ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 31, 2015-07-06 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שני, י"ט בתמוז התשע"ה, 6 ביולי 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –      לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק העיצובים, התשע"ה–2015; הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2 והוראת שעה), התשע"ה–2015; הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 7), התשע"ה–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1609/20 וכלה בהצעת חוק פ/1674/20 – הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הודעה מוקדמת על העלאת תעריפים בעסקה מתמשכת), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב, איתן כבל, רועי פולקמן ויואב בן צור; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – פרסום פסיקה בענייני משפחה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת רחל עזריה, נאוה בוקר, איילת נחמיאס ורבין, דב חנין, יפעת שאשא ביטון, אורלי לוי אבקסיס, שלי יחימוביץ, יואב קיש, זהבה גלאון ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי בגין תואר אקדמי ראשון, תואר אקדמי שני או תעודת מקצוע), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ייצוג בפני המוסד), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק לקביעת מעמדם של בני-זוג שבאו בברית הזוגיות, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אביגדור ליברמן, שרון גל, רוברט אילטוב, חמד עמאר, סופה לנדבר ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק ברית הזוגיות, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת ציפי לבני, יצחק הרצוג, קסניה סבטלובה, סתיו שפיר, יואל חסון, מנואל טרכטנברג, עמיר פרץ, איתן כבל, מיקי רוזנטל ואיציק שמולי; הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון – איסור המתת כלבים בריאים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, אילן גילאון, מיכל רוזין, זהבה גלאון, מכלוף מיקי זוהר, איתן כבל, מיכאל אורן ודב חנין; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד שפה ותרבות ערבית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עבדאללה אבו מערוף, דב חנין, אחמד טיבי, באסל גטאס, ג'מאל זחאלקה, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, מסעוד גנאים, יוסף ג'בארין, קסניה סבטלובה, יצחק הרצוג, עמר בר-לב, איל בן ראובן, רועי פולקמן, עפר שלח, מיכל רוזין, אלי אלאלוף, תמר זנדברג, יואל חסון וזהבה גלאון; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – חינוך חינם לפעוטות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יוסי יונה, אלי אלאלוף, ינון מגל, אורלי לוי אבקסיס, איציק שמולי, איילת נחמיאס ורבין, איתן כבל ושרון גל; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה לתלמיד), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, יואב בן צור, יצחק וקנין ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון – גמר חשבון בסיום תקופת העבודה), התשע"ה–2015, מאת חברות הכנסת שלי יחימוביץ ומיכל בירן; הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (תיקון – מכירה על-ידי מוציא לאור והגבלת שיעור ההנחה במקטע השיווק), התשע"ה–2015, מאת חברות הכנסת מרב מיכאלי ותמר זנדברג; הצעת חוק לחינוך נגד גזענות, התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת עיסאווי פריג'; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מתן שירותי הבריאות לתלמיד בידי משרד הבריאות בלבד), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, דב חנין ויצחק וקנין; הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון – אכיפת חוקי עבודה), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – התאמת קצבת הסיעוד להעלאת שכר המינימום), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין, יחיאל חיליק בר, יפעת שאשא ביטון, אורלי לוי אבקסיס, איציק שמולי, יעקב מרגי, מיקי לוי, חיים ילין, נורית קורן ומאיר כהן; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איחוד סמכויות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, עמר בר-לב, איל בן ראובן, יואל חסון ואיציק שמולי; הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון – נפגעים שעלו לישראל לפני 1970 וטופלו בישראל), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ואלי אלאלוף; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – פרסום מידע אודות מכרזים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אלי כהן, רועי פולקמן, מיקי רוזנטל, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, קארין אלהרר, דב חנין, איתן כבל, ינון מגל ואיימן עודה; הצעת חוק הספורט (תיקון – איסור מינוי בעל תפקיד בעל רישום פלילי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב, ינון מגל, מירב בן ארי ומיקי לוי; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – התייעלות מערך הכשרות), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת רחל עזריה; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – פטור מאגרה למסורבת גט), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת רחל עזריה, נאוה בוקר, איילת נחמיאס ורבין, דב חנין, דוד אמסלם, יפעת שאשא ביטון, אורלי לוי אבקסיס, שלי יחימוביץ, יואב קיש, ינון מגל, זהבה גלאון ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק המשתתף החופשי, התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – פירוט הזכאות למס הכנסה שלילי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, אלי אלאלוף ורחל עזריה; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (תיעוד חופשי של ישיבות המועצה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, טלי פלוסקוב, מיכל בירן, איציק שמולי, בצלאל סמוטריץ, יואל חסון ומירב בן ארי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב ההלוואה למוגבלים הזכאים לרכב שלא לראשונה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ואלי אלאלוף; הצעת חוק יישום עקרונות נאום בר-אילן, התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון – הקמת מרכזים למיצוי זכויות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, יאיר לפיד, יעקב פרי, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, מיקי לוי, יעל גרמן, שי פירון, חיים ילין, מנואל טרכטנברג, יואל חסון, אילן גילאון, יוסי יונה ודב חנין; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית וערבית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אורן אסף חזן, יחיאל חיליק בר ויפעת שאשא ביטון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון – כלבים בהכשרה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל ואילן גילאון; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – איסור הפליה על רקע זהות מגדרית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, נחמן שי, זהבה גלאון, ענת ברקו, יואל חסון, קארין אלהרר, מירב בן ארי, דניאל עטר ויואב קיש; הצעת חוק לביטול ההתיישנות בעבירות מין במשפחה (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק המועצה הארצית לביטחון תזונתי (תיקון – תקציב), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, קארין אלהרר, יעקב פרי, יואל רזבוזוב, מיקי לוי, יעל גרמן, שי פירון, חיים ילין, יאיר לפיד, יואל חסון, מנואל טרכטנברג, אילן גילאון, יוסי יונה ודב חנין; הצעת חוק סינון תכנים פוגעניים באינטרנט במוסדות החינוך, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דניאל עטר, אורי מקלב, יעקב מרגי, רויטל סויד, עבד אל חכים חאג' יחיא, מרב מיכאלי, יואל חסון, איילת נחמיאס ורבין, מירב בן ארי, עמר בר-לב, דוד ביטן, נחמן שי, מיקי רוזנטל ועליזה לביא; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – ייעוץ אקדמי בערבית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, עבדאללה אבו מערוף, תמר זנדברג, אוסאמה סעדי, טלב אבו עראר, חנין זועבי, עבד אל חכים חאג' יחיא, מסעוד גנאים ויוסי יונה; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – קורס דיאלוג רב-תרבותי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, עבדאללה אבו מערוף, קסניה סבטלובה, תמר זנדברג, אוסאמה סעדי, טלב אבו עראר, חנין זועבי, עבד אל חכים חאג' יחיא, מסעוד גנאים ויוסי יונה; הצעת חוק התרבות והאמנות (תיקון – תקציב התרבות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עפר שלח, מיקי רוזנטל, איתן כבל, יעקב פרי, חיים ילין, מאיר כהן, עליזה לביא, מיקי לוי, יואל רזבוזוב, מיכל רוזין, דב חנין, איילת נחמיאס ורבין, איציק שמולי, זהבה גלאון, נחמן שי, יוסי יונה, יואל חסון, זוהיר בהלול, עיסאווי פריג', קארין אלהרר וסתיו שפיר; הצעת חוק המקרקעין (תיקון – התקנת אנטנה סלולרית), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור הצבת מכונות משחק של מפעל הפיס), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, אורי מקלב, משה גפני, יעקב מרגי, טלי פלוסקוב ומירב בן ארי; הצעת חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים) (תיקון – ביצוע חקירה תוך 48 שעות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, דב חנין, עבד אל חכים חאג' יחיא, עאידה תומא סלימאן, ג'מאל זחאלקה, מסעוד גנאים, באסל גטאס, עבדאללה אבו מערוף ויוסף ג'בארין; הצעת חוק איסור הפליית תלמידים במוסדות הנהנים מתקציב המדינה (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אברהם נגוסה, נורית קורן, ענת ברקו, יואב קיש, דוד אמסלם, מכלוף מיקי זוהר, מיקי רוזנטל, אורן אסף חזן, יוסי יונה, רוברט אילטוב ודב חנין; הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון – השעיית עובד שירות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, דב חנין, עבד אל חכים חאג' יחיא, עאידה תומא סלימאן, ג'מאל זחאלקה, מסעוד גנאים, באסל גטאס, עבדאללה אבו מערוף ויוסף ג'בארין; הצעת חוק התרבות והאמנות (תיקון – הקצאה שוויונית בתקציב לחברה הערבית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, עבדאללה אבו מערוף, מסעוד גנאים, טלב אבו עראר, אוסאמה סעדי, עבד אל חכים חאג' יחיא, זוהיר בהלול, קסניה סבטלובה ותמר זנדברג; הצעת חוק חובת אזהרה בפרסום ושיווק טלפוני של הלוואה (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, משה גפני, ינון מגל, איתן כבל, שלי יחימוביץ, רחל עזריה ומיכאל אורן; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – פיקוח על מחירי מוצרים בסיסיים במצב של לקוח שבוי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, אילן גילאון, זהבה גלאון, עיסאווי פריג', תמר זנדברג, סתיו שפיר, נורית קורן, יעקב פרי, קארין אלהרר, דב חנין, טלי פלוסקוב, עבד אל חכים חאג' יחיא, מירב בן ארי, איילת נחמיאס ורבין, איתן כבל, קסניה סבטלובה, איתן ברושי, זוהיר בהלול ומרב מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (פנייה טלפונית למוקד שירות לקוחות של בעל רישיון להפעלת קו שירות לאוטובוס), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק השתתפות בתשלום שכר דירה, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, דב חנין, אורלי לוי אבקסיס ואילן גילאון; הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון – אחריות לתשלום דמי תיווך), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, קארין אלהרר, דניאל עטר, דוד ביטן, עמר בר-לב, דב חנין, איילת נחמיאס ורבין ומיקי רוזנטל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגבלת תשלום בעד חניה במוסד רפואי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת סתיו שפיר, מירב בן ארי, איתן כבל, טלי פלוסקוב, נורית קורן, נאוה בוקר, ענת ברקו, אברהם נגוסה, אורי מקלב, מיכל רוזין, דב חנין, יעקב פרי, קארין אלהרר, מאיר כהן, אילן גילאון, איל בן ראובן, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, עיסאווי פריג', איציק שמולי, מיכל בירן, איילת נחמיאס ורבין, זוהיר בהלול ויוסי יונה; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – פיצול שידורים של בעל זיכיון לשידורי רדיו), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, יחיאל חיליק בר, דוד ביטן, רועי פולקמן, יעקב פרי, רוברט אילטוב, יעקב מרגי, עבד אל חכים חאג' יחיא, טלי פלוסקוב, יצחק וקנין, יוסי יונה ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תגמולים מוגדלים לעצמאי בשירות מילואים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עפר שלח, משה גפני, מרדכי יוגב, נאוה בוקר, חיים ילין, איתן כבל ורוברט אילטוב; הצעת חוק שקיפות וגילוי שומות מס, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, דב חנין ומשה גפני; הצעת חוק פיצוי נפגעי אסון טבע, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אחמד טיבי, מסעוד גנאים, עבד אל חכים חאג' יחיא, דב חנין, עאידה תומא סלימאן, עבדאללה אבו מערוף, חנין זועבי, טלב אבו עראר, אוסאמה סעדי ואיימן עודה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חלף פיצויי פיטורין לעצמאי), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון – יציאה לקצבה אחרי גיל פרישה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת נחמן שי, עבדאללה אבו מערוף, יואל חסון, עיסאווי פריג', דניאל עטר, מאיר כהן, איציק שמולי, ישראל אייכלר, אורי מקלב, דב חנין, איתן כבל, קסניה סבטלובה, שרון גל, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, מרב מיכאלי וינון מגל; הצעת חוק העונשין (תיקון – חובת דיווח של איש דת או טוען רבני), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, רחל עזריה, אורלי לוי אבקסיס, איתן כבל, מרב מיכאלי, קארין אלהרר, עבדאללה אבו מערוף ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – זכות למגורים בדיור ציבורי ומתן קדימות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עפר שלח, קארין אלהרר ומיקי רוזנטל; הצעת חוק סינון אתרים פוגעניים במקומות ציבוריים, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון – אי-תלות בקופת גמל), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, איתן ברושי, דוד ביטן, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, שרון גל, אורן אסף חזן, חיים ילין, יחיאל חיליק בר, יואב קיש, מרדכי יוגב, איתן כבל, דניאל עטר, יואל חסון, אלי אלאלוף, יוסי יונה ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (נקודות זיכוי להורי חיילים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת ענת ברקו, אלי אלאלוף, יעקב מרגי, ינון מגל, סופה לנדבר, שרון גל, אברהם נגוסה, איציק שמולי, איתן כבל, חיים ילין, יואב קיש, רויטל סויד, איל בן ראובן, איילת נחמיאס ורבין, נורית קורן, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, יואל רזבוזוב, איתן ברושי, מיקי לוי, קארין אלהרר, אבי דיכטר, אורן אסף חזן ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק הפיקוח על מסגרות חינוכיות לפעוטות, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, חיים ילין, מנואל טרכטנברג, מיקי לוי, יעקב פרי, עפר שלח, יואל רזבוזוב, יעל גרמן, שי פירון, עליזה לביא, תמר זנדברג, מיכל רוזין, איתן כבל, דב חנין, איציק שמולי ובאסל גטאס; הצעת חוק חופשת הסתגלות לעובד המשרת במילואים, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שרון גל, איל בן ראובן, מירב בן ארי, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין, יואב בן צור, יעקב מרגי, רועי פולקמן, סופה לנדבר, אלי אלאלוף, יחיאל חיליק בר, מנחם אליעזר מוזס, רוברט אילטוב, מיכאל אורן, אביגדור ליברמן, קארין אלהרר, דניאל עטר, טלי פלוסקוב, רויטל סויד, אלי כהן, יואב קיש, תמר זנדברג, עליזה לביא, מכלוף מיקי זוהר, מיקי לוי, דוד ביטן, יוסי יונה, נאוה בוקר ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק הטיפול בחולה הסיעודי (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – העמדת סיוע לחבר הכנסת שהטיל עליו הנשיא להרכיב ממשלה), מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, ינון מגל, מכלוף מיקי זוהר, רועי פולקמן, מירב בן ארי, אלי כהן, משה גפני, מרדכי יוגב, יואב בן צור, מאיר פרוש, מנחם אליעזר מוזס ואיציק שמולי; הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל (תיקון – מעמד החטיבה להתיישבות), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: דין-וחשבון על פעולות רשות מקרקעי ישראל לשנת התקציב 2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: נוסח מתוקן של הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל, פ/1587, מאת חבר הכנסת זאב בנימין בגין.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחו של שולחן חברי הכנסת ההסכמים הבאים: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין הרפובליקה של בלרוס בדבר פטור מאשרה למחזיקים בדרכונים לאומיים; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של פולין בדבר שיתוף פעולה במחקר ופיתוח תעשייתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנעבור להצעות האי-אמון, הערה לגבי סדר-היום: היום בשעה 18:00 יתקיים בהר-הרצל, כידוע, טקס רשמי בעקבות שנה ל"צוק איתן", לזכר הנופלים ב"צוק איתן".

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, כרגיל בימים אלה, יש גם סעודה של חברינו המוסלמים – אפטאר, ולכן לאחר ההצבעות על הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: עד בערך השעה 20:30, כשיחזרו חברי הכנסת המוסלמים מן הסעודה, סדר-היום יהיה כרגיל, לפי מה שפורסם אצלכם, אבל ללא ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: כל ההצבעות יחלו לאחר השעה 20:30.

יולי יואל אדלשטיין: כך החלטנו בנשיאות הכנסת.

חיים כץ: והאי-אמון מתי?

יולי יואל אדלשטיין: האי-אמון – בסביבות 17:30 נצביע, ואז אלה שרוצים וצריכים להיות בטקס יוכלו לעשות זאת.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יחזרו, אבל בסביבות 19:30 המוסלמים פורשים לסעודה, ולא מקיימים בימים אלה הצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: שנה אחרי "צוק איתן", המצב הביטחוני בדרום על סף קריסה והקיפאון המדיני נמשך;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: אוזלת היד של הממשלה בהתמודדות עם המצב הביטחוני בדרום, ביו"ש, בירושלים וברמת-הגולן והפגיעה בביטחון האישי של אזרחי ישראל;

יולי יואל אדלשטיין: הצעת סיעת המחנה הציוני: שנה אחרי "צוק איתן", המצב הביטחוני בדרום על סף קריסה והקיפאון המדיני נמשך.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את הצעת האי-אמון חבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, תודה, אנו מציינים השבוע שנה ל"צוק איתן", וצר לי לקבוע שלמדינת ישראל אין מדיניות ביטחונית ולא אסטרטגיה – לא בדרום, לא אל מול הטרור ביהודה ושומרון ולא בצפון.

עמר בר-לב: אני שואל מכאן את ראש הממשלה ואת שר הביטחון:

עמר בר-לב: מהי מדיניות הביטחון שלכם אל מול ה"חמאס" ברצועת-עזה?

עמר בר-לב: שקט תמורת שקט?

עמר בר-לב: הרתעת ה"חמאס"?

עמר בר-לב: איפה בדיוק ההבטחות האלו, אם הטפטופים עלינו מרצועת-עזה חזרו?

עמר בר-לב: אם "חמאס" חזר לחפור מנהרות תקיפה במלוא המרץ ובונה מתקן אימונים הפגנתי מול נתיב-העשרה, אז היכן בדיוק ההרתעה?

עמר בר-לב: היכן היא?

עמר בר-לב: ואני מוסיף ושואל: מהי מדיניות הביטחון שלכם אל מול הטרור המתגבר ביהודה ושומרון?

עמר בר-לב: ומה אל מול ה"חיזבאללה" בצפון?

עמר בר-לב: תפיסת ביטחון של מדינה איננה סוד.

עמר בר-לב: אסור שתהיה; לא כלפי אזרחיה, לא כלפי האויב ולא כלפי הקהילה הבין-לאומית.

עמר בר-לב: ההפך הוא הנכון: היא כלי מרכזי בקביעת מדיניות הפעולה של המדינה, ביטחונית ומדינית, וביצירת הרתעה כלפי האויב.

עמר בר-לב: היא כלי מרכזי לקבלת גיבוי בין-לאומי ולגיטימציה להפעלתה.

עמר בר-לב: לכן חשוב שתהיה פשוטה, ברורה וגלויה.

עמר בר-לב: כאשר האויב אינו יודע כיצד נגיב במקרה של הפרת השקט, חופש הפעולה שלו גדל, בו בזמן שהבלבול וההתלבטות בקרב מקבלי ההחלטות אצלנו גדלים אף הם.

עמר בר-לב: בעבר – בעבר שלנו, של מדינת ישראל – זה לא היה כך.

עמר בר-לב: בראשית שנות המדינה, כאשר התרבו תקיפות ה"פדאיון" על יישובי הקבע, על יישובינו, קבע בן-גוריון את מדיניות פעולות התגמול.

עמר בר-לב: ב-1956, כאשר חסמה מצרים את מצרי טיראן למעבר אוניות סוחר, קבעה מדינת ישראל שפעולה זו היא "קזוס בלי", קו אדום, שעם חצייתו לא נשלים.

עמר בר-לב: ישראל יצאה למלחמה לפריצת המצרים; ועשינו זאת שוב ב-1967, כאשר נאצר העמיד אותנו במבחן זה בשנית.

עמר בר-לב: לא דובר אז באיום בנפש על אזרחי מדינת ישראל, כפי שקיים היום בעקבות כל ירי של רקטה או פצמ"ר, או מכל פיגוע דריסה או דקירה ביהודה ושומרון; האיום היה כלכלי בלבד, וזו הייתה סיבה מספקת לצאת למלחמה כוללת.

עמר בר-לב: ובשנות ה-70, כשעברו המחבלים לפיגועי המיקוח, והשתלטו פעם על כיתת לימוד או גן-ילדים ופעם על מלון או אוטובוס בדרישה לשחרור מחבלים בתמורה לשחרור בני-הערובה, אז שלח אותנו ראש הממשלה רבין ז"ל, לוחמי היחידות המיוחדות, להילחם ולשחרר את בני-הערובה.

עמר בר-לב: כקצין צעיר השתתפתי במספר רב של פעולות שחרור כאלו.

עמר בר-לב: ראש הממשלה רבין ז"ל לא הסתפק בכך, וקבע מדיניות שלפיה צה"ל יתקוף ביוזמתו את המחבלים בבסיסם לפני יציאתם לפיגועים במדינת ישראל.

עמר בר-לב: זאת הייתה מדיניות ברורה ונכונה.

עמר בר-לב: אדוני ראש הממשלה, אומנם אתה לא יושב כאן, אבל לו ישבת כאן, ודאי היית זוכר את אותה פשיטה בקיץ 1975 על קן מחבלים בלבנון בפיקודו של אחיך יוני, כאשר אני לצדו.

עמר בר-לב: אתה, ראש הממשלה, בדיוק חזרת לחופשת קיץ מלימודיך בחו"ל.

עמר בר-לב: זו הייתה פעולת מנע, להגנה עצמית, על-פי מדיניות הביטחון הלאומית באותה עת.

עמר בר-לב: כמה ימים לאחר מכן, בהמשכו של אותו שבוע, פיקדתי על מבצע בארץ אויב אחרת, ואתה, ביבי, היית מפקד כוח החילוץ שלי.

עמר בר-לב: כן, אדוני היושב-ראש, היו ימים.

עמר בר-לב: שני מבצעים בשבוע אחד – היו אז הספקים לא רעים.

עמר בר-לב: ב-2006 חטף ה"חיזבאללה" את אהוד גולדווסר ואלדד רגב, זיכרונם לברכה.

עמר בר-לב: אהוד אולמרט, ראש הממשלה, ועמיר פרץ, שר הביטחון, החליטו נכון, לצאת למלחמה רחבה כנגד ה"חיזבאללה" בצפון, ובעטייה של אותה מלחמה ה"חיזבאללה" מורתע עד היום.

עמר בר-לב: מאז הקמתה של מדינת ישראל ועד לפני קצת פחות מעשור הייתה לישראל מדיניות ביטחון ברורה, שעודכנה מדי פעם בפעם וביססה את הרתעתה.

עמר בר-לב: במקרים שבהם קרסה, לא היססו ראשי הממשלות לנקוט פעולות שלעתים היו כרוכות בלקיחת סיכון גדול, עד שחזרו וביססו את ההרתעה מחדש.

עמר בר-לב: אבל בשנים האחרונות, שבהן אתה, נתניהו, מכהן כראש הממשלה, אין תפיסת ביטחון, ואת התוצאה אנו רואים.

עמר בר-לב: 15 שנה של סבבים גדלים הולכים, של ירי פצמ"רים ורקטות בדרום, ובחודשים האחרונים – התגברות אירועי טרור ביהודה ושומרון.

עמר בר-לב: אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, בכמה הזדמנויות ראש הממשלה טען כנגדנו, הרבה פעמים בהתרסה, ושאל, או אמר: מה אתם הייתם עושים במקומי?

עמר בר-לב: אז ראשית, אני רוצה להזכיר לראש הממשלה שהוא ראש הממשלה, לצערי, לא אנחנו.

עמר בר-לב: והוא זה שצריך להחליט ולעשות.

עמר בר-לב: אבל אני לא אתחמק מהשאלה.

עמר בר-לב: אני ממש לא אתחמק, אך תחילה אתייחס למה שאין בכוונתנו לעשות כשנגיע לשלטון.

עמר בר-לב: אין לנו שום כוונה לעזוב, או לסגת מכל מקום שבו נמצאים היום חיילי צה"ל השומרים על ביטחוננו, לא לגבולות 67' ולא לכל קו אחר, בוודאי לא בשלב הנוכחי.

עמר בר-לב: יש זמן לכל דבר.

עמר בר-לב: אז בוא נוריד את ההפחדות האלה, שאנחנו ניסוג, ונחזיר, ולא יהיה ביטחון; בוא נוריד את זה מעל השולחן.

עמר בר-לב: ומה אנחנו כן נעשה?

עמר בר-לב: בשלב ראשון בדיוק את מה שאתה מציע, ראש הממשלה, רק שבניגוד לך, אנחנו נעשה ולא רק נדבר.

עמר בר-לב: ביהודה ושומרון – הרי גם אתה אמרת שעלינו להיפרד מהפלסטינים, והוספת את שימור הצורך בשליטה ביטחונית ישראלית.

עמר בר-לב: אז אנחנו, אדוני ראש הממשלה, נעשה זאת.

עמר בר-לב: ואתה יודע עוד משהו, ראש הממשלה?

עמר בר-לב: את זה אפשר וצריך לעשות גם ללא שותף פלסטיני, כי זה אינטרס שלנו.

עמר בר-לב: זה בידיים שלנו.

עמר בר-לב: נעצור את הבנייה מחוץ לגושי ההתיישבות ביהודה ושומרון, נחוקק בכנסת חוק פינוי-פיצוי עבור מתנחלים החיים מחוץ לגושי ההתיישבות שיהיו מעוניינים להעתיק את מגוריהם לגבולות הקו הירוק או לגושים.

עמר בר-לב: הכול בתמורה לפיצוי הולם, והכול מרצון.

עמר בר-לב: נרחיב את שטחי B ככל האפשר, ומעל הכול, חיילי צה"ל ימשיכו לשמור על הביטחון בדיוק כפי שהם עושים היום.

עמר בר-לב: אין לי ספק שהקהילה הבין-לאומית תתייצב לצדנו, וחובת ההוכחה תעבור לפלסטינים.

עמר בר-לב: ובעימות בדרום מול ה"חמאס", מה נעשה?

עמר בר-לב: גם פה את מה שהכרזת מעל בימת האו"ם בספטמבר האחרון, ומאז, כמה מפתיע, לא עשית דבר: נפנה למדינות הסוניות המתונות, מושג שאתה, ראש הממשלה, טבעת: מצרים, סעודיה, נסיכויות המפרץ, ירדן, הרשות הפלסטינית, ויחד אתן, בתמיכה של ארצות-הברית ואירופה, נפנה למועצת הביטחון שתקבל החלטה שהדרך לפתרון הסכסוך בדרום עוברת ביישום הנוסחה הפשוטה: פירוז תמורת שיקום ופיתוח.

עמר בר-לב: זאת הנוסחה.

עמר בר-לב: כן, אני יודע, זה קשה, ה"חמאס" לא ממש יתלהב לפרק את נשקו, גם אבו מאזן לא ממש מעוניין להתעמת עם ה"חמאס", ועוד קשיים כאלה ואחרים, אך זה אפשרי.

עמר בר-לב: אבל בשביל זה צריך מנהיגות, צריך מנהיג, ולצערנו, אתה, ראש הממשלה, מהסס, חושש וקופא על השמרים.

עמר בר-לב: ובמזרח התיכון אין דבר כזה לעמוד במקום.

עמר בר-לב: או שפורצים קדימה, או שמידרדרים לאחור.

עמר בר-לב: ולצערי, מצבנו הביטחוני מידרדר ומידרדר.

עמר בר-לב: ומה עוד נעשה?

עמר בר-לב: ניתן גיבוי לתושבי עוטף-עזה, גיבוי אמיתי, שאינו מצריך מאבקים בלי סוף כדי לקבל פיצוי ועידוד לעסקים ולחקלאים באזור, כזה שימנע סגירה של מפעלים ותעסוקה בשדרות או בערד, כזה שיבטיח שהכסף לטיפול הנפשי שהילדים כה זקוקים לו לא יעמוד בסימן שאלה.

עמר בר-לב: זה לא ניצחון, אם הממשלה מאיימת לסגור תקציב לילדי העוטף שסובלים מטראומות, ואז מודיעה: הנה, הוקוס-פוקוס, פתאום יש תקציב.

עמר בר-לב: הניצחון זה להבטיח שיהיה תקציב מלכתחילה, ולפעול במרץ כדי שלא נהיה זקוקים לו.

עמר בר-לב: לצערי, במקרה שלנו, ביטחון אזרחי ישראל מידרדר מדחי אל דחי בצפון, בדרום, ביהודה ושומרון ובירושלים, ולכן אנחנו מצביעים היום אי-אמון בממשלה, אי-אמון בך, בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב, שנימק את הצעת האי-אמון מטעם סיעת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן להשיב.

אלי בן-דהן: – – – אני אדבר על שניהם.

יולי יואל אדלשטיין: אה, אוקיי, אתה צודק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע קודם כול את הנימוק של ההצעה של סיעת יש עתיד: אוזלת היד של הממשלה בהתמודדות עם המצב הביטחוני בדרום, ביו"ש, בירושלים וברמת-הגולן והפגיעה בביטחון האישי של אזרחי ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב פרי ינמק את ההצעה, ולאחר מכן ישיב סגן שר הביטחון על שתי ההצעות.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יעקב פרי: תודה.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אנו, סיעת יש עתיד, מגישים היום הצעת אי-אמון בממשלה בנושא המצב הביטחוני בדרום, ביהודה ושומרון, בירושלים וברמת-הגולן והפגיעה בביטחון האישי של אזרחי ישראל בשל מצב זה.

יעקב פרי: מהות ההצעה היא, שעל-פי שיקול דעתנו, הממשלה נכשלה בטיפול בנושאים המהותיים ולעתים אף הקיומיים למדינת ישראל.

יעקב פרי: משוכנעים אנו כי הממשלה והעומד בראשה לא נוהגים באחריות המצופה מהם בקרב אזרחי ישראל ואינם נותנים מענה לנושאים הדורשים טיפול מיידי.

יעקב פרי: ראש הממשלה, שדואג שתדמיתו תשתקף בעיני הציבור כ"מר ביטחון", לא מצליח לשמור על ביטחון אזרחי ישראל – לא בדרום, לא במרכז, לא באיו"ש, לא ברמת-הגולן ולא בבירת ישראל ירושלים.

