התייחסותו.

משה כחלון: חברי חברי הכנסת, ביקשתי לעלות כדי לחדד שני דברים, במיוחד לחברת הכנסת בירן.

משה כחלון: למה צריך פטור מחובת הנחה?

משה כחלון: תראי, מדובר פה בהצעת חוק חברתית, שעושה צדק – – –

מיכל בירן: ומה היה קורה אם זה היה בעוד שלושה חודשים?

משה כחלון: סליחה, סליחה.

משה כחלון: זו בעיה גדולה.

משה כחלון: אני אגיד לך למה זו בעיה גדולה.

משה כחלון: זו בעיה גדולה כי חברות הביטוח, קופות הגמל, לוקחות מיליארדים של הציבור, ובאיזה מקום, לא טורחות להודיע לו.

משה כחלון: ואת יודעת כמה כסף יש לציבור בקופות שהוא חסך בזיעה שלו, הן שומרות את זה שם בצד ולא מדווחות?

משה כחלון: הנה, ועוד אחד, גם רחל עזריה אמרה לי שהיא לא ידעה שיש להם גם קופות.

משה כחלון: לכן צריך פטור מחובת הנחה, וחבל שאין לנו סמכות לחייב אותם לתת גם לאחור.

משה כחלון: אנשים השקיעו את מיטב כספם בפנסיות.

משה כחלון: חברות ביטוח עם הון עתק מסתירות אותו, לא מספרות לציבור, כאילו זה שלהם, ואנחנו רוצים להאיץ את התהליכים – כמה שיותר מהר לעשות את הצדק הזה.

משה כחלון: מה ביקשנו פה?

משה כחלון: פטור מחובת הנחה לְמה?

משה כחלון: לדבר הכי נכון והכי צודק.

מיכל בירן: עניינית אמרתי שאני מסכימה, אבל יש עוד מישהו שקרא את הכול?

משה כחלון: זה עניינית.

משה כחלון: למה לחכות שלושה חודשים?

מיכל בירן: השר, יש מישהו שקרא את ההצעה הזאת חוץ ממך, חוץ ממני?

משה כחלון: ההצעה הזאת הונחה והיא צריכה להיות מוגשת.

משה כחלון: דבר נוסף, חברת הכנסת בירן, יש פה תופעה נלוזה של בעלי חברות שמנצלים את העובדים שלהם.

משה כחלון: הם רוכשים ביטוח מהסוכן לעצמם ולמשפחות שלהם באפס כסף ומשיתים את זה על העובדים.

משה כחלון: זה לא חשוב?

משה כחלון: לא צריך לפתור את זה מהר?

משה כחלון: צריך לתת להם להמשיך לעשות את זה?

משה כחלון: בשביל מה אנחנו פה?

משה כחלון: בשביל להסתכל ולראות את העוולות האלה ולראות איך הם עוברות לנו ככה על המסך?

משה כחלון: כן, צריך לייצר דחיפות, צריך לייצר בהילות כדי לעצור את העוולות האלה; להישאר גם עד 24:00 ו-01:00 ו-02:00, כן, צריך לעשות את זה.

משה כחלון: אם צריך פטור מחובת הנחה – עושים פטור מחובת הנחה; אם צריך להישאר עד 02:00 – נשארים.

משה כחלון: זה התפקיד שלנו.

משה כחלון: לכן, בגלל שתי הסיבות האלה, יש פטור מחובת הנחה.

משה כחלון: יצרנו בהילות, יצרנו דחיפות, ואני חושב שזה דבר נכון.

משה כחלון: אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק.

עיסאווי פריג': כבוד השר, היה כשל שוק בעניין הזה?

משה כחלון: ודאי.

עיסאווי פריג': השרים לפניך – היה כשל שוק?

משה כחלון: עזוב שרים לפני.

משה כחלון: יש כשל שוק, וצריך לטפל בו מהר.

משה כחלון: יש עוד הרבה דברים שאתם תראו שיגיעו לכאן ואנחנו נטפל בהם מהר, כי צריך לעשות את זה.

משה כחלון: תודה רבה.

קריאה: אדוני השר, איזו ועדה אתה רוצה?

טלי פלוסקוב: הייתה בקשה להגיע לוועדת הרפורמות.

מרב מיכאלי: אין דבר כזה ועדת רפורמות.

מרב מיכאלי: כספים.

טלי פלוסקוב: כספים?

טלי פלוסקוב: ועדת כספים?

טלי פלוסקוב: כולם מסכימים לוועדת הכספים?

טלי פלוסקוב: אתם רוצים ועדת כספים, כנסת?

טלי פלוסקוב: יש פה חילוקי דעות.

טלי פלוסקוב: ברגע שיש שתי הצעות, אנחנו נצביע על העברת הדיון לוועדת הכנסת.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה?

טלי פלוסקוב: כי החלק הזה מבקשים ועדת הכספים, וכאן יש הצעה לוועדת העבודה והרווחה.

