ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 32, 2015-07-07 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, כ' בתמוז תשע"ה, 7 ביולי 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – דוח שנתי 41 של נציב תלונות הציבור.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, התשע"ה–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם ועדת הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 47 – הוראת שעה) (יושב-ראש הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון), התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת – נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מכולם, מאלה שרוצים להשתתף ודאי, להצביע לצורך ההרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הופעלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני בינתיים מזמין את חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני – לפתוח את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר, שיהיה הדובר השני.

יולי יואל אדלשטיין: כולם רשומים, תכף יגישו לי.

יולי יואל אדלשטיין: אתם רוצים להתחלף?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רוצה להתערב בענייני הסיעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נוסיף את עליזה לביא.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אתמול התפרסמה כתבה באחד העיתונים על מעורבות צעירים בתאונות דרכים.

חמד עמאר: מהנתונים של עמותת "אור ירוק" מתברר כי בשנת 2014 היו 2,529 צעירים מעורבים בתאונות דרכים, מתוכם 108 נפגעו באורח קשה ו-32 נהרגו.

חמד עמאר: אלה נתונים מאוד מאוד קשים.

חמד עמאר: הצעירים, המעורבות שלהם בתאונות דרכים במדינת ישראל גבוהה מאוד.

חמד עמאר: אחד המאפיינים הוא שתיית אלכוהול לפני הנהיגה.

חמד עמאר: בשנת 2010 חוקקתי חוק אפס אלכוהול לפני נהיגה.

חמד עמאר: אחרי ששותים לא נוהגים.

חמד עמאר: מתברר מהכתבה שעד – – –

מירב בן ארי: אם שותים לא נוהגים.

חמד עמאר: אם שותים לא נוהגים.

חמד עמאר: אסור לשתות אלכוהול ולעלות על ההגה.

חמד עמאר: החוק היה ברור: אפס אלכוהול לנהגים צעירים.

חמד עמאר: מתברר שעד עכשיו אין אכיפה בנושא, לא הייתה אכיפה עד עכשיו.

חמד עמאר: אחת הסיבות, לטענת המשטרה, היא שאין תקציבים.

חמד עמאר: במקום שהתקציב לנושא של משטרת התנועה יהיה 160 מיליון שקלים, הוא היה 32 מיליון שקלים.

חמד עמאר: לכן אני קורא קודם כול לשר לביטחון פנים להזרים את התקציבים הדרושים, ושנית – שהמשטרה תתחיל לאכוף את החוק.

חמד עמאר: תפקידנו כמחוקקים לחוקק את החוקים, וזה חוק טוב, אבל תפקידה של המשטרה הוא לבצע ולאכוף את החוק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש.

טלב אבו עראר: הגשתי בקשה להצעה לדיון מהיר בנושא: ערבים מתים פי-1.6 יותר מיהודים משבץ מוחי.

טלב אבו עראר: לצערי זה לא התקבל, משום מה – אני לא יודע, דבר כל כך חשוב.

טלב אבו עראר: מדובר כאן בחיי אדם, בתמותה.

טלב אבו עראר: כך עולה מנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

טלב אבו עראר: זה הנתון החמור, המדאיג.

טלב אבו עראר: למרות זאת, המודעות לגורמי הסיכון למחלה, לדרכי המניעה ולשמירה על אורח חיים בריא – הם אינם מבוצעים בחברה הערבית.

טלב אבו עראר: ומשרד הבריאות – נדמה לי שבנושא זה מתחייב, מתבקש להכין תוכנית, להקצות תקציבים, כדי להחדיר שם את המודעות למחלה הזאת.

טלב אבו עראר: יש עמותה בשם "נאמן" לנפגעי שבץ מוחי.

טלב אבו עראר: היא מתכוונת להיכנס למגזר הערבי אחרי תום הרמדאן.

טלב אבו עראר: אנחנו מבקשים באמת שמשרד הבריאות ייכנס עמוק לאוכלוסייה הערבית בטיפול בשבץ המוחי, ההולך וגובה חיי אדם.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – חבר הכנסת איימן עודה.

מירב בן ארי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, היום ציינה הכנסת את יום "צוק איתן".

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד תודה לחברי חיים ילין ולחבר הכנסת מוטי יוגב על הארגון ועל ציון היום החשוב הזה.

מירב בן ארי: אני אמשיך את הקו שאני מדברת עליו בכלל בחודש האחרון, וזה על הפצועים של "צוק איתן".

מירב בן ארי: אני רוצה לדבר על אוהד בן-ישי, שהיה אתמול בטקס המרכזי של "צוק איתן".

מירב בן ארי: אוהד הוא בן 20, הוא גר ברחובות, והוא הפצוע הקשה ביותר במבצע "צוק איתן".

מירב בן ארי: אוהד היה בכוח מיחידת אגוז שנלחם בשכונת שג'אעיה.

מירב בן ארי: בקרב הזה נהרגו 13 לוחמים של חטיבת גולני.

מירב בן ארי: אוהד נפצע קשה, והוא משותק בחצי מגופו.

מירב בן ארי: הוא לא מדבר, אבל הוא מבין.

מירב בן ארי: הרסיסים שפגעו בו פגעו בעיקר בראשו, אך שיתקו את רוב גופו.

מירב בן ארי: אוהד – כמובן, לא נתנו לו שום סיכוי, אבל היום הוא כבר לומד.

מירב בן ארי: אתמול הוא הגיע לטקס בכיסא גלגלים, ויש שיפור רב במצבו.

מירב בן ארי: אני מאחלת לו איחולי החלמה מהירה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשבוע שעבר מונה בנצי סאו לממלא-מקום המפכ"ל.

איימן עודה: האמת, וצריך להגיד את האמת, שהוא לא ביצע עבירה כמו עישון מריחואנה ברחוב שינקין לפני 20 שנה, או למשל נהיגה ללא רישיון, או כל עבירה שתמנע ממנו להגיע למעמד הזה.

איימן עודה: הוא רק היה אחראי ליחידה שרצחה שלושה ערבים באוקטובר 2000.

איימן עודה: אנחנו מכבדים את החללים שלנו.

איימן עודה: לכל אחד מהם יש שם, לכן אני אזכיר את השמות שלהם: ראמי ג'רה מג'ת; מוחמד ג'בארין ומוסלח אבו ג'ראד מאום-אלפחם, אחמד ג'בארין ממועאוויה; ויסאם יזבק, עומר עכאווי ואיאד לואבנה מנצרת; מוחמד ח'מאיסה מכפר-כנא; ראמז בושנאק מכפר-מנדא; וליד אבו סאלח ועימאד גנאים מסח'נין; עלאא נסאר ואסיל עאסלה מעראבה.

איימן עודה: אלה הם 13 החללים שנפלו באוקטובר 2000.

איימן עודה: מינוי בנצי סאו לממלא-מקום המפכ"ל – כלומר, רישיון להריגת ערבים.

איימן עודה: אפשר להרוג ערבים ואפשר להמשיך בתפקידים.

איימן עודה: אנחנו ניאבק נגד המינוי הזה.

איימן עודה: אני מבקש מחברי הכנסת שינקטו עמדה ברורה.

איימן עודה: אנחנו נפנה לערכאות, וגם – מאבק עממי.

איימן עודה: אנחנו לא ניתן לדבר הזה להתרחש.

איימן עודה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – את חברת הכנסת זהבה גלאון.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כפי שידוע לכולם, היום מציינים שנה ל"צוק איתן".

איתן ברושי: רציתי לומר משהו על התנועה הקיבוצית ב"צוק איתן", ועוד ידברו על כך ודאי גם אחרים.

איתן ברושי: 50 קיבוצים נמצאים בטווח 40 קילומטר, מתוכם 30 סמוכי-גדר, בטווח של עד 7 ק"מ.

איתן ברושי: 3,100 פצמ"רים ורקטות נפלו במרחבי וביישובי המועצות אשכול, שער-הנגב, חוף-אשקלון ושדות-נגב.

איתן ברושי: 74 חללים נפלו ב"צוק איתן", מתוכם שמונה חיילים ושני אזרחים מהתנועה הקיבוצית.

איתן ברושי: מתוך כלל הפצועים, 32 הם חברי התנועה הקיבוצית – 26 חיילים ושישה אזרחים.

איתן ברושי: אבל לא רק בחזית פעלו, פעלו בכלל הקיבוצים, גם בעורף.

איתן ברושי: במשך 52 ימים התארחו תושבי העוטף בלמעלה מ-120 קיבוצים.

איתן ברושי: בסך הכול הפקנו למעלה מ-23,000 אירוחים של משפחות וכ-67,000 אירוחים של בני-נוער.

איתן ברושי: רק בשבת 23 באוגוסט, לאחר שישה שבועות, משרד הביטחון הכיר בצורך לאפשר את יציאת התושבים מטווח הסכנה.

איתן ברושי: מעבר לדברים שנאמרו היום בוועדות, חשוב שמליאת הכנסת תעקוב אחרי ביצוע החלטות הממשלה בכל מה שקשור בעוטף-עזה, בחברים וביישובים, כדי שנהיה שם יותר חזקים, כדי שנהיה שם יותר גדולים ויותר מוכנים לכל מבחן.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת סופה לנדבר.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

זהבה גלאון: אני רוצה לדווח על הישג ממש מלפני כמה שעות.

זהבה גלאון: לפני כשבוע יזמתי דיון בוועדת החינוך של הכנסת, ולשבחו של היושב-ראש מרגי, פנינו ביחד בעקבות הדיון כדי לסייע – לגבי הסייעות הרפואיות, לסייע לגבי מעמדן, תנאי העסקה שלהן.

זהבה גלאון: נודע לנו שעומדים לפטר אותן עכשיו בקיץ, עם תחילת החופש הגדול, והן תישארנה ללא עבודה בחודשיים הקרובים.

זהבה גלאון: המאבק בעניינן של הסייעות הרפואיות הוא חלק ממאבק גדול יותר שאני מנהלת כאן לגבי ביטחון תעסוקתי, רצף פנסיה וזכויות והעסקה של 12 חודשים של סייעות בכלל.

זהבה גלאון: היום הודיעה לנו ההסתדרות, בעקבות פנייתי ליושב-ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן, שהסייעות לא תפוטרנה בקיץ.

זהבה גלאון: הן לא תפוטרנה כבר הקיץ, הן תעבודנה 12 חודשים, ושכרן יועלה ב-10%.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה מכבד אותן, מכבד את מעמדן.

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד בהזדמנות הזאת תודה על שילוב כוחות ושיתוף פעולה ליו"ר ועדת החינוך וליו"ר ההסתדרות.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון, ויישר כוח לוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת סופה לנדבר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי חברת הכנסת לנדבר – חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר דווקא על הזוועה של הכנסת, של הקואליציה – בעד הנוסח החדש של הגיור.

סופה לנדבר: ולא שאני רוצה לחזור למה שהיה בלילה.

סופה לנדבר: הסיטואציה במדינת ישראל היא ש-300,000 איש הגיעו למדינת ישראל וצריכים לעבור גיור, או רוצים לעבור גיור, ולא מסוגלים לעבור גיור – זה דורש מכנסת ישראל התייחסות אחרת.

סופה לנדבר: אני בהחלט נגד זה שממשלה אחת מאשרת חוק אחד וממשלה אחרת, שבאה אחריה, מבטלת את החוק ועושה נוסחה חדשה.

סופה לנדבר: אבל אני – כמו כל חברי הכנסת, אני מאמינה – קיבלתי ביום הזה המון טלפונים מאנשים שחיו כאן במדינת ישראל עם רצון להתגייר, עם רצון ותקווה לחיים אחרים, ואיבדו את התקווה.

סופה לנדבר: אני חושבת שבכנסת הזאת אנחנו כולנו – וזה לא משנה קואליציה או אופוזיציה – צריכים להילחם בעד הציבור ששלח אותנו ובחר בנו ותולה בנו תקווה.

סופה לנדבר: אני מאמינה שגיור צריך להיות בידיים, בחיבוק, באהבה, בהערכה, כדי להקל על האנשים, ולא לעשות את החיים כל כך קשים.

סופה לנדבר: הם קשים בלעדינו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך.

מכלוף מיקי זוהר: היום השתתפתי – וגם אני רוצה לשבח את יושב-ראש ועדת החינוך – בישיבת ועדה חשובה על סוגיית האוכלוסייה שומרת המסורת במדינת ישראל: עד כמה היא יכולה להשתלב בתחום הספורט, עד כמה זה מתאפשר לה.

מכלוף מיקי זוהר: אני אומר בכנות, הגיעו כמה ארגוני ספורט וגם כמה גורמים שמחליטים בתחום הספורט, והפלא ופלא, אתה מגלה שבסופו של דבר כמעט 30% ממדינת ישראל שומרים מסורת, וסיכוייהם להשתלב בתחום הספורט במדינת ישראל קלושים, מאחר שרוב התחרויות שארגוני הספורט רוצים לקיים נעשות דווקא ביום שבת, למרות שאוכלוסייה דתית שלא רוצה לחלל את השבת לא רשאית לעשות את זה.

מכלוף מיקי זוהר: אבל נאמר שם דבר אחד גדול שרציתי לצטט פה בכנסת המכובדת שלנו.

מכלוף מיקי זוהר: היה שם בחור שהיה קלע.

מכלוף מיקי זוהר: הוא רצה להשתתף בתחרות קליעה, ולא אפשרו לו להשתתף בתחרות הקליעה מאחר שקיימו אותה בשבת והאיש שומר מצוות.

מכלוף מיקי זוהר: הוא אמר דבר מעניין.

מכלוף מיקי זוהר: הוא אמר שלפני 30 שנה בדיוק, או בערך, היה מצב בצה"ל שלא רצו לקבל אנשים דתיים ליחידות קרביות.

מכלוף מיקי זוהר: אמרו: רגע, אנחנו רוצים להתאמן בשבת, אנחנו רוצים לעסוק ביום השבת בתחומי הלחימה.

מכלוף מיקי זוהר: עדיף שאנשים ששומרים שבת לא ישתלבו ביחידות קרביות.

מכלוף מיקי זוהר: מה קרה מאז?

מכלוף מיקי זוהר: צה"ל הפנים שזו לא דרך והתחיל לגייס כמובן את כולם.

מכלוף מיקי זוהר: נוצר עוד יום חופש ללוחמים שלא שומרים שבת, אבל גילינו שהאנשים ששומרים מסורת במדינת ישראל מביאים חיילים מצוינים לצה"ל.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו רואים אותם היום קרביים וביחידות תורמות.

מכלוף מיקי זוהר: בסופו של דבר, את אותו תהליך אנחנו צריכים לעשות היום גם בספורט.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו צריכים לאפשר לאוכלוסייה דתית להשתלב בתחום הספורט, להוכיח את עצמה.

מכלוף מיקי זוהר: ייתכן שיש שם כישרונות מאוד מאוד גדולים.

מכלוף מיקי זוהר: אני חושב שהדיון היום היה נכון, פורה, ובעזרת השם גם ניישם אותו בהמשך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במלאות שנה למלחמה על עזה, היום ברצוני להעלות סיפור הומניטרי, אם תרצו, או גבורה, אם נדייק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדובר בתחילת המלחמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מטוס קרב הפציץ בית עם גג איסכורית בעיירה קררה בדרום רצועת-עזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתחת להריסות הוציאו את הצעירה חנאן עבד אלע'פור ואת אביה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בהתחלה חשבו שהם נהרגו, כמו כמה מבני משפחתם, אבל חנאן עבד אלע'פור, חזקה, שרדה את הפצצה הזאת, עברה לאוהל זמני, חזרה לביתה ההרוס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חנאן למדה בכיתה י"א אחרי המלחמה, וניגשה לבחינת ה"תאוג'יהי", שזה המקביל לבגרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשבת הרשות הפלסטינית פרסמה את התוצאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתברר שחנאן עבד אלע'פור מצטיינת במגמה מדעית, עם ממוצע של 98.1, והיא הולכת ללמוד רפואה כדי לעזור לבני עמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו עוד הוכחה שהרצון והנחישות יותר חזקים מההפצצות וגם מהמצור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני פונה לחנאן (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: בתי חנאן, בהצלחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה לך על ההתמדה והנחישות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי ייתן ותמשיכי לשרת את בני עמך ומולדתך בעזרת האל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דוקטור, אנו גאים בך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרימי ראשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את דוגמה לנחישות ולהצלחה.)

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

קסניה סבטלובה: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אתמול התרחשו כאן, בין כותלי הבית הזה, הרבה דברים: הרגו את חוק הגיור, וכולנו היינו שותפים לעניין הזה.

קסניה סבטלובה: כמעט חצי מאתנו הצביעו נגד, אבל קרה מה שקרה.

קסניה סבטלובה: דחו גם את מסגרת התקציב לסוף חודש נובמבר, וככה מדינת ישראל תמשיך להתקיים ללא התקציב בינתיים.