יעקב פרי: חברותי וחברי חברי הכנסת, כמי שעסק יותר מ-30 שנים במערכות הביטחון וכמי שעמד בראש שירות הביטחון הכללי בתקופות מסעירות, מאתגרות ומורכבות, אני אומר לכם היום: ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו אינו פועל באופן נמרץ ויעיל לחזק את ביטחונם של תושבי מדינת ישראל.

יעקב פרי: על-פי תיאוריית הצרכים של מאסלו, הביטחון הוא אחד משני הבסיסים היסודיים ביותר בצורכי האדם; יחד עם צרכים פיזיולוגיים בסיסיים עומד הצורך לביטחון בקיום הפיזי.

יעקב פרי: תפקידה הראשון והחשוב ביותר של המדינה הוא לשמור על ביטחון אזרחיה, ובכך, אדוני ראש הממשלה, אתה מקבל ציון "נכשל".

יעקב פרי: בתקופה האחרונה אנחנו עדים להידרדרות משמעותית במצב הביטחוני של אזרחי ישראל.

יעקב פרי: כוחות הביטחון מדווחים על עלייה חדה בכמות הפיגועים החמורים, כולל כאלה שבהם נרצחו אזרחים ישראלים.

יעקב פרי: הירי מכיוון עזה אינו פוסק, ותושבי הדרום נאלצים להמשיך לחיות בפחד ובטראומה.

יעקב פרי: וברמת-הגולן אנו עדים ליותר ויותר מקרים שמסכנים את חיי התושבים שם.

יעקב פרי: מסביב ייהום הסער, אנחנו טומנים באדמה את אחינו ואחיותינו שחשופים לגלי טרור, ועל-פי הפרסומים ראש הממשלה לא טורח אפילו לכנס את הקבינט הביטחוני לדון בנושאים הללו.

יעקב פרי: ראש הממשלה כל כך דואג וחושש מהביקורת שתוטח בו על-ידי שריו שלו, בממשלתו, שהוא דוחה את כינוס הקבינט עוד ועוד.

יעקב פרי: ובינתיים ביטחון אזרחי ישראל מופקר, והממשלה אינה מצליחה לספק ביטחון לאזרחיה.

יעקב פרי: חברי חברי הכנסת, בשנת 2008 היה אופוזיציונר חריף בכנסת ישראל בשם בנימין נתניהו.

יעקב פרי: הוא מתח ביקורת קשה ובלתי מתפשרת על המצב הביטחוני, ואמר בסיור בשדרות – אני מצטט:

יעקב פרי: בתקופה שלנו לא נחת אף "קסאם" אחד, ול"חיזבאללה" יש אלפי טילים, ולא ירו אף טיל.

יעקב פרי: וכשהם ירו הם קיבלו מכה בראש והפסיקו את הירי לשש שנים.

יעקב פרי: צריך שהם יפחדו מאתנו.

יעקב פרי: סוף ציטוט.

יעקב פרי: אותו נתניהו דרש את החלפתה של הממשלה, ובבחירות 2009 קיבל את כל מבוקשו ונבחר לעמוד בראש ממשלת ישראל.

יעקב פרי: מאז ועד היום, שש שנים ושלושה חודשים, בנימין נתניהו עומד בראש ממשלת ישראל, והנה, היום אנו עדים לנעשה סביבנו ובתוכנו – ללא ספק מרשים.

יעקב פרי: בצפון המדינה וברמת-הגולן נאלצים התושבים לחיות בפחד בשל הלחימה בסוריה שמגיעה עד אליהם, הרקטות שנוחתות בשטחי ישראל ו"דאעש" שנמצאים קרוב יותר ויותר לגבולנו.

יעקב פרי: בלבנון ל"חיזבאללה" יש יותר מ-100,000 טילים המכוונים אל עבר אזרחי מדינת ישראל, ואנו בידיו של נסראללה, שיחליט מתי נוח לו ללחוץ על הכפתור.

יעקב פרי: בירושלים מחבלים מתועבים מבצעים פיגועים רצחניים השכם והערב – חיילות, חיילים, אזרחים – דמם של כולם הפך להפקר בתקופת נתניהו בראשות הממשלה, ואנו עדים ליותר פצועים ויותר הרוגים; רק ב-2014 – 12 הרוגים בירושלים.

יעקב פרי: ביהודה ושומרון, אותם יהודה ושומרון שתושביהם העניקו לנתניהו שוב את השלטון, הביטחון האישי הולך והופך לחלום רחוק: הכבישים מסוכנים, שמורות הטבע הן סכנה למבקרים, המחסומים מהווים זירת קרב של ממש לחיילות ולחיילים השומרים בהם.

יעקב פרי: עזה משקמת את מנהרות הטרור ואת תעלות שיגור הטילים.

יעקב פרי: "חמאס" מתעצם, מגדיל את כוחו בזירה הבין-לאומית, מקבל לגיטימציה, בעוד מעמדנו בעולם ממשיך להישחק.

יעקב פרי: טילים נוחתים על אזרחי ישראל בעוטף-עזה, ובנימין נתניהו, אשר כזכור – בתקופה שלא לא נחת אף "קסאם" אחד, לא עושה דבר.

יעקב פרי: אנשי ההסברה והקופירייטינג של ראש הממשלה כבר מנסחים את השם של המבצע הבא, של המלחמה הבאה.

יעקב פרי: ובדרום,"דאעש" על הגבול עם מצרים, חופש התנועה של אזרחי ישראל נפגע, "חמאס" מסייע לארגון הטרור הרצחני בלימוד תורות לחימה ובהתמודדות עם אמצעי לחימה מתוחכמים, וממשלת ישראל, וראש הממשלה בראשה, לא עושה דבר.

יעקב פרי: חברותי וחברי חברי הכנסת, ראש הממשלה מוביל אותנו לשגרה של טילים על תושבי עוטף-עזה והדרום, לשגרה של טילים על תושבי רמת-הגולן, לשגרה של סגירות כבישים בגבול מצרים ולשגרה של פיגועים ברחבי מדינת ישראל.

יעקב פרי: ביום ב' שעבר, בדיוק לפני שבוע, בוצע פיגוע באזור כוכב-השחר שבאזור יהודה ושומרון.

יעקב פרי: בפיגוע נפצעו ארבעה צעירים, ואחד מהם, מלאכי משה רוזנפלד, זכרו לברכה, מת מפצעיו.

יעקב פרי: מוקדם יותר באותו יום נדקרה חיילת צה"ל במחסום קבר רחל על-ידי צעירה פלסטינית.

יעקב פרי: באותו היום בדיוק, לפנות בוקר, בוצע ניסיון פיגוע של נער בן 15 ממחנה הפליטים שועפאט.

יעקב פרי: שגרה של פיגועים.

יעקב פרי: רק לפני כשבועיים נרצח הצעיר דני גונן, זכרו לברכה, בפיגוע סמוך ליישוב דולב.

יעקב פרי: ימים ספורים לאחר מכן בוצע פיגוע בשער שכם בירושלים, שבו לוחם משמר הגבול נדקר בגרונו על-ידי צעיר פלסטיני.

יעקב פרי: אני אומר היום ללא צל של ספק, מדובר בהסלמה חמורה.

יעקב פרי: אבל ראש הממשלה אינו מנסה לשנות את שגרת הפיגועים, את שגרת הטילים ואת שגרת החרמות הבין-לאומיים, ולא יוזם דבר.

יעקב פרי: אנו עדים להיעדר אופק, ולייאוש ולחתירה לשינוי ההולכים ומתגברים ביהודה, שומרון ועזה.

יעקב פרי: מדינת ישראל לא נותנת תשובות הולמות לסדר החדש שמתעצב ביהודה ושומרון.

יעקב פרי: יש עיסוק רב-שנים הולך וגובר בהסדר הגרעין, אבל פחות בטשטוש הגבולות במזרח התיכון, אשר משתנה לנגד עינינו והופך ממנהיגות מסורתית לברוני מלחמות גרילה.

יעקב פרי: ואם ייחתם, כפי שכך נראה, הסכם עם איראן, חייב ראש הממשלה להסיק המסקנות ולהתפטר.

יעקב פרי: במצב של חוסר אפקטיביות של ארצות-הברית ומדינות המערב לתת תשובות נגד "דאעש", המשימה צריכה ליפול על ישראל, ויש לי ספק עד כמה אנו ערוכים או מוכנים לכך.

יעקב פרי: אני פונה היום אליך, חבר האופוזיציה מ-2008, מר בנימין נתניהו, מה היית אתה אומר לראש הממשלה שבתקופתו יש שגרה שכזאת?

יעקב פרי: אני חושב שכולנו יודעים את התשובה על כך.

יעקב פרי: ולכן אני קורא אליך היום, כפי שאתה עצמך היית קורא לראש הממשלה שנכשל בביטחון: תתפטר.

יעקב פרי: חברותי וחברי חברי הכנסת, אני קורא היום לכולכם להצביע בעד הצעת האי-אמון ונגד שגרת הטילים והפיגועים.

יעקב פרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן להשיב על הצעות האי-אמון מטעם סיעת המחנה הציוני וסיעת יש עתיד.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי חברי הכנסת, לעניין עזה – המדיניות שלנו מול ה"חמאס" היא מצד אחד תקיפה ונחושה ומצד שני אחראית ושקולה, כזו שאינה מתנהלת בשליפות או בססמאות ריקות מתוכן שכל מטרתן השגת רווח פוליטי מיידי על חשבון ביטחונם ושלומם של אזרחי ישראל; מדיניות של סוף מעשה במחשבה תחילה.

אלי בן-דהן: המחויבות של שלטון ה"חמאס" ברצועת-עזה להפסקת האש, שהושגה על בסיס היוזמה המצרית, משקפת את ההרתעה שהושגה בעקבות המבצע.

אלי בן-דהן: ב"חמאס" יודעים כי מוטב לארגון לרסן כל ניסיון ירי לכיוון ישראל, אחרת נפעל בעוצמות גדולות עוד יותר.

אלי בן-דהן: דרום הארץ ויישובי עוטף-עזה נהנים מאז תום מבצע "צוק איתן" מהתקופה השקטה ביותר מאז השתלט "חמאס" על רצועת-עזה.

אלי בן-דהן: זהו שקט ביטחוני חסר תקדים בעשור האחרון, שמצביע על כך שהישגי מבצע "צוק איתן" תקפים והשפעתם מהדהדת.

אלי בן-דהן: לעניין מה שמכנים חברי הכנסת "קיפאון מדיני" או "אופק מדיני", לא ברור מול מי להבנתם קיים אופק זה.

אלי בן-דהן: האם מול אבו מאזן, האחראי דה-יורה לרצועה אך נטול כל שליטה על המתרחש בה?

אלי בן-דהן: אותו אבו מאזן שישראל ומצרים יצרו עבורו את התנאים לאחר "צוק איתן" לכניסתו למעברים, אך הוא, כהרגלו, העדיף לא לקחת אחריות?

אלי בן-דהן: או כוונתכם ל"חמאס", ארגון טרור רצחני שאינו עומד אפילו בתנאי הקוורטט ומשתף פעולה עם ארגון "דאעש" בחצי האי סיני?

אלי בן-דהן: האמת צריכה להיאמר: עם אלה אין אופציה למשא-ומתן מדיני בנוגע לרצועת-עזה.

אלי בן-דהן: אשר לרמת-הגולן – התמודדות ממשלת ישראל עם המתרחש בסוריה וברמת-הגולן הוכיחה את עצמה באופן ברור: מדיניות ממשלת ישראל היא שאיננו מתערבים במתרחש בסוריה אך יש לנו קווים אדומים ברורים, ואנו מגיבים בנחישות ובעוצמה הנדרשת אם קווים אלו נחצו.

אלי בן-דהן: זוהי מדיניות שקולה, אחראית ומאוזנת.

אלי בן-דהן: מי שאינו נושא באחריות יכול להרשות לעצמו להתלהם.

אלי בן-דהן: אנו מחויבים לאחריות ולהבטחת שלומם של היישובים ברמת-הגולן.

אלי בן-דהן: המדיניות שאנו מוציאים לפועל אפשרה את המשך קיום החיים האזרחיים הסדורים בגולן; הכלכלה והתיירות פורחות, אף שמעבר לגבול נמשכים הקרבות.

אלי בן-דהן: אנו מודעים היטב למצב, ועוקבים מקרוב, תוך השקעת המשאבים הנדרשים לכך, ובתוך כך אנו משפרים את הדרוש שיפור בתחומי ההתגוננות השונים.

אלי בן-דהן: לעניין האירועים ביהודה ושומרון – אכן, בשבועיים האחרונים אנו חווים רצף של אירועי טרור והצלחות של פיגועים ביהודה ושומרון, בירושלים ובמקומות אחרים בארץ.

אלי בן-דהן: פיגועים אלו מבוצעים על רקע של אווירת הסתה ברשות הפלסטינית ומתן השראה לפיגועים אפשריים נוספים.

אלי בן-דהן: אנו פועלים באופן אינטנסיבי במישור המודיעיני והמבצעי לטפל במצב ולמנוע ולסכל פיגועים נוספים.

אלי בן-דהן: חלק מהמאמצים נוגעים גם לתיאום הביטחוני.

אלי בן-דהן: ולראיה, מנגנוני הביטחון הפלסטיניים ביצעו בימים האחרונים מעצרים נרחבים – יותר מ-100 איש, ובהם גם אנשי "חמאס".

אלי בן-דהן: אנו מודעים היטב להשפעת הפיגועים על תחושת הביטחון של התושבים, ומעבר לנקיטת הצעדים שהוזכרו אנו מקיימים שיח רציף עם הנהגת ההתיישבות, הן אשר לפעולות שמערכת הביטחון נוקטת והן אשר לפעולות הנדרשות מהנהגת ההתיישבות.

אלי בן-דהן: תליית הפיגועים האחרונים במה שקרוי אצל גורמים כאלה ואחרים "המבוי המדיני הסתום" היא אמירה ריקה מתוכן ובלתי מבוססת.

אלי בן-דהן: העובדות ההיסטוריות מן השנים האחרונות מוכיחות בדיוק את ההפך: דווקא כשהייתה, ולו לכאורה, התקדמות במגעים המדיניים, ראינו התגברות בפעולות הטרור.

אלי בן-דהן: גורמי הביטחון בצה"ל ושר הביטחון בראשם אינם שוקטים על השמרים.

אלי בן-דהן: הם פועלים וימשיכו לפעול ביצירתיות, נחישות, תקיפות, אחריות ושיקול דעת אל מול האתגרים והאיומים הביטחוניים בכל הגזרות.

אלי בן-דהן: באופן אישי, אני רוצה לומר לכם, שאני ממשיך לפעול ולקדם את נושא גירוש משפחות המחבלים מדרגה ראשונה.

אלי בן-דהן: לדעתי, זהו צעד הרתעתי משמעותי ביותר, שבו, להערכתי, ניאלץ להשתמש פעם אחת בלבד.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר, חבר הכנסת עמר בר-לב: מורשת רבין היא לא רק כל מה שהזכרת.

אלי בן-דהן: מורשת רבין היא גם "נשבור להם את העצמות".

עמר בר-לב: בנאום של עשר דקות אתה רוצה – – –

אלי בן-דהן: מורשת רבין היא לשבור את העצמות, ומורשת רבין היא גם לגרש 400 מחבלים בלילה אחד.

עמר בר-לב: אבל איפה המורשת שלכם?

אלי בן-דהן: זאת מורשת רבין.

עמר בר-לב: איפה המורשת שלכם?

אלי בן-דהן: בגלל זה אני אומר, אני באופן אישי חושב שזהו הצעד ההרתעתי ביותר.

אלי בן-דהן: צריך לתפוס את המחבלים ולגרש אותם מן הארץ, אותם ואת בני משפחתם מדרגה ראשונה.

אלי בן-דהן: ואני מבטיח לכם שברגע שנעשה את זה פעם אחת בלבד, לא ניאלץ לעשות פעם נוספת.

חיים ילין: כאילו לקחת את כל עזה לים.

חיים ילין: זה מה שאתה אומר.

חיים ילין: כל עזה לים.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

חיים ילין: את כל עזה לים.

אלי בן-דהן: כמעט.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא לנמק את ההצעה של הרשימה המשותפת:

יולי יואל אדלשטיין: אוזלת ידה של המשטרה בטיפול בפשיעה, באלימות ובנשק בלתי חוקי בחברה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב על ההצעה הוא השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת יריב לוין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא השר לביטחון הפנים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לו תשובה בשבילי?

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד עשר דקות לרשות אדוני.

יריב לוין: הייתי השר לביטחון פנים עשרה ימים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אעוד' באללה מן א-שיטאן א-רג'ים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, ריבוי המקרים של רצח במגזר הערבי הגיע לממדים בלתי נתפסים, והמשטרה לא עושה כלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אוזלת היד של המשטרה – זה גם השר המכוון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והממשלה כולה מגיעה למצב – ממשלה כזאת, אין לה זכות קיום, ולכן אני מגיש את הצעת האי-אמון, בגלל אוזלת ידה של המשטרה בטיפול באלימות הגואה במגזר הערבי, במיוחד השימוש בנשק חם, ובמספר מקרי הרצח בתוך האוכלוסייה הערבית, אשר המשטרה לא מונעת מצד אחד וכמעט שלא מפענחת מהצד האחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב היום במגזר הערבי – יריות כדי לרצוח, והרבה רציחות; יריות בכל יום, אם על בתים של אזרחים, רכבים שלהם, או כל רכוש אחר; שימוש בנשק למטרת איום וסחיטה עד כדי קבלת דמי חסות, "פרוטקשן"; יריות בחתונות תוך סיכון חיי אדם, והיו הרבה מקרים של פציעת אנשים שבאו להשתתף בחתונה; הנשק גם בהישג יד של ילדים, ומסכן את חייהם וחיי אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי להמחיש את היקף הבעיה וגודלה מספיק להתבונן בסטטיסטיקה, שאומרת: מאז 2000 ועד היום, עד סוף החודש שעבר, נרצחו במגזר הערבי 1,068 אזרחים ערבים, וזה נוסף על 13 החללים שנרצחו על-ידי המשטרה – הם לא 13, מאז הם עברו את ה-50 – ה-13 היו ב-2000, אבל בידי המשטרה – עברו מאז את 50 הנרצחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת אומרת, יותר מ-70 מקרי רצח בשנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במחצית הראשונה של שנת 2015 נרצחו כבר 39 בני-אדם, מה שמראה על עליית מדרגה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: להזכירכם, הערבים הם כ-20% מהאוכלוסייה, אבל מקרי הרצח אצלם הם כ-50% מכלל הרציחות בארץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר לחזור ל-2009, אז היו 141 רציחות, מהן 71 ערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, כידוע לך, רוב הנשק בידי האזרחים הערבים ככולו הוא ללא רישיון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמו כן, ידוע כי במגזר הערבי אין מפעלים לייצור נשק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנשק הזה מקורו מכוחות הביטחון לסוגיהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם המשטרה, השב"כ ושאר כוחות הביטחון לא יודעים להתחקות אחר מסלול המעבר של כלי הנשק עד שמגיעים ליד שלוחצת על ההדק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, הממשלה מחויבת לספק ביטחון לאזרחיה, דבר שאינו קיים לאזרחים הערבים, כי לא יכול להיות שאנשים נרצחים בתוך הבתים שלהם, אפילו כשהם לא מעורבים בשום סכסוך, או אנשים שמגיעים למכולת, או עוברי אורח, בלי שהמשטרה נוקפת אצבע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העבודה של המשטרה היא בסך הכול לבוא, לתעד את המקום, לרשום ולהוסיף לסטטיסטיקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במגזר הערבי יש ריבוי של רציחות "על רקע כבוד המשפחה", כפי שנוח לתקשורת לכנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה להביא לידיעת השר ציטוט מתיאור המצב בנושא הזה: החוק בישראל אינו מכיר בהגנה על כבוד המשפחה כצידוק ראוי לרצח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אולם בפועל רשויות החוק מגלות הבנה כלפי התופעה, תוך ניסיון להיות רגישים לתרבותה של קבוצת המיעוט – דרך אגב, זה לא חלק מהתרבות של המיעוט, זה לא חלק מהתרבות שלנו כמוסלמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חד-משמעי – בעיקר מצד המשטרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקרים רבים המשטרה נוהגת להפעיל נכבדים כדי לפשר בין האישה ומשפחתה, שולחת נערות לחסותם של שיח'ים או מחזירה אותן לבתיהן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היו כמה מקרים שבהם נרצחו נערות אחרי שפנו למשטרה והתלוננו שהן בסכנת חיים, לעתים אחרי שהמשטרה קיבלה התחייבות מצד המשפחה והחזירה את הנערה לביתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היו גם הרבה מקרי רצח אחרי תלונות ובקשה שהמשטרה תיתן לאנשים ביטחון; המקרה של רצח מנהל בית-ספר בתוך בית-ספרו בטייבה היה אחרי כמה פעמים שהוא התלונן במשטרה, והמשטרה לא סיפקה לו את הביטחון הראוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני, מוסלמי דתי, מודיע לכם כי הרצח על רקע מה שמכונה "כבוד המשפחה" מנוגד לדת האסלאם, והוא רצח כמו כל רצח שצריך לטפל בו בכל חומרת הדין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שרוצה לראות את זה, אפשר לקרוא את הפסוקים מ-4 עד 7 בסורת א-נור, שזה הפרק ה-24 בקוראן, שאומר במפורש: המקרה הכי גרוע שיכול להיות כשמדברים על כבוד המשפחה זה כשגבר מגיע ומוצא את אשתו בוגדת בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו במקרה הזה, לפי דת האסלאם, אסור לו לרצוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חד-משמעי, אפשר לקרוא את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כתוב, זה ברור, זה בתוך הקוראן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן ההתייחסות לזה בצורה אחרת, חד-משמעית, היא בניגוד לכל המוסכמות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן על המשטרה להתייחס גם לנקודה הזאת, שזה לא חלק מהדת ולא חלק מהמנטליות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הסכמה מקיר לקיר אצל כל האזרחים, הן הערבים והן היהודים, כי במשטרה יש פשיטת רגל מוסרית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספיקות העדויות על מספר השוטרים שנחשדו בעבירות מין או מעילה באמון הציבור, כולל שוחד וקבלת טובות הנאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עבירות אלה קיבלו תגובות קשות, עד כדי פרישה ופיטורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לצערי, פשיטת רגל זו עברה גם לדרג הממנה ומקדם את השוטרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספיק להזכיר את מינויו הזמני של בנצי סאו לממלא-מקום המפכ"ל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הפגיעה וגרימת מותם של אזרחים ערבים – האם קרא השר את דוח אור, שמתייחס למעשיו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הוא לא קרא, אז אני אצטט מדוח אור ואני אזכיר לו: במשטרת ישראל, ובהיותו מפקד גזרת ואדי-עארה בעת אירועי אוקטובר 2000, ניהל ביום 1 באוקטובר 2000 בצומת אום-אלפחם שעל כביש 65, כביש ואדי-עארה, עימות ממושך, שארך שעות, עם אזרחים שהשתתפו במהומות, ללא שהייתה לכך הצדקה בנסיבות המקרה ובניגוד למדיניות המחוז, כפי שגובשה באותו בוקר, לסגור צירים שבהם יהיו מהומות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעימות שנוצר כתוצאה מן הפעילות שעליה הורה ופיקד נהרגו שני אזרחים ונפצעו רבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה היה בעמוד 740.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעמוד 741: בהיותו מפקד מג"ב צפון במשטרת ישראל ובהיותו מפקד גזרת ואדי-עארה בעת האירועים, בשעות אחר-הצהריים, היה אחראי או שותף לאחריות להפעלה בלתי מוצדקת של ירי צלפים באש חיה כלפי מיידי אבנים בצומת אום-אלפחם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאור קביעה חד-משמעית זו, על השר למצוא לאלתר מחליף לסאו, לפטרו ולא לקחת אותו בחשבון למינוי הקבוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, המשטרה כמעט לא באה בקשר עם משפחות הנרצחים ולא מעדכנת אותן בהתפתחויות החקירה מעבר לימים הראשונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יכול להעיד על הרבה מקרים, אבל יש מקרה ששייך לי אישית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביוני 2006 הייתי ראש עיריית טייבה, זרקו על הבית שלי רימון רסס צה"לי, שגרם לנזקים בבית וברכב שלי, ויש לי סדקים בתוך הבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשטרה הגיעה – זה היה ב-03:00, לפנות בוקר – ומאז אני לא יודע אם התיק עדיין פתוח, אם התיק נסגר, אם יש חשודים, מה קרה בנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עומד לפניכם על הדוכן ואומר לכם: אין לי תשובה, אין לי עדכון, והמשטרה לא דיברה אתי על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הטיפול הלא-הולם של המשטרה במקרי הרצח ואיסוף כלי הנשק, זו מדיניות מכוונת של המשרד לביטחון פנים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו שאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם המשטרה לא רוצה או שהיא לא יכולה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הבעיה היא חשיבות האזרח הערבי – האם הדם הערבי הוא הפקר – או מקצועית אצל המשטרה או תקציבית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה שאלות שמחייבות מענה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני דורש להפריט את עניין חקירת מקרי הרצח במגזר הערבי ולהקציב סכום של כחצי מיליארד שקל כדי לחקור את 1,068 מקרי הרצח ב-15 השנים האחרונות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד שני משפטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, ממשלה כזאת, שמפלה לרעה 20% מאזרחיה, לא מספקת להם ביטחון, צריך להפיל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולכן אני קורא לחברי חברי הכנסת להצביע אי-אמון בממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר להוסיף כמה משפטים בערבית?

יולי יואל אדלשטיין: חצי דקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חצי דקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ובסוף, אנו פונים לתושבים הערבים ואומרים להם: הרצח הוא אחד מהפשעים הנתעבים ביותר שיכולים לקרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלוהים ישתבח ויתעלה אומר: "כל ההורג את המאמין בכוונה תחילה, יבוא על גמולו בגיהינום, ובו לנצח ישהה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלוהים ישפוך חמתו עליו ויקללו ויכין לו עונש כבד".

עבד אל חכים חאג' יחיא: ושליחו של אללה אומר: "מצבו של המאמין מבחינת הדת הוא טוב כל עוד אינו שופך דם אסור".

עבד אל חכים חאג' יחיא: והוא גם כן אומר: "צרה צרורה שאין מוצא ממנה לכל המסת

עבד אל חכים חאג' יחיא: בך בה היא שפיכת דם אסור שאינו מותר".

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפיכך, אני פונה אליכם, אנשינו, הציבור הערבי, בקריאה: די לרצח, די לשפיכות הדמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם אחים, ועליכם לשמור על קשר האחווה ביניכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב, כאמור, חבר הכנסת יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת, בשם השר לביטחון הפנים.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, ראשית, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, אני מבקש להצטרף למברכים אותך על כך שהגשתם באמת באמת נושא חשוב.

יריב לוין: אני לא פעם עומד כאן על הדוכן ואומר: על מה הצעת האי-אמון?

יריב לוין: אני אומר הפעם: אין ספק שהנושא חשוב.

יריב לוין: אני בוודאי גם מצטרף לקריאה שלך בסיום דבריך לציבור הערבי, לשים סוף לתופעות של אלימות ושל הרג שהן באמת אינן במקומן.

יריב לוין: אני רוצה לומר יותר מזה.

יריב לוין: זכור לי ביקור שקיימתי במועצה המקומית עילוט, ואני זוכר את ראש המועצה עושה לי סיור בבניין – אני מוכרח לומר, כשר תיירות, יכול להיות שאפשר להפוך את זה לאתר תיירות – ומראה לי שם איך מהכיכר למטה ירו, ואת החורים של הכדורים בכל מיני נקודות בתוך הלשכה שלו, תופעה שקשה להאמין שמתרחשת כאן, במדינת ישראל.

יריב לוין: אין שום ספק שהנושא הזה – של בעיה של פשיעה, של אלימות של נשק בלתי חוקי בכלל ובטח ובטח בחברה הערבית, ביישובים הערביים – הוא נושא שמחייב טיפול, וטיפול מעמיק.

יריב לוין: אני יכול אפילו לומר יותר מזה: בזמן הקצר מאוד שהספקתי לכהן במשרד לביטחון פנים גם נחשפתי לפעילות הרבה מאוד שנעשית בנושא הזה, ואני יכול אפילו לגלות לכם שהספקתי לגבש בעשרת הימים האלה תוכנית להקמת פורום הידברות משותף, בהשתתפות, לראייתי, לפחות חלק מחברי הכנסת כאן שמייצגים את הציבור הערבי, על מנת לנסות ביחד קודם כול למפות את הצרכים ואת הבעיות, ואחר כך כמובן לתת להם פתרונות.

יריב לוין: אני חושב ששיתוף הפעולה הזה, שצריך להתקיים בין המשרד לביטחון פנים לבין הנציגות של הציבור הערבי, הוא מפתח כדי להגיע באמת לתוצאות.

יריב לוין: ואין לי שום ספק גם במחויבות של עמיתי השר גלעד ארדן, שאני מתנצל בשמו; הוא משתתף בהלוויה וביקש ממני להשיב בנושא הזה, בין היתר משום שכפי שאמרתי קודם, אני בסך הכול מכיר אותו ובקי בו גם באופן אישי.

יריב לוין: אני רוצה בכל אופן לציין כמה דברים.

יריב לוין: הבעיה קיימת, היא בעיה אמיתית, אני חושב שהיא תוארה כאן על הרבדים השונים שלה.

יריב לוין: אבל בהחלט לא נכון לומר שלא נעשה שום דבר ולא מנסים ולא מטפלים.

יריב לוין: אני חושב שאפילו להפך.

יריב לוין: נדמה לי שיש – לא מספיק, אני אומר, ויש יותר לעשות, אמרתי את זה בצורה גלויה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יריב לוין: אגב, אני יכול לחשוב על עוד כמעט מאה נושאים אחרים, ככה בשליפה, שעושים בהם וצריך לעשות עוד.

יריב לוין: בוא נאמר כך, שאם כל הבעיות היו נפתרות ביום, כנראה היינו נמצאים בגן-עדן ולא בעולם הזה.