טלי פלוסקוב: רבותי, לא מתווכחים.

טלי פלוסקוב: ברגע שיש חילוקי דעות אנחנו הולכים לוועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה לחזור למקומכם.

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 12), התשע"ה–2015, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: ועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: היות שיש פה שתי הצעות, זה עובר לוועדת הכנסת, וועדת הכנסת תחליט לאיזה ועדה זה יעבור.

טלי פלוסקוב: רבותי, 44 חברי כנסת בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק עברה, והיא עוברת לוועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

טלי פלוסקוב: בוועדת הכנסת יכריעו באיזו ועדה יידון הנושא.

טלי פלוסקוב: הכול ברור?

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לנושא הבא.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/934); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 14) (סיוע משפטי לנפגעי עבירות מין בהליכים לפי חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה), התשע"ה–2015, לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים איילת שקד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

איילת שקד: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שמחה להביא בפני הכנסת את הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 14) (סיוע משפטי לנפגעי עבירות מין בהליכים לפי חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה).

איילת שקד: הצעת החוק מבקשת להקל על נפגעות ונפגעי עבירות מין בהגשת בקשה לפי חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע עבירה ולסייע להם למצות את זכותם לפי החוק האמור בלי שהדבר יטיל עליהם נטל כלכלי, וזאת באמצעות מתן סיוע משפטי לנפגעי העבירה באמצעות הלשכות לסיוע משפטי של משרד המשפטים, ללא מבחן זכאות כלכלית.

איילת שקד: נקודת המוצא של החוק הזה הייתה שמבחינת קורבן העבירה, האירוע הקשה שחווה לא הסתיים עם הרשעת העבריין שפגע בו.

איילת שקד: החיים שנמשכים מזמנים לא פעם לקורבן העבירה המשך התמודדות עם התוקף.

איילת שקד: החוויה לא נגמרת עם הכרעת בית-המשפט.

איילת שקד: במקביל להמשך התמודדותו של קורבן העבירה עם התוקף, גם אחריותה של המערכת להשבת הסדר החברתי על כנו ולשיקומו של הקורבן אינה מסתיימת עם הענשתו של הפוגע.

איילת שקד: לאור זאת מציעה הצעת החוק לתקן את חוק הסיוע המשפטי כך שנפגעות ונפגעים אלה יהיו זכאים לסיוע משפטי בהגשת בקשות לפי חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע עבירה, וזאת על חשבון המדינה וללא צורך להראות כי הם מעוטי יכולת ולעמוד במבחן זכאות כלכלית.

איילת שקד: חוק זה יתווסף לחוקים נוספים המנויים בתוספת של חוק הסיוע המשפטי שמחמת חשיבותם הציבורית ניתן בעניינם שירות משפטי אף ללא מבחן זכאות כלכלית.

איילת שקד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי השרה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לדיון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חבר הכנסת יואל חסון – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית.

אראל מרגלית: נוכח ומוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת דניאל עטר – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: כן, שלוש דקות, גברתי.

מיכל רוזין: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, עליתי בעיקר כדי לברך את השרה ואת משרד המשפטים על הצעת החוק החשובה הזאת.

מיכל רוזין: אני חושבת שלאורך הרבה שנים – לצערי הרב, למרות כמה ועדות שקמו, בעיקר במשרד הרווחה, ודוחות שנכתבו – בנושא נפגעי העבירה עדיין מלאכתנו לא הושלמה.

מיכל רוזין: אומנם נעשתה דרך ארוכה בחוק זכויות נפגעי עבירה מבחינה משפטית, מבחינת הגנה על נפגעי עבירה, בעיקר נפגעי עבירות מין, אבל המלאכה עדיין לא הושלמה.

מיכל רוזין: יש לעשות עוד בנושא שיקום, בנושא פיצוי, בוודאי בנושא כל כך רגיש, כאשר אנחנו יודעים שיש מעט תלונות, של מעט מאוד נשים.

מיכל רוזין: למרות המיתוס שנשים רבות מתלוננות, מעט מאוד נשים, אם בכלל.

מיכל רוזין: ורוב הנפגעים, דרך אגב, הם ילדים ובני-נוער.

מיכל רוזין: למעלה מ-70% הם ילדים ובני-נוער שנפגעים, והם בכלל לא מדווחים על הפגיעה ובכלל לא מתלוננים.

מיכל רוזין: גם כאשר הם מתלוננות ומתלוננים, 80% מהתיקים, לצערי הרב, נסגרים, ומאותם 20% שנשארים 80% נסגרים בעסקאות טיעון, ומעט מאוד מגיע לבית-משפט.