קסניה סבטלובה: מחוץ לכותלי הכנסת התקיימה מחאה – מחאה שקטה אבל חשובה מאוד, שלא רבים, לצערי הרב, יצאו מכותלי הבית כדי להשתתף בה, להסתכל ולהזדהות עם אנשים שהגיעו על עגלות נכים כדי למחות על תנאי המחיה הקשים שלהם במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: רבותי, זאת המחאה הכי צודקת בעולם, וראוי היה שכולנו, 120 חברים בבית הזה, נצא ונצעד ביחד עם אותם החברים שהיו מחוץ לכנסת.

קסניה סבטלובה: כ-185,000 נכים במדינת ישראל מתקיימים אך ורק מקצבת נכים.

קסניה סבטלובה: זו בושה וחרפה, זאת תעודת עניות למדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להגיד לכם שקצבת הנכות מסתכמת ב-2,432 שקלים בלבד.

קסניה סבטלובה: הססמה שככה חוזרת על עצמה בזמן האחרון אומרת שנכה הוא אדם שלם; הוא נכה, הוא לא חצי בן-אדם.

קסניה סבטלובה: אז אם הוא אדם שלם, כיצד בן-אדם כזה יכול להתקיים מסכום שהוא כמעט חצי ממשכורת מינימום?

קסניה סבטלובה: אי-אפשר להתקיים בכבוד, ובוודאי בן-אדם נכה, שצריך יותר תשומת לב ויותר תרופות.

קסניה סבטלובה: אז אני קוראת לכולכם לתמוך בהצעת החוק שקוראת להשוות את גובה קצבת הנכות לגובה שכר המינימום.

קסניה סבטלובה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש כסף.

מיקי לוי: גיליתי שיש כסף.

מיקי לוי: תתפלאו לשמוע.

מיקי לוי: בשנה שעברה – 3.4 מיליארד שקל גבייה יותר מהיעד שהציבה לעצמה הממשלה.

מיקי לוי: והשנה הזאת כבר הודיעה החשבת הכללית באוצר – כ-6.3% יותר.

מיקי לוי: זה אומר כ-5 מיליארד שקל באמצע השנה; בסוף השנה – 10 מיליארד שקל יותר מהיעד.

מיקי לוי: ולכן, חברי חברי הכנסת ומכובדי השרים, יש כסף.

מיקי לוי: זה נובע בעיקר מהפעילות שעשינו, עם תוספת של 400 תקנים לרשות המסים, הפעלה של מערך מודיעין וחקירות.

מיקי לוי: אז יש כסף, ולכן צריך לנצל אותו.

מיקי לוי: לעומת הבור התקציבי שהשאירו לנו – וקיבלנו בור של 39 מיליארד שקל – אני רואה להפתעתי שיושב-ראש ועדת הכספים אומר שיש בעיה ובתקציב הנוכחי צריך יהיה להטיל מסים.

מיקי לוי: אז אני לא מבין כבר: אם יש עודף תקציבי של 10 מיליארד שקל וראוי שהשרים החברתיים ינצלו אותו, מה העניין של יושב-ראש הוועדה בעניין הזה?

מיקי לוי: במקום שייקחו את הכסף לקייטנות הקיץ לילדי כיתה ג' וד', להוספת מיטות בבתי-החולים, לבעיית הסרדינים בבתי-הספר, הנה – 8.4 מיליארד שקל בהסכמים קואליציוניים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיקי לוי: אז אני שואל אתכם, חברים, ואני פונה לשר כחלון: אל תיתן לזה לקרות.

מיקי לוי: מכובדי השרים החברתיים, יש כסף.

מיקי לוי: תנצלו אותו עבור המשרדים שלכם למטרות ראויות.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש כסף לערבים, במגזר הערבי?

מיקי לוי: אם אתה רוצה באחוזים, 4.2 קיבלתם – – –

יולי יואל אדלשטיין: גם תשובה צעק: יש גז, יש גז.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים לא ראינו מזה שום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: ככה ה"יש כסף" הזה יהיה אותו הדבר בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים; אייכה?

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הוויכוח והרעש סביב משק הגז, מונופול הגז – לא כולם בחברה הערבית מתעניינים או יודעים.

מסעוד גנאים: הם מתעניינים, אבל לא בפרטים האלה של המונופול, "נובל אנרג'י", "דלק", תשובה.

מסעוד גנאים: אבל הם שואלים שאלות, הרבה שאלות.

מסעוד גנאים: שאלה ראשונה: האם סוף-סוף משאבי המדינה יהיו לכולם, או יישארו באמת סוד ביטחוני השייך לרוב, או רווחיו הם מונופול רק לרוב?

מסעוד גנאים: והם שואלים עוד שאלה: האם באמת משק הגז ייתן גז לשוויון ולצדק החלוקתי או לא?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: אני אשמור את התשובה הצינית על השאלה שלך אצלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי, חברי חברי הכנסת, יום השנה ל"צוק איתן", יום שבו אנחנו עם המשפחות; יום שבו אנחנו מאחלים רפואה שלמה לפצועים שעדיין מנסים לשקם את חייהם ובכלל.

עליזה לביא: אדוני, נושא שאני מלווה מאז "צוק איתן" הוא הנושא של חברות החללים.

עליזה לביא: לטקס בהר-הרצל אתמול, חברות החללים לא הוזמנו.

עליזה לביא: משרד הביטחון לא מזמין את החברות של החללים באופן רשמי לטקס.

עליזה לביא: במהלך המבצע גיליתי שהחברות של החללים – אף אחד לא סופר אותן; לא קצין העיר.

עליזה לביא: גם כשהמשפחה מבקשת לספר, לבשר ברגע הקשה מכול, כשדופקים בדלת, וההורים אומרים שיש חברה – אין חובה של קצין העיר.

עליזה לביא: לאחר הטיפול שלי בוועדות שכינסתי, חברות שהן חיילות – הצבא לקח על עצמו להודיע להן; אבל חברות שהן לא חיילות – עד היום לא הגיעה תשובה ממשרד הביטחון לגבי ההתייחסות אליהן.

עליזה לביא: נושא נוסף, אדוני, שאני רוצה לדבר עליו מכאן הוא כל נושא ההכרה בבנות-זוג.

עליזה לביא: נשים שגרו עם החללים, כלומר עם בני-הזוג שלהן, והייתה הזמנה לחתונה והיה תאריך לחתונה, מוכרות כאלמנות.

עליזה לביא: אבל שתי נשים נשארו אחרי "צוק איתן", למעשה בנות-זוג, שהמדינה, משרד הביטחון, הצבא, לא מכיר בהן.

עליזה לביא: הייתה הזמנה לחתונה, היה תאריך.

עליזה לביא: הדבר היחידי שלא היה – הם לא גרו ביחד.

עליזה לביא: הם לא גרו ביחד מאחר שהן שומרות על אורחות חיים אחרים.

עליזה לביא: ואת זה צריך לבוא ולשנות.

עליזה לביא: פניתי לשר הביטחון שנית.

עליזה לביא: אני מקווה שהצבא – והאמת שזה משרד הביטחון – ייתן את המענה.

עליזה לביא: לא ייתכן שאורחות חיים אחרים, שמירה על תורה ומצוות, הם שיעכבו את השוויון בפני אלה וגם בפני אלה.

עליזה לביא: אז אנחנו צריכים, בראש ובראשונה, לחברות חללים שמבקשות לקבל הזמנה לטקסים הרשמיים – לפחות את זה לקבל.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מודיע שרשימת הדוברים סגורה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו עוד לא מעט דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, היום ציינו בוועדות השונות שנה ל"צוק איתן", ואני רוצה להודות לחברי וחברותי, ובעיקר אולי לחיים ילין, שארגן חלק גדול מהפגישות האלה.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה להגיד משהו לעצמנו שנה אחרי המבצע הזה: בואו נדבר בגדול, כי הרבה מאוד מבעלי העסקים והחקלאים והתעשיינים וראשי המועצות והאנשים שבאמת מטפלים בדרום עומדים ומרגישים שחלק גדול מהפיצוי לא הגיע אליהם.

אראל מרגלית: אז בואו נדבר מלמעלה: במלחמת לבנון השנייה, שארכה 35 יום, מדינת ישראל פיצתה את העסקים במדינת ישראל מקרן הפיצויים בסך הכול ב-3.7 מיליארד שקל, והיא עשתה את זה עד גבול של 80 קילומטר.

אראל מרגלית: ב"צוק איתן", שסירבו לקרוא לו מלחמה, שארך 55 או 51 יום, סך כל הפיצוי היה 1.4 מיליארד; 3.7 מיליארד – 1.4 מיליארד.

אראל מרגלית: אנחנו ישבנו כל הבוקר, ואני חייב לומר שיש לי הערכה רבה לחברי בוועדת הכספים, ובעיקר ליושב-ראש, חבר הכנסת משה גפני, שבאמת היו מוכנים לשמוע סקטור אחרי סקטור, בעלי עסקים אחרי בעלי עסקים.

אראל מרגלית: אבל תראו, אנחנו חייבים להתעורר.

אראל מרגלית: בעלי העסקים קיבלו מענה, אבל בגדול קיבלו את הפיצוי בעיקר על העובדים ועל מס רכוש, ולא קיבלו על המחזור שהלך לאיבוד.

אראל מרגלית: והחקלאים לא קיבלו את הפיצוי כמו שצריך.

אראל מרגלית: וראשי המועצות לא יכולים לבנות מחדש את הדרום.

אראל מרגלית: רבותי, בואו, אנחנו עושים ועדה בכנסת, אנחנו רוצים לשמוע ואנחנו רוצים לתת פיצוי הרבה יותר גדול, כי הקמצנות שלנו תעלה לנו בזה שהכלכלה הישראלית לא תחזור לדרך שהיא חייבת לחזור אליה, בעיקר בדרום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, יוסף שריף הוא עובד בחברת "קוסט", שהיא רשת המזון של "המשביר לצרכן".

אחמד טיבי: ברגע הזה ממש הוא מפגין יחד עם עשרות עובדים מול המפעל בכפר-סבא, שנסגר בהחלטת בית-המשפט בפירוק הליכים.

אחמד טיבי: ואני שואל בשמם של כל העובדים: מה הם אשמים שההנהלה כשלה?

אחמד טיבי: שהבעלים לא ניהלו נכון את המפעל?

אחמד טיבי: אנשים זועקים לעזרה, והוא אומר: לא נשאר לי כסף לקנות אוכל לחג, לעיד אל-פיטר.

אחמד טיבי: המדינה – אם ההנהלה כשלה והבעלים כשלו – חייבת להיכנס בעובי הקורה כדי להגן על העובדים.

אחמד טיבי: אלה המקרים שהמדינה צריכה להתערב בהם.

אחמד טיבי: דנו במקרים דומים בוועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: זה הזמן להתערב, להגן על העובדים, על המשפחות שלהם ועל הכבוד האנושי של מי שעבדו במסירות כדי להביא מזון ומשכורת בסוף החודש הביתה.

אחמד טיבי: הפקרת העובדים האלה על-ידי המדינה היא פגיעה בזכות יסוד.

אחמד טיבי: נא לעמוד לצד העובדים במפעל הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת אורן חזן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אמשיך דברים שאמרה חברתי מירב בן ארי.

נחמן שי: זה היה באחד הימים הראשונים של המערכה.

נחמן שי: הגענו לביקור בבאר-שבע, בבית-החולים סורוקה, ועברנו במחלקות, ואז שמענו על פצוע קשה ביותר ששוכב שם בפנים.

נחמן שי: המשפחה הייתה בחוץ, כמו שהמשפחות עומדות בדרך כלל, המומות וכואבות.

נחמן שי: ואז, לפני שיצאנו ניגש אלי סבו של אוהד ואמר: הם לא ייקחו אותו מאתנו, נכון?

נחמן שי: ולא ידעתי מה להשיב לו אז, ואני לא יודע מה להשיב לו גם היום.

נחמן שי: אבל ראיתי אתמול את אוהד בעגלה, בכיסא, ניגש.

נחמן שי: אינני יודע מה מצבו הרפואי – שמעתי עכשיו ממירב – אבל אני אומר לעצמי שאם הוא עשה את הדרך מאז אל המקום שהוא בו היום, הוא יוכל לעשות גם את הדרך הלאה.

נחמן שי: היה שם פצוע קשה נוסף, סגן-אלוף, וראינו לא רק את פלאי הרפואה – את פלאי הרפואה כולנו יודעים – אלא את הרצון האנושי החזק כל כך לשרוד ואת החברה התומכת.

נחמן שי: זה מתחיל באמת במשפחה, זה הולך דרך צוותים רפואיים יוצאים מן הכלל שיש בבתי-החולים, וזה גם הולך לחברה הישראלית בכלל, שחייבת לתמוך.

נחמן שי: אני אומר את זה כי היום קיבלנו פה בכנסת דוח שרחוק מלעודד, על כך שפצועים רבים מאלה שנפצעו במבצע "צוק איתן" חשים תחושה קשה של תסכול, שהעניינים שלהם אינם מטופלים, שטרם ניתנו להם אחוזי הנכות וההגדרות הרפואיות המדויקות, שהם עדיין לא חזרו לתפקוד, שהמשפחות שלהם נפגעו קשות מבחינה כלכלית.

נחמן שי: וכשהם נשאלים: האם המדינה שיפתה אותך על כך, על הפגיעה הכלכלית?

נחמן שי: 3% אומרים כן ו-97% אומרים לא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נחמן שי: אז מול המאמץ והמאבק האנושי של אוהד ושל רבים אחרים, אני חושב שאנחנו חייבים לתת להם את מה שהם ראויים לו – את התמיכה הזאת.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן חזן – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום אנחנו מציינים בכנסת את יום השנה ל"צוק איתן", את אותה מלחמה שגבתה קורבנות רבים וההשלכות שלה – עד היום יש מי שמשלמים אותן.

אורן אסף חזן: כשמסתכלים על המציאות היומיומית אנחנו רואים לעתים שהיא כמעט לא השתנתה.

אורן אסף חזן: במקביל, יש חברים רבים בבית הזה שעדיין חולמים את חלום המדינה הפלסטינית.

אורן אסף חזן: אני מציע להם לחלום טוב.

אורן אסף חזן: נראה שהחלום הזה יתנפץ ומדינה פלסטינית לא תוכל ולא תקום כאן.

אורן אסף חזן: מדינת ישראל מחויבת בראש ובראשונה לאזרחיה, לביטחון אזרחיה ולעתידה החברתי, הכלכלי, הביטחוני.

אורן אסף חזן: אז אני רוצה להציע לכל החברים, כהצעה לסדר: מי שחלם לו ונגמר לו החלום – אני מציע שיחזור לישון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני רוצה לבקש את תשומת לבם של החברים במליאה כי התמזל מזלי כבן העיר לוד – אני לא נולדתי שם, אני גר שם כבר ארבע שנים, כמו שאתם יודעים – והכוכב הגדול, הנאור, פרופסור אמיר חצרוני, הגיע לעירי לפני יומיים.

קריאה: – – –

מיקי לוי: הוא עזב את הבית, לא?

איציק שמולי: אז מסתבר שהוא לא עזב.

איציק שמולי: ואני אקריא לכם את התובנות של פרופסור אמיר חצרוני המתועב והגזען החשוך והקטן הזה על העיר שלי ועל בני העיר שלי: "העיר לוד מעוררת את סקרנותי כבר שנתיים, מאז שפגשתי בחורה יפהפייה בְּשם" – לא משנה – "שנולדה וגדלה בעיר הרכבות והכספומטים.

איציק שמולי: למרבה הצער, משפחתה של עדי עתירת מנשקי מזוזות, אך במהלך השנים היא הבינה שעדיף להחביא אותם.

איציק שמולי: היא הפכה לשוברת שתיקה גאה.

איציק שמולי: מידתה כמעט אפס והיא קרובה מאוד לקבל תואר מאוניברסיטה.

איציק שמולי: סקרנותי לגבי לוד התעוררה כשעדי סיפרה לי שברגע שרק הייתה יכולה – ברחה לרחובות.

איציק שמולי: כמה גרועה יכולה להיות עיר שבורחים ממנה לרחובות?

איציק שמולי: היום יכולתי לשפוט את הדברים במו עיני, כאשר נסעתי לעשות טסט בעיר לוד ועברתי במכה ראשונה בלי פרוטקציה ובלי שוחד.

איציק שמולי: מדובר בעיר עודפים; כשיש עודפי ייצור של בגדים, מוכרים אותם בחנויות outlet.

איציק שמולי: כשיש עודפי ייצור של רוסים, ערבים ויהודים ממוצא אפריקאי – משכנים אותם בלוד.

איציק שמולי: התוצאה, מטבע הדברים, מדכדכת.

איציק שמולי: דיברתי עם לודאים, שחזרו על דבריה של עדי וסיפרו איך הם חולמים לעבור לרחובות או לפחות להגיע לרמלה.