יריב לוין: אז עד שנגיע לשם אנחנו מתמודדים כל הזמן עם בעיות, וגם כשמטפלים בדברים נוצרות בעיות חדשות.

יריב לוין: בכל זאת, ראוי לומר שנעשו הרבה מאוד דברים, ואתן פירוט כלשהו גם של הנושא הזה.

יריב לוין: ראשית כול, הושקעו משאבים ארגוניים רבים בניסיון לתת מענה על תופעות הפשיעה השונות, בפרט בחברה הערבית.

יריב לוין: מיותר לומר שהמשטרה רואה בחומרה כל פעילות פלילית, היא מנהלת מלחמת חורמה כנגד ארגוני פשיעה ובוודאי כנגד תופעות של פשיעה חמורה.

יריב לוין: שלא יהיה כאן ספק – ביטחון כלל האזרחים במדינה, נדמה לי שאפילו לא צריך לומר – כולם, כולל כולם – זו אחריות של המשטרה, זה היעד המרכזי שלה, והיא משקיעה מאמצים רבים כדי להגיע וכדי להשיג את התוצאה הזו בכל מקום ובכל יישוב.

יריב לוין: הכלים שהמשטרה מפעילה הם מאוד מגוונים – מפעולות של מודיעין, של טכנולוגיה, של ניהול חקירות מורכבות, הקמת יחידות ייעודיות ללחימה בפשיעה מאורגנת וחמורה, כולל יחידות מיוחדות שפועלות גם בתוך המגזר הערבי לצד יחידות שפועלות באופן רחב בכל המדינה.

יריב לוין: יש סיכולים יומיומיים, ואת זה אני יכול לומר לכם, שוב, מתוך מה שראיתי באותם ימים שהייתי במשרד לביטחון פנים.

יריב לוין: צריך להבין, המשטרה מטפלת באין-סוף דברים באופן יומיומי, ומטבע הדברים, על ה-99.9% של הדברים, שמטופלים כפי שצריך ומסתיימים וניתן מענה טוב, פחות שומעים.

יריב לוין: בדרך כלל שומעים במקומות שיש בעיות, זה טבעי.

יריב לוין: יש בעיות, צריך לטפל בהן, אבל צריך לזכור שיש בחוץ עשרות-אלפי שוטרים שעושים עבודה יומיומית ועבודה קשה, ועושים אותה במסירות רבה.

יריב לוין: צריך לומר בצורה ברורה שבשלוש השנים האחרונות משטרת ישראל פועלת בהתאם לתוכנית עבודה סדורה מיוחדת למתן מענה על בעיות שאתה העלית – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יריב לוין: – – בתוך האוכלוסייה הערבית, ובשנת 2014 אפילו נעשה מאמץ ממוקד כדי לבחון את התוכנית הזאת ולעשות את השיפורים הדרושים.

יריב לוין: בין יתר הפעולות שבוצעו, ואמנה כאן כמובן רק רשימה חלקית: פוצל מחוז הצפון לשני מחוזות – מחוז צפון ומחוז חוף, לרבות הקמת יחידה מרכזית נוספת, כדי לשפר את המענה; הוקם מרחב קדם במחוז ירושלים; הוקמה תחנת המשטרה "קדמה" במשולש; הוקמו אורגנים לפעילות ברשויות מקומיות שונות, לרבות ברשויות שבהן מתגורר ציבור שנמנה עם האוכלוסייה הערבית: נצרת, טירה, כפר-קאסם, עירון, שפרעם, טייבה – אלה רק דוגמאות.

יריב לוין: האורגנים האלה שפועלים בתוך הרשויות, עם הרשויות ובתוך התחנות פועלים כיחידות עצמאיות, כוללים כוחות סיור, יס"מ, בילוש, תנועה, חקירות ומודיעין.

יריב לוין: הן הוכפפו למפקדי התחנות כדי לתת להן כוח התערבות ויכולת פעולה הרבה יותר מיידית ומהירה.

יריב לוין: הוקמו יחידות שיטור עירוני – שוב – בשורה של רשויות, לרבות ברשויות של מגזר המיעוטים ובערים מעורבות.

יריב לוין: דוגמאות: נצרת, באקה-אל-ע'רביה, לוד-רמלה, שפרעם, עראבה.

יריב לוין: יחידה בעכו נמצאת כרגע בשלבי הקמה.

יריב לוין: ב-2015 מתוכננות להקמה יחידות נוספות, באום-אלפחם, סח'נין, טייבה וקלנסואה.

יריב לוין: נוספו תקנים במחלקי המיעוטים ביחידות המרכזיות במחוזות צפון, חוף ומרכז ובמרחב הנגב.

יריב לוין: חוזק מערך היועצים לענייני ערבים, תוך העלאת דרגות התקן לבעלי התפקידים.

יריב לוין: הונגשו שירותי המשטרה – נושא שהוא מאוד מאוד חשוב ליכולת של הציבור באמת לדווח על דברים וגם לקבל מענה.

יריב לוין: בכלל זה הוצבו 42 שוטרים נוספים דוברי ערבית בכל מוקדי המחוזות ובכל מוקדי – מה שאנחנו קוראים – מוקדי 100, ותורגמו מסמכים ופרסומים שונים לשפה הערבית.

יריב לוין: הוקמו 90 מרכזי שיטור קהילתי שפרוסים במגזר הערבי ומאוישים על-ידי כ-200 שוטרים קהילתיים, והורחב גיוס המתנדבים מקרב החברה הערבית.

יריב לוין: כיום, רבותי, וזה אני חושב, שוב, במסגרת אותו שיתוף פעולה – חשוב לא רק להעלות את התלונות, אלא גם לבוא בקריאה, כפי – חבר הכנסת חאג' יחיא, שידעת ועשית, אני חושב, שירות חשוב לכולנו, בקריאה שלך לציבור להימנע מאלימות, גם לקרוא לאנשים להצטרף לכ-4,500 מתנדבים שכבר פועלים היום במגזר הערבי ותורמים תרומה משמעותית לביטחון של כולנו.

יריב לוין: המשטרה מפעילה תוכנית מיוחדת, יוצאת דופן, שנקראת תוכנית מיל"ה – מובילים יחד למען הנוער – שבה שולבו עד היום 1,122 בני-נוער מהמגזר הערבי.

יריב לוין: התוכנית הזאת התחילה לפעול רק בשנת 2012, כלומר מדובר במספרים גדולים ומשמעותיים, שמאפשרים – למי שאיננו מכיר את התוכנית הזאת – לקחת ילדים שנמצאים, ככה, על הסף של הסכנה להידרדרות לעולם הפשיעה, ולהעביר אותם למקום אחר לחלוטין.

יריב לוין: נושא נוסף, נושא כואב, חבר הכנסת חאג' יחיא, הוא נושא תאונות הדרכים.

יריב לוין: גם בנושא הזה אנחנו נדרשים לעשות הרבה.

יריב לוין: אני חושב שהיקף התאונות ומספרי ההרוגים ביישובים הערביים מאוד גבוהים.

יריב לוין: הוגברה האכיפה באמצעות יחידות מפקדת התנועה הארצית, בדגש על אכיפה בכבישים אדומים, פעילות ממוקדת מול נהגים בעלי מספר רב וחוזר של עבירות ונהגים לא מורשים, וזה, כמובן, לצד השקעה בתשתיות של כבישים ובפעולות שנעשות גם לשיפור מערך התחבורה הציבורית.

יריב לוין: אני חושב שהצירוף של כולם יחד יכול להביא את כולנו למקום יותר טוב.

יריב לוין: הורחבה האבטחה במוסדות החינוך במגזר הערבי.

יריב לוין: מקודמים מודלים קהילתיים ייחודיים – אני אתן דוגמה – פורום אימאמים, שמתכנס – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יריב לוין: כן, אני אומר, חבר הכנסת חאג' יחיא, אני אמרתי בפתח הדברים – לא באתי לומר לך שהכול מצוין ואין שום בעיות.

יריב לוין: להפך, אמרתי לך: העלית נושא אמיתי, כאוב, חשוב, שיש עוד הרבה מה לעשות בו.

יריב לוין: אני רק אומר: לומר שכלום לא נעשה, לאף אחד לא אכפת ואת הממשלה זה לא מעניין – אני חושב שזה לא נכון, ואני נותן פה רשימה שלמה של דברים ששיפרו את המצב.

יריב לוין: ואני אומר שוב – רחוק מלסיים, ואני גם אומר יותר מזה: רעיונות טובים ושיתוף פעולה הם – לא יקודמו בברכה – הם הכרחיים כדי שאנחנו נצליח להמשיך ולשפר.

יוסף ג'בארין: – – –

יריב לוין: ודאי, נכון.

יריב לוין: תראה, אני מוכרח לומר שעוד כחבר כנסת הגשתי כאן שאילתה על הנושא הזה, של איסוף הנשק ושל מצב הביטחון ביישובים הערביים.

יריב לוין: אני אומר לכם יותר מזה, אני אומר לכם שוב – מתוך השיחות שלי עם השר ארדן, ומתוך מה שאני ראיתי מבפנים בימים שאני כיהנתי בתפקידו, הנושא הזה נמצא גבוה מאוד בסדר העדיפויות, יש הבנה של הבעיה, הבנה של הנזק שהיא גורמת, הבנת הצורך לטפל בה, הבנה שמה שנעשה עד היום תרם, עזר – לא פתר את כל הבעיה, ואין לי שום ספק שאנחנו נראה בעניין הזה טיפול מעמיק ומערכתי שילך ויתרחב עד שאנחנו נעקור את התופעה הזאת מהשורש.

יריב לוין: אני אומר – הוקמו מודלים קהילתיים שמטפלים בכל מיני נושאים, מהדרכה בבתי-ספר ועד מניעת ירי בחתונות, בוצעו ימי קהילה–משטרה, והם מבוצעים על בסיס שוטף, וזה גם בהמשך לתוכנית "עיר ללא אלימות", שפועלת ב-62 רשויות במגזר הערבי ובמגזר המיעוטים.

יריב לוין: הורחבו מפגשים של מפקדי משטרה עם הנהגת החברה הערבית, הוקם פורום מלווה ומייעץ למפקדים בכל הרמות, מתקיימים כנסים של שולחנות עגולים במחוזות, חוזק הקשר עם אמצעי התקשורת הערביים, גם זה נושא חשוב, בוצעו הכשרות לשוטרים, ומה שבעיני לא פחות חשוב – גם הולך וגדל מספר המתגייסים מקרב החברה הערבית למשטרה, וזו בוודאי גם כן תרומה חשובה.

זוהיר בהלול: למה לא להכריז על הבעיה הזאת כבעיה לאומית?

זוהיר בהלול: כי מעולם לא הייתה הסכמה בין ערבים ליהודים כמו שיש בסוגיה הזאת.

יריב לוין: חבר הכנסת בהלול, אני חושב שזו הצעה טובה, צריך לבחון אותה, אני ודאי לא אתן לה תשובה מן המותן.

יריב לוין: אני גם אומר לך יותר מזה, אני חושב שההכרזה והכותרת פחות חשובות, מה שחשוב זה התוכן והמעשים שעושים.

זוהיר בהלול: גם תקציבים.

יריב לוין: כן, יש תקציבים, את זה אני אומר לך מתוך ההיכרות שלי – כאשר הציגו לי ועברתי על תיקי החפיפה של השר לביטחון הפנים – אני אומר לך, מוקצים כאן תקציבים הולכים וגדלים, משמעותיים מאוד, לטיפול בכל הדברים האלה.

יריב לוין: כל מה שקראתי פה עד עכשיו אלה פעולות שעולות הרבה מאוד כסף, אבל כסף שחייבים להשקיע אותו.

יריב לוין: אני אומר בצורה ברורה: הנושא הזה נמצא במקום מאוד גבוה בסדר העדיפויות.

יריב לוין: זה לא שהוא לא קיים, לא מעניין, או שמישהו טוען שהבעיה היא שולית או לא קיימת.

יריב לוין: אני רוצה להתייחס לסוגיית הנשק הבלתי-חוקי.

יריב לוין: אני חושב שזו סוגיה חמורה במיוחד.

יריב לוין: אני חושב שמלבד העובדה שבוודאי המשטרה באופן כללי נלחמת בתופעה הזאת – מצריכה טיפול מיוחד.

יריב לוין: משנת 2009 מקיימת המשטרה סדרה של מבצעים יזומים בכל הארץ, לרבות, כמובן, ביישובי המיעוטים.

יריב לוין: נתפסים כלי נשק ואמצעי לחימה לא-חוקיים במספרים מאוד גדולים.

יריב לוין: הנושא הזה נמצא בראש סדר העדיפויות הארגוני של המשטרה.

יריב לוין: מתקיימים גם מבצעים של איסוף כלי נשק באופן שגרתי על-ידי המחוזות.

יריב לוין: אני מוכרח לומר, ואני אומר את זה שוב, בזהירות רבה, שאנחנו עדים לאיזושהי ירידה באירועי שימוש בנשק ובאמצעי לחימה במגזר הערבי, ואני אומר את זה בזהירות משום שזה לא אומר שהבעיה נפתרה והעניין מאחורינו.

יריב לוין: אני אומר: אלה נתונים יבשים, בלי לגרוע מכך שזה עדיין לא מספיק, וצריך להמשיך ולטפל בעניין.

יריב לוין: נוסף על כך, המשטרה מקיימת בשנתיים האחרונות מבצע רחב היקף שבמהלכו נערכים חיפושים יזומים, ביקורים לאיתור אמצעי לחימה לא חוקיים.

יריב לוין: במבצעים האלה נעצרו מאות חשודים ונתפס מספר גדול של אמצעי לחימה מסוגים שונים.

יריב לוין: אני יכול, אגב, גם לומר שבסקרים שנעשו לאחרונה על-ידי שורה של גורמים שבהחלט אפשר לסמוך על אמינותם, החל במחקרים שנעשו על-ידי המכון הישראלי לדמוקרטיה ועד מחקרים שנעשו על-ידי המשרד לביטחון הפנים עצמו, יש בהחלט מגמה של שיפור באמון האוכלוסייה הערבית במשטרת ישראל, מגמה שאני מקווה שנראה אותה ממשיכה בקו עלייה.

יריב לוין: הערה אחרונה, בשמו של חברי השר ארדן, שביקש ממני לומר כאן בצורה הברורה ביותר, שהוא באופן אישי מייחס חשיבות רבה להשקעה בחברה הערבית ובכוונתו להמשיך לחזק את עבודת המשטרה במגזר הזה.

יריב לוין: הוא גם מדגיש שנדרשת כאן פעולה לא רק של המשרד לביטחון הפנים, אלא פעולה מערכתית של כמה משרדים, בדגש על משרד החינוך, משרד התשתיות, משרד הרווחה והרשויות המקומיות, והוא אומר, ואני כאן אומר בשמו, שבכוונתו להרחיב עוד יותר את שירותי השיטור במגזר הערבי, ולעשות זאת בהחלט בשיתוף פעולה עם המנהיגות של ערביי ישראל – ואני מציע לכם לעשות בדיוק את הדבר ההפוך: במקום להצביע אי-אמון בממשלה, להצטרף לתהליך הזה, לתמוך בממשלה, ולבדוק עוד שנתיים את התוצאות.

יריב לוין: אני מקווה מאוד שהן תהיינה כאלה שנוכל לדבר על בעיות, אבל אחרות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון, שתנמק את הצעת האי-אמון מטעם סיעת מרצ: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני אנמק את אובדן הדרך של הממשלה במישור האזרחי, החברתי והכלכלי, אבל בראש ובראשונה האזרחי, בעקבות ישיבת הממשלה אתמול וההחלטות שלה בנושאים שקשורים – בגדול, אני אקרא לזה – לסוגיות של דת ומדינה.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר שהגיע הזמן להגיד די למונופול של היהדות האורתודוקסית ודי לחטיפת היהדות בישראל על-ידי קבוצה קיצונית שהפכה אותה למנגנון פוליטי.

זהבה גלאון: ואני אומרת לכם שבאופן הזה ממאיסים את היהדות על היהודים, והגיע הזמן שהציבור בישראל, שרוצה מדינה חופשית ודמוקרטית, יתאחד ויגיד בקול גדול: צאו לנו מהצלחת, צאו לנו מהחופה, אל תתערבו לנו בגירושין ותנו לנו להתגייר.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, זה ממש לא משנה אם מי שישלוט ברבנות יהיו החרדים או הדתיים הלאומיים – את המונופול של הרבנות ואת השליטה שלה על החיים שלנו צריך לא רק לא להדק אלא לפרק לחלוטין.

זהבה גלאון: כי כשאנחנו מסתכלים על החלטת הממשלה אתמול לבטל את רפורמת הגיור, להעביר את בתי-הדין הרבניים מפיקוח אזרחי של משרד המשפטים למשרד הדתות – משרד הדתות, עם כל ההערכה והחיבה לשר דוד אזולאי, המשרד הזה פועל מתוך תפיסה מגזרית שתפגע בעגונות ובמסורבות הגט ובנשים שנאלצות להתגרש דרך הרבנות – ולקדם חוק כשרות שנראה כאילו נלקח היישר מרחובות טהרן – זו החלטה מקוממת, זו החלטה מסוכנת.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, כמו במקרה של הגז, גם כאן מונופול דורסני ותאב כוח מקבל מהממשלה על מגש של כסף שליטה בחיים של כולנו, בניגוד לטובתו ולרצונו של רוב הציבור.

זהבה גלאון: אתמול ביטל ראש הממשלה נתניהו, על-פי הדרישה של ש"ס ויהדות התורה, את רפורמת הגיור שהממשלה שלו אישרה בקדנציה הקודמת, רפורמה שנועדה לאפשר לרבני ערים להקים בתי-דין לגיור.

זהבה גלאון: צריך לומר שהגיור שהיה מקובל עד אז משקף את הפירוש החמור ביותר של ההלכה וממש לא משקף את אורחות חייהם של רוב אזרחי ישראל.

זהבה גלאון: היוזמה של חבר הכנסת לשעבר אלעזר שטרן לערוך גיור בידי רבני ערים, מבחינתי הייתה צעד קטן כלפי מי שהיה מוכן לתת אמון בגיור הממלכתי.

זהבה גלאון: אני רוצה להזכיר לכם, חברי חברי הכנסת, שבית-המשפט העליון קבע בזמנו שאף שמושג הגיור הוא דתי במהותו, הרבנות הראשית לא צריכה להיות הגורם שמופקד על הפרשנות שלו ועל היישום שלו בכל מה שנוגע לרשויות המדינה האזרחית.

זהבה גלאון: ולמרות זאת, בעקבות החלטת הממשלה אתמול, הרבנות שטוענת שהשליטה שלה בגיור – היא אומרת – היא חיונית לאחדות העם, אותה רבנות תמשיך לקבוע מי יקבל אשרת כניסה לעם היהודי.

זהבה גלאון: ההחלטה הזאת, חברי חברי הכנסת, היא רק אחת משרשרת החלטות בענייני דת ומדינה שהתקבלו אתמול, שבכולן, בכל ההחלטות האלה, ראש הממשלה נתניהו הבהיר באופן ברור שההחלטות האלה נועדו להישרדות הפוליטית שלו, וההישרדות הפוליטית שלו הרבה יותר חשובה מהאינטרס הלאומי.

זהבה גלאון: שימו לב שהמהלכים האלה שהממשלה מתכוונת לקדם לא רק יהפכו את הגיור לבלתי אפשרי למאות או מאות-אלפי ישראלים שימשיכו להיחשב כאזרחים סוג ב', הם גם ימחקו את החוק של מרצ ואחרים להבטחת ייצוג בוועדה למינוי דיינים, יחסלו את ההתחשבות בזכויות אדם ובעיקר בזכויות נשים בהליכי גירושין ובכל סוגיה שמגיעה לבתי-הדין הרבניים.

זהבה גלאון: הם יהפכו את כל מי שמבקש להחזיק עסק כשר מבלי לשלם שוחד לרבנות – הם יהפכו אותו לעבריין לכל דבר, ויהדקו את השליטה של הרבנות בחיי כולנו.

זהבה גלאון: זה מדהים שלש"ס ויהדות התורה יש בממשלה הזאת ביחד 13 חברי כנסת, 13 מנדטים, ושאר הקואליציה מאפשרת להם לממש את הגחמות שלהם במסגרת ההסכמים הקואליציוניים בכל מה שקשור לענייני דת; ואני מדברת על הקשחת מונופול הרבנות על הכשרות, הידוק שליטת הרב הראשי על הליכי הגיור בישראל והעברת בתי-הדין הרבניים ממשרד המשפטים למשרד הדתות שבשליטת ש"ס.

זהבה גלאון: בואו נגיד גם משהו על העברת בתי-הדין הרבניים: שנים הם היו בידי משרד המשפטים, שנים היה שם קיפאון, כי משרד המשפטים נכשל בכל דרך אפשרית להביא למינוי דיינים ולשפר את המערכת.

זהבה גלאון: כשרואים מה היה שם ברבות השנים, במקום שהממשלה תפגין אחריות ותטלטל את כל המערכות האלה ותשקם את העסקה הישנה הרעה שבה שלטון מוסר את ניהול שירותי הדת לידי המפלגות החרדיות כדי שיהיה לו איזה שקט פוליטי או שקט תעשייתי, הממשלה הזו החליטה אתמול שלוש החלטות, והמשותף לשלוש ההחלטות האלה, גם בעניין הכשרות, גם בעניין הגיור ובעניין בתי-הדין, הוא שאין להן שום הצדקה עניינית חוץ מהישרדות פוליטית.

זהבה גלאון: צריך לומר, חברי חברי הכנסת, וכדאי שנגיד את זה: אנחנו נמצאים בעימות בין שתי השקפות של היהדות, שתי השקפות של היהדות על דמות המדינה היהודית, מי שרוצה כאן מדינה יהודית.

זהבה גלאון: השקפה אחת רוצה כאן ישראל נאורה, מודרנית, ליברלית ודמוקרטית, שמוכנה גם להפרדת הדת מהמדינה; והשקפה שנייה רוצה כאן ישראל קנאית, חרד"לית, גזענית, לאומנית ומסיתה נגד כל מי שהוא אחר.

זהבה גלאון: יש כאן קרב אמיתי, והוא לא רק בין שמאל לימין אלא בין כל מי שמבקשים לקיים פה דמוקרטיה לבין מי שמבקשים לפרק אותה ולהקים תחתיה ממלכה משיחית, סוג של תיאוקרטיה חומייניסטית ליהודים בלבד.

זהבה גלאון: שימו לב מה קורה – הפלורליזם מאיים על הקנאים האלה.

זהבה גלאון: הקביעה הרדיקלית הזו שכל בני-האדם שווים מנוגדת ניגוד חריף לתפיסת העליונות הגזענית.

זהבה גלאון: הטענה שנשים וגברים שווים – – –

ינון מגל: מה עם חוק השבות?

ינון מגל: מה עם חוק השבות, זהבה?

זהבה גלאון: – – – שגברים וגברים שווים ושנשים ונשים שוות, היא דבר כפירה בציווי הגירוש והרדיפה שעל-פיו הם חיים.

ינון מגל: מה עם חוק השבות?

זהבה גלאון: מה שקורה כאן, שברבות השנים דין שמים החליף את דין מלכות ביחס לבני-זוג מאותו מין, ללא-יהודים בישראל, כלפי כל מי שרוצה לקיים כאן חיים נורמליים מחוץ לאורתודוקסיה.

ינון מגל: מה עם חוק השבות?

ינון מגל: מה עם חוק השבות?

ינון מגל: זה גזעני.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – – –

סופה לנדבר: מה קשור?

סופה לנדבר: – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, ועל זה נאמר, ועל זה נאמר – – –

ינון מגל: זה חוק גזעני.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, ועל זה נאמר: מה עניין שמיטה להר-סיני?

ינון מגל: לבטל אותו?

ינון מגל: אם כולם שווים – – –

זהבה גלאון: ברור, חברי חברי הכנסת, שתנאי ראשון ובל יעבור לקיומה של יהדות חופשית הוא מתן מעמד שווה לחלוטין – הדגש הוא: לחלוטין – לזרמים הלא-אורתודוקסיים, הפרדה מלאה של דת ומדינה, כמו שאנחנו מציעים, וניתוק המונופול הכופה והבלתי-רצוי של הרבנות החרדית על האופן שבו יהודים בישראל מנהלים את החיים שלהם: למשל, החלת נישואין אזרחיים בישראל שיאפשרו גם למנועי חיתון וגם לזוגות חד-מיניים להינשא; למשל, הכרה בגיורים רפורמיים ולא רק בגיורים אורתודוקסיים, גיורים קיצוניים שמתעללים בכל מי שלא מקבל עליו את עול ההלכה.

זהבה גלאון: קבלה כזאת תאפשר ליישם במדינת ישראל את היהדות שאנחנו כן רוצים בה.

זהבה גלאון: יהדות חופשית צריכה לאפשר שוויון זכויות מלא בין נשים לגברים בישראל, ולא להדיר נשים, כפי שעושה היהדות הרשמית – פוסלת אותן ממתן עדות בבתי-דין רבניים, מנציחה את הסבל של מסורבות גט, משפילה נשים בפני דיינים ולא מאפשרת להן לקחת חלק פעיל כדיינות באותה מערכת משפט שהן, הנשים, חייבות לעבור דרכה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, לסיום, מדינת ישראל מתגאה בזה שהיא יהודית ודמוקרטית, אבל בשנים האחרונות היא הופכת להיות הרבה יותר אורתודוקסית והרבה פחות דמוקרטית.

זהבה גלאון: וזו שעתה, חברי חברי הכנסת, של הממלכה בישראל לקום ולדרוש דין אחד – דין מלכות האדם ולא דין שמים.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: ישיב על הצעת האי-אמון השר יריב לוין.

ינון מגל: זהבה, מה עם חוק השבות, לבטל אותו?

זהבה גלאון: מה עניין שמיטה להר-סיני?

ינון מגל: זה חוק גזעני.

ינון מגל: זה חוק גזעני, לא?

זהבה גלאון: מה עם לעלות להר-הבית?

ינון מגל: זה גם גזעני, גם העלייה להר-הבית זה אפרטהייד, נכון?

ינון מגל: אם יש מקום שיש בו אפרטהייד זה הר-הבית.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי כנסת, אם אפשר לשמור את קריאות הביניים לשלב שאני אצטרך למשוך זמן לפני ההצבעה אז זה יעזור לי.

יריב לוין: חברת הכנסת גלאון, הצבת בפני אתגר, כי אם עד היום היו טענות שלא תמיד הממשלה עונה באופן ענייני על הצעות האי-אמון, הפעם צריך להתמודד עם אתגר חדש – מישהו שמציג את הצעת האי-אמון באופן שבכלל איננו הולם את שמה, כינוייה ומה שקשור בה.

יריב לוין: כי אני אזכיר לך שהצעת האי-אמון שהגשתם הייתה "אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי" – –

זהבה גלאון: נו, ומה אמרתי?

יריב לוין: – – ואם אני באמת אקריא את ההתייחסות המפורטת שהכנתי כדי לענות לך על כל הנושאים הכבדים והחשובים האלה יצא מצב שאני בכלל לא עונה על מה שדיברת.

יריב לוין: אז איך אני מיישב את הדבר הזה, אדוני היושב-ראש?

יריב לוין: אני אומר ככה.

זהבה גלאון: – – –

סופה לנדבר: – – –

אילן גילאון: רק הממשלה – – – בעניין הגז – – –

יריב לוין: אני אומר, חבר הכנסת אילן גילאון, אני מציע שתשאל אותי את השאלה על הגז שוב בפרק שאני צריך למשוך זמן.

יריב לוין: זה נושא שיש לי הרבה מה לומר עליו – דווקא רעיון טוב.

יריב לוין: אז אנחנו נקיים את הדיון הזה אחר כך.

יריב לוין: אבל אני אומר ברצינות, חברת הכנסת גלאון, אין טעם שאקריא את מה שהכנתי, מכיוון שזה באמת פשוט לא מתייחס לעניין.

יריב לוין: שוב, העלית עניין רציני, עניין באמת מהותי, עניין שיש – וזה לא סוד – חילוקי דעות עמוקים בחברה הישראלית לגביו, ואני בוודאי חושב שאם אני רוצה לענות – בכלל, דרך אגב, נדמה לי שלו היינו יודעים שזה הנושא, מי שהיה עונה במקומי הוא השר לשירותי דת, שהוא זה – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: – – שצריך לתת מענה לדבר הזה.

יריב לוין: אני רק בכל זאת אומר דבר אחד.

יריב לוין: נדמה לי שאסור לעשות מקשה אחת של כל ההחלטות האלה: ההחלטה להעביר את בתי-הדין הרבניים ממשרד כזה למשרד אחר היא בסופו של דבר ובמהותה החלטה טכנית; ההחלטות בנושא הגיור הן החלטות מאוד מאוד מהותיות, שיש להן השלכה חשובה.

יריב לוין: אני מוכרח גם לומר שהניסיונות שנעשו בכנסת הקודמת לכפות פתרון כלשהו בנושא הגיור בכוח רוב כזה או אחר ובלי תיאום עם הרבנות הראשית, לצערי, לא הצליחו.

יריב לוין: ואני אומר, לצערי – – –

סופה לנדבר: למה הם לא הצליחו?

יריב לוין: ואני אומר, אני אומר – – –

סופה לנדבר: למה הם לא הצליחו?

יריב לוין: אני אומר, לצערי – – –

סופה לנדבר: הם נתנו כניסה לעולים – –

יריב לוין: חברת הכנסת – – –

סופה לנדבר: – – הם נתנו עתיד לעולים – –

יריב לוין: חברת הכנסת – –

סופה לנדבר: – – ומה שקורה היום, זה להחזיר את המדינה אחורה.

יריב לוין: – – לנדבר, קודם כול, אני יכול לחשוב על איזה פתרון שיכול לשפר את היכולת שלך להשפיע על תוכן ההחלטות בתחום הזה – –

סופה לנדבר: – – –

אילן גילאון: ראש הממשלה שלך – – –

רוברט אילטוב: – – –

יריב לוין: – – וכמו שאני מציע כל שבוע – – –

סופה לנדבר: – – –

יריב לוין: תראו, הם יודעים את הפתרון לבד.