מיכל רוזין: מה שכבר מגיע באמת למיצוי הדין, וכאשר אותם נפגעות או נפגעים – יש גם גברים, גם נשים, והרבה, כפי שאמרתי, ילדות וילדים ובני-נוער שנפגעים – כאשר הם כבר עוברים את אותו תהליך כל כך קשה של מיצוי דין, שהרבה פעמים הופך גם לעינוי דין, בשל דרך ארוכה מאוד במערכת המשפטית, בעצם הם לא חלק בתהליך.

מיכל רוזין: שיטת המשפט הישראלית היא שהנפגעות והנפגעים הופכים להיות עדים בתהליך; הם לא חלק מהתהליך, אין להם ליווי משפטי משלהם, ולכן הם הרבה פעמים חשופים גם בפני מערכת המשפט, וגם בפני תקשורת לפעמים.

מיכל רוזין: הם חשופים בהחלט.

מיכל רוזין: אחרי שהם עוברים את כל התהליך הזה ומגיע באמת מיצוי הדין עם הנאשם, לאחר שהוא משתחרר מהכלא, פעמים רבות מכיוון שלמעלה מ-80% מהפגיעות קורות על-ידי אנשים קרובים – בני משפחה, שכנים, אנשים מן היישוב – אז הן מוצאות את עצמן בעצם חשופות לכך שאותו נאשם, אותו פוגע, חוזר לסביבה שבה הן חיות, שבה הן גרות, וצריכות לחוות מחדש את הטראומה ואת הפחד לצאת מהבית, והופכות בעצמן להיות כלואות בכלא.

מיכל רוזין: ולכן הצעת החוק הזאת, הכל-כך חשובה, מאפשרת להגיש עזרה לאותם נפגעים ונפגעות שחוששים מהמצב הזה, מאפשרת להם הגשת בקשה משפטית להרחיק את אותו עבריין לתקופה מסוימת – אם מהיישוב, אם ממקום מגוריו.

מיכל רוזין: לפעמים גם מדובר על אותו – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיכל רוזין: אני מסיימת.

מיכל רוזין: – – – אותו בניין, שבו היא צריכה לפגוש אותו כל יום במעלית, ולכן החוק נתן את האפשרות הזאת.

מיכל רוזין: העובדה שמשרד המשפטים בוחר לתת סיוע משפטי – אני חושבת שיש פה צעד אחד נוסף כלפי נפגעי עבירה, והדרך עוד רבה.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: מוותרת.

טלי פלוסקוב: מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: מוותר.

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות – שלך.

זוהיר בהלול: אני יודע, גברתי היושבת-ראש – צריך לומר לפי האקדמיה ללשון "ראשת", "ראשת הכנסת" בתפקיד עכשיו – – –

טלי פלוסקוב: האקדמיה מאשרת גם "ראש", אז זה בסדר.

טלי פלוסקוב: אחרי שראשות ערים התווכחו וביקשו – – –

זוהיר בהלול: בזה התנועות הפמיניסטיות הצליחו.

זוהיר בהלול: את יודעת, ראש זה ראש, אין ראש ואין ראשה, אבל האקדמיה הסכימה להיעתר לדרישות של זרמים פמיניסטיים כדי להאניש מגדרית את המושגים האלה.

טלי פלוסקוב: זה אומר שיש לנו כוח.

זוהיר בהלול: ודאי שיש כוח.

מרב מיכאלי: זה לא היה בקשה פמיניסטית.

מרב מיכאלי: זה היה – – – של האקדמיה.

זוהיר בהלול: אוקיי.

זוהיר בהלול: טעות של האקדמיה.

קריאות: – – –

מרב מיכאלי: האקדמיה אומרת: אתן רוצות לשחק, ניתן לכן.

מרב מיכאלי: לא הייתה שום בקשה כזאת.

זוהיר בהלול: אני שמח שבשעה שאנשים עולים על יצועם אני מצליח לעורר עניין אפילו במשפט הראשון שכבר יצא מפי.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: בדרך כלל בשעות האלה זה מתחיל.

זוהיר בהלול: חברת הכנסת זנדברג, אני מאוד מבסוט שעוררתי את האדרנלין הרדום בתוכך גם בשעת לילה מאוחרת.

תמר זנדברג: זוהיר, אתה כנראה – בבחירות אמרו שאתה ומרב ומיקי רוזנטל – אתם מחנה השמאל.

תמר זנדברג: עוד לא שמתם לב לסוס הטרויאני הימני שהתמקם לכם בתוך המפלגה – – –

איציק שמולי: את השמאל האמיתי, נכון?

איציק שמולי: אל תטיפי לנו מוסר.

זוהיר בהלול: למה, מה – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

קריאות: – – –

איציק שמולי: את השמאל?

איציק שמולי: את השמאל הישראלי?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: זה מאפיין את סיעת מרצ – בשעה שתים-עשרה בלילה אתם מתחילים להתווכח.

טלי פלוסקוב: מה הקשר?

קריאות: – – –

זוהיר בהלול: חברת הכנסת זנדברג, מותר לי, אני עכשיו – חברים, אני מדבר.

זוהיר בהלול: היא מצליפה – אני חייב להשיב.