איציק שמולי: הם היו גאים להצטלם אתי, אחרי הכול, לא בכל יום מגיע בן-אדם שלא מזריק ללוד".

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איציק שמולי: זה אולי מגחך, אבל יש פה הרבה מאוד אנשים, חברי כנסת, שהם בני הפריפריה וגרים בפריפריה.

איציק שמולי: צפו פגיעה, כי הגזען החשוך והקטן הזה יכול להגיע גם לערים שלכם, ואני קורא לו מפה – עזבו, אני לא קורא לו כבר לשום דבר.

דני דנון: שכחנו אותו.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, באמצעותך הוא הגיע גם למליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אברהם נגוסה.

מיקי לוי: זה מהפייסבוק, איציק?

איציק שמולי: כן.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נהגנו להגיד, על דרך הבדיחה, שיש 1.5 מיליון ערבים בישראל, ויש רק 11 או 12 או 13 אזרחים שווים, שהם חברי הכנסת הערבים, שנהנים, מכוח היותם חברי כנסת וחוק החסינות, משוויון.

באסל גטאס: אז התברר לי שגם הבדיחה הזאת הפכה להיות – פסה מהעולם.

באסל גטאס: כשחזרתי מהמשט – –

אורן אסף חזן: – – –

באסל גטאס: – – כמעט נעצרתי בידי כוחות המכס בנמל אשדוד.

באסל גטאס: נערך עלי חיפוש, ונלקח ממני הטלפון האישי שלי, שהוא רכוש הכנסת.

באסל גטאס: למרות שהפצרתי וחזרתי ואמרתי: זה מנוגד לחוק החסינות ואתם עוברים על החוק, לקחו את כל הדברים שהיו בכיסים שלי.

באסל גטאס: אני פניתי ליועץ המשפטי לממשלה דרך עורכי-הדין שלי, ופניתי אליך, כבוד היושב-ראש, בשביל להגן עלי ועל הבית הזה, כי החסינות של חבר הכנסת היא חסינות של הבית.

באסל גטאס: אני מבקש – כתבתי לך – את התערבותך בעניין, מאחר שמדובר בהפרה בוטה של עקרון החסינות המעוגן בחוק ובהתנכלות לעבודתי כפרלמנטר.

באסל גטאס: לא ייתכן בשום מצב שיוחרם ציוד אישי שלי, במיוחד הטלפון הנייד האישי שלי.

באסל גטאס: תכליתה של החסינות המוענקת לחברי הכנסת היא להבטיח את פעילותו התקינה של בית-המחוקקים, וזאת על-ידי מתן הגנה לחברי הכנסת כנציגי ציבור למלא את תפקידם כראוי, בלי שיחששו – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

באסל גטאס: – – מהתנכלות הרשות המבצעת.

באסל גטאס: לצערי הרב, אתה לא התערבת.

באסל גטאס: עדיין הטלפונים שלי לא חזרו, ואני חושב שאוי לה לדמוקרטיה שכך מתנהגים לחברי הכנסת או לחברי הפרלמנט שלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם נגוסה, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אורן אסף חזן: באסל, מי שיוצא לחופש לא צריך טלפון.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברצוני – – –

מירב בן ארי: זה הכי עדין שהוא – – – תאמין לי, זה היה – – –

אברהם נגוסה: ברצוני להתייחס – – –

קריאות: – – –

אברהם נגוסה: ברצוני להתייחס לכתבות ששודרו אמש בחדשות ולפיהן קיימות שתי קייטנות אחת ליד השנייה בעיר רחובות.

אברהם נגוסה: צפיתי בכתבות, ואני מזועזע שבמדינת ישראל בשנת 2015 עדיין קיימת הפרדה בין בני-אדם על רקע צבע עורם.

אברהם נגוסה: אני מגנה את מה שקורה בעיר רחובות.

אברהם נגוסה: לא ייתכן שילדים שנולדו בישראל יופרדו מאחיהם שמעבר לכביש.

אברהם נגוסה: לא רק אני צריך להזדעזע מכך אלא כל מי ששואף לחברה מתוקנת, משלבת, שוויונית וצודקת במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, שבראשה אני עומד, תקיים דיון על האירוע החמור הזה ביום שני הקרוב.

אברהם נגוסה: אני מזמין את חברי חברי הכנסת להגיע ולהראות שהבית הזה מאוחד במאבק נגד אפליה וגזענות.

אברהם נגוסה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אברהם נגוסה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התכוונתי לדבר על נושא שתכף אדבר עליו, אבל היום בבוקר, לצערנו – עוד מקרה רצח טרגי.

אוסאמה סעדי: בכפר ג'לג'וליה נרצח ביריות פאדי עראר, בן 21, שהתכונן להתחתן בימים הקרובים.

אוסאמה סעדי: אתמול הגשנו הצעת אי-אמון בדיוק על הנושא של האלימות במגזר הערבי והנשק.

אוסאמה סעדי: וכמובן – עוד מקרה, שהצטרף לשישה נרצחים במשולש בארבעת החודשים האחרונים (אומר בערבית: די לאלימות).

אוסאמה סעדי: התכוונתי, אדוני היושב-ראש, לדבר על נושא ההסתה לגזענות בפייסבוק.

אוסאמה סעדי: אני קורא לכבודך ולחברי חברי הכנסת לפתוח את הפלאפונים באתר פייסבוק, לכתוב את המילים "מוות לערבים" ולראות שהיום יש קמפיין וטרנד חמור ביותר, שכל אחד, בשם שלו – ליד זה מופיע "מוות לערבים".

אוסאמה סעדי: זה חמור מאוד.

אוסאמה סעדי: פניתי היום על הבוקר בתלונה רשמית ליועץ המשפטי לממשלה, אבל אני חושב שכבוד יושב-ראש הכנסת, אתה, בתור יושב-ראש הכנסת – חשוב מאוד שתצא אמרה: די לגזענות, די לגזענות.

אוסאמה סעדי: אי-אפשר לעבור על זה לסדר-היום, ואני מבקש מאדוני שתהיה התייחסות היום לנושא הזה, ולהפסיק את התופעה הזאת, החמורה ביותר.

אוסאמה סעדי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: מניסיוני בתפקידי הקודם אני ממליץ לך גם לפנות – חבר הכנסת סעדי, אני ממליץ, מניסיוני פשוט, לפנות גם לפייסבוק.

יולי יואל אדלשטיין: לפחות במקרים שהפניתי אותם לדברים קונקרטיים בתחום האנטישמיות בפייסבוק הם אכן פעלו.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני סמוך ובטוח – וגם אני ודאי אצטרף לקריאה הזאת – אני סמוך ובטוח שאם תפנה לפייסבוק גם הקריאה שלך תיענה.

יולי יואל אדלשטיין: אני ודאי מזדהה עם הגישה שאומרת שלא בשביל זה הוקם פייסבוק; לא בשביל אנטישמיות, לא בשביל קריאות "מוות לערבים", לא בשביל שום סוג של שנאה או הסתה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שאפשר לטפל בזה וצריך לטפל בזה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, ותודה על דבריך עכשיו.

דב חנין: כמה מילים על המרד היווני: העם ביוון העז לומר "לא" לתכתיב של הממסד האירופי.

דב חנין: יוון נמצאת במשבר קשה בשנים האחרונות.

דב חנין: מקורו של המשבר הזה באוליגרכיה פוליטית-כלכלית מושחתת של השמרנים והסוציאל-דמוקרטים ביוון.

דב חנין: גם האיחוד המוניטרי עם כלכלות חזקות כמו גרמניה יצר בעיה מאוד קשה.

דב חנין: כשפרץ המשבר אירופה כפתה תוכנית צנע, שרק החמירה גם את הבעיות הכלכליות וגם את הבעיות החברתיות.

דב חנין: ממשלת השמאל נבחרה לפני כמה חודשים ביוון לא כדי להמשיך את המדיניות הבעייתית הזאת אלא כדי לשנות אותה, אבל זו הסיבה שהיא התחילה להוות איום לכל הממסדים באירופה, והמשבר התחיל לשמש אמצעי לחץ להפלתה.

דב חנין: אז מה עושים במצב הזה?

דב חנין: במאה ה-20 השמאל בחר בין שתי דרכים מוטעות: או להרים ידיים ולהיכנע – זה לא מוצלח; או לנסות לשבור את המכשולים בכוח, גם כאשר העם לא הולך אחריך – גם זה לא מוצלח.

דב חנין: ביוון בחרו בדרך אחרת; סוציאליזם ודמוקרטיה הם אחד – רק עם העם ולעולם לא נגד העם.

דב חנין: אז בשאלה: שלטון ההון או שלטון העם, יוון החליטה: שלטון העם; ביוונית זה "דמוקרטיה".

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת טלי פלוסקוב – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את הדקה שלי ולהקריא לכם שיר שכתבה ילדה מהעיר ערד, דורון פלץ מכיתה ו', ושמו של השיר: לישראל באהבה.

טלי פלוסקוב: במדינה שאין שלום גם לא תהיה אהבה / מודים לחיילים מפעולות האיבה / נזכרים באנשים שבזכותם אנחנו כאן / עוד איש נרצח, עוד איש מת / מביטים למעלה ישראלים: זאת האמת?

טלי פלוסקוב: / אין קול ואין עונה וכל אחד לדרכו פונה / מה לעשות, ישראל יקרה?

טלי פלוסקוב: / המשכנו הלאה ושוב פעם זה קרה / נופלים וקמים ועוד פעם למעלה מביטים / יודעים שהכול נכון, גם ללא מילים / חוזר המשפט: הכול יהיה בסדר / למרות שיודעים שאף פעם אין פה סדר.

טלי פלוסקוב: / אני חושבת לעצמי: כשאגדל ישתנה העתיד / והאהבה והשלום יהיו כאן תמיד.

טלי פלוסקוב: כל מילה אחרת מיותרת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת רחל עזריה.

עאידה תומא סלימאן: אם כבר מדברים על יוון, אז כדאי לדבר גם על החלטה מאוד אמיצה שקיבלה ההסתדרות היום: להכריז ב-22 בחודש הזה על שביתה כללית במשק כדי לתמוך במאבק של עובדי הקבלן, לחזק את ידם ולהתקדם במשא-ומתן התקוע כדי להסדיר עניין זה.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן לנהל את המאבק העיקש נגד מדיניות ההפרטה אשר הובילה לעושק כזה, שאנשים, נשים וגברים, עובדים בעבודות דרך קבלנים שעושים כסף על גבם, שמנשלים אותם מזכויותיהם.

עאידה תומא סלימאן: אלה לא אנשים שאנחנו לא מכירים; אלה האנשים שאנחנו חיים אתם יום-יום; אלה מורים, עובדים סוציאליים, אחיות בבתי-ספר ומאבטחים בכניסה למשרדי ממשלה, ואלה חלק מהעובדים שעובדים בבית הזה, שמגישים לנו קפה ומשרתים אותנו באופן הכי מכובד והכי יפה כדי שנוכל לעשות את העבודה.

עאידה תומא סלימאן: חובתנו כן להשתתף במאבק הזה, כן להיות חלק מהמאבק הזה – לא רק למען אלה שאנחנו מכירים את פניהם ומכירים את מעשיהם אלא למען כל אלה שסובלים מצורת עבודה מחפירה, שהגיע הזמן להפסיק אותה, ואולי אולי לקבל קצת תקווה ממה שקרה ביוון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

רחל עזריה: תודה, כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום שנה למבצע "צוק איתן".

רחל עזריה: ממש בתחילת המבצע התארגנו בירושלים.

רחל עזריה: היינו כמה וכמה נשים שאפשר לקרוא לנו "בוגרות צו 8" – כבר היינו ברגע הזה שבו מקבלים צו 8, בן-הזוג הולך לתקופה לא ידועה, נשארים לבד עם הילדים, עם הדאגות, עם האתגרים הגדולים שצריך להתמודד אתם, והבנו שאנחנו צריכות לעשות מעשה.

רחל עזריה: התארגנו ואמרנו: אנחנו נציע עזרה לנשות מילואימניקים; נציע להן עזרה באוכל מבושל, עזרה לילדים, בפעילות אחר הצהריים – ואף אחת לא פנתה לבקש עזרה.

רחל עזריה: בהתחלה לא הבנו.

רחל עזריה: מה, אנחנו מרגישות שיש צורך ואף אחת לא מבינה את זה?

רחל עזריה: ואז הבנו שאחד הנושאים המרכזיים הוא להחזיק את עצמך חזקה ואיתנה כדי להתמודד עם האתגר, ואף אחת באמת לא תבקש עזרה.

רחל עזריה: אז פתחנו מלשינון ואמרנו: כל מי שמכיר או מכירה מישהי שבן-הזוג שלה נמצא במילואים – אז תבואו ותפנו אלינו, אנחנו נציע עזרה.

רחל עזריה: הצענו עזרה.

רחל עזריה: מהר מאוד הגענו למצב שעם אלפי מתנדבים – הייתה היענות עצומה – עזרנו ללמעלה מ-500 משפחות ונתנו תמיכה עצומה שאפשרה לאנשים לשרוד בתקופה המורכבת הזאת.

רחל עזריה: המסקנה אז – היו שתי מסקנות: 1.

רחל עזריה: חשבנו לעצמנו שאם כל הפעילות הציבורית שעשינו הביאה אותנו לרגע הזה שיכולנו לתת את הסעד הזה, אז הכול היה כדאי.

רחל עזריה: המסקנה השנייה היא שאנחנו צריכים להתחיל לחשוב גם על העורף בתקופות מורכבות.

רחל עזריה: אני מאוד מקווה שמבצע "צוק איתן" הוא המבצע האחרון שנצטרך להתמודד אתו במדינת ישראל ושלא נדע עוד כאלה, אבל אם כן, צריך לזכור את נשות המילואימניקים, את המשפחות שנשארות בבית, שבבת אחת בן-הזוג הולך לתקופה לא ידועה, ונשארים עם הפחדים, עם החרדות, עם הילדים שצריך לטפל בהם יומם וליל ולהמשיך לעבוד בעבודה כאילו לא קרה שום דבר.

רחל עזריה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רחל עזריה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להקדיש כמה מילים למנהיג דגול בחברה הערבית, שהשבוע מציינים 21 שנים לפטירתו.

יוסף ג'בארין: אני מתכוון לתופיק זיאד, שנבחר לכנסת לראשונה ב-1973 וכיהן בכנסת במשך כ-20 שנה.

יוסף ג'בארין: הוא גם נבחר ב-1975 לראשות עיריית נצרת, בבחירות הראשונות הישירות שהתקיימו לראשי הערים, וכיהן עד לפטירתו ב-1994.

יוסף ג'בארין: זיאד הוביל את המאבק של האזרחים הערבים לשוויון ולשלום – לשוויון אזרחי ולאומי ולשלום כולל שמתבסס על הקמת מדינה פלסטינית ליד מדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: תופיק זיאד היה מהראשונים שנפגשו עם ההנהגה הפלסטינית של אש"ף, וככה גם סלל את הדרך להסכם ב-1993.

יוסף ג'בארין: נוסף על היותו מנהיג פוליטי הוא גם היה משורר דגול, ולכן הוא גם אייקון תרבותי ואייקון לאומי בחברה הערבית הפלסטינית.

יוסף ג'בארין: ואסיים בלקרוא, אולי, קטע קצר מאחד משיריו המפורסמים (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: כאילו אנחנו עשרים, ממש לא סביר / בלוד, רמלה והגליל / כאן.

יוסף ג'בארין: ..

יוסף ג'בארין: על לבבותיכם, נשארים כגדר / ובגרונותיכם / כחתיכת זכוכית, כצבר דוקר / כדור של אש בוער / כאן.

יוסף ג'בארין: .. על לבבותיכם, נשארים כגדר / נרעב.

יוסף ג'בארין: נתערטל.

יוסף ג'בארין: נתריס / נאמר שירה.

יוסף ג'בארין: ) תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון שנה ל"צוק איתן"

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו עוברים לנושא הבא: ציון שנה ל"צוק איתן", הצעות לסדר-היום מס' 400, 503, 663, 733, 770, 772, 775 ו-785.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כרגע דיון מיוחד במלאות שנה למבצע "צוק איתן".

יולי יואל אדלשטיין: מערכה זו, שהתנהלה סביב ובתוך רצועת-עזה במשך 48 ימים בקיץ שעבר, הפכה למעשה את רוב תושבי ישראל למעורבים עקיפים או ישירים בה, כשהיו נתונים לאיום מתמיד של ירי לערי ישראל: מבאר-שבע וראשון-לציון עד אשדוד ואשקלון, ממודיעין ועד בית-שמש ומירושלים עד תל-אביב.

יולי יואל אדלשטיין: זו הייתה מערכה טרגית נוספת בסבבי העימות בין ישראל ל"חמאס".