רוברט אילטוב: לעבוד קשה לא בהסכם קואליציוני אלא – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוברט אילטוב וחברת הכנסת סופה לנדבר – –

רוברט אילטוב: – – –

יצחק וקנין: – – נא לא להפריע.

רוברט אילטוב: – – – וטוענים – – – תחזיר את הסטטוס קוו, יש – – –

יצחק וקנין: אני מסכים עם מה שאתה אומר, חבר הכנסת רוברט אילטוב – להחזיר את הסטטוס קוו, כי בסך הכול, בשנים האחרונות, אם פגעו במשהו, פגעו במה שאתה אומר בדיוק.

רוברט אילטוב: – – – לא יכול להיות שבהסכם קואליציוני – – –

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, מה עם הגיור הציבורי?

יריב לוין: או, הנה.

יצחק וקנין: יש מישהו שגייר יותר מהרב עובדיה, תגיד?

זהבה גלאון: כמה – – –

יצחק וקנין: יותר מ-10,000 חיילים, שהיה ויכוח קשה לגביהם – –

זהבה גלאון: ברור.

זהבה גלאון: נכון – – –

יצחק וקנין: – – ואף רב לא רצה לחתום – –

אילן גילאון: – – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: – – אז למה להגיד דברים שהם לא – שאין להם אחיזה במציאות?

זהבה גלאון: אבל, אדוני, ראינו מה היה כאן בשנים האחרונות.

ינון מגל: למה, שמעון ולוי גיירו יותר.

זהבה גלאון: אדוני השר, זה לא רק עניין – –

יצחק וקנין: דרך אגב, כל מערך הגיור – – –

זהבה גלאון: – – שמעבירים את בתי-הדין הרבניים ממשרד המשפטים למשרד – – –

יריב לוין: אני עוד לא אמרתי כלום על הגיור, עוד לא, לא הצלחתי להגיד שום דבר.

יצחק וקנין: זהבה, כל מערך הגיור לא היה בידיים של – לפחות היהדות האורתודוקסית.

יצחק וקנין: שר התיירות יריב לוין: רבותי, רבותי, רבותי – – –

יצחק וקנין: לא היה.

יריב לוין: אז, חברי הכנסת – – –

סופה לנדבר: – – – לעשות גיור, כל מדינת ישראל שאלה – –

יריב לוין: חברי הכנסת לנדבר ואילטוב – – –

סופה לנדבר: – – למה להעביר מרב לרב – – –

רוברט אילטוב: בדיוק בגלל הסעיף הזה הלכנו לאופוזיציה.

יריב לוין: חברי הכנסת לנדבר ואילטוב, אני דווקא חושב שבהחלטה שלכם לשבת באופוזיציה דווקא העדפתם שלא להילחם ולהשפיע – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: – – – שלא להילחם ולהשפיע – –

קריאות: – – –

יריב לוין: – – על הנושאים האלה שאתם מדברים עליהם, אלא לשבת שם ומדי פעם לצעוק במליאה, וזה בסדר וזה לגיטימי וזה חלק – –

זהבה גלאון: – – –

יריב לוין: – – מעבודתו של חבר כנסת.

יריב לוין: אני חושב שיכולתם להשפיע יותר.

יריב לוין: בטח לא לזה הציבור שלכם – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: לא לזה הציבור שלכם ציפה ומצפה.

קריאות: – – –

יריב לוין: אבל אני אומר לך, חברת הכנסת גלאון, רק דבר אחד, כשם שאמרתי שההחלטה להעביר את הנושא של בתי-הדין – המינהלי של בתי-הדין הרבניים – ממשרד המשפטים למשרד הדתות, לא הייתי מסיק ממנה מסקנות, לא הייתי מסיק, אגב, גם מסקנות בכיוון ההפוך, משום שאני רוצה להזכיר שדווקא מערך הגיור יצא ממשרד הדתות ועובר למשרד ראש הממשלה, כך שאין פה איזה מין קונספירציה, או השתלטות, או כל מיני דברים מן הסוג הזה, כפי שאפשר אולי היה לחשוש.

יריב לוין: יש כאן בהחלט ויכוח גדול ואמיתי, ויש כאן דבר אחד שאותו אני אומר, ואני אומר אותו – –

סופה לנדבר: לפני שש שנים זה היה במשרד העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: הוא נבחר – – –

יריב לוין: – – גם לידידי הטוב, היושב-ראש, חבר הכנסת וקנין: אני מאלה שחושבים ומאמינים שגיור צריך להיות גיור על-פי ההלכה.

יריב לוין: אני אומר את זה בצורה ברורה, ככה אני מאמין, הגם שאני אדם חילוני, אבל אני חושב שצריך לגייר, כי אני חושב – לא, אני אומר לך, חבר הכנסת וקנין – – –

יצחק וקנין: אבל דע לך שבמרבית השנים – – –

יריב לוין: אני אומר את זה לא בהתרסה.

יצחק וקנין: מרבית השנים כל מערך הגיור היה דווקא בידיים של הבית היהודי.

יריב לוין: כן, אני לא נכנס לאשמים, חבר הכנסת וקנין, אני לא מנהל – – –

יצחק וקנין: מי שהיה זה הרב דרוקמן.

יריב לוין: אני לא מנהל – – –

יצחק וקנין: אנחנו מעולם לא נגענו בנושא של הגיור.

יריב לוין: אני לא מנהל – – –

יצחק וקנין: לא יודע למה – –

יריב לוין: חבר הכנסת וקנין, אני לא מנהל – – –

יצחק וקנין: – – שולחים את זה אלינו בחזרה.

זהבה גלאון: אתם רבים על שליטה וכוח.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לנהל – – –

יצחק וקנין: זהבה, את יודעת את זה יותר טוב ממני – –

יריב לוין: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: – – מערך הגיור לא היה אצל הציבור החרדי.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש וחברת הכנסת גלאון, אני באמת לא חושב שזה נושא – יש אולי פולמוס, יכול להיות שנוכל להתווכח על השאלה אם הגיור צריך להיות כהלכה או לא, זה סיפור אחד, זה ויכוח אמיתי, זה בסדר.

יריב לוין: אבל אני בהחלט חושב שכולנו חושבים שצריך ליצור מצב שלא מערימים מכשולים שאינם מתחייבים מכוח ההלכה בפני מתגיירים.

יריב לוין: ואני חושב שזה יהיה המבחן האמיתי של המערכת הזאת.

יריב לוין: צריך להגיד את האמת, עד היום אנחנו לא מגיעים לתהליך שמביא לנו את המספרים והפתרון שאנחנו רוצים.

יריב לוין: צריך להגיד עוד דבר, שמאז שהעברנו את החלטת הממשלה הקודמת המצב רק נהיה יותר גרוע, ולא יותר טוב, ואת זה צריך לומר בפה מלא.

רוברט אילטוב: כי לא ביצעתם את – – –

יריב לוין: ולכן – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: ולכן – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: ולכן – ולכן – אני חושב שכפי שאמרתי לגבי הרבה מאוד דברים, לגבי הרבה מאוד הצעות אי-אמון שמוגשות בשלב המוקדם הזה של הקדנציה של הממשלה, גם בנושא הזה, אני חושב שגם מערך הגיור עבר למקום אחד, וגם הטיפול בבתי-הדין – שאגב, יש בהם בעיות קשות מאוד, כולל בנושא של מינוי דיינים, והעובדה שהם מקופחים, בעיני לפחות, באופן קשה, ביחס לתנאים מקבילים שיש במערכת המשפט בכלל – אני מאוד מקווה שהשרים הנוגעים בדבר, שהאחריות מוטלת עכשיו עליהם, אכן יטפלו וייכנסו לנושא הזה.

יריב לוין: אני אומר לכם שוב, הם מחויבים לכך, ואני מציע שנמתין בסבלנות ונראה את פירות עבודתם, ואז נוכל לקיים כאן ויכוח לא רק על השאלות העקרוניות אלא גם על השאלה המעשית, עד כמה הממשלה אכן טיפלה – –

יצחק וקנין: תודה.

יריב לוין: – – בנושא הכל-כך חשוב הזה.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לדיון הסיעתי.

יצחק וקנין: הדובר הראשון – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: רבותי, שלוש דקות לכל דובר, נא לדייק, כיוון שאנחנו חייבים לסיים את הצבעת האי-אמון עד השעה 17:30.

יצחק וקנין: ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה יום רע ושעה רעה לקיים את הדיון על "צוק איתן".

נחמן שי: מפה רבים מאתנו ילכו להשתתף באזכרה.

נחמן שי: אנחנו כולנו חיים היום את הזיכרון של החיילים והאזרחים, 72 בסך הכול, עולם שלם כל אחד מהם, שנפלו במערכה הזאת.

נחמן שי: ולכן, באופן טבעי, קשה למתוח ביקורת.

נחמן שי: קשה למתוח ביקורת ולומר היום שאומנם מבחינה צבאית הפעולה הזאת השיגה את מטרתה, ופגעה קשות ב"חמאס", והצליחה לדכא במידה מרובה את כוחו הצבאי, אבל היא לא הייתה הזדמנות כמו שצריכה להיות במערכות כאלה – גם להביא לאיזה פתרון ארוך-טווח של מערכת היחסים בין מדינת ישראל לבין עזה; בינינו לבין תושבי עזה; בינינו לבין הפלסטינים שבעזה, ואם אפשר אז בינינו לבין הפלסטינים בכלל.

נחמן שי: את ההזדמנות הזאת הצלחנו להחמיץ.

נחמן שי: ומערכה צבאית שלא מסתיימת בהסדר, אלא מסתיימת בעוד מערכה צבאית, כפי שאמר ידידי יעקב פרי, חבר הכנסת פרי, שהוא כבר רואה את המערכה הצבאית הבאה, היא כישלון, היא לא עשתה את שלה.

נחמן שי: אנחנו נגררנו למלחמה הזאת, אני מסכים, אנחנו לא רצינו בה, אני אומר, מדינת ישראל לא רצתה בה.

נחמן שי: אבל בסופו של דבר, מרגע שהיא נכפתה עלינו, ומרגע שצה"ל יצא אליה, ומרגע שצה"ל נלחם, הייתה צריכה במקביל המערכת המדינית להצביע על קו סיום כלשהו שממנו אפשר יהיה להפיק הישג שיביא שקט.

נחמן שי: רבותי, חברי חברי הכנסת, זה לא משנה כמה רקטות נורות עכשיו מעזה; מספיק אחת בשבוע, מספיק ירי ניסיון בתוך רצועת-עזה, כדי להקפיץ עשרות אלפים, אם לא מאות אלפים, שגרים באזור הדרום וחרדים כתוצאה מכך.

נחמן שי: הפחד הזה, שיצרו הרקטות לפני שנה, הפחד הזה לא עובר יותר, הוא נשאר עמוק, הוא צרוב.

נחמן שי: ולכן לא צריך לירות עכשיו עשר רקטות ביום, מספיק שנורית אחת לשטח פתוח, ולא מיורטת אפילו, מאותו רגע שוב משתררת בדרום תחושה של אי-ביטחון, של אי-שקט.

נחמן שי: תחושה קשה אצל התושבים.

נחמן שי: ולכן מבצע "צוק איתן", שבו השקיעה ישראל – אמרתי קודם – את המשאב הכי יקר שלה, אנשים, ואחר כך גם משאבים נוספים, גם כלכליים וגם מדיניים, באמת השקיעה, כבדים ביותר, היא יוצאת ממנו והיא שואלת את עצמה: מה עשינו, לשם מה עשינו, ואיך אנחנו מבטיחים ש"צוק איתן" לא יהיה "צוק איתן 1", "צוק איתן 2" ו"צוק איתן 3", והממשלה הזאת איננה נותנת תשובה מה יבוא אחר כך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: איננו?

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוברט אילטוב, ואחריו – אחרונת הדוברים, חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: מייד אחרי רוברט אילטוב.

יצחק וקנין: רבותי, מייד אחרי סיום – – –

דב חנין: – – –

יצחק וקנין: אתה תדבר אחריו.

יצחק וקנין: אני לא אקח לך את שלוש הדקות, דב.

רוברט אילטוב: זה פרוטקציות?

יצחק וקנין: אני אף פעם לא עושה פרוטקציות.

יצחק וקנין: הוא רץ.

רוברט אילטוב: זה בסדר.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, סיעת ישראל ביתנו תומכת בהצעת האי-אמון, שנה ל"צוק איתן", המצב הביטחוני והקיפאון המדיני.

חיים כץ: תומכת?

רוברט אילטוב: תומכת, כן.

חיים כץ: תשקול שנית.

רוברט אילטוב: כאופוזיציה לוחמת.

רוברט אילטוב: ממשלת ישראל בראשות בנימין נתניהו נכשלת בכל תחום ותחום.

רוברט אילטוב: שנה אחרי "צוק איתן", ואנחנו רואים את "חמאס" מתחמש – – –

אחמד טיבי: לא מצטרפים עד – – –

רוברט אילטוב: אני מקווה שאתה תוסיף לי את הזמן שכל אחד – – –

אחמד טיבי: תוסיף לו על חשבוני מהשנה הבאה.

רוברט אילטוב: ממשלת בנימין נתניהו נכשלת בכל תחום ותחום.

רוברט אילטוב: שנה אחרי "צוק איתן", אנחנו רואים את "חמאס" מתחמש ומתחזק, יש לו מערך רקטי שהם ממלאים אותו, ממשיכים לבנות מנהרות.

רוברט אילטוב: אנחנו רואים את שיתוף הפעולה עם ארגוני טרור בשטחי סיני, גם ממשלת מצרים מזהה את הפעילות הזאת.

רוברט אילטוב: ממשלת ישראל שותקת אחרי ירי על הדרום.

רוברט אילטוב: ראש הממשלה סירב לחתום אתנו על הסכם קואליציוני שבו דרשנו את מיגור ה"חמאס", ואנחנו רואים את התפתחות ה"חמאס" לתהליכים הבאים כדי לתקוף את מדינת ישראל.

רוברט אילטוב: מדינת ישראל גם נכשלת בסוגיית הגרעין האיראני ובנושאים המדיניים.

רוברט אילטוב: ראש הממשלה נכשל בהקמת קואליציה בסוגיית איראן; אנחנו רואים את ההסכם הולך ונרקם, ורק נס יכול להציל אותנו מהסכם רע שמעצמות העל חותמות עם איראן, ורק אם האיראנים יעשו טעות יתמזל מזלנו וההסכם הזה לא ייחתם.

רוברט אילטוב: אנחנו רואים שגם בסוגיית הדיור והנושאים הכלכליים יש בעיה קשה מאוד.

רוברט אילטוב: ראיתי בתקשורת בשבוע האחרון שמחירי הקרקעות שהמדינה משווקת עולים, והשיווק שלהן הולך ונהיה יקר יותר לאזרח, ובסוף זה מתגלגל לקונה הסופי.

רוברט אילטוב: אנחנו רואים שהדיור עולה ועולה במחיר.

רוברט אילטוב: כמובן, אני מדבר על מכירת קרקעות מדינה, שהמחירים שלהן מאוד מאוד גבוהים.

רוברט אילטוב: מתווה הגז לא הוצג לכנסת, והביאו לפה "העברת סמכויות", וזה נכשל גם כך, ואנחנו רואים שהגז לא מגיע לשוק.

רוברט אילטוב: אבל הפגיעה האחרונה והקשה ביותר, נכון להיום, לדעתי – ואולי אנחנו לא מרגישים אותה – היא בתחום הפנימי: פגיעה בסטטוס קוו.

רוברט אילטוב: עכשיו אנחנו התווכחנו עם השר; השר הטעה את כולם.

רוברט אילטוב: אנחנו לא חתמנו על הסכם קואליציוני בדיוק בגלל הסעיף הזה וההתחייבויות לכם, לש"ס, בהסכם הקואליציוני.

רוברט אילטוב: אנחנו חושבים – ונכון לחשוב כך ונכון לעשות כך – שססטוס קוו לא עושים בהסכם קואליציוני.

רוברט אילטוב: סטטוס קוו, יש לו תהליך.

רוברט אילטוב: פגיעה בסטטוס קוו פוגעת באחדות העם.

רוברט אילטוב: גם כשאתם הייתם בקואליציה, כשש"ס הייתה בקואליציה, אנחנו שמענו והקשבנו לכל המפלגות הדתיות, וגם לקול החרדי, ואנחנו היינו מאוד מאוד עדינים בכל שינוי בנושא דת ומדינה, ולצערנו, הדבר הזה לא בא בהסכם הקואליציוני הזה.

רוברט אילטוב: אנחנו רואים היום את השינויים המהותיים בתחום הגיור, ואנחנו רואים את העברת השינויים המהותיים בהעברת בתי-דין לשלטונה של ש"ס.

רוברט אילטוב: אני מצר על כך, לא משום שזאת ש"ס, אלא משום שהתהליך הוא עקום, התהליך לא נכון, הפגיעה בסטטוס קוו תקרע את העם מבפנים.

רוברט אילטוב: אנחנו תומכים בהצעות האי-אמון.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג, אחרונת הדוברים.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר יריב לוין.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, יש סיבות רבות להצביע אי-אמון בממשלה הזאת.

דב חנין: הממשלה הזאת נמצאת רק בתחילת הדרך, אבל כבר עושה דברים חמורים, מסוכנים ובעייתיים.

דב חנין: ואני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, להתייחס לסוגיית הגז, סוגיה שהמשמעות הכלכלית שלה היא עצומה.

דב חנין: אנחנו מדברים על גז שהשווי הכלכלי שלו, שימו לב, הוא טריליון שקלים – 1,000 מיליארד שקלים – זה שווי הגז שנמצא במימי ישראל.

דב חנין: ואיך הממשלה מתנהלת אתו?

דב חנין: הממשלה משלימה עם מונופול שישלוט בתחום הגז.

דב חנין: "נובל אנרג'י", חברת הענק האמריקנית, תהיה במאגר "תמר" ותהיה במאגר "לווייתן".

דב חנין: "נובל אנרג'י" של "תמר" לא תתחרה ב"נובל אנרג'י" של "לווייתן".

דב חנין: לא תהיה תחרות, יהיה מונופול.

דב חנין: את המונופול הזה הממשלה נותנת למי שקיבל את הזיכיון כמעט בחינם.

דב חנין: הממשלה נותנת את הזיכיון הזה ואת המונופול הזה לחברה שמנצלת את העובדה שאחרי שמאגר "תמר" נמצא, סגרו את הים לחיפושים נוספים.

דב חנין: אז אין תחרות, ולא תהיה תחרות.

דב חנין: הממונה על ההגבלים העסקיים, שניסה להגן על האינטרס של הציבור הישראלי בעניין, לא קיבל גיבוי מהממשלה.

דב חנין: התוצאה, מחיר מופקע.

דב חנין: על גז שעלותו פחות מדולר אנחנו משלמים קרוב ל-6.

דב חנין: זה פי-שניים מהמחיר שבו תשובה מכר לישראל גז בעבר, 2.75 דולר.

דב חנין: זו גם סכנה לדמוקרטיה.

דב חנין: תראו את הסעיף של השקט הרגולטורי שהממשלה מציעה לטייקוני הגז; סעיף שהמטרה שלו לכבול, לא רק את הכנסת הנוכחית, אלא גם את הכנסת הבאה, לעשר או 15 השנים הבאות.

דב חנין: אין מיסוי הוגן; את היטל ששינסקי, שכל כך נאבקנו עליו בכנסת, דוחים בארבע שנים.

דב חנין: אין העדפה של המשק הישראלי.

דב חנין: את הגבלות הייצוא, שאנחנו נלחמנו עליהן, בעצם מבטלים; מקדימים את הייצוא מ"תמר" – ואת כל זה עושים כדי לספק גז למשק הישראלי?

דב חנין: אז קודם כול, למשק הישראלי יש גז.

דב חנין: יש גז ממאגר "תמר", שזורם לחוף, והוא מספיק ל-25 שנים.

דב חנין: אבל הממשלה מוותרת על הדרישה לעוד צינור ממאגר "תמר".

דב חנין: הממשלה מוותרת לטייקוני הגז בלוח הזמנים של פיתוח מאגר "לווייתן": במקום 2016 – 2019.

דב חנין: את כל המהלכים האלה הממשלה מבצעת בצורה לא שקופה, בדיונים בקבינט הביטחוני.

דב חנין: לא ככה אפשר להתנהל בסוגיה כל כך משמעותית.

דב חנין: זה נושא שחייבים להביא אותו לכנסת.

דב חנין: אני מברך, אדוני היושב-ראש, את שר הכלכלה, שסירב לקחת על עצמו את האחריות, ובכך אפשר לנו לקיים דיון רציני בסוגיה הזאת בכנסת, ואני קורא לכנסת לדחות את הצעת הממשלה למתווה כניעה למונופול הגז.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: תעלה אחרונת הדוברים בדיון הסיעתי, חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: גם לך שלוש דקות.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, אני רוצה להצטרף לחברי דב חנין ולציין – עלו כאן בכל מיני הצעות אי-אמון, בכל מיני נושאים, הרבה כשלים של הממשלה – ואני רוצה לציין את החמור שבהם ואת הבלתי-הפיך שבהם, או יותר נכון, אם באמת יתקבל יהיה בלתי הפיך, וזה מתווה מונופול הגז.

תמר זנדברג: תראו, היום התכנסנו בוועדת הכלכלה לתחילתו של אותו שימוע ציבורי מובטח – שהבטיחה הממשלה – לשמוע את הציבור בשלושה שבועות, אחרי שבמשך לפחות חצי שנה הממשלה יושבת מדי שבוע בישיבות קבועות – עם מי?

תמר זנדברג: עם הציבור?

תמר זנדברג: עם הכנסת?

תמר זנדברג: לא, עם חברות האנרגיה.

תמר זנדברג: יום אחרי הפיאסקו שהיה כאן בכנסת בשבוע שעבר, אני קראתי את אותם פרוטוקולים מובטחים, שהם בעצם לא פרוטוקולים, הם בסך הכול סיכומי דיון שנראים יותר כמו הודעות לעיתונות מטעם חברות האנרגיה מאשר כמו סיכומי דיון של צוות ממשלתי.

תמר זנדברג: קראתי אותם, והדבר הראשון שהדהים אותי הוא פשוט הרשימה של שמות המשתתפים בדיונים.

תמר זנדברג: חברות וחברים, ב-35 דיונים של צוות יוג'ין קנדל לטיפול במתווה הגז השתתפו חברות האנרגיה והגז.

תמר זנדברג: 35 דיונים.

תמר זנדברג: היום אמר מנכ"ל "דלק" גדעון תדמור בוועדת הכלכלה: אנחנו במשך חודשים ארוכים מקדמים את מתווה הגז.

תמר זנדברג: ונדמה לי שהאמירה הזאת אומרת הכול.

תמר זנדברג: יושב מנכ"ל של חברת אנרגיה ומסביר שהוא, מטעם החברה, קידם את מתווה מונופול הגז.

תמר זנדברג: כדאי שתדע את זה, שר האנרגיה שטייניץ, שהיום מנכ"ל "דלק" בוועדת הכלכלה אמר כמה הם משקיעים והשקיעו בקידום המתווה הממשלתי לפירוק מונופול הגז, אותו מתווה שאתה אמרת שהוא טוב לציבור ורע לחברות.

אילן גילאון: – – – "דלק אנרגיה" – – –

תמר זנדברג: בדיוק.

אילן גילאון: משרד האנרגיה.

תמר זנדברג: אז דע לך שזה מה שחושב באמת, כנראה באיזה פליטת פה, מנכ"ל חברת האנרגיה.

תמר זנדברג: אבל אני רוצה לציין כאן לידיעת חברות וחברי הכנסת – וזו באמת לא שאלה של שמאל וימין, זאת לא שאלה של עמדות כלכליות – דעו לכם מה התחייב אותו צוות ממשלתי שישב בדיונים סגורים ולא שקופים בשמנו, בשם ממשלת ישראל וכנסת ישראל, לא הנוכחית אלא עשור קדימה; וההתחייבות הזאת בשמנו טמונה תחת הסעיף שנקרא בלשון מכובסת "יציבות רגולטורית".

תמר זנדברג: תחת ההתחייבות ליציבות רגולטורית ישב צוות ממשלתי והתחייב שאנחנו, הכנסת, חברות וחברי הכנסת, נתפרק מהסמכות שלנו לחקיקה ולקביעת מדיניות לא רק לעכשיו, אלא עשר שנים קדימה, לעשר השנים הקרובות.

יצחק וקנין: נא לסיים.

תמר זנדברג: אני רוצה לעדכן שאני פונה ליועץ המשפטי לממשלה, ונדמה לי שדרושה כאן חוות דעת מהדהדת ומצלצלת שלא תיתן לשום צוות ממשלתי ולשום פקידי ממשלה להתחייב בשמנו, שאנחנו לא נעשה, לא שינוי מדיניות ולא שינוי חקיקה, בדבר המרכזי שעומד לפתחנו ושיכול לשנות את העתיד הכלכלי והחברתי של מדינת ישראל לשנים קדימה.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון חבר הכנסת השר יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כל כך מהר החזרת אותי לכאן, שלא היה לי אפילו זמן לחשוב על מה לדבר.

יצחק וקנין: כמו שאני מכיר אותך, אתה לא צריך לחשוב הרבה מה לומר, יש לך הרבה מה לומר.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני אולי רוצה לנצל את הזמן הזה כדי לדבר בכלל על עניין יותר רחב, והוא מוסד האי-אמון.

יריב לוין: נדמה לי, אדוני היושב-ראש, שגם מה שראיתי כאן קודם מביע בצורה ברורה את העובדה שהשימוש שנעשה במוסד הזה, בעיני שימוש לא נכון, בעיני שימוש שמעקר את המוסד הכל-כך חשוב – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת והשרים, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: רבותי, מייד אחרי שהוא מסיים אנחנו עוברים להצבעות על הצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: רבותי, סדרנים, חברי הכנסת, חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אדוני השר יכול להמשיך.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמוסד האי-אמון הוא לא רק כלי מרכזי של האופוזיציה, אני חושב שהוא בהרבה מאוד מובנים חלק מנשמת אפו של הפרלמנט.

יריב לוין: המעמד הזה שבו באה האופוזיציה, האלטרנטיבה השלטונית, ומציגה שורה שצריכה להיות רצינית, עניינית ומפורטת של נימוקים מדוע כשלה הממשלה כישלון כל כך עמוק עד כדי כך שראוי להביע בה אי-אמון ולהחליף אותה, עם כל המשמעויות של זה מבחינת היציבות השלטונית, מבחינת העלויות של תהליך בחירות אם נגיע אליו – אני חושב שהמוסד הזה נשחק עד דק והופך לכמעט בלתי רלוונטי, בגלל האופן הלא-נכון לטעמי, שנעשה בו שימוש על-ידי חברי מהאופוזיציה.

יריב לוין: אני אומר בצורה ברורה, ושלא אובן לא נכון: זו זכותה המלאה של האופוזיציה לנהוג כך, והיא יכולה להמשיך בריטואל הזה, ואני וחברי לקואליציה ולממשלה בוודאי נתייצב כאן ונשיב, כפי שהתקנון מחייב אותנו.

יריב לוין: הייתי אומר, אדוני היושב-ראש, אפילו אני משתדל להשיב באופן מעמיק וענייני, כי לפעמים הנושאים שמועלים הם באמת נושאים רציניים, ובסוף מתקיימת הצבעה ועולם כמנהגו נוהג, והיכולת הזאת לייצר נראות ולייצר דיבור נוקב אמיתי בפרלמנט בסוגיות מרכזיות ולבוא ולחדד בפני הציבור את הממשלה ואת דרכה אל מול האלטרנטיבה השלטונית המוצעת – כל התהליך הזה, שהוא כל כך חשוב בחברה דמוקרטית ובפרלמנט, לטעמי נפגע פגיעה קשה מאוד בגלל האופן שבו הדברים מתנהלים.

יריב לוין: הריטואל הזה הפך את העניין לטכני, הפך את העניין ללא-רציני, ומה שמעיד עליו יותר מכול הוא העובדה שהאולם המלא הזה שאנחנו רואים כאן עכשיו הוא לא מה שאנחנו רואים במהלך הדיון.

יריב לוין: במהלך הדיון האולם כמעט ריק לחלוטין, האולם מתמלא רק לכבוד ההצבעה, וכך מוחמץ העניין כולו, שכן – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, נא לשבת במקומך.

יצחק וקנין: אי-אפשר לנהל את הדיון ככה, רבותי.

יצחק וקנין: אדוני השר כץ, לשבת במקומך.

יצחק וקנין: רבותי השרים, כל אחד ישב במקומו.

יצחק וקנין: סדרנים, תעשו סדר פה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר, גש למקומך.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו מייד ניגשים להצבעה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני מבין שאנחנו יכולים לגשת להצבעה.

יריב לוין: אני לא רוצה לעכב היום את החברים, מכיוון שגם יש לנו בהחלט צורך לסיים את החלק הזה של הדיון במהירות, ולכן אני בהחלט חושב שנידרש לנושא החשוב הזה בהמשך.

יריב לוין: אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת והשרים, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת אי-אמון של המחנה הציוני: שנה אחרי "צוק איתן", המצב הביטחוני בדרום על סף קריסה והקיפאון המדיני נמשך.

יצחק וקנין: נימק את הצעת האי-אמון חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 56 נמנעים – 9 הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 56 מתנגדים, 39 בעד, תשעה נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת האי-אמון לא נתקבלה.

יצחק וקנין: הצעת אי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם, בל"ד ותע"ל: אוזלת ידה של המשטרה בטיפול בפשיעה באלימות ובנשק בלתי חוקי בחברה הערבית.

יצחק וקנין: נימק את הצעת האי-אמון חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 47 נגד – 60 נמנעים – 1 הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 60 מתנגדים, 47 בעד, אחד נמנע.