איציק שמולי: – – –

זוהיר בהלול: שמולי.

זוהיר בהלול: שמולי.

טלי פלוסקוב: נא לא להפריע.

איציק שמולי: – – – כמה חיילים.

זוהיר בהלול: שמולי.

קריאות: – – –

זוהיר בהלול: אני פונה אלייך, הגברת זנדברג – – –

תמר זנדברג: אתה לא רבין, ואף פעם – – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: אתה לא רבין, ואף פעם לא תהיה, אז תשבו קצת בשקט.

מירב בן ארי: – – – סוף-סוף שמאלנים קצת, את יודעת, הוא יכול לשמוע – – –

נחמן שי: הופה, לא להתערב – – –

קריאה: תצייצי בטוויטר את השטויות שלך.

מירב בן ארי: – – –

נחמן שי: זה במשפחה, לא להתערב, זה במשפחה.

קריאות: – – –

נחמן שי: לא להפריע לנו לריב, בבקשה.

טלי פלוסקוב: הכי טוב זה להסתכל מהצד.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב – – –

מירב בן ארי: – – – שנותן לגיטימציה למיידי אבנים, הם הצביעו בעד.

זוהיר בהלול: אני רק רוצה במשפט אחד – זהבה, רק משפט אחד לחברתי זנדברג.

זוהיר בהלול: בעברית אומרים: מה עניין שמיטה להר-סיני.

זוהיר בהלול: מה עניין שמיטה להר-סיני.

קריאות: – – –

אלי בן-דהן: – – –

זוהיר בהלול: דיברתי על – – –

אלי בן-דהן: מה המקור לניב הזה?

זוהיר בהלול: דיברתי על מטמורפוזה שמתחוללת בשפה העברית הודות לזרמים פמיניסטיים, אז מה לטענות ולטרוניות?

זוהיר בהלול: אני לא מבין.

יחיאל חיליק בר: – – – פתאום קופצת, חשוב לה לקפוץ.

יחיאל חיליק בר: עד עכשיו היא צייצה בטוויטר, עכשיו היא גם קופצת כאן.

קריאות: – – –

זוהיר בהלול: לא, לא, לא.

זוהיר בהלול: כבודה – – –

טלי פלוסקוב: השעה, השעה – – –

אלי בן-דהן: זוהיר, מה המקור לניב הזה?

זוהיר בהלול: אני מוחה.

זוהיר בהלול: אני מוחה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אפשר להיות ציוני ופטריוטי – – –

זוהיר בהלול: חיליק.

זוהיר בהלול: חיליק.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: לא יעזור לכם – – –

זוהיר בהלול: חיליק.

יחיאל חיליק בר: ציונות זו לא מילה גסה ופטריוטיות זו לא מילה גסה – – –

זוהיר בהלול: ידידי חיליק בר.

קריאות: – – –

זוהיר בהלול: אתם גוזלים מזמני, חברים.

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: זה לא הופך אותך לרבין, ואותך זה לא הופך לעמר בר-לב.

תמר זנדברג: תירגעו.

זוהיר בהלול: חברת הכנסת זנדברג, אולי לא אסכים – – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: תנופפו בידיים, זה לא יעזור לכם.

זוהיר בהלול: חברת הכנסת זנדברג, אולי לא אסכים – –

איציק שמולי: – – –

תמר זנדברג: תנופף בידיים עד מחר.

זוהיר בהלול: – – אולי לא אסכים להערה שלך.

יחיאל חיליק בר: – – –

זוהיר בהלול: חיליק, חיליק, תן לי את הכבוד.

זוהיר בהלול: חיליק.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: אז מה אם אתה לא אומר מה לעשות.

יחיאל חיליק בר: – – –

זוהיר בהלול: חיליק בר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בר.

תמר זנדברג: תנופף בידיים עד מחר – – – יש לך פריימריז.

תמר זנדברג: איציק שמולי, זה – – –

קריאות: – – –

זוהיר בהלול: חברים, חשבתי שאני אתפלמס – שמולי – – –

קריאות: – – –

נחמן שי: הזמן.

נחמן שי: הזמן.

נחמן שי: חבר'ה, מה ההצגה הזאת?

טלי פלוסקוב: אתה צריך להרגיע את הבית.

זוהיר בהלול: שמולי.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, זהו.

טלי פלוסקוב: סיימנו.

נחמן שי: די.

נחמן שי: די.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תנו בבקשה לחבר הכנסת בהלול להמשיך.

נחמן שי: די.

נחמן שי: די.

נחמן שי: אתם לא רואים מה – – –

זוהיר בהלול: חשבתי – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, תודה רבה לך.

זוהיר בהלול: שמולי.

זוהיר בהלול: שמולי.

נחמן שי: אני עוזר לך.

טלי פלוסקוב: סיימנו.