יולי יואל אדלשטיין: היא טרגית לא רק בשל הנפגעים הרבים, אלא גם משום שהיא לא הייתה מחויבת המציאות, ומפני שהתנהלה ללא כל כללי משחק או אמות מידה – זאת, משום שארגון טרור קיצוני, שחרת על דגלו רצחנות ואיבה חסרת פשרות, החליט, שוב, לצאת לעימות אלים וקטלני, תוך שהוא הופך את אזרחיו לקורבנות ולמגינים חיים.

יולי יואל אדלשטיין: הוא בחר לירות רקטות מתוך דירות מגורים, בתי-חולים, בתי-ספר ומתקני או"ם, ואילץ את כוחותינו להתמודד עם טרור הפועל מקרב האזרחים בעל-כורחם, תוך התמודדות מורכבת של סוגיות מוסריות ומבצעיות כאחד.

יולי יואל אדלשטיין: כהרגלם של ארגונים בין-לאומיים, ולמרבה הצער גם ישראליים הנתמכים על-ידי מימון זר, מרבים עד היום לעסוק בעיקר בעוולות ובפשעי המלחמה כביכול של ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: יש מי שנראים כנהנים לחפש את המחדלים ואת הטעויות, שהן לעתים בלתי נמנעות במערכה כזאת, רק כדי להשחיר את פנינו ולהציג את ישראל בפני העולם כמדינה "אוכלת אויביה", חסרת רסן או אמות מידה אתיות.

יולי יואל אדלשטיין: כמה צביעות יש בכך.

יולי יואל אדלשטיין: כמה בורות ורשעות צריך לגייס כדי להאשים דווקא את המדינה המותקפת ביותר בעולם, המגינה על אזרחיה מפני ירי טילים אל עריה ומפני פגיעה באזרחיה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, "המלחמה היא עניין קשה ואכזרי בעיקרו, מלווה בהרבה דם ודמעות", כך אמר יצחק רבין בנאום שנשא בהר-הצופים עם תום מלחמת ששת הימים.

יולי יואל אדלשטיין: בתנאים כאלו של אי-ודאות וסיכון, טעויות קורות וייתכנו גם מחדלים, ועליהם להיבדק עד תום.

יולי יואל אדלשטיין: אבל רב המרחק מכאן ועד הטלת רפש שוב ושוב דווקא על הצד המתגונן – מדוח גולדסטון של פעם ועד הדוח הנוכחי מטעם מועצת זכויות האדם של האו"ם.

יולי יואל אדלשטיין: איננו ששים אלי קרב; אנחנו עם שואף שלום.

יולי יואל אדלשטיין: וכשאנו אומרים שידנו מושטת לכל מי שמוכן להגיע עמנו להסדר, אין זו מליצה.

יולי יואל אדלשטיין: לצערנו, רבים מהסובבים אותנו אינם מוכנים להשלים עם עצם קיומנו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: נוסיף לעמוד מאוחדים מול כל ניסיון לתקוף, לסכן או לקעקע את יסודות מדינת הלאום שלנו בארץ הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, "צוק איתן", שהיה המשך ישיר למבצע "שובו אחים" לאיתור הנערים החטופים גיל-עד, איל ונפתלי, השם ייקום דמם, חשף את מעמקי תכונותיו של העם הזה ואת יפי אחדותו.

יולי יואל אדלשטיין: אלו היו ימים נוראים, ללא כל ספק, אך היו בהם גם גילויים מופלאים של ערבות הדדית יוצאת דופן, של הירתמות ללא לאות אלו לאלו: של החברה האזרחית לטובת החיילים, של רבבות למען חיילים בודדים שנפלו ושל דאגה כנה והושטת יד מקיר לקיר.

יולי יואל אדלשטיין: אנו מתפללים ומייחלים שלא נזדקק עוד לעתות חירום כאלה כדי להיזכר באיכויות הרבות שיש לנו כאן, ושגם ימי השגרה יתאפיינו בהפניית הזרקור אל הפנים היפות של עם ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שהזכרתי, היום הזה מצוין במסגרת הצעות לסדר-יום.

יולי יואל אדלשטיין: היוזמים הם חברי הכנסת חיים ילין ומרדכי יוגב, ואליהם הצטרפו עוד לא מעט חברים מסיעות שונות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין קודם כול את חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לכל המציעים סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: לדוברים עד חמש דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, לפני שאני מתחיל אני רוצה להודות לך על זה שאפשרת גם למוטי יוגב וגם לי, בפעם הראשונה לפחות מבחינתי, להצדיע קודם כול לעוטף-עזה על שבמשך תקופה כל כך ארוכה הם נמצאים תחת טילים, וכמובן לציין שנה ל"צוק איתן".

חיים ילין: היה מאוד מרגש.

חיים ילין: ואני רוצה להודות גם לחברי מוטי יוגב וגם לאילה ודוד, השותפים שלי לעשייה, שהרימו את היום הנפלא הזה, לאלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לדוד אמסלם, קארין אלהרר ויפעת שאשא ביטון, לאורי מקלב, שהביא את הרובוטים לטכנולוגיה, ולידידי משה גפני, שניהל ביד רמה את ועדת הכספים, שבכלל לא הייתה פשוטה – הישיבה עצמה.

חיים ילין: זה עוד לא היה לי – החלפה באמצע.

חיים ילין: כבוד היושבי-ראשים, כולכם ביחד.

נחמן שי: זה יושבי-ראש, אין יושבי-ראשים.

חיים ילין: שנה למלחמת "צוק איתן".

חיים ילין: שנה של שיקום, שנה של טיפול, שנה של עשייה ובנייה; שנה שבה 72 משפחות ששכלו את היקר להן מכול עברו לראשונה ימי הולדת, חגים וסופי-שבוע ללא הבן, האח, האב, הנכד, הבעל והחבר.

חיים ילין: פצע שלעולם לא יתאחה.

חיים ילין: שנה, וירי הטילים על עוטף-עזה בדרום הארץ לא נפסק.

חיים ילין: שנה חלפה ועדיין אין תקווה – מחכים לסבב הבא.

חיים ילין: שום דבר לא השתנה.

חיים ילין: שום דבר לא ישתנה כל עוד ראש הממשלה חושב שאין פתרון וצריך להמשיך ולנהל את הסכסוך.

חיים ילין: שתי זרועות יש לממשלת ישראל: צבאית ומדינית.

חיים ילין: האחת משרתת את השנייה.

חיים ילין: צבא הוא כלי, הוא לא מטרה.

חיים ילין: הצבא, מחובתו לבצע את המשימה הביטחונית בהתאם למדיניות ולחזון של ממשלת ישראל.

חיים ילין: בהיעדר מדיניות אנו לעולם לא נצא מסבב הדמים והמשך הירי.

חיים ילין: אף אחד לא מבטיח שקט ושלום, אבל תפקידה של מנהיגות הוא להוביל, לאחד וללכד את העם למען עתיד טוב יותר; להיות מנהיגות שתיתן תקווה.

חיים ילין: אדוני ראש הממשלה, למרות שאתה לא כאן, אל תוותר על זה.

חיים ילין: תנסה, אף אחד לא יאשים אותך על ניסיון לצאת מניהול הסכסוך והבאת אופק מדיני למדינת ישראל.

חיים ילין: שנה מ"צוק איתן" זאת שנה בלי החברים הקרובים שחר מלמד וזאביק עציון, ובלי דניאל טרגרמן, שהכרתי, בן של חברי גילה ודורון.

חיים ילין: שנה שבה חברי גדי ירקוני, אשר איבד את שתי רגליו, לימד את כולנו מהי נחישות, מהי אהבה ומה הקשר של אדם לאדמה; מהי מהות הציונות, אותה ציונות שהקימה את הנגב, את המצפים, ובהמשך – את 11 הנקודות; ציונות אשר מאגדת בתוכה ערכים של אחדות, ערבות הדדית, יושר, נחישות ודבקות במטרה.

חיים ילין: אדוני ראש הממשלה, יישובי הדרום פרוסים על 65% משטחה של המדינה.

חיים ילין: הצמיחה הדמוגרפית ביישובי עוטף-עזה מוכיחה את הקהילתיות והחוסן של התושבים.

חיים ילין: על אף הפערים ההולכים ומעמיקים בין הדרום למרכז, תושבי העוטף לא מוכנים לאבד את הנחישות, את האהבה ואת הערכים של ההתיישבות.

חיים ילין: זוהי ציונות עד התלם האחרון.

חיים ילין: מחובתנו כולנו להביא לאופק ותקווה של שקט.

חיים ילין: היום עברתי חוויה בלתי רגילה במשך כל היום, ודבר אחד למדתי: שעוטף-עזה – התושבים וכל מי שהיה פה – מחבר בין כל המפלגות.

חיים ילין: אבל צריך להבין שאת החיבור הזה אנחנו, מחובתנו להמשיך לא רק בעוטף-עזה אלא בעוטף-ישראל, במדינת ישראל.

חיים ילין: זה, אני חושב, הדבר החשוב ביותר שמקרינים התושבים.

חיים ילין: אסור לנו להתאחד אך ורק במלחמות.

חיים ילין: כולנו צריכים להתאחד בשביל למנוע את המלחמה הבאה.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מרדכי יוגב, עד חמש דקות – שלך.

מרדכי יוגב: ברשות היושבת-ראש, השר דני דנון, חברי חברי הכנסת והאורחים, אני רואה פה, אם אינני טועה, את המתכנן האסטרטגי של חבל עוטף-עזה, ובזכות וברשות חברי חבר הכנסת חיים ילין.

מרדכי יוגב: שנה למבצע "צוק איתן" ובאנו הנה היום בעיקר – ואני לוקח את משפטיו האחרונים של חיים – כדי לחזק את תושבי עוטף-עזה, לחזק את ראשי המועצות, לחזק את התושבים והתושבות, ולומר להם גם תודה על כך שהם שם כשליחים של כולנו.

מרדכי יוגב: שנה למבצע "צוק איתן", ואנחנו מתייחדים עם זכרם של הנופלים במערכה ונעדריה, ומחזקים את ידי המשפחות השכולות, ואת אלה – משפחות אורון שאול וגולדין – שמייחלים גם להשבה לקבר ישראל של בניהם.

מרדכי יוגב: שנה למבצע "צוק איתן", ואנו מתפללים לרפואתם של הפצועים, שחלקם עדיין נאבקים על חייהם.

מרדכי יוגב: שנה למבצע "צוק איתן", ואני מבקש להצדיע גם לצה"ל ולמערכת הביטחון על לחימה במסירות נפש למיגור האיום התלול-מסלול ואיום המנהרות.

מרדכי יוגב: שנה למבצע "צוק איתן", ויש לקחים שחלקם מומשו וחלק במימוש, ויש מציאות שבה ה"חמאס", לפחות לפי דיווחים ששמענו גם היום מסגן מפקד אוגדת עזה, חזר להתעצמות, בונה מנהרות, מייצר טילים ומחפש את העימות הבא – בשעה שאנו מחפשים את שיקומה של עזה, ושלום לנו ולהם, את שגשוגה ואת חייהם הטובים, כמו גם את חיינו.

מרדכי יוגב: אני רוצה לומר שאני מסכים לרישה ולסיפה של דברי חברי חיים ילין, אבל מבקש גם לומר ששנה למבצע "צוק איתן", אבל גם עשר שנים להתנתקות.

מרדכי יוגב: בשנים שלאחר מלחמת יום הכיפורים חזרנו לבסס את אחיזתנו בחבלי ארצנו, יהודה, שומרון וחבל-עזה, ובחבל-עזה הוקמו כחוק 21 יישובים פורחים, וצמחו בהם הרבה דברים: חקלאות משגשגת והרבה ילדים, או לפי הסדר הנכון – ילדים וחקלאות משגשגת.

מרדכי יוגב: ולפני למעלה מעשור, ב-2005, תשס"ה, התקבלה החלטה, בעיני אומללה, של ממשלת שרון, על תוכנית ההתנתקות.

מרדכי יוגב: הונפה חרב ההרס והגירוש על יישובי צפון השומרון ויישובי גוש-קטיף.

מרדכי יוגב: צפון השומרון ורצועת-עזה נמסרו לשליטת ארגוני מרצחים.

מרדכי יוגב: כבר כשעזבנו את הערים ואת השטחים האורבניים של רצועת-עזה – וכך גם בצפון השומרון, או בשומרון כולו – הפכו אלה לבסיסי שיגור טילים או בסיסי חבלה ורצח.

מרדכי יוגב: ביהודה ושומרון ביצענו את מבצע "חומת מגן" והחזרנו לעצמנו את השליטה הביטחונית, גם ההומניטרית.

מרדכי יוגב: בעזה, תוכנית ההתנתקות, אמרנו שהיא תביא את ישראל למציאות מדינית, ביטחונית, כלכלית וחברתית טובה יותר.

מרדכי יוגב: אז זה לא היה בדיוק.

מרדכי יוגב: וכשהתרעתי על כך בפני ראש הממשלה דאז אריאל שרון ושר הביטחון דאז מופז, הם השיבו אותי דבר: מוטי יוגב חושב שהטרור יתגבר, ואנחנו חושבים שהמצב ישתפר.

מרדכי יוגב: סברתי אז שזו החלטה אומללה שנלקחה ללא הערכת מצב אמיתית, ושבמידה לא קטנה יישובי גוש-קטיף ושליטת צה"ל גם ברצועת-עזה שימשו חומת מגן ושכפ"ץ ליישובי הנגב המערבי, ומנעו התפתחות של "חמאסטן", ירי הרקטות עד חיפה והעמקים, דימונה ומרחב ירושלים – ובעצם, ייתכן שבסוף גם איזה "דאעשטן".

מרדכי יוגב: "עופרת יצוקה", "עמוד ענן", טפטופים, "צוק איתן" ועוד טפטופים, וברור לכולנו, וגם בזה אנחנו מסכימים, שאת האויב הזה אנחנו נידרש ביום מן הימים לנצח ולהכריע, ולא רק להרחיק את האיום הבא בעוד שנה או שנתיים.

מרדכי יוגב: ברור לכולנו גם שרצועת-עזה לא מעניינת איש בעולם, היא רק טורדת אותנו ביטחונית, אולי גם את המצרים.

מרדכי יוגב: מה אני מנסה לקחת מכל זה, בשביל לסכם?

מרדכי יוגב: ביום שבו אנחנו מציינים שנה ל"צוק איתן", בראש ובראשונה, בלי כל קשר לאויבינו, בלי כל קשר למה שמתפתח ברצועת-עזה, המשימה שלנו יחד היא לחזק את יישובי עוטף-עזה, וכמו שנאמר גם לפני – את יישובי כל עוטף-ישראל, לשגשגם, להפריחם, לבנותם ולתת להם חוסן חברתי ובניין, ובזה כולנו מאוחדים, וטוב שכך.

מרדכי יוגב: אני לוקח גם את כל לקחי האיום הביטחוני, וסבור שכן צריך לראות פתרון מדיני, אבל הפתרון המדיני הוא לראות את רצועת-עזה משגשגת, בשליטה אזרחית, חיה לצדנו, נהנית מכל מה שהיא יודעת לייצר – חקלאית ואחרת.

מרדכי יוגב: מצדי, מיני-סינגפור.

מרדכי יוגב: אבל כנראה נידרש להגיע לזה דרך הכרעת הטרור, ולייצר מציאות שלפחות בתחילתה אנחנו לוקחים את שליטת-העל, הביטחונית וההומניטרית יחד, של ישראל ברצועת-עזה, אם מבפנים ואם מנגד, כי אני בעד שאנשי רצועת-עזה ישלטו בעצמם.

מרדכי יוגב: לעתיד לבוא – עוד רחוק בשביל להגיד מה יהיה גורלו של האזור הזה, לכן אינני רוצה לנבא, ולקצר, אבל אני חושב שהלקח הנוסף שאני לוקח הוא אותה תקופה של אחדות, אותם ביטויים של היותנו עם אחד ומאוחד, כשפה בכנסת השתדלנו להימנע מכל מחלוקת.

מרדכי יוגב: ואיך, בשיא הדברים, בהלוויות של החיילים הבודדים, כל העם, מקטנו ועד גדולו – וזה לא משנה אם זה היה אותו חייל בחיפה, שון, או בירושלים – התאספו, עשרות אלפים.

מרדכי יוגב: ונדמה לי שמאותו קיץ צריך לקחת, כל הזמן, גם לכל המשך חיינו כאן – לנסות לפחות – להגביר את ההידברות ולהקטין את המחלוקת, לחפש את המשותף ולפעול אליו ביחד לבנייננו, לבניין עם ישראל ומדינת ישראל.

מרדכי יוגב: שנה ל"צוק איתן", ואנו פה בעיקר בסימן של ההצדעה וההוקרה וההערכה לתושבי עוטף-עזה ולראשי היישובים והמועצות, שבמצבים המשתנים של הביטחון חלקם מתמודדים עם זה כבר קרוב ל-70 שנה; מתמודדים וחורשים, כפי שאמר חברי, עד התלם האחרון שליד גדר המערכת, ומגלים חוסן עצום.