יצחק וקנין: רבותי, אם כן, גם ההצעה הזאת לא נתקבלה, הצעת אי-אמון זו לא נתקבלה.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת האי-אמון של סיעת יש עתיד: אוזלת היד של הממשלה בהתמודדות עם המצב הביטחוני בדרום, ביהודה ושומרון, בירושלים וברמת-הגולן והפגיעה בביטחון האישי של אזרחי ישראל.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 56 נמנעים – 8 הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 56 מתנגדים, 40 בעד, שמונה נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, גם הצעת אי-אמון זו לא נתקבלה.

יצחק וקנין: הצעת האי-אמון של סיעת מרצ: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

יצחק וקנין: נימקה את הצעת האי-אמון חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 47 נגד – 60 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 60 מתנגדים, 47 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: רבותי, גם הצעת אי-אמון זו לא נתקבלה.

יצחק וקנין: הודעה, רבותי, למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: הודעה זו אינה מצריכה הצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת, אדוני, רשות הדיבור שלך.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהתאם להחלטת ועדת הכנסת, כפי שנמסרה למליאה ביום ו' בתמוז התשע"ה, 22 ביוני 2015, בעניין הרכב הוועדה המשותפת לפי חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגרי מידע, התש"ע–2009, מוצע להגדיל את מספר החברים בוועדה המשותפת מתשעה חברים ל-12 חברים.

): אלה הם החברים שיתווספו: מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט – חברת הכנסת רויטל סויד; מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה – חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; מטעם ועדת המדע והטכנולוגיה – חבר הכנסת יואב קיש.

): הודעה שנייה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפי חוק יסודות התקציב, החליטה ועדת הכנסת להקים ועדה משותפת לתקציב הכנסת.

): הוועדה תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה.

): מטעם ועדת הכנסת – חברי הכנסת דוד ביטן, ינון מגל, רועי פולקמן, אחמד טיבי ומרב מיכאלי; מטעם ועדת הכספים – חברי הכנסת משה גפני, מכלוף מיקי זוהר, מיקי לוי, יצחק וקנין ומנואל טרכטנברג.

): יושב-ראש הוועדה יהיה יושב-ראש ועדת הכנסת.

): תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: הצעת חוק לקידום השקעות בחברות הפועלות בתחומי הטכנולוגיה העילית (היי-טק) (תיקוני חקיקה) התשע"ה–2014 – סעיף 1(2)(ב);

יצחק וקנין: הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19), התשע"ה–2014 ["דברי הכנסת" ה-19, מושב שלישי, מס' מ/896, חוב' ב', עמ' 13591; מס' מ/890, חוב' ב', עמ' 13576.]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום – הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות החוק.

יצחק וקנין: ימסור את ההודעה השר המקשר בין הכנסת לממשלה, השר יריב לוין.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה, על דעת הממשלה, להודיע במליאת הכנסת על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעות חוק כדלקמן:

יריב לוין: הצעת חוק לקידום השקעות בחברות הפועלות בתחומי הטכנולוגיה העילית (היי-טק) (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2014, מ/896, מיום 27 באוקטובר 2014.

יריב לוין: כאן אני אעיר, גברתי היושבת-ראש, שמדובר למעשה בהצעה שפוצלה, כמפורט בסדר-היום, כך שיש פיצול אחד שכולל את סעיף 1(2)(ב) ופיצול שני שכולל את יתרת החוק למעט סעיף 1(2)(ב), ומתבקשת כמובן החלת דין הרציפות על שני המרכיבים האלה.

יריב לוין: הצעה נוספת שלגביה מתבקשת החלת דין הרציפות היא הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19), התשע"ה–2014, מ/890, מיום 27 באוקטובר 2014).

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/924); נספחות.

יריב לוין: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים בבקשה להצעת חוק סליקה אלקטרונית של שיקים, התשע"ה–2015 – בקריאה ראשונה.

נורית קורן: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים איילת שקד, בבקשה.

נורית קורן: אני מבקשת קצת יותר שקט במליאה, בבקשה.

נורית קורן: חבר הכנסת ביטן, אולי תשבו כדי שיהיה פחות רעש.

איילת שקד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ברוכים הבאים אל המאה ה-21.

איילת שקד: כיום הליך הסליקה של צ'ק הוא מיושן ומסורבל.

איילת שקד: מרגע הפקדתו בבנק ועד לרגע שבו הוא נפרע בחשבון הלקוח הוא עובר את הדרך הארוכה מהסניף שבו הוא הופקד אל הסניף של מי שמשך אותו.

איילת שקד: כלומר, הבנקים הגובים, שאצלם מופקדים הצ'קים, מחויבים על-פי החוק להעביר את כל הצ'קים המופקדים אל סניפי הבנקים שמהם הם מבקשים לפרוע צ'קים אלה.

איילת שקד: על מנת לייעל ולשפר את הליכי הסליקה של הצ'קים מוצע, בדומה לנעשה במדינות שונות בעולם שכבר הגיעו למאה ה-21, להסדיר בישראל הליך סליקה אלקטרונית של צ'קים בין הבנקים.

איילת שקד: לפי הצעה זו, יסרקו הבנקים את הצ'קים ויעבירו את הצ'ק לסניפי הבנקים האחרים באופן ממוחשב.

איילת שקד: במקרה שהצ'ק סורב יוכל הלקוח לקבל צ'ק ממוחשב שאותו יוכל להגיש לבית-המשפט או להוצאה לפועל.

איילת שקד: הצעה זו תביא לחיסכון בעלויות הסליקה של הצ'קים; היא מייתרת את הצורך בשינוע הצ'קים בין הבנקים ואת הצורך בשמירת הצ'קים במשך תקופה ארוכה.

איילת שקד: כמו כן, מכיוון שהסליקה האלקטרונית מהירה יותר מזו הפיזית, יתקצר משך הזמן שיחלוף מרגע הצגת הצ'ק לפירעון ועד לרגע זיכוי חשבון הלקוח, ובכך ניתן יהיה להבטיח את ודאות העסקה באופן מהיר יותר.

איילת שקד: הצעת החוק נועדה להסדיר את מערכת היחסים בין הבנקים בלבד, ולכן היקף האחריות של הבנקים כלפי לקוחותיהם בהתאם לכל דין נותר על כנו.

איילת שקד: הבנקים יוכלו לבחור אם לשמור את הצ'קים המקוריים או להשמידם, אולם בכל מקרה תהא לבנק אחריות כלפי לקוחותיו במקרה שנגרם להם נזק עקב אי-שמירת הצ'ק המקורי.

איילת שקד: נוכח האמור לעיל, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

איילת שקד: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: הדובר הבא הוא חבר הכנסת איציק שמולי.

נורית קורן: אני מבקשת, מי שרוצה עוד לדבר ייגש להירשם, כי אני אסגור את הרשימה עוד מעט.

נורית קורן: חבר הכנסת שמולי איננו נוכח באולם, ואנחנו עוברים לדובר הבא – חברת הכנסת תמר זנדברג.

נורית קורן: חברת הכנסת תמר זנדברג – גם היא אינה נוכחת.

נורית קורן: אנחנו עוברים לדובר הבא – חבר הכנסת אראל מרגלית.

נורית קורן: בבקשה.

אראל מרגלית: גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, קודם כול, לגבי ההצעה הנוכחית, אני רוצה להביע את תמיכתי.

אראל מרגלית: אני חושב שהגיע הזמן שבמדינת ישראל הדברים יהיו פשוטים יותר, ואני מקווה שגם בהצבעות יהיה אפשר לעבור לתהליך שהוא הרבה יותר אלקטרוני – ויכול להיות שכמו שיהיו פחות זיופי צ'קים, אולי גם יהיו פחות זיופים בבחירות.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה להתייחס לנושא אחר, שהוא חוק המו"פ שאתם עומדים להעביר פה בשבוע הבא.

אראל מרגלית: חבר הכנסת איציק כהן.

אראל מרגלית: חבר הכנסת איציק כהן – סגן השר, סליחה – חוק המו"פ שאתם עומדים להעביר פה בשבוע הבא לא עבר את הדיון שהוא היה צריך לעבור, עם האושיות של הטכנולוגיה ושל האנשים שמובילים את הטכנולוגיה מבחינת הממשלה ב-25 השנה האחרונות.

אראל מרגלית: אם יש נושא אחד שמדינת ישראל עשתה כמו שצריך בנושא ה-public-private partnership – שותפות בין המגזר הציבורי למגזר הפרטי – זה היה לתמרץ ולעודד השקעות בנושאים של מחקר ופיתוח ברחבי מדינת ישראל.

אראל מרגלית: בתקופה של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ב-1992, מדינת ישראל הקימה את תוכנית החממות כשהייתה העלייה ממה שפעם הייתה ברית-המועצות, ונתנה אלפי או עשרות-אלפי מקומות עבודה להרבה מאוד אנשים טכנולוגיים ומהנדסים ברחבי מדינת ישראל.

אראל מרגלית: חברות קטנות שרצו להתחיל חברה מאפס ולא היה להן לאן לפנות, מדינת ישראל נתנה להן סוג של מימון שהמדען הראשי סיפק.

אראל מרגלית: אותו דבר לחברות גדולות, לחברות רב-לאומיות.

אראל מרגלית: ולכל מי שרוצה ורצה לפתח מוצר חדש במדינת ישראל, המדען הראשי היה כתובת ברורה, ואליו היה אפשר להגיע ולקבל את המימון.

אראל מרגלית: והנה, עכשיו הממשלה, לפני שהיא הביאה את הנושא לאיזה דיון באיזו ועדה, לפני שהיא באה ופתחה את הדברים, רוצה להקים רשות למחקר ופיתוח, שהולכת להפוך את המדען הראשי ממשקיע, ממי שתומך בהשקעות ובהקמת חברות חדשות, לגורם שהוא כמעט פרטי, שמתמודד יחד עם השוק הפרטי בתוך ההשקעות עצמן.

אראל מרגלית: אני אתן דוגמה: 1.

אראל מרגלית: החוק החדש שאתם מציעים, כבוד השר, כבוד השרים כץ, החוק החדש שאתם מציעים, חוק המו"פ, יאפשר למדען הראשי להשקיע בעצמו בחברות מתחומים שונים למטרות רווח, כאילו המדען הראשי הוא כמו קרן שאמורה למקסם את רווחיה; 2.

אראל מרגלית: התהליך שהולך לקרות יאפשר למדען הראשי לגייס אג"חים, ואני חושש, אדוני השר, חברי השרים, שאתם זוממים שבמקום שהמדען הראשי ימומן מתקציב המדינה, אתם עוד תגידו שהוא רוצה לגייס אג"חים מהציבור, והמדינה לא צריכה לממן אותו בשום דרך, בשום צורה.

אראל מרגלית: תהליך לא מבוקר של פירוק המדען הראשי והקמת רשות שתתנהג כמו רשות פרטית, ולא כמו רשות שרוצה לפתח את המחקר והפיתוח, אלא רשות שרוצה למקסם את הרווח, יכול להיות מסוכן לתחום המחקר והפיתוח בישראל.

אראל מרגלית: לכן אני קורא לכם, לפני שאתם מקימים את הרשות הזאת, שאתם יודעים איך היא מתחילה ואתם לא יודעים איך היא נגמרת, תקיימו דיון רציני בכנסת ישראל, מה העקרונות שבעטיים אנחנו רוצים לשמור את הדברים הטובים של המדען הראשי במשרד הכלכלה, ולא לפרק דבר טוב שהוא ציבורי ולהפוך אותו לדבר פרטי שאף אחד לא יודע לאן הוא הולך.

אראל מרגלית: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אני סוגרת את הרשימה.

נורית קורן: הדובר הבא הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת – מי השר התורן?

חיים כץ: או, או, הנה – – –

ישראל אייכלר: או, שר הרווחה, השר כץ, חבר הכנסת.

ישראל אייכלר: החוק הזה הוא חוק טוב, כי הוא בא קצת להקל על האזרח, וטוב שיש גם חוקים כאלה, כי אזרחי ישראל חשים ומרגישים שהם נתינים או עבדים למנגנונים של פקידים שכל תפקידם להפריע להם ולמנוע מהם שירות.

ישראל אייכלר: יש מאות-אלפי פקידים, ובתוכם אנשים שעושים את מלאכתם נאמנה, ועל כל אחד מהם יש שניים שכל תפקידם זה או לא לעבוד – קיבלו איזה ג'וב לכל החיים, מאורגנים בוועדי עובדים – והרעים שבהם פשוט מתייחסים אל האזרח כאל גנב, או כאל מישהו שלא צריך לתת לו שירות, ואנשים סובלים בכל התחומים.

ישראל אייכלר: אקח משהו שהיה לנו היום, דיון בוועדה לפניות הציבור – תחבורה ציבורית.

ישראל אייכלר: המדינה משקיעה מיליארדים בכבישים, בתחבורה, לקרב את הפריפריה, אבל האוטובוס נשאר המצרך הטורדני ביותר לאזרחים הנזקקים לאוטובוסים.

ישראל אייכלר: הצעתי אפילו שכל חבר כנסת או פקיד במשרד התחבורה או פקידים בכלל, יעלו מפעם לפעם לאוטובוס כדי להרגיש מה הם סובלים – הנהג סובל מהם והם סובלים מהנהג, עם ה"רב-קו", עם כל הבעיות הביורוקרטיות הנוראות.

ישראל אייכלר: כבר כמה שנים יש חוק "רב-קו", והוא עדיין לא חוקי, עדיין לא מסודר, מכיוון שהפקידים במשרד התחבורה עדיין לא מצאו את הדרך לעשות את הכרטיס החכם, מה שנקרא, שלא יפריע, והוא מפריע לתנועה ולאזרחים.

ישראל אייכלר: אבל זה לא רק זה.

ישראל אייכלר: גם בדיור, גם בתעסוקה, גם בכל מקום.

ישראל אייכלר: ואילו זו הייתה בעייתה של המדינה בלבד, החרשתי.

ישראל אייכלר: הבעיה היא שכלי התקשורת מעסיקים את העם 24 שעות ביממה לא בבעיות היומיומיות של האזרח, אלא במלחמות עולם על דברים אידיאולוגיים, כמו למשל עניין הגיור, ש"נוגע למאות אלפים" – זה לא נוגע לאנשים שלא רוצים להתגייר בכלל, זה לא נוגע לאנשים שכן רוצים להתגייר והם מתגיירים כהלכה, זה לא נוגע לאזרחים שאינם גרים, הם יהודים או מוסלמים או אחרים.

ישראל אייכלר: זה נוגע לכנופיות של רפורמים וקונסרבטיבים שמקבלים כסף מארצות-הברית והם שותפים לכל הקרנות שמוציאות את דיבת הארץ רעה, גם בעניין "צוק איתן", וגם בכל דבר אחר, והם מעסיקים את העיתונאים בנושא גיור – זו הבעיה של המדינה; אין בעיות של אוטובוסים, אין בעיה של תחבורה, אין בעיה של תעסוקה, יש בעיה של גיור.

ישראל אייכלר: איזה גיור?

ישראל אייכלר: גיור שלא כהלכה.

ישראל אייכלר: גיור כהלכה זה לא טוב.

ישראל אייכלר: "הממשלה הזאת מנותקת מהעם", אמרו אתמול על החלטת הממשלה.

ישראל אייכלר: מי זה העם?

ישראל אייכלר: מיליון האנשים שהצביעו עבור ביבי נתניהו זה העם?

ישראל אייכלר: חצי מיליון האנשים שהצביעו בשביל יהדות התורה וש"ס זה העם?

ישראל אייכלר: 300,000 אנשים שהצביעו לבית היהודי זה העם?

ישראל אייכלר: העם זה קבוצת עיתונאים שניהלו קמפיין נגד הממשלה הזאת לפני הבחירות, והם מקבלים כסף מהרפורמים והקונסרבטיבים להעלות אותם זה אחר זה, שעות ארוכות של שידור, ובלי להביא שום דבר מהצד השני.

ישראל אייכלר: ומדובר פה בכלי תקשורת – גם כאלה שממומנים על-ידי תקציב המדינה ועל-ידי האגרות למיניהן, גם ב"גלי צה"ל" וגם ב"קול ישראל".

נורית קורן: תם הזמן.

נורית קורן: אני אבקש לסיים.

ישראל אייכלר: זה העם?

ישראל אייכלר: אז לא רק שהם לא ממלאים את תפקידם התקשורתי להביא את הבעיות האמיתיות של העם כדי לסייע לאזרחים, אלא גם מחוללים מלחמות ושנאות וריבים בתוך הציבור.

ישראל אייכלר: זה תפקידה של תקשורת?

ישראל אייכלר: לכן, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לסיים ולומר: צריך להחזיר את האג'נדה הציבורית לציבור בדברים שנוגעים לכל אזרח: בריאות, חינוך, תחבורה, תעסוקה, וכך ייטב לכולנו.

ישראל אייכלר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – אינה נוכחת.

נורית קורן: נעבור לדובר הבא – חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

נורית קורן: מה קרה?

נורית קורן: כולם נרשמו וברחו?

נורית קורן: חבר הכנסת יוסי יונה, אתה רוצה לדבר?

נורית קורן: לא.

נורית קורן: חבר הכנסת נחמן שי – גם הוא אינו נוכח.

נורית קורן: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

נורית קורן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

נורית קורן: חבר הכנסת דניאל עטר.

נורית קורן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

קריאה: – – –

נורית קורן: את כולם?

נורית קורן: הוא אמר לי רק את מרצ – בסדר.

נורית קורן: חבר הכנסת חיים ילין.

ישראל אייכלר: – – – לא חייבים – – –

נורית קורן: לא, בסדר, אולי הוא פשוט נמצא בדרך, בגלל זה אני קוראת.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נורית קורן: חברת הכנסת רויטל סויד.

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

נורית קורן: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, אם את רוצה לדבר.

נורית קורן: לא?

נורית קורן: וחבר הכנסת עפר שלח.

נורית קורן: אוקיי, אנחנו לא מצביעים על הצעת החוק הזאת.

נורית קורן: מכיוון שהיו הסכמות, אנחנו נצביע רק אחרי השעה 20:30.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/925); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק השנייה, שהיא הצעת חוק מס ערך מוסף (הוראת שעה), התשע"ה–2015, קריאה ראשונה.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר יצחק כהן, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אין שרים פה.

נורית קורן: הנה הוא כאן.

נורית קורן: חיים כץ כאן.

ג'מאל זחאלקה: – – – לא ראיתי אותך.

נורית קורן: הוא עבר קצת לספסל האחורי עכשיו.

חיים כץ: – – –

נורית קורן: כן, הוא נהנה עם חברת הכנסת אורלי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: ענייני רווחה.

נורית קורן: סליחה, המרכזת של סיעת מרצ וסיעת המחנה הציוני, האנשים שלכם לא נמצאים – הם לא רוצים לדבר אחר כך?

יצחק כהן: לא, לא, לא.

יצחק כהן: לא, הם לא רוצים לדבר.

חיים כץ: מי שאיננו, לא מדבר.

יצחק כהן: לא, הם לא רוצים לדבר.

יצחק כהן: הם מוותרים.

יצחק כהן: מוותרים.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: בבקשה, סגן השר.

חיים כץ: מי שאיננו, לא מדבר.

יצחק כהן: הם מוותרים.

חיים כץ: – – –

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, הצעת חוק מס ערך מוסף (הוראת שעה), מ/925, קריאה ראשונה.

יצחק כהן: החל משנת 2010 חייבים עוסקים גדולים במשק בהגשת דוח מקוון במע"מ אשר כולל פירוט חשבוניות המכירה שהוציא העוסק וחשבוניות הרכישה שהוצאו לו במהלך תקופת הדיווח.

יצחק כהן: הדוח נועד לייעל את האכיפה בתחום החשבוניות הפיקטיביות, אשר מביא לאובדן מיליארדי שקלים מדי שנה.

יצחק כהן: בשנים האחרונות, מתוקף הוראות שעה, מוגש הדוח כדוח נוסף על הדוח התקופתי בתוך 15 ימים ממועד הגשת הדוח התקופתי, ובמצב הקבע מתוכנן הדוח המפורט להחליף את הדוח התקופתי, כך שמועד הגשתו יוקדם ל-15 בחודש והוא יוגש בצירוף תשלום המס הנובע ממנו.

יצחק כהן: לפני כמה ימים פקעה הוראת השעה האחרונה בעניין זה, וכעת מוצע לקבוע כי היא תחול במשך שנה וחצי נוספות, עד תום שנת 2016.

יצחק כהן: גברתי, הארכה זו תאפשר לעוסקים להמשיך להגיש את הדוח המפורט בסוף החודש במשך שנה וחצי נוספות, ותאפשר לרשות המסים לבצע בדיקות תפעוליות נוספות הדרושות לצורך מעבר לתשלום מע"מ התקופתי במסגרת הדוח המפורט.

יצחק כהן: אבקש מכם, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: יש מישהו שרוצה להירשם והוא לא רשום?

נורית קורן: אני פותחת את ההרשמה עכשיו.

יצחק כהן: – – –

נורית קורן: אף אחד לא רוצה.

נורית קורן: טוב.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, כבוד חברי הכנסת, חוקי המס שאנחנו דנים בהם עכשיו הם לעתים – בואו נאמר שיש מסים שהם צודקים, כולם מבינים שיש צורכי ביטחון, כולם מבינים שיש צורכי תחבורה, כולם מבינים שיש צורכי תעסוקה וכולם מבינים שיש צורכי רווחה, אבל אני טוען שבמדינה כזאת, שאין לה תרבות, יש הרבה תרבויות, היא רב-תרבותית, אין שום סיבה בעולם שאזרח x ישלם מס עבור תרבות של y, כי אין הסכמה על שום דבר.

ישראל אייכלר: וכאשר אני רואה שעירייה – ניתן דוגמה, עיריית ירושלים משקיעה עכשיו 75 מיליון שקל ב"ספורטק", בשעה שחלק קטן מאוד מתושבי העיר ישתמשו בזה.

ישראל אייכלר: אני אומר: נניח שזה לא יעבוד בשבת ונניח שהכול יהיה בסדר, מה פתאום צריך האזרח לשלם 75 מיליון שקל בשביל תרבות שאיננה שלו?

ישראל אייכלר: ומה פתאום צריך האזרח החילוני, האנטי-דתי, לשלם מס עבור תרבות של בתי-כנסת?

ישראל אייכלר: אני מציע, חברי החרדים, שנעשה הסכמה לאומית שבכל נושאי התרבות, יישא כל אחד באופן פרטי, כי התרבות הרעה של אותם אנשים שהם נגד מנשקי המזוזות – אני לא מוכן לממן אותם; והתרבות היהודית שלנו – גורמים אחרים לא רוצים לממן.

ישראל אייכלר: הרי יש תרבות ערבית, אני לא יודע כמה מממנים אותה, למה אזרח ערבי צריך לשלם מס עבור תרבות יהודית?

ישראל אייכלר: ולמה יהודים צריכים לשלם עבור מוסד תרבות שמציג סרט של מחבל שרצח את משה תמם?

ישראל אייכלר: אפשר לומר שכל נושא התרבות וכל הדברים האלה צריכים להיות פרטיים, הפרטה.

ישראל אייכלר: לא צריכים לממן אותם.

ישראל אייכלר: למה אני אומר את זה?

ישראל אייכלר: אותו דבר התקשורת.

ישראל אייכלר: האזרח לא צריך לממן תקשורת שהיא עוינת נגדו.

ישראל אייכלר: אני בעד שתהיה תקשורת פרטית, שיהיה חופש ביטוי, אבל לא ייתכן שנממן תקשורת שמסיתה נגד הילדים שלנו, נגדנו.

ישראל אייכלר: וכשאני אומר "נגדנו", כל ציבור יכול לומר את זה.

ישראל אייכלר: היעלה על הדעת – קרתה השבוע טרגדיה שלא רציתי כל כך להתייחס אליה.

ישראל אייכלר: כמובן אני לא אדבר על הטרגדיה עצמה, אבל כשאני ראיתי עיתונאים ועיתונאיות שהיו חד-צדדיים וחד-צדדיות בכל הנושא הזה, וכמובן נגד האיש הדתי שבסיפור, מובילים קמפיין ואג'נדות נוראיות, ואני צריך לממן את זה?

ישראל אייכלר: מילא שאני צריך לשמוע את זה, אין לי ברירה, אבל למה אנחנו צריכים לממן את זה?

ישראל אייכלר: אדוני שר הרווחה, בענייני רווחה אנחנו יודעים שזה המוקד האחרון ששם יש לכל אזרח שירות רווחה בלי הבדל – – –

חיים כץ: – – –

ישראל אייכלר: כן – – –

חיים כץ: – – – אני עשיתי – – – בשביל לעזור – – – שלך – 3 מיליארד, 287 מיליון ו-329,000, כשאני נוגע לכל נזקק, כשנתתי לכל הנזקקים בעלות חודשית פר-בן-אדם.

חיים כץ: אם לא – – – את זה, אנחנו נהיה בצרות.

חיים כץ: אני מאמין במשה כחלון.

חיים כץ: לפני שהוא עלה, הוא אמר: אני רוצה להיות שר אוצר בשביל לתת לרווחה.

חיים כץ: וזאת תהיה ההזדמנות שלו לתת לרווחה.

נורית קורן: השר חיים כץ, ניתן לו לדבר, כי זה היה על הזמן שלו, אז ניתן לו עוד דקה.

ישראל אייכלר: זה בסדר גמור.

ישראל אייכלר: השר חיים כץ יכול להוכיח שכשהוא שר, לא רק שהוא יושב בספסלים עם חברי הכנסת הרגילים, אלא הוא גם מדבר כחבר כנסת.

ישראל אייכלר: אדוני, אתה השר היום, ואני מקווה מאוד שהשר כחלון, שהוא גם בא עם אותה אג'נדה שלנו, שלך, של העם – כל אלה שאומרים בתקשורת שהממשלה מנותקת מהעם, אנחנו העם – כחלון, אתה, אני וכל אלה שרואים את עצמם חלק מהעם.

ישראל אייכלר: אז הדרישה שלך היא נכונה, והלוואי שהשר כחלון – יש לי בעיה אחת, שהשר כחלון, יש לו רצון טוב, גדול מאוד, אבל אני לא יודע עוד כמה הוא ייכנע לראשי ערים, כמה הוא ייכנע לכל מיני גורמים חזקים במשק.

ישראל אייכלר: הוא רק מתחיל את המסלול.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לתמוך בו, תמכנו בו בעניין של הרפורמה בדיור, אני לא יודע אם הוא יצליח לעשות את זה, כי לפי זה שהוא נכנע לראשי ערים בעניין פיצול הדירות, הוא עלול להיכנע בעוד דברים – – –

חיים כץ: – – – לעשות רפורמה של להביא אוכל לאנשים עניים.

ישראל אייכלר: זהו.

ישראל אייכלר: אני מקווה שבעניין הזה של נושא הרווחה הוא יעמוד יחד אתך ואנחנו נעמוד יחד אתו.

ישראל אייכלר: שוב אני חוזר על הנקודה שהרווחה זה עוד הנושא היחיד שאינו מפלה בין ערבים ליהודים, בין חרדים לחילונים, בין עשירים לעניים, ואני רוצה שכל השירות הציבורי, ואני דורש את זה בשם העם, שבכל השירות הציבורי לא יהיו אפליות על רקע של גזע, של לאומים, של חברות, של אנשים מקורבים ושל אנשים קרובים לצלחת.

ישראל אייכלר: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת יוסי יונה.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן ברושי.

נורית קורן: חבר הכנסת נחמן שי – – –

חיים כץ: יש פה מישהו שרוצה לדבר.

ג'מאל זחאלקה: אני.

נורית קורן: תכף.

נורית קורן: אני חייבת לפי הפרוטוקול לקרוא לכולם.

נורית קורן: אני חייבת, זה מה שנאמר לי וזה מה שאני עושה.

נורית קורן: חבר הכנסת עמר בר-לב.

נורית קורן: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

נורית קורן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

נורית קורן: חבר הכנסת דניאל עטר.

נורית קורן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

נורית קורן: חבר הכנסת חיים ילין.

נורית קורן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נורית קורן: חבר הכנסת יצחק הרצוג.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נורית קורן: חברת הכנסת רויטל סויד.

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

נורית קורן: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, את רוצה לדבר?

יעל גרמן: – – –

נורית קורן: לא.

נורית קורן: חבר הכנסת באסל גטאס וחבר הכנסת עפר שלח.

נורית קורן: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

נורית קורן: אחרון הדוברים, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

עיסאווי פריג': תגידי בכלל מי רוצה לדבר, זה יותר קל.

נורית קורן: לא, אני כבר שאלתי קודם, ונאמר לי שאני צריכה לקרוא לכולם כי אולי הם יושבים בחוץ, הם רוצים להיכנס, זה הצ'אנס שלהם.

נורית קורן: אני עושה לפי הפרוטוקול.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, כבר במאה ה-19 נקבע עקרון ברזל של המס הפרוגרסיבי, כלומר העניים משלמים פחות והעשירים משלמים יותר.

ג'מאל זחאלקה: כל הזמן היה מאבק בנושא הזה – הסוציאליסטים הם אנשים שהאמינו בצדק חברתי, נאבקו למען מיסוי יותר פרוגרסיבי, שהעשירים ישלמו עוד יותר והעניים ישלמו הרבה פחות, למען הצדק, למען הקלת סבלם של אנשים, למען מלחמה בעוני ולמען שלאנשים יהיה פת לחם, מזור, לבוש, בית וחינוך.

ג'מאל זחאלקה: והנה, נמצא התרגיל או הדרך לעקוף את הוויכוח הזה על-ידי המסים הלא-ישירים, כאשר כולם משלמים אותו דבר – מע"מ, אם 16%, או 17% או 18% – כולם משלמים אותו מע"מ.

ג'מאל זחאלקה: אתה נכנס לסופר, קונה שקית אורז – גם העני וגם העשיר משלמים אותו מע"מ.

ג'מאל זחאלקה: זה לא צודק.

ג'מאל זחאלקה: מדברים אתנו כל הזמן שאי-אפשר בלי זה, והנה עובדה, שעל ירקות ופירות אין מע"מ וזה עובד בלי בעיה.