זוהיר בהלול: חבר'ה, חשבתי לתומי, מרגלית, שאני אתפלמס דווקא עם האגף הזה, ומצאתי את עצמי לפתע פתאום מתפלמס דווקא עם המחנה שלי.

זוהיר בהלול: אבל להתפלמס עם המחנה שלי זה בריא, מכיוון שזה אומר שאנחנו קבוצה פלורליסטית, רבגונית.

זוהיר בהלול: ולכן, אני אומר לך כך, זנדברג: ייתכן שאני לא אסכים להערתך, אבל אני אלחם כדי שתאמרי אותה.

קריאות: כל הכבוד.

זוהיר בהלול: זהו, אז בואו נמשיך.

זוהיר בהלול: אני מודה לך, גברתי שרת המשפטים – חברים, תנו לי לסיים משפט.

זוהיר בהלול: אני מודה לך, גברתי שרת המשפטים, על עמדה ערכית נכונה ונבונה.

זוהיר בהלול: יש בעבירות מין שכאלה בוודאי פגיעה אנושה בנשים נפגעות עבירות מין, ולכן סעד בסיוע משפטי לקורבנות הללו זה סעד נדרש.

זוהיר בהלול: אבל אני רוצה לנצל את הדקתיים שנשארו לטובתי דווקא כדי לומר לכם שעקבתי בעניין רב אחר הקרע שנוצר בעם דרך האספקלריה של הכנסת.

זוהיר בהלול: מה שקורה בכנסת זה משהו מדהים.

זוהיר בהלול: אם מישהו קורא למאבק בלתי מזוין, אז הוא נחשב לעבריין, ואם מישהו מדבר על רצח, אז הוא בעצם "מיינסטרימי".

זוהיר בהלול: זה תיאטרון אבסורד, בלתי מובן בעליל.

זוהיר בהלול: אני אומר לכם, אני באופן אישי חושב שלגיטימי מאוד שעם ייאבק כנגד הכיבוש, אבל לגיטימי עוד יותר שהוא יאמץ את הקודים הלא-מזוינים במאבק שלו.

זוהיר בהלול: אין בעולם יותר כוח מאשר בכוח בלתי מזוין – ראו ערך מאבקו האדיר והכביר של גנדי, שהצליח להקיא את המנדט הבריטי מתת-היבשת ההודית באמצעים בלתי מזוינים.

זוהיר בהלול: ולכן, אני קורא באופן דו-זרועי לעשות את שני הדברים הללו: לסיים את הכיבוש, ואם לא, אז לאפשר לפלסטינים להיאבק באופן לא מזוין, וכך נגיע אולי לפשרה היסטורית וחשובה.

זוהיר בהלול: ומילה אחרונה, שדווקא מיועדת לשר האוצר, שאיננו כאן, ולכן אני כמובן בכבוד רב אדבר אתך, שרת המשפטים, ואתך, יריב לוין, גם כן שר לגיטימי בממשלת ישראל.

זוהיר בהלול: המוסלמים חגגו את חגם בשלושה ימים מדהימים.

זוהיר בהלול: המוסלמים, שהם בוודאי הרוב בקרב הערבים במדינה – אני לא אוהב לדבר במושגים של כתות ושל דתות ושל קהילות ושל עדות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

זוהיר בהלול: אבל בכל אופן זה היה חגם של המוסלמים.

זוהיר בהלול: הם יצאו למרחבי המדינה, הם פקדו את אתרי התיירות, לונה-פארקים, הכינרת, שמורות, ערים, ים, יבשה, טבע וחי, קנו מכל מנעמי החיים ושמחו וענגו.

זוהיר בהלול: זה רק מוכיח שהערבים במדינת ישראל אינם מחרחרי דם – רוצים לחיות בשלום.

זוהיר בהלול: תנו להם לחיות בצלם האל, שפרו את רווחתם הכלכלית והחברתית, ותקבלו עם שרוצה להשתלב בחיי המדינה.

זוהיר בהלול: השאלה היא אם הושטת היד של המיעוט הערבי אליכם מקבלת כנגד הושטת יד של היהודים כלפי הערבים.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת בהלול.

טלי פלוסקוב: הוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק היא ועדת החוקה, חוק ומשפט.

עיסאווי פריג': רפורמות.

עיסאווי פריג': לוועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: השאלה היא אם מודיעים לאיזה ועדה.

זהבה גלאון: לא, לא משנה – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה, נא להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 14) (סיוע משפטי לנפגעי עבירות מין בהליכים לפי חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 40 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

זהבה גלאון: – – –

טלי פלוסקוב: לא שמעתי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת גלאון, את רוצה שאני אוסיף למצביעים?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: נא להוסיף לפרוטוקול את זהבה גלאון מצביעה בעד.

טלי פלוסקוב: הוועדה המוסמכת היא ועדת החוקה, חוק ומשפט.

טלי פלוסקוב: אין מתנגדים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לנושא הבא: בקשת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2 והוראת שעה), התשע"ה–2015.