מרדכי יוגב: ואני אומר: חזקו ואמצו.

מרדכי יוגב: אנו כאן, בכנסת, בהחלט נעשה כל מאמץ לחזק את הפריפריה בכלל ואת יישובי הספר ועוטף-עזה בפרט, ואומר גם: לחזק את מי שגורשו לפני עשר שנים, ואולי בעתיד גם נראה אותם שוב חומת מגן במקומות שמהם גורשו.

מרדכי יוגב: אין לי ספק שזה גם יחזק את אחיזתנו בארץ-ישראל וגם את ביטחוננו.

מרדכי יוגב: נדמה לי שלפחות במשימה הראשונה אנחנו מאוחדים, וזה מה שחשוב.

מרדכי יוגב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – בבקשה, גברתי, עד חמש דקות – שלך.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, לפני שנה בדיוק פרצה אותה מלחמה על עזה, אותו מהלך צבאי שנקרא "צוק איתן".

עאידה תומא סלימאן: שנה עברה לרצח, לסבל, מאז המלחמה הנפשעת והמיותרת על עזה ועל בני העם הפלסטיני שם.

עאידה תומא סלימאן: כ-2,200 קורבנות מהצד הפלסטיני, ביניהם מאות נשים וילדים; יותר מ-142 משפחות איבדו לפחות שלושה מבניהן; משפחות שלמות נמחקו לגמרי מהחיים ולא נשאר אפילו אחד או אחת מבניהן לספר מה קרה; משפחות שלמות, נשארה מהן רק תמונה על הקיר, מעידה שפה היה בית, הייתה משפחה והיו ימים טובים יותר.

עאידה תומא סלימאן: מלחמה זו נועדה, כמו כל מלחמה אחרת, להשיג מטרות, בעיקר פוליטיות, תחת המעטה של ביטחון התושבים בדרום, אשר מצאו את עצמם בני ערובה בידי מדיניות אגרסיבית – –

מירב בן ארי: בידי ה"חמאס" – – –

עאידה תומא סלימאן: – – מדיניות הסלמה ומלחמה ופחד נוראי.

עאידה תומא סלימאן: אם זוכרים טוב, בימים הראשונים של המלחמה כל התקשורת הישראלית עסקה בלהבין מה המטרות של המלחמה הזאת, למה פרצה ומה רוצים להשיג בה.

עאידה תומא סלימאן: שלא ישלו אף אחד – המטרה העיקרית הייתה שממשלת ישראל הקודמת בראשות מר נתניהו רצתה להכשיל מהלך של הקמת ממשלת הסכמה פלסטינית, אשר באותו זמן קיבל תאוצה.

עאידה תומא סלימאן: הקמת ממשלה כזאת הייתה שמה קץ להתנערות של הממשלה במדינה מאחריותה לתהליך המשא-ומתן, אשר כשל וקרס.

עאידה תומא סלימאן: ואם תרצו את דעתי, המשא-ומתן לא התחיל באמת, כי המטרה מההתחלה הייתה לקיים בעצם סחבת, משא-ומתן מדומה, אשר ייתן עוד זמן לייצר עובדות בשטח, להעמיק ולהרחיב את ההתנחלויות ולחסום כל אפשרות להתקדם בכיוון סיום הכיבוש בשטחים הפלסטיניים.

עאידה תומא סלימאן: מיום 4 ביוני 1967 המטרה הייתה לחסום אפשרות של הקמת מדינה פלסטינית עצמאית שבירתה ירושלים המזרחית בגבולות האלה.

עאידה תומא סלימאן: ולצערי הרב, אם לא הולכים לשלום, מגיעים בסוף, ותמיד, למלחמות.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר להתחמק מהאחריות הכוללת לכלל הסבל והפשעים אשר בוצעו במלחמה זו.

מירב בן ארי: אבל מה עם ה"חמאס"?

מירב בן ארי: למה את לא מדברת על ה"חמאס"?

מירב בן ארי: למה האחריות רק על מדינת ישראל?

עאידה תומא סלימאן: מי שנתן שניות למשפחות שלמות להתפנות מבתיהן לפני שהפציץ את הבתים, לא יכול להתנער מאחריות לתוצאות מלחמה זו.

עאידה תומא סלימאן: אבל גם מי שבוחר בדרך של המשך כיבוש של אדמות של עם אחר, מי שבוחר לצדד בהמשך מצור ימי – –

מירב בן ארי: איזה כיבוש יש בעזה?

מירב בן ארי: אין כלום.

מירב בן ארי: אין כיבוש.

עאידה תומא סלימאן: – – יבשתי ואווירי על מיליונים של בני-אדם – כלומר האוכלוסייה בעזה, שלמרות הכול חפצה בחיים – גורם למציאות שבה נמצאים שני העמים בסכנת מלחמה מתמדת.

עאידה תומא סלימאן: ושוב, המלחמה הזאת באה במטרה פוליטית להעמקת הפרדת רצועת-עזה מהגדה המערבית.

עאידה תומא סלימאן: ולסיום – התקווה לפתרון אמיתי, שיאפשר את סיום הכיבוש וסוף-סוף ישחרר את שני העמים, גם בישראל וגם בפלסטין, ישחרר את שני העמים מסכנות הכיבוש והמשך המלחמות.

עאידה תומא סלימאן: שנה כבר עברה על מלחמה קשה, אשר תרמה לקהות החושים מול הזוועות וסירוב לראות את הסבל גם בצד השני.

עאידה תומא סלימאן: ההתחפרות מאחורי הפחד לא תתרום ליציאה מהמצב המאמלל והמסוכן והלא-אנושי – הנכפה גם על הציבור בישראל, בגלל מדיניות ברורה המסרבת להגיע לפתרון – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: – – ורוצה להמשיך לנהל את הסכסוך.

עאידה תומא סלימאן: לצערנו, לא יהיה שקט ולא נחסוך דם והרג וסבל משני העמים בלי להבין שהעם הפלסטיני ימשיך להיאבק כל עוד יש כיבוש, כל עוד יש מצור – –

מירב בן ארי: איזה כיבוש יש בעזה?

מירב בן ארי: תסבירי, איזה כיבוש יש בעזה?

עאידה תומא סלימאן: – – הרעבה ודיכוי.

עאידה תומא סלימאן: הרצון הבסיסי הוא ליישום הגדרה עצמית, שהיא זכותו של כל עם.

עאידה תומא סלימאן: הדרך היחידה לביטחון אמיתי, אנושי – ואני לא מדברת רק על ביטחון צבאי, אני מדברת על ביטחון אנושי לשני העמים – עוברת בסיום הכיבוש והקמת המדינה הפלסטינית ובירתה ירושלים המזרחית, והיא עוד תקום.

עאידה תומא סלימאן: ומי שירצה להבין מה זה כיבוש ואיפה הכיבוש, אני אשמח לקיים אתו שיחה ארוכה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

חיים ילין: עאידה – – – מה הקשר בין מה שאמרת למנהרות ולמחבלים שיצאו?

חיים ילין: תסבירי לי, מה הקשר?

חיים ילין: אני מוכן לראות את הסבל שלכם; את לא יכולה לראות את הסבל שלנו.

חיים ילין: זה לא יכול להיות.

באסל גטאס: – – –

מירב בן ארי: יש עם שלם – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אנחנו רוצים להמשיך.

טלי פלוסקוב: עד כאן הדיון הזה היה רציני, שקט.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, תודה רבה לך.

חיים ילין: – – – מה יש בעזה?

חיים ילין: מה?

מירב בן ארי: כלום, יש כיבוש – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, אני מבקשת להמשיך בדיון מכובד.

חיים ילין: אני הקשבתי, אבל יש גבול.

חיים ילין: יש גבול למה שאפשר להגיד.

חיים ילין: אין סבל בצד שלנו?

חיים ילין: הסבל שלהם.

חיים ילין: יש כיבוש ברצועת-עזה – החייל האחרון שהיה שם זה גלעד שליט.

חיים ילין: בעל-כורחו הוא היה שם.

חיים ילין: הם לא מבינים את זה – – –

טלי פלוסקוב: אז כמו שחברת הכנסת עאידה הזמינה אותך, תזמין גם אותה ותסביר לה את מה שהיא לא מבינה.

מירב בן ארי: היא יכולה להבין את זה לבד.

עאידה תומא סלימאן: – – –

טלי פלוסקוב: אני רוצה להמשיך בדיון.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, אנחנו ממשיכים בדיון, זמנך תם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, אנחנו מציינים כאן שנה למלחמה עקובה מדם.

זהבה גלאון: 72 משפחות שכולות בצד הישראלי, מיליוני ישראלים שישבו בממ"דים ובמקלטים, מהם מאות אלפים ביישובי הדרום, שעברו קיץ שלצערם לא יצליחו לשכוח.

זהבה גלאון: שנה למלחמה עם אלפי הרוגים בעזה, רבים מהם נשים וילדים, והרס נוראי, מזעזע ומחריד ברצועה.

זהבה גלאון: שנה ל"צוק איתן", ושוב רקטות מתעופפות מעל האזרחים בעוטף-עזה, ותכף שוב יבקשו מאתנו להתרגל, ויסבירו שמדובר בטפטופים.

זהבה גלאון: ריצות לממ"ד ולמקלט, חברי חברי הכנסת, עם כל הטראומה והחרדה הכרוכה בכך, הן לא משהו שאפשר להמשיך לחיות אתו.

זהבה גלאון: שנה ל"צוק איתן", ולבי עם המשפחות השכולות, שחושבות וחולמות על יקיריהן בכל יום שעובר.

זהבה גלאון: משפחות שכולות וכאב, חברי חברי הכנסת, יש בשני הצדדים.

זהבה גלאון: שנה ל"צוק איתן", ומתברר שזו הייתה מלחמה שנכפתה עלינו בידי ממשלה ללא שום מחשבה מדינית ותכנון לטווח ארוך וללא שום תוצאות.

זהבה גלאון: וכל מה שהיה לראש הממשלה נתניהו להגיד אתמול בטקס בהר-הרצל לציון המלחמה זו אותה הבטחה – ואני מצטטת: ישראל תמשיך להכות באויביה בעוצמה.

זהבה גלאון: כמה זלזול באזרחי ישראל, בתושבי הדרום, במשפחות השכולות.

זהבה גלאון: איזו מנהיגות חלולה מוכנה להסתפק בהבטחה כזאת?

זהבה גלאון: איפה האחריות למנוע עוד שפיכות דמים?

זהבה גלאון: איפה התקווה שתמנע את המלחמה הבאה?

זהבה גלאון: איך העובדה שישראל תמשיך להכות באויביה בעוצמה, כמו שאמר ראש הממשלה, אמורה להקל את האבל של המשפחות, או לתת תקווה לזוג צעיר בעוטף-עזה, או להוריד את מעגל הנקמה בקרב אנשים שחיים ברצועה?

זהבה גלאון: שנה אחרי אחת המלחמות הקשות שישראל עברה בשנים האחרונות, ולאזרחי ישראל יש הרבה שאלות ואפס תשובות מהממשלה – בראש ובראשונה השאלות המדיניות.

זהבה גלאון: האם להסכמות האלה, חברי חברי הכנסת, שהממשלה הגיעה מול "חמאס" בסוף "צוק איתן", היה ניתן להגיע מול גורמים מתונים ברשות בלי המלחמה הכואבת הזאת ובלי לחזק את ה"חמאס"?

מרדכי יוגב: כנראה שלא.

זהבה גלאון: האם מישהו חשב על המשמעויות ארוכות הטווח ועל מידת התבונה בהמשך המצור על עזה?

זהבה גלאון: האם לממשלת ישראל יש בכלל אסטרטגיה מדינית?

זהבה גלאון: אני שואלת, כי מה שראינו עד כה זה אפס מחשבה אסטרטגית, אפס יוזמה ואומץ לשנות את המציאות המדינית, כדי לתת לתושבי הדרום סיכוי לביטחון אמיתי לטווח ארוך וכדי לתת לתושבי עזה משהו אחר מלבד נקמה לחיות עבורו.

זהבה גלאון: לצערי, חברי חברי הכנסת, כבר שנה שהממשלה הזאת עושה הכול כדי לא לענות על השאלות האלה.

זהבה גלאון: ראש הממשלה סירב, למשל, לדרישה שלנו להקמת ועדת חקירה ממלכתית, והשאיר את החקירה בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת – שעדיין לא פרסמה מסקנות.

זהבה גלאון: עברה שנה, וספק אם אי-פעם תפרסם.

זהבה גלאון: ומי שלא מוכן לעסוק בחשבון נפש ובביקורת שבאה מבית, וקופץ כמו שקפצתם כאן, חברי חברי הכנסת, ובאמת רוצה לתקן – –

מירב בן ארי: – – – בגלל ה"חמאס".

זהבה גלאון: – – ובאמת רוצה לתקן, מוצא את עצמו מהר מאוד מנהל קרב דיפלומטי חסר סיכוי מול דוחות של גורמים בין-לאומיים מפוקפקים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, תבינו שהתשובות על השאלות האלה מגיעות בראש ובראשונה לציבור הישראלי שרץ למקלטים, שישן בממ"דים, ששלח את אהוביו למלחמה הזאת, וצפה במקביל גם בממדי ההרס והזוועות בעזה.

זהבה גלאון: ואני אומרת לכם, ותקשיבו היטב:

זהבה גלאון: לתחקר ולאמץ נורמות מוסריות שפויות זה קודם כול אינטרס ישראלי.

זהבה גלאון: זה היה נכון גם אם לא היו מוקמות ועדות בין-לאומיות.

זהבה גלאון: ומעל הכול, מגיעה לציבור הישראלי תשובה על שאלת השאלות, חברי חברי הכנסת, רבותי השרים וסגני השרים: איך מונעים את סבב המלחמה הבא בעזה?

זהבה גלאון: הרי אנחנו שומעים – רק אתמול התפרסם שבמערכת הביטחונית יש מי שממליץ על הפסקת אש ארוכת טווח תמורת תמריצים ל"חמאס", כמו למשל הסרת המצור והקמת נמל, ואפילו שמעתי במו אוזני, בתוכנית "פגוש את העיתונות" אצל רינה מצליח, את השר נפתלי בנט אומר שהוא לא פוסל הסכם כזה.

זהבה גלאון: אז אני קוראת לראש הממשלה: אומנם אף פעם לא החמצת להחמיץ הזדמנות, אבל מחיר ההחמצה הפעם הוא יקר מדי.

יואב קיש: את זה – לפלסטינים.

זהבה גלאון: אפשר לעצור את המלחמה הבאה, חברי חברי הכנסת.

דוד ביטן: למה לא הגיעו להסדר?

דוד ביטן: לא הגיעו כי הם לא רוצים הסדר.

זהבה גלאון: לא לקיץ נוסף של שכול וכישלון, אבל כן להפסקת אש ארוכת טווח עכשיו.

דוד ביטן: – – –

זהבה גלאון: אנחנו לא רוצים להתכונן להכות באויבינו בעוצמה, כמו שמציע ראש הממשלה, בסבב הבא.

זהבה גלאון: אנחנו רוצים תקווה, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אנחנו רוצים שישראל תהיה מקום שאפשר לא רק לשרוד בו, אלא לנשום ולחלום.

זהבה גלאון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

טלי פלוסקוב: חמש דקות – שלך, בבקשה.

יואב קיש: עשר דקות.

טלי פלוסקוב: חמש.

דניאל עטר: גברתי היושבת-ראש, נראה לי שמאז שבחרו אותך לסגנית, הם מעבידים אותך יותר מאשר את הגברים.

יואב קיש: בגלל קריאות הביניים מגיעות לי עשר דקות.

טלי פלוסקוב: אתה מרגיש את זה?

טלי פלוסקוב: אני נהנית כאן, אני מבטיחה לך.

דניאל עטר: כן.

דניאל עטר: אני מרגיש חובה גם להגן עלייך.

יואב קיש: בגלל קריאות הביניים מגיעות לי עשר דקות, וחבר הכנסת עטר גוזל מזמני.

טלי פלוסקוב: בפעם הבאה אני אוריד מהזמן שלך כשאתה תדבר כאן.

דניאל עטר: לא, לא.

יואב קיש: עוד לא התחלתי.

יואב קיש: מהתחלה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהנושא כל כך חשוב וכל כך רגיש, אז בואו, באמת.

יואב קיש: אני מתנצל.

יואב קיש: אני מאמין שלא תקטעי אותי.

יואב קיש: אבל אנחנו נמשיך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יואב קיש: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, מזרח תיכון "חדאעש".

יואב קיש: מסביבנו ייהום הסער, האש מתחילה לזלוג מצפון, מדרום.

יואב קיש: שנה ל"צוק איתן".

יואב קיש: 50 ימים של לחימה מהאוויר, מהיבשה, אל מול אויב שהוא בעצם ארגון טרור, רוצח ורודה גם בבני עמו.

יואב קיש: בנאום זה אני אתמקד בלוחמים.