ג'מאל זחאלקה: לבטל את המע"מ כליל ולעשות מהפכה במיסוי זה כנראה בלתי אפשרי, אבל אפשר לעשות כמה צעדים שיקלו על האנשים המרוששים, המוחלשים, שאין להם, אנשים עניים.

ג'מאל זחאלקה: וידוע מהו סל של משפחה שחיה בעוני, מתחת לקו העוני, ומהו הסל של משפחה עשירה מהעשירון העליון.

ג'מאל זחאלקה: והנה, אם שר הרווחה רוצה לעשות משהו אמיתי, שיביא לשינוי אמיתי – –

נורית קורן: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: – – ייקח נא את הסל של המשפחה הענייה, ועל אותם מוצרים שנצרכים על-ידי האנשים האלה יהיה מע"מ אפס או מע"מ מדורג.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שעל כיכר לחם גם העני וגם העשיר ישלמו אותו הדבר.

ג'מאל זחאלקה: זה לא יעזור לעניים, כי הסל זה לא אותם מוצרים, זה אותו אחוז מע"מ, וככה אפשר לעשות בדרך מאוד ברורה שההטבה הזאת של מע"מ מדורג, מע"מ פחות, או אפילו מע"מ אפס, ייהנו ממנו בעיקר הזקנים והמשפחות העניות.

ג'מאל זחאלקה: זה דבר שאפשר לעשות, העלות של זה היא לא ענקית, אבל באמת מי שרוצה לעזור ברווחה אמיתית, לא רווחה פופוליסטית, צריך ללכת בכיוון הזה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: על הצעת החוק מס ערך מוסף אנחנו נצביע אחרי השעה 20:30.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/927); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 5) (תעשייה עתירת ידע – הוראת שעה), התשע"ה–2015, קריאה ראשונה.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר יצחק כהן.

נורית קורן: בבקשה.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כבוד השר – הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 5) (תעשייה עתירת ידע – הוראת שעה).

יצחק כהן: התעשייה עתירת הידע מהווה מנוע צמיחה מרכזי במשק הישראלי זה כמה עשורים – אורלי, זה חוק מאוד חשוב, באמת, חוק מהפכני.

יצחק כהן: השקעות בחברות עתירות ידע ישראליות המצויות בשלב הראשוני של פעילות המחקר והפיתוח, מה שנקרא שלב ה-seed, נושאות סיכון גבוה מאוד למשקיע ובמקרים רבים אף יורדות לטמיון.

יצחק כהן: חברות צעירות אלה, המהוות חלק משמעותי מהתעשייה הישראלית, נתקלות בקשיים בגיוס משקיעים, ובשנים האחרונות ניכרת מגמת ירידה בהשקעות בהן.

יצחק כהן: ירידה זו נובעת, בין השאר, ממעבר של קרנות ההון סיכון להשקעה בחברות בשלבים מתקדמים יותר.

יצחק כהן: כדי להגדיל את מקורות המימון לחברות צעירות כאמור בדרך של הגדלת היקף ההשקעות שבהן יש צורך לתמרץ משקיעים פוטנציאליים לבחור בחברות אלה כאפיק השקעה.

יצחק כהן: פרק ז' בחוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 קבע כהוראת שעה הוראות מס שמטרתן לעודד פעילות של חברות העוסקות בתעשיות עתירות ידע בשלבים שונים של צמיחתן.

יצחק כהן: הוראות סעיף 20 לחוק האמור מתירות למשקיעים בחברות כאמור לנכות את השקעתם, ככל שהיא עומדת בתנאים הקבועים בחוק, מכלל הכנסתם באופן שוטף.

יצחק כהן: הסעיף קובע מהי חברת מטרה שניכוי סכום ההשקעה במניותיה, עד תקרה מסוימת, יותר ליחיד מכלל הכנסתו כאמור.

יצחק כהן: מבדיקת השפעתו של החוק על התנהגות המשקיעים בחברות עתירות ידע עולה, כי מאז נחקק החוק נעשה שימוש מועט בהטבת המס שמעניק החוק האמור למשקיעים, וכי נדרשים כמה שינויים כדי להתאים את ההסדר הקבוע בו למציאות הכלכלית בתחום.

יצחק כהן: הקריטריונים הקבועים כיום בסעיף 20 לחוק האמור לצורך קבלת ההטבה יוצרים חוסר ודאות משמעותי למשקיעים, ונראה שהם מהווים גורם מרכזי לשימוש המועט שנעשה עד היום בהטבה שהחוק מעניק.

יצחק כהן: כמו כן, ההסדר שנקבע בחוק בין החברות והמשקיעים עלול לייצר תמריץ שלילי להרחבת פעילות החברה.

יצחק כהן: לאור השימוש המועט במסלול ההטבה ולאור הקשיים המיוחדים של חברות צעירות, מוצע להוסיף לחוק מסלול חדש, חלופי למסלול הקיים, שיעניק אותה הטבת מס למשקיעים בחברות מתחילות.

יצחק כהן: התנאים המוצעים הם פשוטים יחסית לבחינה וידועים בעת ההשקעה.

יצחק כהן: כך צפוי המסלול המוצע לייצר ודאות למשקיעים תוך צמצום עלויות העסקה ולהיות בהיר ואטרקטיבי מנקודת מבטם של המשקיע ושל החברות המתחילות, המהוות, כפי שאמרתי, חלק משמעותי מעתיד התעשייה עתירת הידע הישראלית ופעילותן חיונית לשם הגברת הצמיחה במשק.

יצחק כהן: כדי לעודד את השימוש בחוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 ובהטבה שהוא מעניק, מוצע לקבוע כי מסלול ההטבה למשקיעים בחברות צעירות יופעל כהוראת שעה מיום התחילה עד סוף שנת 2019.

יצחק כהן: בהתאם לכך, מוצע להאריך אף את תקופת הוראת השעה החלה לגבי המסלול הקיים בחוק האמור במתכונתו הנוכחית.

יצחק כהן: אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה, גברתי.

נורית קורן: תודה גם לך, סגן השר.

נורית קורן: כל מי שרוצה לדבר, נא לגשת לפני שאני אסגור את הדיון.

נורית קורן: חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו.

נורית קורן: חבר הכנסת דניאל עטר.

נורית קורן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

נורית קורן: חבר הכנסת חיים ילין.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

נורית קורן: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן.

נורית קורן: חבר הכנסת באסל גטאס וחבר הכנסת עפר שלח.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: סליחה.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

נורית קורן: מרוב מחיקות כבר לא ראיתי את השם.

נורית קורן: זה הדובר היחידי היום שמככב.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, יש דבר מעניין, אנשים נלחמים חודשים ארוכים להיבחר לפרלמנט, בשביל שיוכלו לדבר.

ישראל אייכלר: parler, כן?

ישראל אייכלר: parler זה פרלמנט, זה לדבר.

ישראל אייכלר: וכשצריך לדבר על דברים ענייניים, אף אחד לא רוצה לדבר.

ישראל אייכלר: רק כשכולם נמצאים?

ישראל אייכלר: אני לא יודע, אני מדבר לצופים ולציבור הבוחרים.

ישראל אייכלר: אני לא יודע למה צריך לוותר על זה, אלא אם כן מישהו ממהר.

ישראל אייכלר: כבוד סגן השר, העניין של ההצעות לשיפור הכלכלה – אלה דברים מבורכים.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לעכב אותך, אתה יכול להקשיב או ללכת לדרכך, אבל צריך לזכור שאחת הבעיות של הכלכלה הישראלית היא ההתניה, שנעשתה מסיבות אינטרסנטיות – להתנות תארים אקדמיים לתפקידים ולעבודות שאינם נדרשים, או אותם תארים שאינם מתאימים לתפקיד שהאדם ממלא.

ישראל אייכלר: הדבר הזה גורם לעיוות כלכלי בסיסי, שמאות-אלפי אזרחים שאין להם תואר ראשון ואין להם תואר שני, וגם אלה שלומדים את התארים האלה, כדי להשיג תעודה, או להשיג משרה, זה בזבוז זמן, שרפת כסף, תעשייה שלמה של מרצים ששורפים המון שעות כדי לעשות שעות של הכשרות, במקום להתמקד בהכשרות ספציפיות לדברים ולתפקידים שאנשים צריכים: רופא צריך ללמוד רפואה, מהנדס צריך ללמוד הנדסה, נגר צריך ללמוד נגרות, פקיד צריך ללמוד ניהול משרד.

ישראל אייכלר: במקום זה, מתנים, ממש מתנים – זה נקרא גילדה – גילדה של אנשים שרק הם יכולים לקבל משרות שלטוניות.

ישראל אייכלר: זה לא ייאמן, כבר כמעט 20 שנה, נציב שירות המדינה עושה מעשה שהוא לא חייב על-פי החוק, שכל מכרז הוא מתנה, שכל אלה מדלת העם, או אנשים תלמידי חכמים מהמגזר החרדי שלומדים תורה, תורת ישראל, ואין להם תארים מהמדינה – המדינה לא מכירה בתארים בתורת ישראל – לא יוכלו להיכנס לשום משרה ולשום מכרז.

ישראל אייכלר: זה הפך למצב שבו מאות-אלפי אזרחים מודרים מלכתחילה ממשרות.

ישראל אייכלר: רוב המשרות הקיימות במגזר הציבורי – כבר אמרנו כמה וכמה פעמים, וכבר אמר את זה שר האוצר לשעבר, שהוא היום ראש הממשלה, ש-50% מעובדי המגזר הציבורי נותנים 50% מהפריון, לעומת המגזר הפרטי.

ישראל אייכלר: כך יוצרים מערכת – ברית-המועצות קרסה בגלל השיטה הזאת.

ישראל אייכלר: בברית-המועצות כל אחד קיבל ג'וב.

ישראל אייכלר: ככה כולם עשו כלום, וכך המדינה נכשלה והייתה נחשלת עד שהיא קרסה.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל, אם היא רוצה לצאת מהמעגל הזה, חייבת לאפשר לכל אדם שרוצה לגשת לכל משרה – תוכל להיות פתוחה בלי שום הבדל, והוא צריך לדעת את המקצוע שהוא הולך לעסוק בו; הוא צריך להיות מוכשר לזה, להכשיר את עצמו לזה, אבל לא להפלות ולעשות תנאי סף שלא מאפשרים לאנשים לגשת לעבודות.

ישראל אייכלר: אני אומר את זה כנציג של ציבור גדול מאוד, של מאות-אלפי אנשים, קרוב למיליון נפש.

ישראל אייכלר: לא זו בלבד, אלא שמוציאים ל"אקונומיסט" בלונדון הודעה, שהציבור החרדי אוכל ואינו עובד.

ישראל אייכלר: אני לא כל כך צריך להתרגש מזה, כי זה בדיוק מה שאמרו בלונדון לפני 1,300 שנה, כשגירשו את היהודים מלונדון – המקום הראשון שאסרו על יהודים להיכנס לגור בו היה אנגליה, בהיסטוריה, עד שהגיע קרומוול, לפני 1,300 שנה, והחזיר את היהודים.

נורית קורן: נא לסיים.

ישראל אייכלר: כך אמרו עליהם בכל מקום.

ישראל אייכלר: כאן, בארץ-ישראל, ייקחו 800,000 אנשים, ומביאים מכוני מחקר רפורמיים שעושים פרסומים, כולל פקידי שלטון – הסכנה של המדינה היא הציבור החרדי והילדים שלהם; במקום להגיד שזאת התקווה של המדינה, שיוכלו לקלוט אותם, לאשר להם ולשלב אותם בעבודה, מונעים מהם את הדבר הזה.

ישראל אייכלר: מי שרוצה לתקן את הכלכלה, קודם שיתקן את הקלקלה, שמונעת מאנשים שאין להם תארים אקדמיים בלתי רלוונטיים להיכנס למקומות עבודה.

ישראל אייכלר: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

נורית קורן: למעשה כבר נעלתי את הרשימה, כי כבר קראתי לכולם.

נורית קורן: בבקשה.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו תומכים בהצעה הזאת.

מנואל טרכטנברג: זה צעד קטן, אבל מתבקש, בכיוון הנכון, אבל אני רוצה לציין שגם כשאנחנו תומכים בסקטור ההיי-טק, ובחברות המתחילות, הסטרט-אפים, צריך להסתכל בצורה יותר רחבה על מה שקורה במשק כולו.

מנואל טרכטנברג: והנה, לפני כשעתיים התבשרנו שהשכר הממוצע במשק ירד באפריל ב-3.7%, ל-9,500 שקל.

מנואל טרכטנברג: צריך להסתכל גם על – מי הם אותם ענפים או אותם עובדים שהם שיאני שכר, ומי נמצא מתחתם.

מנואל טרכטנברג: אולי תופתעו לשמוע שהעובדים בענף שמקבל את השכר הכי גבוה הוא לא ההיי-טק, אלא עובדי הכרייה והחציבה, וזה כולל את הגז הטבעי, והשכר הממוצע שם הוא 22,482 שקל.

מנואל טרכטנברג: זה לא מקרי, זה קשור לדיון האחר שמתנהל בימים אלה, על הגז.

מנואל טרכטנברג: סקטור ההיי-טק, או יותר נכון:

מנואל טרכטנברג: ענפי המידע והתקשורת, הוא רק במקום הרביעי ברשימה, עם 18,000 שקלים לחודש, אחרי הסקטור הפיננסי, עם 18,300 לחודש.

מנואל טרכטנברג: במה הדברים אמורים?

מנואל טרכטנברג: רבותי, אנחנו צריכים לתגמל, ולתגמל היטב, את העובדים שלנו, בפרט אלה שרוכשים הון אנושי, שהוא חשוב ביותר להתפתחות של עצמם, של המשק ושל הענפים שבהם הם עובדים.

מנואל טרכטנברג: אבל צריכה להיות איזו הלימה בין התגמול הזה לבין התרומה שלהם למשק.

מנואל טרכטנברג: וכשאנחנו רואים את הפערים האלה, ואת העובדה שהשכר הממוצע ירד, יש כאן מקום לדאגה.

מנואל טרכטנברג: לעצם הצעת החוק, יש שם בשורה מסוימת, קטנה, שהיא הרחבת העידוד למשקיעים שהם בשותפות, ולא משקיעים חיצוניים, וזה ירחיב, באמת, את המעגל, ואני מברך על כך, אבל אנחנו צריכים למצוא דרכים להרחיב את התחולה, של – מה נחשב לסקטור היי-טק, מה נחשב לחדשנות טכנולוגית.

מנואל טרכטנברג: אני מקווה שבשבוע הבא אנחנו נזכה לדון ברפורמה הגדולה של המדען הראשי במשרד הכלכלה, שזה מוסד חשוב, מרכזי, במדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: שם תהיה הזדמנות לדון בכל ההיבטים האלה, שהחוק שמדובר עליו הוא רק חלק קטן ממנו.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

נורית קורן: על הצעת החוק הזאת, חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012, נצביע אחרי השעה 20:30.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/598); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אני עוברת להצעת החוק הבאה:

נורית קורן: הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 24 – הוראת שעה) (העדפת תוצרת הארץ במכרזי מערכת הביטחון והמשרד לביטחון הפנים), התשע"ה–2015, קריאה ראשונה.

נורית קורן: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

נורית קורן: בבקשה.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת מהמליאה לאשר להכנה לקריאה שנייה ושלישית את חוק חובת המכרזים, תיקון – העדפת תוצרת הארץ במכרזי מערכת הביטחון, הארכת הוראת שעה, המכונה "חוק הטקסטיל הביטחוני".

שלי יחימוביץ': זאת הארכה שלישית של החוק הזה.

שלי יחימוביץ': הוא נחקק לראשונה ב-2010.

שלי יחימוביץ': הוא מחייב את מערכת הביטחון, צבא, משטרה, שירות בתי-הסוהר, לרכוש את רכש הטקסטיל שלהם בישראל, גם אם התוצרת הישראלית יקרה ב-50% מהתוצרת הזרה.

שלי יחימוביץ': בכך הוא ייצר מאז חקיקתו כ-1,200 מקומות עבודה וגם מנע פיטורים רבים בענף.

שלי יחימוביץ': החוק הזה מייצר מקומות עבודה בלואו-טק, בעצם, בפריפריות, בעיירות פיתוח, ביישובים דרוזיים, וכן הלאה, והוא נחקק תוך כדי שימוש בלקונה בהסכמי הסחר הבין-לאומיים, שמאפשרת לכוחות הביטחון להעדיף את תוצרת ארצם.

שלי יחימוביץ': מדינות רבות אחרות כבר עושות זאת, ארצות-הברית בראשן, ואכן לא הייתה סיבה שאנחנו לא נחוקק את החוק הזה.

שלי יחימוביץ': אני מקווה שהחוק יחדל מלהיות הוראת שעה ויעבור לחקיקה ממשלתית.

שלי יחימוביץ': בשמחה אנחנו נוותר על הקרדיט של מחוקקים פרטיים.

שלי יחימוביץ': בפאזה הזאת של החוק חברו אלי מוטי יוגב מהבית היהודי, משה גפני מיהדות התורה, יצחק וקנין מש"ס, יריב לוין מהליכוד ומאיר כהן מיש עתיד, ואכן החוק הזה חוצה מפלגות, ואני שמחה שהוא זוכה לקונסנזוס ומודה לוועדת השרים לחקיקה ולכל המשרדים הרלוונטיים על כך שהם תומכים בו, ואני מקווה שהוא יעבור במהירות רבה כיוון שתוקפו פג.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: יש מישהו שרוצה להירשם מעבר לרשימה?

נורית קורן: נא לגשת עכשיו.

נורית קורן: חבר הכנסת איציק שמולי.

נורית קורן: חבר הכנסת אראל מרגלית.

נורית קורן: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

נורית קורן: חבר הכנסת יוסי יונה.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן ברושי.

נורית קורן: חבר הכנסת נחמן שי.

נורית קורן: חבר הכנסת עמר בר-לב, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

נורית קורן: חבר הכנסת דניאל עטר.

נורית קורן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל; איננו.

נורית קורן: טוב.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, פטור בלא כלום אי-אפשר, גם אם יש מעט חברי כנסת.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לברך את היוזמים של החוק הזה, ובראשם את חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מנואל טרכטנברג: צריך להבין שבעולם כולו יש דבר שנקרא procurement בלעז, וזה רכש ממשלתי בעברית צחה.

מנואל טרכטנברג: זה כלי שמשתמשים בו גם כשיש הסכמים בין-לאומיים לסחר חופשי, והוא נחשב לכלי עוצמתי, לגיטימי.

מנואל טרכטנברג: ואנחנו, במדינת ישראל, נהגנו בצורה מאוד מחמירה בזה שנמנענו ונמנעים בהיבטים רבים מלהשתמש בו, לא רק בטקסטיל.

מנואל טרכטנברג: אפשר להשתמש בו גם בהקשרים אחרים.

מנואל טרכטנברג: ארצות-הברית עושה שימוש נרחב מאוד בדבר הזה בכל מיני אמצעים שלא נפרט כרגע.

מנואל טרכטנברג: לא צריך להצטדק ולהתבייש מלעשות שימוש בדבר הזה, ובלבד כמובן שלא יביא חלילה לשחיתות שלטונית, שבמדינות מסוימות זה קורה בגלל קשרים בין התעשייה המקומית לבין מערכת הביטחון או אחרת.

מנואל טרכטנברג: אבל אפשר להתגבר על זה על-ידי כללים מאוד ברורים ועל-ידי מכרזים הוגנים וכדומה.

מנואל טרכטנברג: אין ספק שיש לזה השלכה על התעסוקה, ובפרט כשמדובר על תעשייה מסורתית.

מנואל טרכטנברג: אני מאוד לא אוהב את הכינוי הזה, את התג הזה שמדביקים, אבל זה מה שיש לנו, ואני מאוד מקווה שנמצא דרכים להרחיב את הכלי הזה גם בהקשרים אחרים.

מנואל טרכטנברג: ועוד הפעם – עם כל ההסתייגויות והסייגים והזהירות שהדבר הזה דורש.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

נורית קורן: חבר הכנסת חיים ילין.

נורית קורן: חברת הכנסת רויטל סויד.

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

נורית קורן: בבקשה.

זוהיר בהלול: חברתי וידידתי שלי יחימוביץ, ללא ספק את מציעה הצעה שהיא צו השעה.

זוהיר בהלול: אני נכחתי ביום שישי בישיבה מאוד מרתקת של אנשים שמנסים לכונן את חזון הגליל.

זוהיר בהלול: חזון הגליל עם כל המרכיבים המעניינים, שאני כמובן, בשל היריעה הקצרה, לא אוכל לפרט, אבל מדובר כמובן בתחזוק הפריפריה, שכמובן הופלתה לרעה במשך שנים ארוכות, ועודנה כמובן.

זוהיר בהלול: החזון הזה לא יכול לקרום עור וגידים ללא עידוד התוצרת המקומית.

זוהיר בהלול: תוצרת מקומית היא גם, בעצם, ערך שבא לחזק את המורשת של האנשים שחיים בפריפריה.

זוהיר בהלול: הביאו בחשבון, למשל, שבגליל יש לא מעט ערבים, והזית הוא אחד מהמקורות המעניינים תורשתית ומורשתית מבחינתם.

זוהיר בהלול: אז אם הממשלה לא תטה אוזן למורשת יצירתית תוצרת הארץ, שום דבר לא יכול לזוז.

זוהיר בהלול: אני הרי נשען בקביעה הזו על מה שהיה עם הטקסטיל, שלי.

זוהיר בהלול: את יודעת, בשל העובדה שכאן הטקסטיל היה יקר, והמדינה לא רצתה, אולי במדיניות מכוונת, לעודד את המשכו, שרידותו של הטקסטיל, נדדו מפעלי הטקסטיל לירדן, ואנחנו איבדנו את אחד ממקורות העבודה הכי חשובים אצלנו, כאן בצפון, ובעיקר האפשרות המסוימת והלגיטימית של אישה ערבייה, שאין ידה משגת להשכלה כדי לעבוד וכדי להתפרנס.

זוהיר בהלול: והיום אין משפחה שיכולה להישען על מקור הכנסה אחד של הגבר לעתים, ולעתים די נדירות של האישה.

זוהיר בהלול: ולכן אני בוודאי חושב שכאשר את מדברת על לואו-טק – אנחנו בדרך כלל אוהבים להצטעצע בהיי-טק בלבד, אבל יש אנשים שלא קשורים לחיי ההיי-טק, ולכן לואו-טק, מורשת, תוצרת מקומית – כל האלמנטים האלה יכולים בעצם לגרום לשרידותה של הכלכלה בפריפריה.

זוהיר בהלול: כלכלה בפריפריה היא אחד מהנדבכים החשובים ביותר לנו כאן, אנשי הפריפריה, ולכן אני בעד העניין הזה.

זוהיר בהלול: ואני מודה לך, שלי יחימוביץ, על העלאת הנושא הזה לדיון כאן בכנסת.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן.

נורית קורן: חבר הכנסת באסל גטאס וחבר הכנסת עפר שלח.

נורית קורן: כל הדוברים שביקשו לדבר אינם, ואנחנו מסיימים כאן עם הצעת חוק חובת המכרזים.

נורית קורן: ההצבעה תהיה אחרי השעה 20:30.

נורית קורן: ואנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) – – –

גלעד ארדן: מה עם דין רציפות על תיקון פקודת בתי-הסוהר?

נורית קורן: כרגע אנחנו בהצעות חוק – – –

גלעד ארדן: – – –

קריאה: – – –

דב חנין: – – – גלעד – – –

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: [מס' 870; "דברי הכנסת", חוב' ט', עמ' 1091; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אז אני חוזרת, אני מתקנת – –

קריאה: – – –

נורית קורן: – – הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48) (מניעת נזקי שביתת רעב), התשע"ד–2014, מ/870.

נורית קורן: ההודעה נמסרה ב-15 ביוני 2015.

נורית קורן: הנמקת הערעורים של סיעות המחנה הציוני, הרשימה המשותפת – חד"ש, רע"ם, בל"ד ותע"ל – יש עתיד ומרצ.

נורית קורן: אז רגע, עכשיו צריכה – אז אין הצבעה כרגע, יש רק מנמקים.

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: חבר הכנסת נחמן שי – איננו.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

עיסאווי פריג': – – – תקריאי את השמות, בבקשה.

נורית קורן: חברת הכנסת קארין אלהרר אחר כך, וחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נורית קורן: כאן אתה רוצה לדבר?

קריאה: – – –

גלעד ארדן: אני מבקש בסוף להשיב – – –

נורית קורן: כן, אתה משיב.

עיסאווי פריג': כבוד השר בא בעצמו – – –

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת – – –

עיסאווי פריג': – – –

גלעד ארדן: – – –

דב חנין: כמו כל – נתחיל מההתחלה.

נורית קורן: – – –

דב חנין: אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני עולה לדוכן הזה בתחושה מאוד רעה, כי בסרט הזה כבר היינו.

דב חנין: היינו בסרט של החוק הבעייתי, המסוכן והמיותר הזה.

דב חנין: נאבקנו נגדו מאבק גדול בכנסת היוצאת – חברי כנסת, אגב, מסיעות רבות; גם סיעות קואליציה דאז וגם סיעות אופוזיציה, ובסופו של דבר הצלחנו לעצור אותו.

דב חנין: והסיבה – – –

גלעד ארדן: לך לא מתאים לתת תיאור כזה, אבל בסדר.

גלעד ארדן: מה שעצר אותו זה לא אתם, זה החטיפה של הנערים, שבגללה בוטלו הצבעות.

גלעד ארדן: אז זה היה עובר קריאה שנייה ושלישית באותו – – –

דב חנין: אני אומר לך בהרבה כבוד שיש לי אליך, אדוני השר לביטחון פנים, שמה שעצר את החוק הזה היה העובדה שלא היה לו רוב בקואליציה.

דב חנין: ולא היה לו רוב בקואליציה מכיוון שגם חברים בקואליציה, עם הזמן, נוצרו אצלם ספקות; לא מכיוון שהם רצו שהקואליציה תיכשל, אלא מכיוון שהם השתכנעו שהחוק הזה הוא גם בעייתי, גם מסוכן וגם מיותר.

דב חנין: על מה אנחנו מדברים, עמיתי חברי הכנסת?

דב חנין: אנחנו מדברים על הזנה בכפייה של שובתי רעב.

דב חנין: הזנה בכפייה היא מהלך בעייתי ומסוכן.

דב חנין: הנורמות הבין-לאומיות של ארגוני הרפואה קובעות שהזנה בכפייה היא סוג של עינוי.

דב חנין: אני לא רוצה כאן על דוכן הכנסת לתאר לכם בצורה גרפית איך זה נראה שלוקחים אדם ומזינים אותו בכוח.

דב חנין: מי שחושב שהזנה בכוח כזאת יכולה להיעשות בהרדמה, אינו מבין על מה הוא סח.

דב חנין: צריך בכוח לדחוף צינור לתוך גרונו ולהזין אותו.

דב חנין: אני שמעתי תיאורים כאלה, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: שמעתי תיאורים כאלה מפי רופאים, ואחרי ששמעתי אותם הבנתי מדוע כל ארגוני הרופאים בארץ וכל הקהילה הרפואית בעולם מתנגדת התנגדות נחרצת לחוק הזה וקובעת שמהלך כזה של הזנה בכפייה הוא מהלך של עינוי, ולא סתם עינוי, אלא עינוי אכזרי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הרי מדינת ישראל חוקקה חוק שאוסר הזנה בכפייה של אווזים.

דב חנין: הגיע הזמן שנבין שמה שאסור לנו לעשות לאווזים, אסור לנו לעשות גם לבני-אדם.

דב חנין: שביתת רעב היא אמצעי של אסירים – אמצעי אחרון של אסירים, שאין להם כבר שליטה על גופם, על חירותם, אין להם יכולת להפגין, אין להם החירויות האזרחיות הרגילות שיש לאנשים כדי למחות.

דב חנין: הכלי האחרון שיש להם כדי להיאבק על זכויותיהם הוא הכלי של שביתת הרעב.

דב חנין: והמהלך הזה של שלילת האמצעי האחרון של אסיר כדי להביע מחאה הוא מהלך חמור ומסוכן.

דב חנין: אני מברך על עמדת ההסתדרות הרפואית, שנאמרה בצורה מאוד ברורה, שרופאי ישראל לא ייקחו חלק בביצוע של עינויים כאלה.

דב חנין: ההסתדרות הרפואית גם אמרה בצורה ברורה שרופא שיעז להזין בכפייה אדם למרות התנגדותו, יעמוד לדין משמעתי, וטוב שכך.

דב חנין: אני רוצה גם להזהיר, שלא רק לדין משמעתי יעמוד רופא שמזין חולה בניגוד לרצונו; אני חושש ומעריך שלרופא כזה, או למי שייטול חלק בהזנה בכפייה כזו, תהיינה גם בעיות מבחינת המשפט הבין-לאומי, מבחינת האיסור האוניברסלי הבין-לאומי על עינויים והתאכזרות לבני-אדם.

דב חנין: זה נכון, השר לביטחון פנים, שהאמריקנים מבצעים הזנה בכפייה בגואנטנמו, אבל גם האמריקנים מייצאים את ההזנה בכפייה מחוץ לגבולות ארצות-הברית, כי בין גבולות ארצות-הברית אי-אפשר לבצע אותה בצורה הזו.

דב חנין: אני אומר גם בצער, שכנראה לא כל דבר שהולך, עובר בקלות לאמריקנים, יעבור בקלות לאחרים.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אני אומר, החוק הזה הוא חוק אכזרי, הוא חוק מסוכן, הוא חוק בעייתי, הוא חוק שיוביל ללא ספק, אם הוא יחוקק, להעמדה לדין של רופאים שייקחו בו חלק – גם בישראל, בדין משמעתי, וגם במקומות אחרים בעולם בדין פלילי.

דב חנין: אבל – נקודה אחרונה, גברתי היושבת-ראש, והיא מאוד חשובה.

נורית קורן: נא לקצר.

דב חנין: החוק הזה הוא גם חוק מיותר.