טלי פלוסקוב: יציג את הבקשה חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בשם יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה לפיצול הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2 והוראת שעה), התשע"ה–2015, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עוסקת בשתי סוגיות עיקריות: הסוגיה הראשונה – – –

זוהיר בהלול: – – –

בצלאל סמוטריץ': בשעה כזאת?

בצלאל סמוטריץ': זוהיר, איך כמוך.

בצלאל סמוטריץ': אגיד את זה בעל-פה, אתה יודע מה?

בצלאל סמוטריץ': לא אקרא מתוך הכתב.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק מלכתחילה כורכת שתי סוגיות: הראשונה נוגעת להארכת הוראת השעה העוסקת במערך השיטור העירוני ובסמכויות הפקחים – כידוע, פיילוט שעובד בשנים האחרונות מכוח הוראת שעה.

בצלאל סמוטריץ': מכאן, נוכח הדחיפות שבאישור הארכת תוקפה של הוראת השעה, שפוקע ביום ט"ו באב התשע"ה, 31 ביולי 2015 – קרי, בסוף החודש הלועזי הזה – סיימה הוועדה את דיוניה בסעיפים העוסקים בסוגיה זו, והם יונחו על שולחן הכנסת בימים הקרובים לקריאה השנייה והשלישית – שוב, כדי שנוכל להאריך את תוקפה של הוראת השעה לפני שהוא פג, והפיילוט הזה יוכל להמשיך.

בצלאל סמוטריץ': יחד עם זה, בהצעת החוק הזאת כרוך נושא נוסף שהוועדה חושבת שיש לדון בו בכובד ראש, והוא מתן סמכויות עיכוב, תוך שימוש בכוח סביר, לפקחי הרשויות המקומיות בעבירות על חוקי העזר.

בצלאל סמוטריץ': כאן יש הסדר שהתבקש על-ידי הרשויות המקומיות, שטענו שאין להן מספיק יכולת לאכוף את חוקי העזר העירוניים, ואת הנושא הזה הוועדה סברה שיש ללבן באופן מעמיק יותר.

בצלאל סמוטריץ': בסוף הולכים לתת כאן סמכויות עיכוב לאנשים שהם לא שוטרים, יש כאן פגיעה בזכויות אדם, ואת הסוגיה הזאת צריך לבחון יותר לעומק.

בצלאל סמוטריץ': לכן הוועדה מבקשת לפצל את שני החלקים הללו לשתי הצעות חוק נפרדות, מה שיאפשר לה להמשיך ולדון בסוגיית מתן הסמכות לפקחים, סמכויות המעצר לפקחים, בנפרד.

בצלאל סמוטריץ': לפיכך, מוצע לפצל את הצעת החוק להצעות חוק נפרדות באופן שבו סעיפים – חבר הכנסת מרגלית, תעקוב עכשיו, אני קורא לאט את הסעיפים כדי שלא תתבלבל – סעיפים 3, 4, 11, 15 ו-17 להצעת החוק, שעניינם סמכויות פקחי הרשויות המקומיות, יידונו כהצעת חוק נפרדת, שתובא לאישור הכנסת במועד מאוחר יותר.

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, נא לדעת שהצעה זו התקבלה פה-אחד בוועדה, והייתה מקובלת גם על המשרד לביטחון הפנים.

בצלאל סמוטריץ': לכן אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת הוועדה בהתאם לסעיף 84(ב) לתקנון הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על אישור ההודעה של הוועדה.

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה – 29 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2 והוראת שעה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 29 בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים.

טלי פלוסקוב: ההודעה של הוועדה התקבלה.

טלי פלוסקוב: שני חברי כנסת, מירב בן ארי ורועי פולקמן, מבקשים להוסיף אותם לפרוטוקול כמצביעים בעד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: ["דברי הכנסת" ה-19, מס' כ/549, מושב שני, חוב' ל"ד, עמ' 11786.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לסעיף הבא: הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 6) (חניה באזור המיועד לפריקה ולטעינה), התשע"ד–2014.

טלי פלוסקוב: ימסור את ההודעה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אלי אלאלוף: תודה, תודה ליושבת-ראש, כנסת נכבדה, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ"ו בתמוז תשע"ה, 13 ביולי 2015, להודיע לכנסת על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 6) (חניה באזור המיועד לפריקה ולטעינה), התשע"ד–2014, שהגישו חברי הכנסת קארין אלהרר, מיקי רוזנטל, עפר שלח, אברהם מיכאלי, יפעת קריב, דב חנין, איציק שמולי ודוד רותם, זיכרונו לברכה.

אלי אלאלוף: הצעת החוק מתירה לנכה להחנות את רכבו הנושא תו חניה באזור המיועד לפריקה וטעינה מהשעה 10:00 עד השעה 06:00 למחרת – בעצם משאירים את החניה לפריקה ולטעינה רק לארבע שעות – זאת במטרה להקל את ניידותם של הנכים ולהוסיף מקומות חניה שבהם הם רשאים לחנות.