יואב קיש: כולנו מלאי גאווה והערכה לחיילי צה"ל שלחמו בגזרה קשה, תוך הימנעות מפגיעה באזרחים בלתי מעורבים – שיטה שה"חמאס" טיפח ובנה תורת לחימה מלאה סביבה.

יואב קיש: דור האייפון והמסכים הוכיח שהוא מסוגל ונכון לעת קריאה לביצוע של פעולות מורכבות, תוך שמירה על ערכי אמון הדדי, אחוות לוחמים ומוסר לחימה.

יואב קיש: 50 ימים של לחימה – ארוכים מדי, אך ימים שהתנהלו בשיקול דעת, במחשבה מקיפה, באחריות, בתקיפות של הדרג המדיני והצבאי; ימים של לחימה שבחלקם גם אני השתתפתי, כטייס בחיל האוויר, במשימות שונות.

יואב קיש: שנה אחרי "צוק איתן" – השנה השקטה ביותר שהייתה מול עזה בעשור האחרון.

יואב קיש: אין לי ספק שהמבצע השיג הרתעה משמעותית מול ה"חמאס".

יואב קיש: "כיפת ברזל" אפשרה לצה"ל ולדרג המדיני פרק זמן ארוך לניהול המערכה.

יואב קיש: אבל אסור לנו להתבלבל.

יואב קיש: בכל מתאר של מלחמה עתידית, שיכלול מן הסתם פגיעות בעורף, צה"ל ייאלץ ויחויב להפעיל את מלוא עוצמתו כנגד האויב, גם אם במתאר כזה ייפגעו, לצערי, בלתי מעורבים.

יואב קיש: לא ניתן להפעיל צבא בפינצטה.

יואב קיש: במהלך מבצע "צוק איתן", ולמעשה גם היום, עולה השאלה אם נכון לכבוש את עזה.

יואב קיש: חשוב להבין מה המחיר שנשלם במתאר כזה ומה יהיה הגוף שישלוט בעזה לאורך זמן.

יואב קיש: לצערי, קרוב לוודאי – מן הסתם יהיו לנו מבצעים נוספים בעזה מול ה"חמאס", מול "הג'יהאד האסלאמי", מול "דאעש".

יואב קיש: מיגור ה"חמאס" הוא על הפרק, וביום שבו מדינת ישראל תחליט שמתאר זה עדיף על המציאות הנוכחית, קרוב לוודאי שהוא יקרה.

יואב קיש: אני שומע קריאות – אמרה פה זהבה שזה שאין תהליך מדיני, ואנחנו אולי אחראים לזה.

יואב קיש: אבל מול מי?

יואב קיש: מול "חמאס"?

יואב קיש: על מה נסכם אתם?

יואב קיש: מה כבר אפשר להסכים?

יואב קיש: מה כבר הם כבר יכולים לדרוש מאתנו, אחרי שיצאנו כליל מרצועת-עזה בדיוק לפני עשר שנים, ומספקים להם חשמל, מספקים להם מים, מספקים להם סחורות?

יואב קיש: עוד הסכמים חלשים, מוטעים?

יואב קיש: למי בדיוק יעבור השטח – לארגונים רצחניים?

יואב קיש: זה ירגיע אותם?

יואב קיש: אסור לשכוח שלפני כל מתן הקלה, חובה עלינו לדרוש את החזרת גופות החיילים הדר גולדין ואורון שאול, זיכרונם לברכה.

יואב קיש: ההרתעה היא הפתרון מול עזה, הרתעה משמעותית ולאורך זמן.

יואב קיש: זו האמת, וצריך להסתכל על המציאות בעיניים פקוחות.

יואב קיש: כל עוד עם ישראל קיים בארץ-ישראל וריבון בה, לא יפסיקו לנסות אותנו, ורק עמידתנו האיתנה, כפי שמופיעה במאמרו של ז'בוטינסקי "קיר הברזל", היא התשובה על האיום.

יואב קיש: "חמאס" מאתגר אותנו גם ביהודה ושומרון.

יואב קיש: כל מי שדיבר על ויתורים או נסיגות – אני מקווה שהוא הבין את המציאות הנוכחית.

יואב קיש: רק צה"ל ומדינת ישראל יהיו אחראים לביטחון ישראל.

יואב קיש: אין ואקום.

יואב קיש: כל נסיגה, המשמעות שלה היא כניסה של גורמים אסלאמיסטיים קיצוניים, מנהרות וטילים.

יואב קיש: עלינו לחזק את ההתיישבות, ועל כוחות צה"ל לטפל בתופעה הקרויה בטעות "המפגע הבודד".

יואב קיש: וכפי שאמרתי בתחילת נאום זה, אני רוצה להזכיר את הלוחמים שנפלו על הגנת המולדת ב"צוק איתן" ואת האזרחים שנפלו קורבן לטילי הטרור מעזה, ולזכרם אקריא את שמותיהם: סמל-ראשון איתן ברק, בן 20, מהרצליה; סמל אדר ברסנו, בן 20, מנהריה; רב-סרן אמוץ גרינברג, בן 45, מהוד-השרון; סגן-משנה בר רהב, בן 21, מרמת-ישי; סמל-ראשון בניה רובל, בן 20, מחולון; רב-סרן צפריר בר-אור, בן 32, מחולון; סרן צבי קפלן, בן 28, מקדומים; סמל-ראשון גלעד יעקבי, בן 21, מקריית-אונו; סמל-ראשון עוז מנדלוביץ, בן 21, מאבטליון; סמל-ראשון נסים שון כרמלי, בן 21, מרעננה; סמל-ראשון משה מלקו, בן 20, מירושלים; סגן-אלוף דולב קידר, בן 38, ממודיעין; סמל-ראשון טל יפרח, בן 21, מראשון-לציון; סמל-ראשון יובל דגן, בן 22, מכפר-סבא; סמל-ראשון נדב גולדמכר, בן 23, מבאר-שבע; רב-סמל בכיר בייניסיאן קסהון, בן 39, מנתיבות; סגן-משנה יובל הימן, בן 21, מאפרת; סמל-ראשון ג'ורדן בן-סימון, בן 22, מאשקלון; סמל מקס שטיינברג, בן 24, מבאר-שבע; סמל-ראשון שחר תעשה, בן 20, מפרדסיה; סמל-ראשון דניאל פומרנץ, בן 20, מכפר-אז"ר; סמל שון מונדשיין, בן 19, מתל-אביב; סמל בן וענונו, בן 19, מאשדוד; סמל-ראשון אורן נח, בן 22, מהושעיה; סמל-ראשון אביתר תורג'מן, בן 20, מבית-שאן; רב-סמל עודד בן-סירא, בן 22, מניר-עציון; רב-סמל ראשון אוהד שמש, בן 27, מבית-אלעזרי; סרן דמיטרי לויטס, בן 26, מירושלים; סגן נתן כהן, בן 23, ממודיעין; סגן פז אליהו, בן 22, מעברון; סמל-ראשון לי מט, בן 19, מאילת; סמל-ראשון שחר דובר, בן 20, מגניגר;

יואב קיש: רב-סמל ראשון (במיל') יאיר אשכנזי, בן 36, מרחובות; סמל-ראשון אורון שאול, בן 21, מפוריה-עילית; סמל-ראשון גיא לוי, בן 21, מכפר-ורדים; סמל-ראשון גיא בוילנד, בן 21, מגינוסר; סמל-ראשון עמית יאורי, בן 20, מירושלים; סגן רועי פלס, בן 21, מתל-אביב; סמל-ראשון אברהם גרינצויג, בן 21, מפתח-תקווה; סמל-ראשון גל בסון, בן 21, מחולון; סרן ליעד לביא, בן 22, מתלמי-יוסף; רב-נגד רמי כחלון, בן 39, מחדרה; רב-סמל (במיל.) ברק רפאל דגורקר, בן 27, מגן-יבנה; סמל-ראשון משה דוינו, בן 20, מירושלים; סמל-ראשון אליאב אליהו חיים כחלון, בן 22, מצפת; רב-טוראי מידן מימון ביטון, בן 20, מנתיבות; רב-טוראי נירן כהן, בן 20, מטבריה; רב-סמל עדי בריגע, בן 23, מבית-שקמה; סמל דניאל קדמי, בן 18, מצופים; סמל ברקאי ישי שור, בן 21, מירושלים; סמל שגיא ארז, בן 19, מקריית-אתא; סמל דור דרעי, בן 19, מירושלים; סמל נדב ריימונד, בן 19, משדמות-דבורה; סמל-ראשון מתן גוטליב, בן 21, מראשון-לציון; סמל-ראשון עומר חי, בן 21, מסביון; סמל-ראשון גיא אלגרנטי, בן 20, מתל-אביב; רב-סמל (במיל.) דניאל מרש, בן 22, מראשון-לציון; סרן עמרי טל, בן 22, מיהוד; סמל-ראשון שי קושניר, בן 20, מקריית-מוצקין; סמל-ראשון נועם רוזנטל, בן 20, ממיתר; סרן לירן אדיר (אדרי), בן 31, מעזוז; רב-סרן בניה שראל, בן 26, מקריית-ארבע; סמל-ראשון ליאל גדעוני, בן 20, מירושלים; סגן הדר גולדין, בן 23, מכפר-סבא; רב-סמל ראשון זאב עציון, בן 55, מנירים; סמל נתנאל ממן, בן 21, מגן-יבנה;

יואב קיש: סמל שחר שלו, בן 20, מאלוני-הבשן.

יואב קיש: וחמשת האזרחים שנהרגו: דרור חנין, בן 37, מבית-אריה; עודה אל-וודג', בן 32, מהפזורה בנגב; נבן, בן 36, מתאילנד; שחר מלמד, בן 43, מנירים; הילד דניאל טרגרמן, בן ארבע, מנחל-עוז.

יואב קיש: יהא זכרם ברוך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, השר, אני רוצה להתחיל בתודה רבה לחברי הכנסת מוטי יוגב וחיים ילין על ציון היום החשוב הזה בכנסת.

מירב בן ארי: אני רוצה להתייחס בנאום שלי לשני נושאים חשובים; שניהם רלוונטיים בצורה זאת או אחרת, וכמובן, נוגעים בנושא "צוק איתן".

מירב בן ארי: מועצת זכויות האדם של האו"ם החליטה לאמץ החלטת גינוי לישראל בעקבות דוח ועדת החקירה.

מירב בן ארי: 41 מדינות הצביעו בעד, חמש מדינות נמנעו, ומדינה אחת, ארצות-הברית, הצביעה נגד.

מירב בן ארי: ההחלטה קראה ליישם את הדוח ואת ההמלצות שלו ולשים קץ להתחמקות מהעמדה לדין של גורמים ישראליים שאחראים לכאורה לביצוע פשעי מלחמה.

מירב בן ארי: ההחלטה, כמובן, נוסחה על-ידי הפלסטינים ומדינות ערב.

מירב בן ארי: היא גינתה פגיעה באזרחים חפים מפשע מצד ישראל, והתעלמה לחלוטין מירי הרקטות על-ידי "חמאס" ומהביקורת שמתחה ועדת החקירה על הצד הפלסטיני.

מירב בן ארי: בדוח מזכירים את ישראל כמבצעת פשעי מלחמה, אבל אין שום אזכור לפשעים של ה"חמאס".

מירב בן ארי: מועצת זכויות האדם של האו"ם קיימה עד היום 12 מושבים מיוחדים העוסקים בזכויות אדם; שישה מושבים עסקו במדינת ישראל.

מירב בן ארי: מתוך עשרה סעיפים של מגילת זכויות האדם של האו"ם – סעיף 4 עוסק בהפרת זכויות אדם בעולם, סעיף 7 עוסק בהפרת זכויות אדם בישראל בלבד; יש לנו סעיף משלנו.

מירב בן ארי: כאילו ישראל היא מעצמה נגד זכויות אדם, כאילו אין טבח יומיומי בסוריה, כאילו סיני היא בעצם גן-עדן לתיירים ו"דאעש" לא מבצע פיגועי טרור אזרחיים בעולם.

מירב בן ארי: אנחנו, חברים, מדינת ישראל, אנחנו המדינה שההתמחות שלה היא הפרת זכויות אדם.

מירב בן ארי: ואני שואלת: עד מתי נמשיך להקשיב לדברי הבלע האלה – דברים, שלצערי הרב, גם אם נתעלם מהם עושים לנו נזק הסברתי עצום בעולם?

מירב בן ארי: במקום להבין את הזכות של מדינת ישראל להגן על עצמה מפני ארגון טרור, אנחנו מתעסקים כל הזמן בהסברים.

מירב בן ארי: ואני אומרת לכם, חברים, שמועצה שאימצה יותר החלטות נגד ישראל כמדינה מאשר סך ההחלטות נגד כל שאר המדינות – אני מאוד מצטערת, אבל המועצה הזאת היא הכול חוץ מאחראית לזכויות אדם.

מירב בן ארי: הנושא השני שרציתי לדבר עליו – נושא אחר – אני רוצה לדבר יותר בהרחבה על סגן הדר גולדין וסמל-ראשון אורון שאול, שני חללי צה"ל שטרם הגיעו לקבורה בישראל.

מירב בן ארי: בימי השבעה של הדר ז"ל נסעתי לכפר-סבא לנחם את איילת אחותו, שהייתה מש"קית חינוך שלי בגולני.

מירב בן ארי: נכנסתי לבית נעים, עם קומיקס יפה על הדלת שהדר צייר, ועל הדלת היה כתוב שלבית הזה נכנסים עם חיוך.

מירב בן ארי: כל מה שאומרים לנו על המשפחות השכולות של צה"ל נכון: אתה בא לחזק – יוצא מחוזק.

מירב בן ארי: אתה רואה את הציונות, אתה רואה את אהבת הארץ, אתה לומד שיעור על החיים, ואתה בעיקר מבין איזו משפחה נפלאה הם משאירים מאחוריהם.

מירב בן ארי: הדר נפל במבצע "צוק איתן" ביום שישי, 1 באוגוסט 2014, במהלך קרב באזור רפיח.

מירב בן ארי: אתו נהרגו רב-סרן בניה שראל וסמל-ראשון ליאל גדעוני.

מירב בן ארי: התוקפים של הכוח לקחו אתם את גופתו של הדר.

מירב בן ארי: למרות המרדף העיקש שניהל אחריהם סגן איתן, לא הצליחו עד היום למצוא את גופתו של הדר.

מירב בן ארי: במהלך המרדף נתגלו דברים שאפשרו להבין שהדר, כנראה, כבר אינו בין החיים.

מירב בן ארי: הדר נחטף בעודו חי, ולכן בשעות הראשונות הוא נחשב נעדר, עד לקביעה של הרב הצבאי הראשי שהדר נהרג.

מירב בן ארי: הכוח של ה"חמאס" תקף אותם – עניין של דקות – ולקח אתו את גופתו של הדר.

מירב בן ארי: סמל-ראשון אורון שאול, לוחם בחטיבת גולני, בן 21, מפוריה – גם הוא נהרג ב"צוק איתן" בקרב שג'אעיה, הקרב שזכה, לצערנו, לכיסוי תקשורתי נרחב בגלל הפגיעה העצומה בגדוד 13 של חטיבת גולני.

מירב בן ארי: הנגמ"ש חטף פגיעה ישירה.

מירב בן ארי: שישה לוחמים הובאו למנוחות.

מירב בן ארי: רק אורון שאול, עד היום – הוחלט להכריז עליו חלל צה"ל שמקום קבורתו לא נודע.

מירב בן ארי: בקרב עצמו מפקד המחלקה הורה לחיילים התקועים בנגמ"ש לרדת כדי לאבטח את הכלי, אבל ברגע שהם ירדו מהנגמ"ש הגיעה חוליה של ה"חמאס" וירתה טיל לעבר הכוחות, כך שחלק מהלוחמים, שעדיין היו ברכב התקוע, נהרגו, וחלקם, וביניהם אורון, היו מחוץ לנגמ"ש, ארבעה לוחמים בחוץ ועוד שלושה מחוץ לרכב.

מירב בן ארי: אומרים שאורון היה פצוע ונאבק על חייו מול חוליית המחבלים, שניסתה לחטוף גם אותו.

מירב בן ארי: חברים וחברות יקרים, המשפחות האלה, של הדר ואורון, איבדו את הדבר החשוב להן ביותר, וזה הבן שלהם.

מירב בן ארי: גם החברים איבדו את החבר, המשפחה איבדה אח, וגם בת-הזוג של הדר איבדה את ארוסה.

מירב בן ארי: אני קוראת מפה לממשלת ישראל לסגור את החשבון הפתוח הזה עם ה"חמאס" ולהחזיר את הגופות של הדר ואורון הביתה.

מירב בן ארי: זו המחויבות שלנו כממשלה לציבור, אבל זו בעיקר האחריות המוסרית שלנו כחברה השומרת ומכבדת את זכויות האדם שלה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: שנה חלפה.