דב חנין: אדוני השר לביטחון פנים, אני יודע שאתה לא מעוניין, ותאמין לי שאף אחד בבית הזה לא מעוניין שבבתי-הסוהר של מדינת ישראל ימות אסיר משביתת רעב.

דב חנין: אף אחד לא מעוניין בזה.

דב חנין: לא מעוניינים בזה.

דב חנין: אבל עובדה היא שעד היום במדינת ישראל אסירים לא מתו בשביתות רעב, והם לא מתו בשביתות רעב אף שהחוק הזה לא היה, בגלל יחסי האמון שקיימים בין שובתי הרעב לבין הרופאים, בגלל הדינמיקה שנוצרת בשטח, ושהיא לא צריכה חוק, אלא להפך – חוק יפריע לה.

דב חנין: לכן מי שמדבר על הגנה על חייהם של שובתי הרעב, אסור לו לשתף פעולה עם העברת החוק הזה, כי החוק הזה הוא לא רק חוק של עינויים של אסירים, אלא בסופו של דבר, עם כל הצער והכאב, זה חוק שיוביל – כן, יוביל – למותם של אסירים שובתי רעב.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אדוני השר לביטחון פנים, הממשלה הזאת מבקשת להעביר הצעת חוק שעשויה לזעזע את המערכת הפוליטית במדינת ישראל.

קארין אלהרר: הצעת חוק הזנה בכפייה, שהיא ברובה הצעה פוליטית לחלוטין, מבקשת למנוע את שביתות הרעב של עצירים ולהזין אותם בכפייה על-ידי צוות רפואי.

קארין אלהרר: הלחץ הזה של שביתות הרעב מוביל את הממשלה ליצור חוק, שאני חייבת להודות על האמת, אדוני השר גלעד ארדן, אני לא מבינה את התועלת בו.

קארין אלהרר: אני במיוחד לא מבינה את התועלת שבו בנקודת הזמן הזו.

קארין אלהרר: כשההצעה הזו עלתה בקדנציה הקודמת, היה איזה משהו על הפרק.

קארין אלהרר: עכשיו אין שום דבר על הפרק.

קארין אלהרר: זה דבר שרק יוביל אותנו לפגיעה חמורה יותר במדינת ישראל, ואני מבקשת להסביר.

קארין אלהרר: ברור לכולם שמי ששובת רעב לא עושה את זה כי הוא מבקש את נפשו למות; הוא עושה את זה כי הוא רוצה שתהיה לו איזו אמירה פוליטית, כי זו הזכות שלו להפגין, להביע את דעתו, הגם, אדוני השר, שהיא לא מקובלת עלינו.

קארין אלהרר: אני לא אומרת שכל מה שעושים האסירים הביטחוניים זה דבר שמקובל עלי.

קארין אלהרר: ההפך הגמור הוא הנכון.

קארין אלהרר: יחד עם זאת, לבוא, וכתרופה לאותה מכה לומר: הזנה בכפייה – אני בכלל לא בטוחה שזה משרת את האינטרס שאתה ודאי רוצה לקדם.

קארין אלהרר: חוק זכויות החולה מסביר מפורשות שלא יינתן טיפול רפואי ללא הסכמה מדעת של המטופל, גם אם מדובר במצב חירום.

קארין אלהרר: עכשיו תראו את הסיטואציה: יכול אותו אסיר ביטחוני להגיד: אני שובת רעב, ובמידה שהוא באמת ישבות רעב, ובאמת חושיו יתערפלו, הרי גם לפי חוק זכויות החולה יכול הרופא לתת לו הזנה, גם בלי שהוא הסכים.

קארין אלהרר: ואמרו את זה כל הרופאים בדיונים שנערכו בכנסת.

קארין אלהרר: באה הממשלה ורוצה להפוך את הקערה על פיה, ולאפשר הזנה בכפייה גם ללא הסכמתו של העצור.

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: באמת אני שואלת, מה יצא לנו מזה?

קארין אלהרר: רק נזק.

קארין אלהרר: הלוא כל המחקרים מראים שאם מזינים בכפייה, הנזק שיכול להיגרם לבריאותו – ואף פגיעה בחייו של האסיר – יהיה הרבה יותר גרוע מההזנה עצמה; לא משביתת הרעב.

קארין אלהרר: שביתת הרעב לא תעשה לו שום דבר.

קארין אלהרר: אנחנו מדברים על ימים שבהם יש ה-BDS, והתדמית הבין-לאומית של מדינת ישראל – איך נגיד את זה במילים עדינות – לא בשיאה.

קארין אלהרר: מה אנחנו צריכים את זה בשלב הזה של קיומנו?

קארין אלהרר: מה קריטי כל כך בנקודה הזאת?

קארין אלהרר: אני חייבת לומר שההצעה הזאת בעיני היא לא הצעה של ימין ושמאל.

קארין אלהרר: אין פה עניין של שמאל או ימין; יש פה עניין של – א.

קארין אלהרר: מה התועלת?

קארין אלהרר: ב.

קארין אלהרר: מה הנזקים שעשויים להיגרם?

קארין אלהרר: אם עשויים להיגרם לנו נזקים הרבה יותר כבדים מהכאילו-מניעה, מה אנחנו צריכים את זה עלינו עכשיו?

קארין אלהרר: אנחנו בסוף רק ניתפס כמדינה שרוצה להזיק, ואני בטוחה, אני יודעת, אני מכירה את השר ואת דרך עבודתו, ואני יודעת שהוא מאוד ענייני.

קארין אלהרר: לכן אני שואלת, אדוני השר, למה אתה צריך את זה עכשיו?

קארין אלהרר: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברים, מה בעצם הצעת החוק מבקשת?

עיסאווי פריג': היא רוצה שקט תעשייתי למדינת ישראל על בסיס עינויים.

עיסאווי פריג': בואו נקנה את השקט התעשייתי הזה.

עיסאווי פריג': זה בדיוק מה שהצעת החוק מבקשת.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם ושואל אותך, אדוני השר: מישהו מכם חושב שהפלסטינים יוותרו על מאבקם משום שמזינים אסירים בכפייה?

עיסאווי פריג': יפסיקו ויוותרו על מאבקם הפלסטיני?

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': זה כן קשור.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני מאוד מתפלא עליך, אדוני השר, שאתה מביא הצעת חוק, ואתה אומר שזה מתאים וזה צריך לעבור – אני שמעתי כמה דברים; הרי לא כל מה שהממשלה הקודמת עשתה אתה חייב לקבל.

עיסאווי פריג': הרי הדבר הכי פשוט, ראית – עשינו עבודה כבירה בחוק רשות השידור, חוק שצריך לבצע אותו.

עיסאווי פריג': אתה רואה איך הם עושים לנו את משחקי הילדים.

עיסאווי פריג': ואתה בא כאן, עומד על הרגליים האחוריות להעביר חוק שספק רב אם אתה משוכנע בו.

עיסאווי פריג': אז אני שואל אתכם – אני רוצה לדבר על זה לא מהפן הפיזי והעינוי, כי אני משוכנע שזה לא מוסרי, זה לא יעיל, זה לא דמוקרטי, זה לא חוקתי על-פי הדין הבין-לאומי.

עיסאווי פריג': אין סיבה שזה חוקי.

עיסאווי פריג': אבל כשאני נזכר במילה "דמוקרטיה", אני שואל את עצמי כמה שאלות: מה קורה?

עיסאווי פריג': כל הזמן אתם מביאים חוקים, כל הזמן סתימת פיות, כל הזמן עינויים, בכל מיני – לאן אתם רוצים להגיע?

עיסאווי פריג': אתם רוצים להרוס את הדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': פשוט, היא לא מתאימה לכם.

עיסאווי פריג': היא לא מתאימה לכם.

עיסאווי פריג': אני רוצה להסביר.

עיסאווי פריג': אתם חושבים – פלסטינים, נכניס אותם לכלא על-פי צו מינהלי – –

שרון גל: מה זה, מופע סטנד-אפ היום?

עיסאווי פריג': – – והם יפתחו את פיהם, ישבתו רעב – נאכיל אותם בכוח, נפטם אותם.

עיסאווי פריג': זאת הדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': ונביא להם חוק, בשם הדמוקרטיה החדשה, שאנחנו מייצרים.

עיסאווי פריג': חברת "אלבר" לא תשכיר לערבים – זה מתאים לנו לדמוקרטיה.

שרון גל: מה הקשר?

עיסאווי פריג': זה כן קשור.

שרון גל: מה הקשר?

עיסאווי פריג': כל המשחק הדמוקרטי הזה שאתם מנסים לצייר הוא בולשיט אחד גדול.

עיסאווי פריג': דמוקרטיה – ואללה, נדבר – כל מיני – דמוקרטיה שיורים והורגים נער פלסטיני – יאללה, דמוקרטיה.

שרון גל: מחבל.

שרון גל: זה מחבל.

עיסאווי פריג': זה מחבל?

עיסאווי פריג': דמוקרטיה.

עיסאווי פריג': אבל נגיד, לחרדים שחסים עליהם, ובצדק – מותר.

עיסאווי פריג': זורק אבן – מותר.

עיסאווי פריג': מתחילים דמוקרטיה, לפטם ערבים, קדימה.

עיסאווי פריג': היה חוק, שמעתם עליו, פיטום אווזים, שהפסיקו לפטם את האווזים היום.

עיסאווי פריג': אתה מכיר את זה, זוהיר, לא?

עיסאווי פריג': היום לא מפטמים.

עיסאווי פריג': אבל האווזים אינם.

עיסאווי פריג': צריך חוק חדש.

עיסאווי פריג': צריך גורם לפטם אותו, לתת לו פיטום.

עיסאווי פריג': אומנם יש לנו נקודת אור, בהסתדרות הרופאים.

עיסאווי פריג': וכאן אני רוצה להגיד שנקודת האור הזאת, בהסתדרות הרופאים, שהורתה לחבריה לא לציית לחוק הזה.

עיסאווי פריג': הפתעת אותי, אדוני השר, כשאמרת, שילכו לעסוק בארגון עובדים בלבד, ולא לעסוק באתיקה רפואית.

עיסאווי פריג': כשקראתי את זה אני התפלאתי.

עיסאווי פריג': אתה אומר להסתדרות הרופאים, שקמה זעקתה, ובשם המוסריות, בשם האתיקה הרפואית, הורתה לחבריה לא לעשות את זה – אתה אמרת להם: תתעסקו בעובדים, ארגון עובדים, את המוסר ואת האנושיות שלכם תשימו בצד.

גלעד ארדן: לא אמרתי.

עיסאווי פריג': אני קראתי את זה.

עיסאווי פריג': על איזו אתיקה אתה מדבר, אדוני השר?

עיסאווי פריג': אני קראתי את זה.

עיסאווי פריג': איך אנחנו מעזים לפנות לגוף הומני, שסוף-סוף יצא ממנו משהו – יעני, בא להציל אותנו מהבושה, מהחרפה הזאת – אנחנו אומרים לו: תתעסק באתיקה שלך?

עיסאווי פריג': ונכנס חבר הכנסת ליברמן, שבא, נתן נימוק – – –

נורית קורן: נא לסיים, תם הזמן.

עיסאווי פריג': אני – רק את המשפט האחרון.

נורית קורן: אין בעיה.

עיסאווי פריג': – – – חבר הכנסת ליברמן אמר: המולדת של הדמוקרטיה הרעיבה אנשים, ואנחנו לומדים ממנה.

עיסאווי פריג': אז, אדוני, חברי חבר הכנסת ליברמן, אלה ששבתו רעב ולא מתו, מי הם?

עיסאווי פריג': הם האנשים שהאנגלים סגרו אתם את ההסכם.

עיסאווי פריג': כשאתה אומר משפט, תלמד אותו עד הסוף, חבר הכנסת ליברמן.

נורית קורן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו הולכים בדרך שתביא אותנו להרס טוטלי של שארית הדמוקרטיה שאתם מתהדרים בה.

עיסאווי פריג': תודה.

נורית קורן: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול, המחנה הציוני, בבקשה.

נורית קורן: כן, אתה אחריו.

נורית קורן: אני כבר סגרתי את הרשימה, ואחרון הדוברים הוא שרון גל.

זוהיר בהלול: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי, לפתע פתאום נכמרים רחמיה של ממשלת ישראל על אסיריה; לפתע פתאום מתגלה הפן האנושי במלוא עוזו ובמלוא תעצומות הנפש שלו.

זוהיר בהלול: פתאום ממשלות ישראל לדורותיהן, ובעיקר הממשלה הנוכחית, שכבר שורדת לא מעט שנים, פתאום מגלה חמלה כלפי אותם אסירים, שלא תמיד – ואני משתמש בלשון סובלימטיבית – נאסרים בצדק.

זוהיר בהלול: לפתע פתאום הממשלה בעצם מתניידת ומשייטת לה, כדרכה בארץ ציון, בארץ הקודש, מקיצוניות לקיצוניות.

זוהיר בהלול: הסקאלה שלה יודעת רק אפס או עשר; אין בה מידתיות ואין בה מתינות.

זוהיר בהלול: שובת הרעב, פתאום היא חרדה לשלומו, ממשלת ישראל, והיא רוצה, דרך של עינוי, שעל-פי כל הפרמטרים של ההסתדרות הרפואית ושל שבועת הרופא, והאתיקה הרפואית, פסולה מיסודה.

זוהיר בהלול: הזונדה, חברות וחברים, הפכה להיות חביבתה של ממשלת ישראל, כדי להאכיל את האסירים, שמא, רחמנא ליצלן, ימותו מרעב.

זוהיר בהלול: והרי אם החמלה הייתה צידתה של ממשלת ישראל, היא הייתה צריכה להבין מצוקתו של זה שנמצא מאחורי סורג ובריח – לשבות רעב.

זוהיר בהלול: מדוע הוא שובת רעב אם לא כדי למחות על מצבו העגום של הפלסטיני המצוי בבתי-הכלא בישראל?

זוהיר בהלול: דיברתי על קיצוניות, אפס לעומת עשר, היעלמות המתינות והמידתיות – אז – פתאום מדינת ישראל מתייפייפת בכך שהיא בעצם מחקה את מה שקורה בגואנטנמו.

זוהיר בהלול: אוהו, רחמנא ליצלן, מדינת ישראל רוצה לחקות מודלים נתעבים ומתועבים בגואנטנמו, או באבו-גרייב.

זוהיר בהלול: האם זה מה שמדינת ישראל רוצה?

זוהיר בהלול: האם זה הפן הנשגב והנאור של מדינת ישראל בקהילה הבין-לאומית?

זוהיר בהלול: הרי לכם כמה ציטטות של אנשים שמבינים ברפואה יותר מכל אחד ואחת מיושבי הבניין החשוב הזה; אני מצטט: "זה מקרה שבו האתיקה הרפואית גוברת על החוק באופן חד-משמעי, והמסר שאנחנו מעבירים לרופאים הוא שהזנה בכפייה, משמעותה עינויים".

זוהיר בהלול: אז מי אתם, מי שׂמכם, מי נתן לכם את המנדט המוסרי לדבר במקומם של רופאים שנשבעים בשבועת הרופא לפני שהם מתחילים לכהן כרופאים?

זוהיר בהלול: הם מבינים יותר מאתנו את העניין הזה.

זוהיר בהלול: עוד ציטטה, ציטוט מאוד חשוב, תחילת הציטוט: "מדובר בעינויים, ולרופא אסור בתכלית האיסור להשתתף בעינויים".

זוהיר בהלול: אז מה, תייבאו רופאים, כדי שיענו את האסיר שובת הרעב, מתאילנד?

זוהיר בהלול: ממנילה שבפיליפינים?

זוהיר בהלול: ממקומות חשוכי אל ושכוחי אל, תייבאו משם רופאים כדי לעשות את מה שאסור בתכלית האיסור עליהם, על-פי האתיקה הרפואית, לעשות זאת?

זוהיר בהלול: אז בעצם אנחנו כופרים בייעודנו כאן, בבניין הזה, כאשר אנחנו מייצרים כפייה, מייצרים עינויים ומייצרים ארץ-ישראל של העולם השלישי, שבה אנחנו זונחים לרגע קט את כמיהתו של העם הזה בישראל להיות עם נאור, שייך לעולם ההיי-טק, שייך לעולם המדע והטכנולוגיה, כובש את אדני נובל לפרסים בכימיה, בפיזיקה.

זוהיר בהלול: ואנחנו בעצם מנסים להיות עולם חשוך.

זוהיר בהלול: אנא, הסירו את העניין הזה מסדר-היום.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת שרון גל, ואחריו – השר גלעד ארדן, השר לביטחון פנים.

שרון גל: גברתי היושבת-ראש, תודה על זכות הדיבור, חברי חברי הכנסת, אתם יודעים, אני יושב כאן ושומע את הדיון, ואני אומר לעצמי: כמה תעמולה, כמה שקרים, כמה ראייה מעוותת של המציאות, כמה מניפולציות אתם יודעים לעשות.

שרון גל: על מי אנחנו מדברים?

שרון גל: אנחנו מדברים על חבורת רוצחים שפלים, חבורת רוצחים שפלים שיושבת בבית-הסוהר בתנאים של קייטנה – תואר ראשון, תואר שני, ביקורים כמה שהם רוצים.

שרון גל: כבוד גדול.

שרון גל: כן, עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': לא, איך אתה מתאר את זה.

עיסאווי פריג': זה נחמד.

שרון גל: ואותם אנשים, אתם עומדים כאן על הדוכן בכנסת ישראל ואתם באים להטיף לנו לדמוקרטיה.

שרון גל: חובתנו לטפל בנושא הזה, ואני מודיע לך, אני מטפל בו עכשיו.

עיסאווי פריג': מה זה לטפל?

עיסאווי פריג': מה זה לטפל?

עיסאווי פריג': תגיד לי.

שרון גל: אני אסביר לך מה זה לטפל.

שרון גל: מינימום של תנאים לרוצחים האלה.

שרון גל: לא לימודים, לא תואר ראשון, לא תואר שני, לא הטבות, לא צ'ופרים על שום דבר.

שרון גל: אלה רוצחי ישראלים, הם צריכים לשבת בבית-סוהר ולהינמק שם בתנאים קשים.

שרון גל: זוהיר בהלול, אני מתפלא עליך שאתה עומד כאן ואומר "גואנטנמו".

שרון גל: מה, אתם איבדתם את הראש?

שרון גל: לא רואים את המציאות?

שרון גל: אדוני השר, אנחנו בישראל ביתנו נתנגד, אבל מסיבה אחרת.

שרון גל: אני רוצה לצטט לך את מרגרט תאצ'ר, שאמרה אחרי אותה שביתה ב-1981, שהזכירו אותה כאן, דברים מאוד ברורים ונחרצים, שאולי, אתה יודע, כדאי ללמוד ממנה משהו.

שרון גל: היא אמרה: איננו מוכנים להעניק מעמד מיוחד לקבוצות מסוימות המרצות עונש על פשע.

שרון גל: פשע הוא פשע, זה לא מעשה פוליטי.

שרון גל: והיא דיברה על אותו עבריין מורשע שמת כתוצאה מכך שהוא החליט שהוא מתאבד שם.

שרון גל: היא אמרה: מר סנדס – סנדס, לדעתי, קראו לו – היה עבריין מורשע, הוא בחר לקחת את חייו שלו.

שרון גל: זוהי בחירה שהארגון שלו לא נתן לרבים מקורבנותיו.

שרון גל: הוא התאבד בהוראת אלו שחשבו שזה לא יועיל למטרתם שהוא ימות.

שרון גל: והיא בהחלט עמדה נחושה ואמרה: הם רוצים למות?

שרון גל: אנחנו לא נעזור להם לעשות אחרת.

שרון גל: באיוולתנו אנחנו כאן עומדים ונדרכים מול איומים של אנשים שיש להם רק מטרות פוליטיות.

שרון גל: המנוף הזה, ללחוץ על ממשלת ישראל ומדינת ישראל, של חבורה של רוצחים שפלים שאתם כאן בשמאל עומדים ומגינים עליהם בחירוף נפש, כאילו מדובר באיזה צדיקים גמורים שצריכים עוד ועוד זכויות בתוך הכלא הישראלי, שממילא אנחנו מתנהגים – – –

נורית קורן: הזמן תם.

נורית קורן: נא לסיים.

שרון גל: גברתי היושבת-ראש, עוד עשרים שניות אני מסיים.

שרון גל: – – – אנחנו מתנהגים בצורה לא חכמה.

שרון גל: אנחנו צריכים לעשות שני דברים: דבר ראשון, אנחנו צריכים ללמוד מהאופן שבו מרגרט תאצ'ר דיברה ועסקה בנושא הזה.

שרון גל: גורלם בידם.

שרון גל: מדובר בחבורה של רוצחים שפלים – רוצחי חיילים, רוצחי ילדים, רוצחי אזרחים, בסכינים, בפיגועי דריסה, בפיגועי אבנים.

שרון גל: אגב, אני רוצה לספר לכם משהו – –

נורית קורן: חבר הכנסת גל.

שרון גל: אני מסיים, אני רק רוצה לספר משהו לחבר הכנסת פריג'.

שרון גל: הוא מתבלבל.

נורית קורן: הזמן תם.

נורית קורן: הזמן תם.

עיסאווי פריג': על איזה מרגרט תאצ'ר אתה מדבר?

עיסאווי פריג': היא ישבה אתם אחרי זה.

עיסאווי פריג': אחרי זה היא ישבה אתם.

שרון גל: – – אבנים יכולות להרוג, והמח"ט שפעל כפי שפעל, פעל באופן הנכון ביותר.

שרון גל: ככה צריכים לפעול כל קציני צה"ל.

שרון גל: אנחנו צריכים לעשות גם כאן הכול – אנחנו כאן השפויים – –

נורית קורן: תודה רבה, חבר הכנסת שרון גל.

נורית קורן: בבקשה.

שרון גל: – – כדי שהאנשים האלה תהיה להם לגיטימציה לשמור על חייהם.

שרון גל: ובאשר לעניין האסירים הביטחוניים – –

נורית קורן: חבר הכנסת גל, הזמן תם.

נורית קורן: נתנו לך לדבר.

שרון גל: אני מסיים.

שרון גל: אני רק רוצה להגיד משהו לשר.

שרון גל: במשפט לשר.

נורית קורן: זמנך תם.

שרון גל: – – אולי תעשו שיקול מחדש ותלכו בדרך שהלכו בה כאלה שידעו מה הם עושים.

שרון גל: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תאצ'ר דיברה אתם אחרי זה.

שרון גל: ממש לא.

שרון גל: תלמד את ההיסטוריה.

עיסאווי פריג': וחתמה הסכם אתם אחרי זה.

עיסאווי פריג': תלמד את ההיסטוריה.

שרון גל: תלמד.

עיסאווי פריג': תלמד את ההיסטוריה.

עיסאווי פריג': וכולם היו חברי פרלמנט אירים, כולם, מי ששרד את – – – תלמד את ההיסטוריה.

גלעד ארדן: עיסאווי, יש לכם את אותה עמדה על החוק הזה, אז אתם יכולים להיפגש וללבן את הנימוקים להתנגדות.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, איך אומר שר אחר?

גלעד ארדן: בואו לא נתבלבל.

גלעד ארדן: שביתת רעב עד מוות היא סוג של פיגוע התאבדות.

גלעד ארדן: זאת המטרה של מי שמנסה לבצע שביתת רעב עד מוות.

גלעד ארדן: ובהקשר אחד אני מסכים עם מה שאמר כאן חבר הכנסת גל – אני באמת לא מבין את חברי חברי הכנסת, גם לא מהסיעות הערביות וגם לא מהשמאל.

גלעד ארדן: אנחנו במדינת ישראל מתגאים תמיד שאנחנו מקדשים את ערך החיים ולכן לא נאפשר לפיגוע התאבדות כזה להתרחש, בין שקוראים לו התאבדות בצורה של תלייה, בצורה של חגורת נפץ, וגם לא בצורה של שביתת רעב.

גלעד ארדן: אבל מאיפה אתם הגעתם לעמדה הזאת, אולי תסבירו?

גלעד ארדן: חוץ מאשר להתנגד לעמדה של הממשלה ולהצעת החוק, מה בעצם ההצעה החלופית שלכם?

גלעד ארדן: אתם בעצם מציעים לאפשר לאנשים האלה לרעוב עד מוות.

גלעד ארדן: שיהיה ברור.

קארין אלהרר: אף אחד לא רעב עד מוות בכלל.

גלעד ארדן: זאת ההצעה שלכם.

גלעד ארדן: או שתגידו את האמת – אתם מציעים אולי לשחרר אותם.

קארין אלהרר: לא.

גלעד ארדן: חברת הכנסת אלהרר, גם אני מאוד מעריך ומכבד אותך, אבל לך אין מודיעין.

גלעד ארדן: אני לא מבין את השאלה שלך שאומרת לי: למה דווקא עכשיו?

גלעד ארדן: למה בישראל?

גלעד ארדן: למה בעונת הקיץ ולמה בעיתוי הנוכחי?

גלעד ארדן: קודם כול, בישראל אין שום דבר שבעיתוי הנוכחי טוב לעשות.

גלעד ארדן: שום דבר.

גלעד ארדן: בכל נושא, יגידו לך פה החברים, זה לא העיתוי.

קארין אלהרר: אבל, אדוני השר, שביתת רעב לא נועדה למוות.

עיסאווי פריג': שמעת על זכויות אדם, כבוד השר?

גלעד ארדן: אני לא אפרט כאן את כל המקרים והדילמות שהתגלגלו לפתחי וגם אל שרים שהיו לפני, ואני לא אפרוס כאן את כל המודיעין שקיים אצלנו.

גלעד ארדן: אבל מה בעצם את מציעה?

גלעד ארדן: שכאשר בפעם הבאה תהיה שביתה של אסירים ביטחוניים, שרוצה להפעיל לחץ על ממשלת ישראל ולשלול ממנה אמצעים ביטחוניים חוקיים באמצעות הלחץ הזה, אז נרוץ לכאן, לכנסת, ונתחנן אליכם – –

קארין אלהרר: לא, לא, ממש לא.

גלעד ארדן: – – שתואילו מהר מהר להביא חקיקה חפוזה?

גלעד ארדן: זאת ההצעה שלך?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: אתה יודע טוב מאוד שעל-פי החוק היום – – –

זהבה גלאון: אתה לא נותן להם לחיות – – –

גלעד ארדן: רגע, אני מנסה לשמוע אותה, חברת הכנסת גלאון.

קארין אלהרר: אדוני השר יודע שעל-פי חוק זכויות החולה היום, רופא יכול להתערב כשההכרה של בן-אדם מתערפלת.

קארין אלהרר: זה לא אמור – – –

גלעד ארדן: ואם הבן-אדם יצליח להחזיק את עצמו בהכרה עד שהוא יגיע לנזק פיזי בלתי הפיך, אז גברתי תלך להסביר את זה למפגינים ולמהומות שיפרצו בעקבות כך בבתי-הכלא וגם מחוץ לבתי-הכלא?

קארין אלהרר: לא צריך להיות גדול באנטומיה.

גלעד ארדן: ממה את כל כך מודאגת?

קארין אלהרר: לא צריך להיות גדול באנטומיה להבין שבן-אדם שובת רעב לא יכול – – –

טלב אבו עראר: – – –

באסל גטאס: – – – מה התוצאה הייתה?

גלעד ארדן: בוודאי.

גלעד ארדן: בדיוק את זה אנחנו רוצים למנוע.

גלעד ארדן: ותתחילו אתם לדאוג לחברים שלכם, אלו שבחרו בכם, בטייבה, בג'לג'וליה.

גלעד ארדן: במקומות האלו.

קריאה: – – –

גלעד ארדן: תדאגו להם, לא למי שרוצה לרעוב עד מוות כדי לעשות פיגועים ובעיות ביטחוניות למדינת ישראל.

גלעד ארדן: אל תעזרו להם כל כך.

גלעד ארדן: לכו תעזרו שיהיה יותר שיטור, שיהיו תשתיות, שיהיה חינוך ביישובים שבחרו בכם.

מיקי רוזנטל: בסדר, זאת תשובה.

מיקי רוזנטל: עוד מעט תגיד להם ללכת לסוריה, אדוני השר.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: איך אתה מסביר את זה – – – אדוני השר – – –

גלעד ארדן: ההפך, אני לא אומר להם לכו לסוריה.

גלעד ארדן: כנראה גם אתה רוצה לסלף את מה שאני אומר.

גלעד ארדן: אמרתי דבר מאוד ברור.

מיקי רוזנטל: יש טענה על זכויות אדם, מותר להם להעלות את זה.

זהבה גלאון: אדוני השר, תראה מה אתה עושה.

זהבה גלאון: אתה גם לא מוכן לתת להם לחיות ואתה גם לא מוכן לתת להם למות.

גלעד ארדן: למה אני לא מוכן לתת להם לחיות?

זהבה גלאון: כי אתה מכניס אותם למעצר מינהלי.

גלעד ארדן: יגיד לך חבר הכנסת גל שהתנאים בבתי-הכלא הביטחוניים בישראל לא נופלים ברמתם מהרבה מקומות אחרים בעולם.

עיסאווי פריג': הוציאו תואר ראשון ושני שם – – –

שרון גל: – – – הם רוצים שניכנע לטרור ואנחנו – – –

גלעד ארדן: גם ההצעה שלך וגם ההצעה שלהם תגרום נזק למדינת ישראל, ואני לא רוצה לגרום את הנזק הזה לא בדרך שלך ולא בדרך שלהם.

גלעד ארדן: מטרת הצעת החוק, כפי שאמרתי, היא ליצור איזון ראוי בין הצורך של מדינת ישראל להגן על עצמה מפני תופעה הולכת וגוברת של אסירים שובתי רעב, ולהגן גם על החיים שלהם, לבין חובתה לנהוג באופן הומני כלפי כל מי שנמצא תחת חסותה, ולהגן על זכויות אדם.

גלעד ארדן: אדם המוחזק במשמורת חוקית נמצא באחריות המדינה, באמצעות שירות בתי-הסוהר, שנושא באחריות ישירה לשמירה על חייו, בריאותו, שלומו ורווחתו של האסיר.