אלי אלאלוף: אני פונה לחברי חברי הכנסת לאשר את בקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ולהחיל דין רציפות על הצעת חוק זאת.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: זה לא דורש הצבעה.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: אין כאן הצבעה.

טלי פלוסקוב: הנושא יחזור להצבעה לאחר 14 יום.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 23) (עונשין, עיצום כספי וסמכויות פיקוח), התשע"ה–2014;

טלי פלוסקוב: הצעת חוק תחבורה ציבורית (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013;

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 9), התשע"ד–2014;

טלי פלוסקוב: הצעת חוק להסדרת הצבה של כוורות וייצור דבש, התשע"ד–2014 [מס' מ/891, מ/769, מ/771, מ/791, מ/868, מ/888 ומ/859; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 1528.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לסעיף הבא: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק.

טלי פלוסקוב: ההודעה נמסרה ביום 29 ביוני 2015.

טלי פלוסקוב: הנמקת הערעורים של סיעות המחנה הציוני, הרשימה המשותפת ומרצ – אין כאן ערעורים, לא מסרו דוברים.

טלי פלוסקוב: יש פה הצבעות על כל סעיף בנפרד, אין ערעורים.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו עוברים להצבעות, רבותי.

טלי פלוסקוב: נא לשבת, חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי שיצביע בעד הוא בעד החלת דין רציפות; מי שנגד – הוא כמובן מתנגד.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 23) (עונשין, עיצום כספי וסמכויות פיקוח), התשע"ה–2014, מס' 891.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 17 בעד הודעת הממשלה – 29 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 23) (עונשין, עיצום כספי וסמכויות פיקוח), התשע"ה–2014, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 29 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הוחל דין רציפות על הצעת החוק, והיא חוזרת לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

איילת נחמיאס ורבין: אפשר להוסיף את קולי?

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין מבקשת להצטרף להצבעה כתומכת, בעד, לפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: ההצבעה הבאה היא הצעת חוק רישוי שירותים לרכב, התשע"ג–2013, מ/769.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: נא להצביע – מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 18 בעד הודעת הממשלה – 31 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק רישוי שירותים לרכב, התשע"ג–2013, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 31 חברים בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה – להכנה.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק תחבורה ציבורית (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013 – חברים, אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 19 בעד הודעת הממשלה – 31 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק תחבורה ציבורית (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 31 בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 8), התשע"ג–2013 – חברים, אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 20 בעד הודעת הממשלה – 31 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 8), התשע"ג–2013, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 31 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה.

טלי פלוסקוב: ההצבעה הבאה: הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 9), התשע"ג–2013.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להצביע – מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 21 בעד הודעת הממשלה – 32 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 9), התשע"ג–2013, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 32 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הניקוז וההגנה מפני שיטפונות (תיקון מס' 7), התשע"ד–2014 – מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 22 בעד הודעת הממשלה – 31 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הניקוז וההגנה מפני שיטפונות (תיקון מס' 7), התשע"ד–2014, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 31 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה.

ענת ברקו: ההצבעה שלי לא נקלטה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו מבקשת להוסיף את ההצבעה שלה בעד, לפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק להסדרת הצבה של כוורות וייצור דבש, התשע"ד–2014 – חברי הכנסת, אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 23 בעד הודעת הממשלה – 32 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק להסדרת הצבה של כוורות וייצור דבש, התשע"ד–2014, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 32 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים לשאילתות.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את השר יריב לוין לעלות לדוכן ואת חבר הכנסת יחיאל חיליק בר לשאול את השאילתה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר, איפה אתה?

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, בנוגע לעמותת ער"ן – בליל 22 באפריל פנה חולה סוכרת למוקד ער"ן ממספר חסום ואיים בהתאבדות.

יחיאל חיליק בר: אי-יכולת זיהוי מספר הפונה בזמן אמת עלולה למנוע סגירת מעגל והצלת חיים.

יחיאל חיליק בר: ברצוני לשאול: 1.

יחיאל חיליק בר: האם ידוע מה עלה בגורל הפונה?

יחיאל חיליק בר: 2.

יחיאל חיליק בר: אם כן – מה ייעשה למניעת מקרים שכאלו בעתיד?

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יריב לוין: תודה לחבר הכנסת בר על השאילתה.

יריב לוין: מובן שלא יהיה נכון להתייחס למקרה ספציפי, בוודאי לא מעל הדוכן.

יריב לוין: אני אוכל לומר כך: עמותת ער"ן כאן פנתה למשרד התקשורת בבקשה לסייע ביצירת איזה מנגנון שיחשוף את מספרי הטלפון הבלתי-מזוהים, השיחות החסומות שמגיעות אליה, כדי לאפשר איתור מהיר של מתקשרים אובדניים.