עמר בר-לב: שנה ממבצע "צוק איתן", מבצע ארוך ומתיש שנמשך 51 ימים.

עמר בר-לב: היו אלה ימים שכל אחד מאתנו זוכר היטב.

עמר בר-לב: אני מצאתי את עצמי עובר בין משפחות שאת רובן לא הכרתי קודם, מנסה למצוא מילים, להשתתף, לנסות לנחם, ואפילו במשהו שמובן שלא יכול לנחם, אפילו במעט, לנוכח האסון שפקד אותם.

עמר בר-לב: איך כתב המשורר?

עמר בר-לב: "חום יולי-אוגוסט אז היה כבד מאוד".

עמר בר-לב: כל בית שביקרתי היה שונה – במושב, בעיר, בקיבוץ, בצפון, במרכז ובדרום: באחד מאכלים רוסיים, באחר מאכלים אתיופיים ובשלישי סיגריות שעישנו לרוב; באחד כלב גדול, בשני קטן, ואפילו כלבה בשם "עזה", שהביא סרן לירן אדרי זיכרונו לברכה מהמילואים ב"עופרת יצוקה".

עמר בר-לב: כל הורה הגיב אחרת: חלק שתקו, חלק חיבקו, חלק סיפרו וחלק הקשו.

עמר בר-לב: כל בחור היה ייחודי ושונה, עולם ומלואו שנגדע בטרם עת.

עמר בר-לב: אבל השפה המשותפת לכל המשפחות הייתה זו שריחפה בחלל ללא מילים.

עמר בר-לב: 72 משפחות שונות וגעגוע אחד דומה, געגוע השכול.

עמר בר-לב: אין מילים לנחם ואין דרך להחזיר את אשר איבדנו שם, אבל יש דרך לנסות לפעול כדי שזה לא יקרה שוב, שלא ייגבה מחיר כה כבד.

עמר בר-לב: מטרתנו משותפת וברורה: לחיות בשלום.

עמר בר-לב: עלינו, חברי חברי הכנסת, לשאול את עצמנו מה עלינו לעשות כדי שלא נהיה שם שוב.

עמר בר-לב: האחריות היא עלינו.

עמר בר-לב: כשיצאנו למבצע לפני שנה רצינו להחזיר את השקט לדרום.

עמר בר-לב: שנה חלפה, ואת השתיקה הרועמת מפרים רעש הרקטות והדי החפירה במנהרות.

עמר בר-לב: כשאני מסייר בעוטף-עזה אני שומע מהתושבים על הנזק שנגרם לפרנסה, לשדות, הפגיעה בנפשות, הנזק לילדים, הפגיעה בנפשותיהם הרכות של הילדים.

עמר בר-לב: בקיצור, פגיעה קשה בתחושת הביטחון.

עמר בר-לב: אפלטון אמר כי רק המתים רואים את סוף המלחמה.

עמר בר-לב: לצערי זה נכון.

עמר בר-לב: תושבי עוטף-עזה לא רואים את סופה, הם חיים אותה מדי יום.

עמר בר-לב: "צבע אדום" הוא עדיין שגרת חייהם.

עמר בר-לב: הפחד של הילדים מהאנשים הרעים שיוצאים מהאדמה רודף אותם ואת הוריהם יום ולילה.

עמר בר-לב: שאלות רבות הועלו ונשארו פתוחות, מרחפות באוויר:

עמר בר-לב: מדוע הקבינט אישר פעולה קרקעית כנגד המנהרות רק לאחר עשרה ימי לחימה – תגובה מאוחרת כל כך לאיום גדול כל כך?

עמר בר-לב: כיצד ייתכן שערב "צוק איתן" החליט פיקוד העורף, בגיבוי שר הביטחון, לצמצם את האבטחה ביישובי עוטף-עזה, גם של החיילים וגם של הרבש"צים?

עמר בר-לב: מדוע רק ביום ה-46 למבצע הודיע כי המדינה תסייע למשפחות שירצו לעזוב את עוטף-עזה לשם התרעננות – אלה הביטויים שלו?

עמר בר-לב: ובכלל, מה השגנו בעקבות המבצע?

עמר בר-לב: והשאלה הכואבת מכולן: מדוע במשך חודשים ואולי אף שנים ערב המבצע הסכימה מדינת ישראל לחיות עם מנהרות "חמאס" שחוצות את הגדר מזרחה ופוגעות בריבונותה של מדינת ישראל?

עמר בר-לב: "צוק איתן" היה מבצע צבאי כואב וקשה, אך בסופו הכה צה"ל את ה"חמאס" מכה קשה.

עמר בר-לב: את ההישג הצבאי היה עלינו למנף להישג מדיני שישבור את גלי הטרור ההולכים וגדלים זה 15 שנים ומתנפצים פעם אחר פעם על גופם של תושבי עוטף-עזה.

עמר בר-לב: במקום מהלך אזורי בגיבוי בין-לאומי לפירוז רצועת-עזה בתמורה לשיקום ופיתוח, בדיוק כפי שהצהירו ודרשו מדינות האיחוד האירופי במהלך "צוק איתן", במקום זאת קיבלנו כסף קטארי הזורם לרצועה, וחלקו – לצערי הלא-מבוטל – מופנה שוב למטרות הטרור.

עמר בר-לב: קיבלנו מתקני אימונים של "חמאס" מול נתיב-העשרה וטפטוף רקטות הולך ומתגבר.

עמר בר-לב: כשהתותחים רועמים עלינו להילחם בעוצמה, ואנחנו יודעים איך לעשות את זה.

עמר בר-לב: אך לאחר המלחמה הממשלה צריכה לפעול כדי שהתותחים יידומו.

עמר בר-לב: שנה ל"צוק איתן", וספק אם יש מישהו בציבור שיודע מהי המדיניות הביטחונית של ממשלת ישראל.

עמר בר-לב: לממשלה אני קורא: אל תטעו את הציבור.

עמר בר-לב: לא נכון שמבחינה צבאית ישנן שתי אפשרויות בלבד: או כיבוש רצועת-עזה כולה או המצב הנוכחי של טפטופים ומבול.

עמר בר-לב: יש אפשרויות נוספות.

עמר בר-לב: בטווח הקרוב, אנחנו צריכים לפתור בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים את איום המנהרות.

עמר בר-לב: זכותנו לרדוף את מי שמנסה לפגוע בנו, ובמקביל חובתנו ליזום מהלכים מדיניים ולייצר פתרונות שימנעו את מה שקורה בפועל עכשיו.

עמר בר-לב: אנחנו נמצאים עכשיו בפתחו של הקיץ ושל תקציב 2015.

עמר בר-לב: חשוב שבתקציב הזה נדע לגבות בשקלים ולא רק במילים את התמיכה בעוטף-עזה, שנדע לפצות את עשרות העסקים הקטנים שניזוקו ולתת סיוע נפשי בלי חשש שיופסק.

עמר בר-לב: לסיום, אני רוצה לאחל את שלוות הנפש והגוף לכל מי שהשאירו חלק ממנה ב"צוק איתן".

עמר בר-לב: בריאות שלמה ותנחומי למשפחות הנופלים.

עמר בר-לב: יהי זכרם ברוך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: אחרון הדוברים – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, סגן השר, שנה ל"צוק איתן" – זו לא כותרת.

יעקב מרגי: זו שנה שלמה של אלפי אנשים עם מצוקות וחרדות.

יעקב מרגי: זו שנה שלמה של סבל, של פצועים שמתמודדים עם פציעות, מאבק מתמיד ושיקום כואב; שנה שלמה של שכול וכאב של משפחות יקרות; שנה שלמה שיישובי הדרום עוקבים בדאגה אחר השקט שכל כך מייחלים שיימשך ויישמר.

יעקב מרגי: אך אנחנו לא אופטימיים.

יעקב מרגי: אנחנו, תושבי הדרום הסמוכים לעזה וליישובי עוטף-עזה, כבר שומעים שוב את הדי הפיצוצים והדי הירי מהגבול הסמוך.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בניגוד לאחרים פה שהפריחו וברחו ולא העזו את פניהם לשבת להתמודד עם העובדות, הטיחו בנו דברים ויצאו, לי אין שאלות למה התחיל מבצע "צוק איתן"; לי אין שאלות למה נהרגו פלסטינים תושבי עזה ולמה נפצעו ונהרגו ילדים בעזה; גברתי היושבת-ראש, לי אין שאלות למה נועדו המנהרות, שמשום מה דוברים שמצאו לנו רק קטרוג לא הזכירו אותן – לא היו שם פרחים צבעוניים ולא סוכריות; לי אין שאלות היכן הושקעו כספי התושבים בעזה; ולי אין שאלות מה רוצה ההנהגה בעזה.

יעקב מרגי: לי יש תשובות על כל השאלות האלה ששואלים אלה שהראייה והשמיעה שלהם סלקטיבית.

יעקב מרגי: לי יש תשובות: בעזה יש חבורת רוצחים, רוצחים בדם קר – לא רק אזרחי ישראל.

יעקב מרגי: יש שם חבורה של רוצחים אכזריים שרוצחת בתושבי עזה.

יעקב מרגי: החבורה הזאת רצחה את ילדי עזה.

יעקב מרגי: החבורה הזאת הרסה את בתי עזה.

יעקב מרגי: עזה נמצאת במצור, כן.

יעקב מרגי: עזה נמצאת במצור על-ידי ה"חמאס", לא על-ידי מדינת ישראל.

יעקב מרגי: אותם רוצחים שרצחו את כל אלה שהזכרתי, תושבי עזה, ילדי עזה, נשות עזה, שלחו אותם להילחם כדבריהם ב"ישות הציונית" – כלשונם, "העדו הציוני".

יעקב מרגי: הם יודעים לבטא את זה טוב.

יעקב מרגי: חיילי צה"ל שנפלו במערכה ב"צוק איתן" נפלו במערכה על השלום.

יעקב מרגי: ואני אומר את זה, ואלה לא מילים גבוהות: אנחנו נמצאים במלחמה על השלום.

יעקב מרגי: אנחנו נאבקים להביא את השלום.

יעקב מרגי: מה לעשות ששכנינו לא רוצים, לא רוצים את השלום.

יעקב מרגי: זו אמירה נחרצת, ואני אומר את זה בצער.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לבי לבי על תושבי עזה, איך הם שרויים במצור ובמצוק של ההנהגה שלהם.

יעקב מרגי: מי שהרס את עזה, כפי שאמרתי, זה ה"חמאס" וארגוני הטרור בעזה.

יעקב מרגי: שנה מ"צוק איתן", והמדינה היחידה, המדינה היחידה שמשקיעה מאמצים לשיקום עזה ורוצה בשיקום עזה זו מדינת ישראל.

יעקב מרגי: ה"חמאס", לעומת זאת, מסיט את כל כספי הסיוע שלו – לאן?

יעקב מרגי: למנהרות זעם, למנהרות דם, לטרור, להתעצמות צבאית.

יעקב מרגי: רבותי וחברי – ואני אומר זאת בגאווה – אנחנו יכולים להסתכל על עצמנו במראה, אנחנו יכולים להסתכל לעצמנו בלבן של העיניים.

יעקב מרגי: ראינו את גאוות העורף, את החוסן של העורף.

יעקב מרגי: אנחנו, היישובים הקרובים, ראינו והרחנו, נשמנו את החיילים.

יעקב מרגי: האבק שהיה עליהם, ריח הזיעה שלהם כשהם באו אלינו הביתה, היה שווה כל הון.

יעקב מרגי: איזו גאווה, איזו אהבת חיים, איזו אחווה.

יעקב מרגי: לא הייתה תחושה – אני לא זוכר שהייתה תחושה כל כך צודקת וכל כך מלוכדת בחברה הישראלית כמו סביב המבצע הזה.

יעקב מרגי: אומרים לנו: מבצע מיותר.

יעקב מרגי: אתם ישבתם במקלטים?

יעקב מרגי: אתם חטפתם?

יעקב מרגי: אתם ניגבתם עם סחבות את השתן של הילדים שברח להם – סליחה על התיאור?

יעקב מרגי: אתם ראיתם אנשים רועדים ומכווצים 45 יום לינה במקלטים ובממ"דים?

יעקב מרגי: להטיף לנו?

יעקב מרגי: נואמים פה לא מזכירים אפילו את המנהרות?

יעקב מרגי: לא מזכירים טילים?

יעקב מרגי: אני גאה – כן, אני עונה לה, לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אני גאה שחיילי צה"ל כן הודיעו לאזרחים לצאת מהבתים.

יעקב מרגי: ואת יודעת למה?

יעקב מרגי: כי אלה שכיוונו את ה"גראדים" ואת ה"קסאמים" ואת הפצמ"רים, אדרבה, דאגו דווקא שיהיו שם אזרחים.

יעקב מרגי: דניאל טרגרמן נהרג לא בגלל אופק מדיני.

יעקב מרגי: תפסיקו לבלבל לי במוח.

יעקב מרגי: אין מי שרוצה כמוני בשלום; אין מי ששואף כמוני שיתחיל תהליך מדיני – עם כל הסקפטיות, ואני מוכן להמר, כן.

יעקב מרגי: עזה רוצה שלום?

יעקב מרגי: עזה רוצה אופק מדיני?

יעקב מרגי: אז בואו נפסיק עם ההלקאה העצמית.

יעקב מרגי: ואני רוצה לומר לחיילי צה"ל, למשפחות היקרות ששילמו את המחיר היקר מכול: שלא תטעו, אל תנסו ברגע של חולשה אפילו לנסות אולי להבין שזה היה מבצע מיותר.

יעקב מרגי: לא היה מבצע צודק יותר.

יעקב מרגי: ה"חמאס" חטף מכה קשה, ואם הוא יעז שוב לעשות זאת, אני מקווה שנדע להשיב לו מנה אחת אפיים, יותר ממה שהוא חטף ב"צוק איתן".

יעקב מרגי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

טלי פלוסקוב: בזמן שהשר עולה אני רוצה באמת להודות לחברי הכנסת על הדיון הרציני, המרגש, המרתק והמכובד שהיה כאן, וכמובן – לשני חברי הכנסת שהובילו את הנושא במהלך היום, חבר הכנסת חיים ילין וחבר הכנסת מרדכי יוגב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בפתח דברי אני רוצה לשלוח ברכת רפואה שלמה והחלמה לפצועי מלחמת "צוק איתן" שעדיין, לצערנו הרב, מלקקים את פצעיהם; חלקם במצב קשה מאוד, אחד לפחות שאני מכיר מקרוב, תושב רמת-הגולן, אשתו וילדיו ממתינים לו, והוא עדיין, לצערנו הרב, מורדם, מונשם בקושי, ואיננו יודע מה קורה סביבו.

אלי בן-דהן: רפואה שלמה לכולם.

אלי בן-דהן: אני רוצה לשלוח ניחומים לכל משפחות חללי צה"ל ומשפחות האזרחים שנהרגו במבצע "צוק איתן".

אלי בן-דהן: מאז "צוק איתן" מדינת ישראל מתנהלת מול ה"חמאס" מצד אחד באופן תקיף ונחוש, ומצד שני בדרך אחראית ושקולה, כזאת שאיננה מתנהלת בשליפות או בססמאות ריקות מתוכן שמטרתן השגת רווח פוליטי מיידי על חשבון ביטחונם ושלומם של אזרחי ישראל; מדיניות של "סוף מעשה במחשבה תחילה".

אלי בן-דהן: ישראל רואה ב"חמאס" אחראי לכל הנעשה ברצועת-עזה ולכל ניסיון ירי רקטי מהרצועה לעבר ישראל.

אלי בן-דהן: המחויבות של שלטון ה"חמאס" ברצועת-עזה להפסקת האש, שהושגה על בסיס היוזמה המצרית, משקפת את ההרתעה שהושגה בעקבות המבצע.

אלי בן-דהן: ב"חמאס" יודעים היטב כי מוטב לארגון לרסן כל ניסיון ירי לכיוון ישראל, כדי שלא להביא על עצמם פעילות נוספת של צה"ל.

אלי בן-דהן: דרום הארץ ויישובי עוטף-עזה נהנים מאז תום מבצע "צוק איתן" מתקופה של שקט, התקופה השקטה ביותר מאז השתלט ה"חמאס" על רצועת-עזה.

אלי בן-דהן: השקט הזה מצביע על כך שהישגי מבצע "צוק איתן" תקפים והשפעתם גדולה.

אלי בן-דהן: שמענו כאן, חברי חברי הכנסת, על קיפאון מדיני, על אופק מדיני שאיננו קיים.

אלי בן-דהן: צר לי, אבל על מי אנחנו מדברים?

אלי בן-דהן: על איזה אופק?

אלי בן-דהן: מול אבו מאזן, שקיבל אחריות דה-יורה על רצועת-עזה ולא עושה עם זה כלום?

אלי בן-דהן: האם על ה"חמאס", ארגון רצח שכל עניינו רק לרצוח ולפגוע בקיומה של מדינת ישראל?

אלי בן-דהן: עם הארגון הזה אנחנו רוצים לעשות שלום?

אלי בן-דהן: לאחר מבצע "צוק איתן" החלה מערכת הביטחון, יחד עם האו"ם והרשות הפלסטינית, לפעול לשיקום המתקנים האזרחיים הבלתי-מעורבים בלחימה ובתי התושבים ברצועת-עזה שנפגעו במלחמה.

אלי בן-דהן: פעולה זו נעשית באמצעות הכנסה מבוקרת ומפוקחת של חומרי בנייה, כדי להבטיח כי אלה ייועדו לצורכי שיקום בלבד.

אלי בן-דהן: מאות משאיות של תשומות בנייה וסחורות עוברות מדי יום מישראל אל רצועת-עזה.

אלי בן-דהן: בנוסף, הורחבה מדיניות התנועה מעזה ואליה במטרה למנוע פגיעה בצורכיהם ההומניטריים של האזרחים הבלתי-מעורבים בלחימה.

אלי בן-דהן: לישראל יש נכונות ורצון לאפשר לאזרחי עזה לחיות בשקט ובשלווה, אך ה"חמאס" ושאר ארגוני הטרור שפועלים מתוך התווך הבנוי, בכוונת מכוון, כדי להשתמש באזרחי הרצועה כמחסה אנושי, הם האחראים למצבם העגום של תושבי הרצועה.

אלי בן-דהן: משרד הביטחון מסייע ליישובים בעוטף-עזה הן בשיקום התשתיות לאחר המערכה והן בהמשך שיפור המיגון והסיוע ליישובים.

אלי בן-דהן: צה"ל ומערכת הביטחון ימשיכו לעמוד על משמרתם לסיכול כל ניסיון לפגוע באזרחי מדינת ישראל וליירוט כל רקטה שתכוון לעבר יישובינו.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, ממשלת ישראל עושה מאמצים גדולים לחזק את היישובים בעוטף-עזה.

אלי בן-דהן: ברוך השם, יש צמיחה גדולה ודרישה רבה למגורים בעוטף-עזה.

אלי בן-דהן: בשדרות, לדוגמה, לפני כמה שנים היו דירות רבות כדירות רפאים; היום יש אפס דירות ריקות בשדרות.

אלי בן-דהן: הביקוש לשדרות עולה ורמת החיים באזור השתפרה מאוד.

אלי בן-דהן: ממשלת ישראל החליטה בהחלטה אסטרטגית, רב-שנתית, להרחיב את הדיור, את התשתיות החקלאיות, כבישים, מים, תעסוקה ועוד ועוד.

אלי בן-דהן: בימים אלה מסתיימת השלמת התוכניות שנובעות מהחלטת הממשלה לפני תשעה חודשים לחיזוק עוטף-עזה, ובזמן הקרוב יהפכו תוכניות אלו, אם ירצה השם, לביצוע בפועל.

אלי בן-דהן: חברי חברי הכנסת, לסיום, לצערי הרב, אני אומר עוד פעם, לצערי הרב, אין יהודים ברצועת-עזה.

אלי בן-דהן: בטיפשות של רגע גירשנו מרצועת-עזה 8,000 יהודים שגרו שם.

אלי בן-דהן: הבטחנו הבטחות שווא לתושבי ישראל שמצבנו הביטחוני ילך וישתפר.

אלי בן-דהן: הבטחנו שאחרי הגירוש נוכל להגן טוב יותר על תושבי הנגב והדרום, ואף היינו – – –

זהבה גלאון: גירשנו?

זהבה גלאון: גירשנו?

אלי בן-דהן: כן, גירשנו, גברתי.

אלי בן-דהן: גירשנו, גברתי.

זהבה גלאון: הייתה החלטה של ממשלה, על מה אתה מדבר?

אלי בן-דהן: גם אם זה לא נוח לך, גירשנו.

אלי בן-דהן: כן, גירשנו, גברתי היקרה.

זהבה גלאון: – – –

אלי בן-דהן: – – – ולכל מתיישב היה פתרון.

אלי בן-דהן: לכל מתיישב היה פתרון – –

מרדכי יוגב: תתביישי.

מרדכי יוגב: מדוע את לא מתביישת?

אלי בן-דהן: – – שקר גס.

אלי בן-דהן: איזה פתרון?

אלי בן-דהן: איזה שקר.

מרדכי יוגב: זהבה, תתביישי.

זהבה גלאון: איך אתה מעז לדבר – – –

אלי בן-דהן: אתם – מכבסת מילים.

מרדכי יוגב: יש לך כבוד רב לנמלים, לחרקים, לשרצים; לבני-אדם אין לך.

זהבה גלאון: – – –

אלי בן-דהן: גברתי, אני מזכיר לך את הססמה הריקה מתוכן: לכל מתיישב יש פתרון.

מרדכי יוגב: – – –

זהבה גלאון: מי היה ראש הממשלה שקיבל את ההחלטה הזאת?

זהבה גלאון: אתה מעז להגיד "גירשנו"?

מרדכי יוגב: תתביישי, תתביישי.

זהבה גלאון: אתה מעז להגיד שגירשנו?

מרדכי יוגב: תתביישי, זה האחים שלך.

אלי בן-דהן: כן, אני אומר לך, אני לא מתבייש.

אלי בן-דהן: אני לא מתבייש.

אלי בן-דהן: גירשנו, כן, גברתי.

אלי בן-דהן: אם זה לא נעים לך, אל תשמעי.

אלי בן-דהן: גירשנו, אני אומר לך.

זהבה גלאון: המפלגה שלך הייתה בממשלה – –

אלי בן-דהן: אני אומר לך, גירשנו.

זהבה גלאון: – – והתקבלה החלטה של ממשלה ריבונית.

זהבה גלאון: אתה סגן שר ואתה אומר "גירשנו"?

זהבה גלאון: – – –

אלי בן-דהן: אז מה?

אלי בן-דהן: אז מה?

אלי בן-דהן: לממשלה אסור לטעות?

זהבה גלאון: נו באמת.

מרדכי יוגב: – – –

אלי בן-דהן: אז מה?

אלי בן-דהן: אז מה?

אלי בן-דהן: לממשלה אסור לטעות?

אלי בן-דהן: מה קרה?

אלי בן-דהן: יש היום אחד שחושב שהממשלה הזאת הייתה צודקת, נכונה, החלטה חכמה?

זהבה גלאון: היא הייתה צודקת.

זהבה גלאון: רק בגללכם נהרגו חיילים כל יום בגוש-קטיף – בגלל שהיו צריכים לשמור – – –

אלי בן-דהן: את צודקת, נכון.

אלי בן-דהן: מצבנו הביטחוני השתפר מאוד.

אלי בן-דהן: את צודקת מאוד, מצבנו הבין-לאומי השתפר מאוד.

זהבה גלאון: אריק שרון קיבל החלטה של ממשלה ריבונית, אל תבלבל את המוח.

אלי בן-דהן: מאז הגירוש מעזה הפכנו להיות מדינה אהובה – – –

טלי פלוסקוב: סגן השר, לסיים.

אלי בן-דהן: את צודקת מאוד.

אלי בן-דהן: מצבנו הבין-לאומי באמת – הבטחנו שאחרי הגירוש יהיה טוב יותר.

אלי בן-דהן: השלינו את עצמנו כי העולם יאהב אותנו יותר אחרי שנצא מעזה, אך המציאות טפחה על פנינו חזק מאוד.

אלי בן-דהן: רבותי, אין יהודים בעזה, אין יישובים יהודיים, אין מחנות צבא – –

זהבה גלאון: רק זה היה חסר לנו.

אלי בן-דהן: – – ואין שום סיורים צבאיים בתוך רצועת-עזה.

אלי בן-דהן: אין לנו שום סכסוך טריטוריאלי עם תושבי עזה.

אלי בן-דהן: ההפך הוא הנכון.

אלי בן-דהן: אנחנו מספקים להם חשמל, מים, מזון, צרכים רפואיים, תשומות בנייה ועוד ועוד.

זהבה גלאון: – – –

מרדכי יוגב: חוץ מלשמוע את עצמך את לא מסוגלת – – –

אלי בן-דהן: מה אנחנו מקבלים בתמורה?

אלי בן-דהן: מקבלים טילים על תושבי הנגב.

מרדכי יוגב: אולי תעברי לגור בעזה.

אלי בן-דהן: למעלה מ-1.5 מיליון תושבים נמצאים תחת איום הטילים ובכל רגע עלולים חייהם להשתנות בבת-אחת – מערכת הלימודים תיפסק, מסגרת העבודה תשתנה ועוד ועוד.

אלי בן-דהן: זהו הלקח שכולם צריכים ללמוד מבריחתנו מעזה.

אלי בן-דהן: אם ננהג כך, חס ושלום, ביהודה ושומרון, אזי כל מדינת ישראל תהיה באותו מצב של חרדה וחשש משינוי החיים הרגילים כמו שכיום נמצאים בו תושבי הדרום.

אלי בן-דהן: מי ייתן ויחזור לכולנו השכל ולא נפעל על-פי הרגש, ובוודאי לא נשלה את עצמנו שאנחנו חיים בסביבת שווייץ; אנחנו חיים במזרח התיכון.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

זהבה גלאון: אתם ישבתם בממשלה, אתם אישרתם את הנסיגה, ואתם אתם מדברים על הגירוש?

אלי בן-דהן: אני לא ישבתי בשום ממשלה.

זהבה גלאון: המפלגה שלך ישבה בממשלה וקיבלה את ההחלטה.

טלי פלוסקוב: רבותי, הכנסת רשמה בפניה את דברי הדוברים לציון יום "צוק איתן".

טלי פלוסקוב: תודה רבה שוב לכולם.

טלי פלוסקוב: [מס' כ/586; "דברי הכנסת" ה-19, מושב שלישי, חוב' ז', עמ' 14897.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: הנושא הבא: בקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות להחיל דין רציפות על הצעת חוק אומנה לילדים, התשע"ה–2014.

טלי פלוסקוב: יציג את הבקשה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: אין הצבעה.

אלי אלאלוף: שלום, ידידתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, גם היום התקיימו בוועדת הרווחה שני דיונים סביב נושאים של "צוק איתן", ביוזמת החברים חיים ילין ומוטק'ה.

אלי אלאלוף: הנושאים היו: מרכז חוסן של סובב-עזה ושדרות, והנושא השני – פצועים שבאו להעיד בפני הוועדה על הטיפול של אגף השיקום והביטוח הלאומי.

אלי אלאלוף: בשני הדיונים, שהיו מאוד ממצים ומרגשים – חשבנו לנכון בצורה כזאת להזדהות באופן מלא בנושא הזה של "צוק איתן".

אלי אלאלוף: אני רק ממליץ ש"צוק איתן" יהיה נושא שמאחד אותנו ולא מפלג אותנו.

אלי אלאלוף: אני שמח – ככה זה בעם היהודי, גם כאב וגם שמחה – אני שמח להביא הודעה בדבר בקשה להחיל דין רציפות על חוק האומנה, שהוחל בדיון עליו ב-2014, בכנסת הקודמת, ביוזמה של חברים וחברות ובראשם חברת הכנסת קארין אלהרר, אורלי לוי אבקסיס, חיים כץ, עדי קול, יפעת קריב, שלי יחימוביץ, עליזה לביא, מיכל רוזין, פנינה תמנו-שטה, מרדכי יוגב, רות קלדרון, אילן גילאון, שמעון אוחיון, דב ליפמן, מיקי רוזנטל, עפר שלח, ניצן הורוביץ ודב חנין.

אלי אלאלוף: בקשת הרציפות, לאחר אישור של ועדת השרים ביום ראשון האחרון, היא על מנת להביא סוף-סוף את אחד הנושאים הקשים שלא טופלו בצורה יסודית ושיטתית על-ידי המערכות השונות.

אלי אלאלוף: מדובר על 2,000 ילדים שהם היום באומנה, ועל רשימת המתנה ארוכה, לצערי, לפתרון דומה, כי זה אחד הפתרונות – למרות הקשיים שיש בו היום, זה אחד הפתרונות הטובים לילדים ונוער בסיכון.

אלי אלאלוף: הצעת החוק שלנו מטרתה לאפשר פיקוח על מנגנון המשפחות שמטפלות, על הגופים המפעילים את התוכנית הזאת.

אלי אלאלוף: מוצעות בהצעת החוק, בין היתר, הוראות להשמה באומנה, לבחירת משפחות האומנה, וכן הוראות הנוגעות למעמד האומן, סמכויותיו וגם חובותיו.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין, נוסף על כל חברי הכנסת שציינתי, את המועצה לשלום הילד, על העבודה שעשו כל השנים במעקב אחרי הטיפול באמצעות האומנה, וגם את הגופים שמפעילים את האומנה היום, גם אם זה לא בצורה האופטימלית.

אלי אלאלוף: לנוכח ניסיוני הקודם, אני חייב לציין שלפעמים יש מקרים שילדים לא קיבלו את המענים הנדרשים להם ומקרים של פגיעה קשה בהם, למרות שיש דוגמאות מדהימות ליד זה.

אלי אלאלוף: אני מבקש מהכנסת לרשום לפניה את בקשת הוועדה להמשיך בדיון ולהשלים את החוק שיאפשר הסדרה של הנושא של ילדי האומנה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: סיעות הבית רשאיות להתנגד בתוך 14 יום מהיום, ואז אנחנו נמשיך בתהליך החקיקה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אין הצבעה.

מיקי לוי: לא זה ולא הבא?

טלי פלוסקוב: אין הצבעות.

טלי פלוסקוב: נעבור לנושא הבא:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 47 – הוראת שעה) (יושב-ראש הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון), התשע"ה–2015, מטעם ועדת הכנסת, קריאה ראשונה; קיבלה פטור מחובת הנחה בכפוף להנחה על שולחן הכנסת.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

): אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהקריא הודעה של ועדת הכנסת שלא יכולתי לקרוא אתמול אחרי הדיון.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהמשך לאישור הרכב ועדות במליאת הכנסת ביום 1 ביוני 2015, הריני מתכבד להודיע על איוש המקומות הפנויים בחברי כנסת מסיעת המחנה הציוני כדלקמן:

): בוועדה לענייני ביקורת המדינה יכהן חבר הכנסת דניאל עטר; בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי יכהנו חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין וחבר הכנסת עמיר פרץ; בוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים והאלכוהול תכהן חברת הכנסת שלי יחימוביץ; בוועדת המדע והטכנולוגיה יכהנו חברי הכנסת מנואל טרכטנברג וחבר הכנסת יואל חסון; בוועדה המיוחדת לפניות הציבור יכהן חבר הכנסת זוהיר בהלול.

): [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/586); נספחות.

): ]

): עכשיו אני רוצה לגשת להצעת חוק מטעם ועדת הכנסת – הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 47 – הוראת שעה) (יושב-ראש הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון), התשע"ה–2015, לקריאה ראשונה.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני הכנסת לקריאה ראשונה הצעת חוק מטעם ועדת הכנסת שעניינה יושב-ראש הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון.

): חוק יסודות התקציב קובע כי תקציב משרד הביטחון יידון בוועדה משותפת לוועדת הכספים ולוועדת החוץ והביטחון.

): לפי תקנון הכנסת כפי שתוקן בשנים האחרונות, ועדת הכנסת בוחרת את יושב-ראש הוועדה המשותפת מבין חברי הוועדה ששמה נזכר ראשון בחוק המסמיך.

): זה הנוהל בכל הוועדות המשותפות, ובמקרה הזה – ועדת הכספים.

): מוצע לקבוע בהוראת שעה לשנתיים כי יושב-ראש הוועדה המשותפת יכול שיהיה מבין חברי ועדת הכספים ומבין חברי ועדת החוץ והביטחון כפי שתקבע ועדת הכנסת.

): כך תינתן לוועדת הכנסת האפשרות שהייתה לה בעבר להפעיל שיקול דעת מי ימונה ליושב-ראש הוועדה המשותפת מבין חברי שתי הוועדות האמורות, בהתחשב בבקיאות בענייני תקציב המדינה ובהיכרות עם מערכת הביטחון.

): ההצעה אושרה בוועדת הכנסת פה אחד, כולל האופוזיציה, ואני מבקש את אישורה של הכנסת בקריאה ראשונה ולהחזירה לוועדת הכנסת להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יושב-ראש ועדת הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: לא נרשמו דוברים בהצעת החוק הזאת, לכן, רבותי, אנחנו נעבור להצבעה – להעביר את הצעת החוק בקריאה ראשונה, ולהכין אותה בוועדה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: ההצבעה מתחילה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 47 – הוראת שעה) (יושב-ראש הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון), התשע"ה–2015, לוועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 11 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 47 – הוראת שעה) (יושב-ראש הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון), התשע"ה–2015, עברה בקריאה ראשונה וחוזרת לוועדה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"א בתמוז התשע"ה, 8 ביולי 2015, בשעה 11:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.