יריב לוין: המשרד אכן פועל כדי לנסות לקדם את הטיפול בנושא, מתוך הבנה, כמובן, של החשיבות שלו, תוך שיתוף פעולה עם הגורמים הרלוונטיים, הן במשרד המשפטים והן במשטרה.

יריב לוין: ראוי לציין כי מספרי טלפון בלתי מזוהים נחשפים היום למוקדי החירום הממשלתיים בלבד: משטרת ישראל, מד"א ומכבי-אש.

יריב לוין: מובן שהסדרת הנושא, כאשר מדובר בגורם פרטי או בעמותה פרטית, היא עניין הרבה יותר מורכב.

יריב לוין: היא כרוכה בקשיים שונים, החל בשאלה למה לגורם כזה ולא לגורם אחר וכלה בצורך להבטיח שמירה והגנה נאותה על פרטיות הפונים.

יריב לוין: צריך להבין שכאשר אדם מתקשר ממספר חסוי, באיזה מקום בהחלט אפשר להניח שהוא עושה זאת מתוך ידיעה שהוא איננו חשוף לכך שהוא יתגלה, ויש כאן שאלה קשה מאוד איפה הגבול הנכון שבו אפשר להתערב.

יריב לוין: בכל אופן, הנושא עדיין מצוי בבחינה, מתוך רצון לגבש הסדר מתאים, אבל הדבר הזה עדיין לא סוכם עם משרד המשפטים והמשטרה, והוא לא סוכם משום שהוא אכן מעורר קשיים לא מעטים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת חיליק בר, שאלה נוספת.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, השירות הזה, אתה אמרת בעצמך, מתאפשר למשרדים ממשלתיים – מד"א, משטרה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו יודעים שעמותת ער"ן היא עמותה שהמדינה מודה שהיא לא יודעת לתת את השירות שלה, וגם מתקצבת אותה.

יחיאל חיליק בר: אז השאלה היא למה אי-אפשר לקדם נוהל כלשהו, הצעת חוק, שמרשה, למשל, רק למנהל משמרת או רק לאנשים מוסמכים לראות את המספר החסום.

יחיאל חיליק בר: בכנסת התשע-עשרה היה מתווה, ומשרד התקשורת היה מוכן לקדם הצעת חוק דומה, והשאלה שלי היא אם משרד התקשורת מתכוון לקדם את זה גם בכנסת הזאת.

יחיאל חיליק בר: יש בעיה אמיתית, אדוני השר, כשיש שתי שיחות שמגיעות ממספר חסום.

יחיאל חיליק בר: זו התנגשות בין זכות לפרטיות, שאנחנו מבינים, לבין הצלת חיים, והייתי מעוניין לדעת אם הם באמת מתכוונים לעשות צעד כלשהו לקראת מתן סיוע לער"ן בסיפור הזה – וזה לא מפני שזה ער"ן, זה מפני שהצלת חיים היא פה במוקד.

יריב לוין: אמרתי ואני חוזר: הנושא נמצא בבחינה.

יריב לוין: אני לא חושב שאפשר לעשות הסדר ספציפי לעמותה אחת מסוימת, כי יש הרבה מאוד עמותות שעוסקות בהצלת נפשות בתחומים כאלה ואחרים.

יריב לוין: אין ספק, אני אומר שוב: הנושא הוא נושא מורכב.

יריב לוין: הוא נבחן, הוא נבדק.

יריב לוין: האם בסוף ההחלטה תהיה ללכת לאיזה פתרון ולאיזו הסדרה – הדבר הזה תלוי בעיקר בזה שיימצא מנגנון מתאים שימנע מצד אחד מצב שזה יהיה פרוץ לכל רוח, שעמותות רבות תבואנה בשעריו, ומצד שני, זה מחייב מנגנון גם בתוך העמותה – הלוא בסוף זה גורם פרטי, שאתה לא יודע מי נחשף שם למידע ואיזה שימוש נעשה אחר כך נעשה במידע הזה וכן הלאה – ויצירת מערכת שתבטיח את זה שהדבר הזה נשאר שם ומגיע רק לגורמים המקצועיים.

יריב לוין: זה דבר לא פשוט כשבסוף זה נעשה בתוך חצר פרטית של גורם.

יריב לוין: ואני אומר: הנושא הזה נבדק ונבחן.

יריב לוין: לומר לך מה יהיו התוצאות – אני עוד לא יודע.

יריב לוין: אני רק אומר: ההצדקה מובנת; הקשיים, נדמה לי, גם הם מאוד מובנים.

יריב לוין: אם אפשר יהיה בסוף לגשר עליהם כדי להגיע לפתרון שיהיה מניח את הדעת – הנושא הזה עדיין בבדיקה, ואני מקווה שאכן יימצא לו פתרון הולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, כבוד השר.

טלי פלוסקוב: סיימנו, אני מבינה.

טלי פלוסקוב: תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ה' באב תשע"ה, 21 ביולי 2015, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.