גלעד ארדן: הצעת החוק שלפני

גלעד ארדן: כם – ואני אענה עוד מעט גם לחבר הכנסת דב חנין, שתיאר את הסיטואציה הפוליטית, וגם אני מכבד אותך, אבל כנראה שכחת מה היה כאן בקדנציה הקודמת – הצעת החוק גובשה על רקע שביתות רעב ממושכות בקרב אסירים ועצורים ביטחוניים בשנת 2012, אשר היו כרוכות בהתמודדויות מורכבות הן בהיבט הרפואי והן בהיבט הביטחוני.

גלעד ארדן: שביתות הרעב האלה התאפיינו בכך שחלקן נמשכו פרק זמן ממושך ואף הגיעו למצב של סיכון חייהם של האסירים.

גלעד ארדן: בעקבות האירועים הללו הוקם צוות בין-משרדי בראשות המשנה ליועץ המשפטי לממשלה ובהשתתפות נציגים של משרד המשפטים, הפרקליטות, המשרד לביטחון הפנים, משרד הבריאות, שירות בתי-הסוהר וגורמים נוספים הנוגעים בעניין, לצורך גיבוש מתווה הולם להתמודדות עם שובתי הרעב במצבים שבהם שביתת הרעב נמשכת עד כדי מצב של גרימת סכנה ממשית לחייהם או לבריאותם של האסירים.

גלעד ארדן: ופה אני רוצה לחדד משהו, כי אתם לקחתם כמובן את הדוגמה שהציבור מכיר, ואולי נשמעת פחות טוב, גואנטנמו.

גלעד ארדן: הבחינה שמשרד המשפטים והמשרד לביטחון הפנים עשו לא נעשתה רק בארצות-הברית.

גלעד ארדן: היא נעשתה בהרבה מאוד מדינות מערביות, שנבחנו בהן גם ההסדרים החוקיים, גם האתגרים המיוחדים שם, וכמובן אל מול ההתמודדות עם הנושא הזה בבתי-סוהר בישראל, ואני יכול לומר לכם שיש מספר לא מבוטל של מדינות מערביות, שלא מתמודדות, דרך אגב, עם האתגרים הביטחוניים שמדינת ישראל מתמודדת אתם, שהסדרים כאלה, של מניעת נזקי שביתת רעב על-ידי הזנה של אסירים, קיימים בהן – בצורות כאלה, לפעמים בצורות יותר אגרסיביות.

גלעד ארדן: לאחר שנעשה כל המחקר הזה, של אותו צוות בין-משרדי, וגובשה טיוטה, הטיוטה הזאת הובאה בפני היועץ המשפטי לממשלה, הוא עוד קיים אחר כך דיון עם כל הגורמים, בחנו חלופות, ואז גיבשו נוסח שהיה מרוכך יותר מהנוסח הראשוני.

גלעד ארדן: למעשה, מה ההיגיון שעומד בבסיס ההצעה?

גלעד ארדן: בבסיס ההצעה עומד הצורך להבחין בין שובת רעב לבין כל מטופל אחר שמסרב לקבל טיפול רפואי.

גלעד ארדן: פה זה שונה, גם בענייני האתיקה, שאתם הזכרתם, ולכן אנחנו לא מקבלים – לא מסכימים עם העמדה של ההסתדרות הרפואית.

גלעד ארדן: הצורך הזה, המקור שלו הוא בכך ששובת רעב בעצם לא מבקש למות, וזו לא המטרה של השביתה שלו, מבחינתו.

גלעד ארדן: הוא שואף לקדם את הנושא שלו, להעלות אותו לסדר-היום, אולי אפילו להביא לשחרורו, ולמנוע מהמדינה לממש את חובתה להגן על אזרחיה.

גלעד ארדן: לכן, מלכתחילה הוא לא נמצא במצב של סכנת חיים, לפני השביתה, הוא גם לא רואה במוות תוצאה רצויה של המאבק שלו, אולי לכל היותר זה מחיר שהוא מוכן לשלם במסגרת המאבק הפוליטי שלו, כדי, כמובן, להשפיע ולהעצים את התהודה של המאבק הזה, אבל גם מהסיבה הזאת השיקול שעומד בבסיס הצעת החוק, שתומך בהצלת החיים שלו, כי הוא לא חפץ למות במקור, זה השיקול שצריך לגבור.

גלעד ארדן: בהתאם למה שהסברתי על ההשוואה שנעשתה בעוד מדינות, ההסדר בהצעת החוק הוא מידתי וסביר, ונקבע בו מתווה הולם.

גלעד ארדן: המתווה, אני קורא לו הולם, כי מי שמחליט על אותה הזנה בכפייה זה לא אני ולא שום גורם פוליטי או גורם מינהלי, אלא בית-המשפט עצמו הוא זה שיצטרך לקבל את ההחלטה, ולהורות, בעצם, שיתקיימו התנאים שבחוק הזה שמאפשרים להזין את אותו אסיר כדי למנוע את מותו, למשל מיצוי מאמצי ההידברות וניסיונות השכנוע של האסיר, חובת מינוי סנגור, שהוסבר לאסיר מה מצבו הרפואי והשלכות המשך שביתת הרעב, ודבר לא פחות חשוב – ושוב, כתשובה על האמירות המאוד-תמוהות של ההסתדרות הרפואית – החוק לא מחייב שום רופא לטפל באסיר, אלא מורה שאפשר, שזה אפשרי וזה חוקי לתת טיפול לאסיר ולהציל את חייו, גם בניגוד לרצונו.

זהבה גלאון: – – –

גלעד ארדן: גם בניגוד לרצונו.

זהבה גלאון: אדוני השר, אתה מכיר רופא שב"ס אחד שיעמוד בלחץ הזה כשיגידו לו המפקדים שלו ללכת להאכיל אותם והוא לא יעשה את זה?

גלעד ארדן: אני מעריך בזהירות, חברת הכנסת גלאון, שיימצאו הרופאים שהאתיקה הרפואית שלהם, של הצלת חיי אדם, תגבר על עמדות שלדעתי באות על רקע פוליטי כזה או אחר – –

זהבה גלאון: זה מה שאתה אומר על ההסתדרות הרפואית – – –

גלעד ארדן: – – והרקע הזה כנראה לא מפריע לאותם אנשים שאומרים זאת במדינות אחרות.

זהבה גלאון: – – – מה שאתם עשיתם – – –

זוהיר בהלול: – – – נגד הרופאים.

גלעד ארדן: נושא שביתות רעב בכלל ושביתות רעב של אסירים בפרט העסיק במשך השנים מדינות רבות שהתמודדו עם הנושא, כל אחת בהקשרים הנוגעים לה, והובא גם לפתחם של טריבונלים משפטיים מדינתיים וגם בין-לאומיים – אתם הרי אוהבים את הטריבונלים הבין-לאומיים – לצורך הכרעה בסוגיה.

גלעד ארדן: כך, למשל, קבע בית-הדין האירופי – ומי לנו, הרי – אני אומר את זה בציניות, כן – מי לנו יותר מבית-הדין האירופי לזכויות אדם כדי לקבוע בנושאים הללו?

עיסאווי פריג': – – –

גלעד ארדן: נכון, חברי?

גלעד ארדן: מי יודע יותר טוב מהם – –

זהבה גלאון: – – –

גלעד ארדן: – – על בסיס ההיסטוריה המפוארת.

זהבה גלאון: – – –

גלעד ארדן: ואפילו הוא – שאתם הרי נושאים את עיניכם אל המקומות הללו בהערצה רבה – קבע שהפעלת אמצעי כגון האכלה בכפייה, כאשר זו נדרשת רפואית לצורך הצלת חיים, אינה יכולה להיחשב בלתי אנושית.

גלעד ארדן: בדיקת ההסדרים המשפטיים בנושא זה במדינות שונות העלתה כי במישור המשפטי אין תמימות דעים אשר לדרך הנכונה להתמודדות עם שובתי רעב המגיעים למצב של סכנה חמורה.

גלעד ארדן: מדינות שונות קבעו איזונים שונים בנושא זה.

גלעד ארדן: בארצות-הברית, הן בכללים הפדרליים והן ברבות מהמדינות, אפשר להזין אסיר גם בניגוד לרצונו, לא רק בדוגמה שאתם אוהבים להשתמש בה, כפוף לתנאים שנקבעו לכך.

גלעד ארדן: נוסף על כך, באוסטרליה, אוסטריה, בחלק מהאזורים בשווייץ ועוד, אפשר לטפל בכפייה אפילו בסמכות מינהלית, ללא התערבות של בית-משפט.

גלעד ארדן: הנושא מוסדר גם בדין הבלגי, ההולנדי, הצרפתי והגרמני בתנאים מסוימים.

גלעד ארדן: בקיצור, לפי כל ההשוואות הבין-לאומיות – ושוב אני מדגיש, במדינות שלא מתמודדות עם עשירית מהאתגרים הביטחוניים שמדינת ישראל מתמודדת אתם – הצעת החוק שלפני

גלעד ארדן: כם מחמירה הרבה יותר מהמדינות האלה, ולו בגלל – קודם כול בכך שהיא דורשת שבית-המשפט יכריע בסוגיה, ולא גורם מינהלי.

גלעד ארדן: לסיום אומר שגם לפי עקרונות המשפט העברי – אגב, חבר הכנסת שרון גל וסיעת ישראל ביתנו – גם לפי עקרונות המשפט העברי, על המדינה מוטלת אחריות להציל את חייו של שובת רעב, גם אם זה נעשה בניגוד לרצונו, בשל האיסור על אדם לחבול בעצמו.

גלעד ארדן: גם אם זה נשמע יותר פופוליסטי, האמירות שאמרתם כאן, יש לנו חובה להושיט לאותו אסיר עזרה ולהציל את חייו גם בניגוד לרצונו, בדיוק כפי שהיינו עושים אם אותו אסיר היה מנסה להתאבד בתאו.

גלעד ארדן: לא פחות חשוב מזה – יש לנו גם חובה לשמור על ביטחונם של אזרחי מדינת ישראל, ככל שעלולה להישקף להם סכנה עקיפה כתוצאה ממותו של אסיר ששבת רעב.

גלעד ארדן: וכמובן, מה שעלול להתפתח ביטחונית לאחר מותו של אסיר כזה – הפרות סדר, אם בתוך בתי-הכלא או ביהודה ושומרון או בכלל ברחבי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי בהתחלה, שלא נתבלבל – האסירים הביטחוניים שובתי הרעב מעוניינים להפוך את שביתת הרעב לכלי שבאמצעותו הם מאיימים על המדינה.

גלעד ארדן: ואני אומר בצורה הכי ברורה: זה לא יקרה, אנחנו לא נאפשר זאת, והחוק הזה יקודם, ויקודם במהירות האפשרית.

גלעד ארדן: הצעת החוק, לטובת חבר הכנסת חנין, אושרה כבר בכנסת הקודמת בקריאה ראשונה.

גלעד ארדן: נכון שהיו אז קשיים, עם סיעת יש עתיד דומני.

גלעד ארדן: ועדת הפנים קיימה כמה דיונים לגביה והביאה למליאה בסופו של דבר את הצעת החוק, בשינויים כאלה ואחרים, לקריאה שנייה ושלישית.

גלעד ארדן: החוק היה אמור לעלות להצבעה בקריאה השנייה והשלישית באותו הלילה שבו נמסרה ההודעה המצערת כל כך על מציאת גופות שלושת הנערים החטופים.

גלעד ארדן: בעקבות כך בוטלו כל ההצבעות והדיונים במליאה באותו יום ולא התאפשר להשלים את ההצבעות על הצעת החוק.

גלעד ארדן: כעת יש לנו אפשרות לעשות את הדבר הנכון, לא לעשות אותו תחת לחץ זמנים, ולהשלים את המלאכה החשובה של חקיקת החוק החשוב הזה, שיש לו השלכות ביטחוניות משמעותיות.

גלעד ארדן: לכן אני מבקש מכם להצביע בעד החלת דין רציפות ולהעביר את ההצעה להמשך הדיונים לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

גלעד ארדן: תודה.

נורית קורן: תודה רבה לשר גלעד ארדן.

נורית קורן: אנחנו נעשה הפסקה עד 19:30.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: עשר דקות הפסקה.

עיסאווי פריג': 20:30 הולך להיות – – –

נורית קורן: לא.

נורית קורן: אחרי 20:30 יהיו הצבעות, אבל את הדיונים אנחנו ממשיכים.

נורית קורן: הצבעות לא יהיו עד 20:30.

נורית קורן: תודה.

בשעה 19: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4) [מס' מ/916; "דברי הכנסת", חוב' ו', עמ' 642; נספחות.

בשעה 19: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מחדש את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף הבא – הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4) – לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: קיבלה פטור מחובת הנחה – ויציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לחוק הוגשו לא מעט הסתייגויות, לכן – לאחר שיושב-ראש ועדת הכספים יציג את החוק, יוכלו לנמק את ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת שלא יהיו באולם בזמן שאקרא להם להציג הסתייגויות ודאי יפסידו את האפשרות להציג את ההסתייגות.

משה גפני: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הכנסת – אני מודה לך גם על ההתחשבות בי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4).

משה גפני: בהצעת החוק שעברה בקריאה ראשונה מוצע לתקן את חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) ולקבוע הוראת שעה חדשה, שלפיה תקציב המדינה לשנים 2015 ו-2016 יהיה תקציב דו-שנתי, שיכלול את הוצאות הממשלה לכל אחת מהשנים האמורות.

משה גפני: כמו כן מוצע להאריך את המועד הקובע לעניין התפזרות הכנסת בשל אי-קבלת חוק התקציב, כך שבמקום שיהיה בתוך 100 ימים מיום כינון הממשלה, יהיה בתוך 175 ימים מיום כינון הממשלה.

משה גפני: אני רוצה להמשיך את מה שאני מבקש להגיד, אבל אני רוצה לעשות הפסקה לרגע ולתאר את מה שכולם יודעים, אבל בכל אופן, שנדע את תמונת המצב.

משה גפני: תמונת המצב היא שהבחירות היו כפי שהיו, כולנו יודעים; לאחר מכן הייתה צריכה להיות הרכבת ממשלה, והממשלה הוקמה.

משה גפני: אחרי זה אנחנו בעצם הגענו כמעט לאמצע שנת התקציב, ואז נשאלה השאלה מה לעשות.

משה גפני: אני צידדתי בעניין הזה של לאשר תקציב ל-2015 בלי לגעת בשום דבר, ולאחר מכן להביא תקציב ל-2016 עם רפורמות וחוק ההסדרים – כל מה שנלווה לעניין הזה.

משה גפני: שר האוצר לא רצה.

משה גפני: שר האוצר אמר לי, הוא אמר, נדמה לי, גם לך, אדוני יושב-ראש הכנסת – הוא רוצה להביא רפורמות שייטיבו עם העם.

משה גפני: בסדר, אנחנו ממתינים בסבלנות לראות.

משה גפני: הוא רוצה להביא רפורמות וחוק הסדרים שיטפל בעניין הדיור, ויטפל בעניין הבנקאות, וכל מה שנלווה לעניין הזה.

משה גפני: הוא איננו קבלן של העברת תקציב.

משה גפני: הוא רוצה – הוא בא, כך הוא אמר – הוא בא לתפקיד הזה לעשות דברים שלא פתרו אותם במשך השנים.

משה גפני: הוא רוצה לפתור אותם.

זהבה גלאון: אבל למה בחוק ההסדרים?

משה גפני: בסדר.

משה גפני: לא חוק ההסדרים, הוא מדבר על רפורמות, הוא אומר – – –

זהבה גלאון: זה היה חוק ההסדרים.

משה גפני: את צודקת, אנחנו נגיע לשם, אנחנו נראה בדיוק מה מגיע, אני לא יודע להגיד לך.

משה גפני: אני יודע משיחות אתו ומשיחות עם אנשיו מה הכוונה שלו – הכוונה טובה, אני לא אומר שלא, אבל אנחנו נראה.

משה גפני: אם יהיו דברים שבאמת יצטרכו לעשות את זה בחקיקה נפרדת, אז אנחנו לא נאפשר שזה יהיה בחוק ההסדרים.

משה גפני: יצטרכו לעשות דברים שכנראה עד היום לא עשינו מפני שהמגמה אצלו לעשות את זה ככה.

משה גפני: אחרת היה צריך להביא את החוק של 2015, את התקציב, ולאחר מכן לעבור לתקציב 2016.

משה גפני: כך בחר שר האוצר.

משה גפני: אפשרנו לו את זה – "אפשרנו", הכוונה רוב חברי הוועדה, רוב קטן, על חודו של קול.

משה גפני: המיעוט שהיה, מיעוט לא מבוטל, התנגד לעניין הזה – אני חייב לציין, לא כפי הנוהל בוועדה שעל-פי רוב מצביעים יחד, אנחנו גם מביאים למליאה דברים – אבל אני מכבד את ההחלטה הזאת, אפילו כמעט אמרתי: לבי היה אתם, אבל לא אמרתי.

משה גפני: לפי דברי ההסבר להצעת החוק שהובאה לקריאה ראשונה, ההצדקה לקביעת תקציב דו-שנתי ולהארכת המועד לאישור חוק התקציב נובעת מנסיבות ייחודיות וחריגות, שנוצרו, בין היתר, בשל כינונה של הממשלה בשלב מאוחר של השנה ובשל העובדה שלא הונח תקציב לשנת 2015 קודם הבחירות.

משה גפני: באשר להארכת המועדים מ-100 ימים ל-175 ימים, מוסבר בדברי ההסבר להצעה שהדבר מוצע כדי לאפשר לממשלה ולכנסת לקיים הליך מקצועי לאישור תקציב המדינה ובשים לב לכך שמוצע להגיש את התקציב כתקציב דו-שנתי.

משה גפני: במהלך דיוני הוועדה בהצעת החוק, ובתיאום עם שר האוצר ועם יושב-ראש הכנסת, הוחלט לשנות את המועדים להנחת הצעת חוק התקציב ולאישורו כך שהיום הקובע לעניין התפזרות הכנסת בשל אי-קבלת חוק התקציב לשנים 2015 ו-2016 יהיה יום ז' בכסלו התשע"ו, 19 בנובמבר 2015.

משה גפני: האמת היא שהסיכום הראשוני היה שזה יהיה ב-20 בנובמבר, אבל מכיוון שזה חל ביום שישי הקדמנו את זה ביום – כלומר, 189 ימים מיום כינון הממשלה.

משה גפני: המועד להנחת הצעת חוק התקציב על שולחן הכנסת על-ידי הממשלה יהיה לא יאוחר מיום ט"ז באלול תשע"ה, 31 באוגוסט 2015, כלומר 109 ימים מיום כינון הממשלה.

משה גפני: אני אמרתי – אדוני יושב-ראש הכנסת, אתה בוודאי בתוך העניין ואתה יודע – אני אמרתי: לא יכול להיות שעל-ידי החלטות ממשלה יגיעו למליאת הכנסת חוק תקציב וחוק הסדרים ורפורמות, ואני לא יודע עוד מה, והכנסת בעצם תצטמצם בדיונים שלה.

משה גפני: לא יכול להיות בשום פנים ואופן.

משה גפני: וההבדל כבר, בתוך נובמבר – אם זה יהיה בתחילת נובמבר או באמצע נובמבר.

משה גפני: אנחנו נעשה כמובן כל מאמץ לאשר את זה קודם, מפני שבאמת, המדינה מתנהלת בלי תקציב, זה דבר שהוא לא טוב, אבל לא יכול להיות שהכנסת לא תשלים את הדיונים באופן מסיבי ורציני, ועד כמה שניתן מעמיק, בכל הדברים שהממשלה תביא.

משה גפני: בנוסף, הממשלה התחייבה במהלך דיוני הוועדה כי הלילה יפורסם תזכיר לתיקון חוק יסודות התקציב שעניינו התאמות ושינויים מתקציב חד-שנתי שעליו מבוססות הוראות חוק יסודות התקציב להוראות המותאמות לתקציב דו-שנתי – ושהונח בפעמים הקודמות שבהן הונחה ההצעה לתקציב דו-שנתי יחד עם הצעת החוק לתקציב דו-שנתי.

משה גפני: אני לא התעקשתי שיעשו את זה בחוק הזה.

משה גפני: קשה להסתדר, שר אוצר חדש, ראש ממשלה ישן – לא הסתדרתי.

משה גפני: בסדר, אז מה שהממשלה ביקשה עשיתי, זה בסדר, אני לא – הוועדה ביקשה להוסיף לתזכיר האמור סעיף – אמרתי את זה בהומור.

זהבה גלאון: ראש ממשלה ישן, שר אוצר חדש, השיטה אותה שיטה.

משה גפני: בהומור, בהומור אמרתי.

זהבה גלאון: ביבי זה נשמע יותר ברור.

משה גפני: אבל בעבר בוועדה התעקשנו על דברים ובסוף הכנסנו אותם.

זהבה גלאון: זה לא מה שהיית פעם.

משה גפני: גם אני משתנה, אבל אני מבטיח לך – לא לאורך זמן.

משה גפני: אני משתנה זמנית, אני חוזר לעצמי.

מרב מיכאלי: זיקית.

מרב מיכאלי: אדוני זיקית.

משה גפני: אוי, התחלת?

משה גפני: לא שמתי לב שהגעת.

מרב מיכאלי: אז הנה שמת לב.

מרב מיכאלי: באמת, מר גפני.

משה גפני: אבל את לא היית בכנסת כשאני נלחמתי נגד אגף התקציבים ושיניתי דברים בחקיקה, לא היית אז.

זהבה גלאון: איפה היה – – –

משה גפני: אני הבטחתי לזהבה גלאון שאני אחזור לעצמי.

איתן כבל: גפני, אבל זה הביא אותך לקואליציה, המלחמה הזו.

משה גפני: לא, אני לא מדבר על אופוזיציה, כשהייתי יושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: אין חוק שנכנס מהממשלה שלא השתנה בתוך הוועדה, אין.

מרב מיכאלי: אז עכשיו אתה אומר שלא בא לך.

מרב מיכאלי: עכשיו בא לך דווקא לעשות מה שרוצים, נכון?

משה גפני: ממש לא אמרתי את זה, ממש לא.

מרב מיכאלי: עכשיו כבר אמרת, את הפאזה הלוחמנית – – –

משה גפני: אני עצוב, אני עצוב בעניין הזה יותר ממך, תאמיני לי.

מרב מיכאלי: איך זה מנחם אותי?

משה גפני: לא מנחם.

משה גפני: מה אני אעשה, מה אני אעשה?

מרב מיכאלי: אני לא רוצה שתהיה עצוב, אני רוצה שתהיה שמח.

זהבה גלאון: ככה זה כשאתה עצוב.

משה גפני: עצוב.

מרב מיכאלי: אני רוצה שתעשה את הדבר שאתה חושב שהוא נכון.

משה גפני: מה נכון?

משה גפני: אני אמרתי שזה נכון?

יולי יואל אדלשטיין: השאלה אם זה יהיה בכל תחום ככה.

משה גפני: לאט-לאט, לאט-לאט.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא בטוח שכשנגיע עוד מעט לגיור אנחנו נהיה באותה דעה.

משה גפני: חברת הכנסת מיכאלי, לאט-לאט, אל תשפטי אותי על חוק אחד.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אדוני, יושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: הוועדה ביקשה להוסיף לתזכיר האמור סעיף שיקבע חובת דיווח של החשבת הכללית לוועדת הכספים על המלצותיה ומסקנותיה לגבי ניהול הוצאות הממשלה כאשר לא יתקבל חוק התקציב לפני תחילתה של שנת הכספים, בשים לב לניסיון והידע בניהול ההוצאות כאמור במהלך שנת הכספים 2013 ו-2015, שנים שבהן ניהל החשב הכללי את התקציב לפי תקציב של 1 חלקי 12 כאמור.

משה גפני: אבקש לציין – ובזה אני מסיים – כי לפי הקבוע כיום בחוק-יסוד: הכנסת וחוק-יסוד: משק המדינה, המועד להנחת חוק התקציב על-ידי הממשלה הוא לא יאוחר מיום 8 ביולי 2015.

משה גפני: על מנת שלא להגיע למועד האמור, שלא נעבור על חוק-היסוד, יש לאשר את הארכת המועדים בהקדם האפשרי, ולכן אבקשכם לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

משה גפני: הוגשו לחוק הזה, אדוני היושב-ראש, הרבה מאוד הסתייגויות – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש 3,000.

משה גפני: כן?

משה גפני: אני מבקש לדחות את ההסתייגויות ולאשר, להצביע בעד הצעת החוק כנוסח הוועדה.

משה גפני: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתקן את עצמי – 705 הסתייגויות, הזמן הכולל הוא 3,575 דקות להנמקת ההסתייגויות; נקווה שנשתכנע קצת יותר מהר.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שתנמק את ההסתייגויות שלה תהיה חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בשלב זה נותנים עד עשר דקות לגברתי לנמק את ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – אילן גילאון, מיכל רוזין, תמר זנדברג ועיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: גם כן, כל אחד וכל אחת עד עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך.

זהבה גלאון: איפה הימים שחבר הכנסת גפני היה יושב-ראש ועדת הכספים – –

יולי יואל אדלשטיין: מזדקנים כולנו.

זהבה גלאון: – – אבל מה-זה יושב-ראש – –

יולי יואל אדלשטיין: מזדקנים אנחנו.

זהבה גלאון: – – מה-זה יודע להוציא את הנשמה גם לגורמי הקואליציה.

זהבה גלאון: איך חולפת תהילת עולם, אדוני היושב-ראש, יושב-ראש ועדת הכספים?

יולי יואל אדלשטיין: "Sic transit gloria mundi".

איתן כבל: איפה הזמן שהוא מילא אולמות?

זהבה גלאון: איפה הזמן שמילאת אולמות, חבר הכנסת גפני?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, לולא זה היה עצוב זה היה מצחיק.

זהבה גלאון: ולצערי, הבדיחה היא על חשבוננו, על חשבון הציבור, חבר הכנסת גפני, כי הרי מה האינטרס הציבורי מחייב?

זהבה גלאון: האינטרס הציבורי מחייב – אני, לשיטתי – להביא את אישור תקציב 2015, לסיים עד סוף השנה, בהליך מהיר, כי אנחנו בכל זאת כבר במחצית השנה.

זהבה גלאון: ולדעתי, היה זמן לתקציב 2016, להביא בנפרד, לעשות את זה באופן מסודר, בתהליך תקין, בתהליך דמוקרטי.

זהבה גלאון: ובין הצעת החוק הזו, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, שאתה קראת, הצעה שהגשת לנו – או הממשלה ליתר דיוק, או הוועדה שהגישה לנו – לבין האינטרס הציבורי אין דבר וחצי דבר, והמטרה שלה היא רק אחת: בואו נעשה את זה מהר.

זהבה גלאון: קוראים לזה הישרדות פוליטית.

זהבה גלאון: ועם כל ההערכה לרפורמות ששר האוצר רוצה להביא, מי שמתחיל ככה את הקריירה הפוליטית שלו, כשר אוצר שלא סופר את הכנסת, חברי חברי הכנסת – טובות זה לא מעיד.

זהבה גלאון: לשר האוצר יש זמן להגיש את הרפורמות שלו בצורה מסודרת.

זהבה גלאון: חבל שככה התחילה הכנסת את העבודה שלה; בעיני זה זלזול באזרחי המדינה, בתפקידה של הכנסת כמפקחת על עבודת הממשלה ובדמותה הדמוקרטית של המדינה.

זהבה גלאון: למה אני אומרת את זה?

זהבה גלאון: כי מה מביאים לנו?

זהבה גלאון: לא לחוד 2015, לא לחוד 2016.

זהבה גלאון: מסביר לנו חבר הכנסת גפני שהאוצר אומר שיש נסיבות חריגות וייחודיות – ככה הם כותבים – ובמקום זה מביאים לנו תקציב דו-שנתי.

זהבה גלאון: שימו לב על מה אנחנו מדברים – אנחנו מדברים על חוק-יסוד שהוא הוראת שעה, ואנחנו בעצם למדים שהממשלה מנסה לקבע את התקציב הדו-שנתי כחוק קבוע.

זהבה גלאון: אנחנו ראינו את זה היום בוועדה; אנחנו התקוממנו, שמענו את נציגי האוצר.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, שממשלה שצריכה להשחית חוקי-יסוד כדי להישאר בשלטון צריכה להסיק את המסקנות הנכונות וללכת הביתה.

זהבה גלאון: באיזו קלות אנחנו משחיתים חוקי-יסוד?

זהבה גלאון: שימו לב מה קורה כאן: מאז הוקמה הממשלה, לפני כחודשיים, היא עסוקה רק בדבר אחד: השחתת החוק ורמיסת הכנסת כדי לשמר את השלטון, או את שלטונו של ראש הממשלה נתניהו.

זהבה גלאון: הממשלה מבקשת להפוך את התקציב הדו-שנתי של 2015 ו-2016 בכלל כאיזה רע הכרחי לחוק קבוע בדלת האחורית וללא דיון ציבורי.

זהבה גלאון: אז מה אומר לנו חבר הכנסת גפני?

זהבה גלאון: הוא מסביר לנו על המועדים, כמה הכנסת, או ועדת הכספים, זקוקה לזמן כדי לדון בסעיפים השונים וברפורמות השונות.

זהבה גלאון: אז מה, המועדים מכסים על הבושה?

זהבה גלאון: אז יש בושה גדולה, חברי חברי הכנסת, והבושה הגדולה היא שמבקשים לקבע את התקציב הזה כתקציב קבוע, את התקציב הדו-שנתי.

זהבה גלאון: והבושה הקטנה היא, נכון, אז אנחנו נדבר על זה קצת יותר זמן, ונדבר על זה גם בפגרה.

זהבה גלאון: זו בושה וזו בושה.

זהבה גלאון: כי תקציב דו-שנתי הוא גם שגוי מבחינה כלכלית, הוא גם פסול מבחינה דמוקרטית.

זהבה גלאון: ואם ראש הממשלה, אני אומרת לכם, ושר האוצר היו באמת מונעים בפעילות שלהם מטובת הציבור ומטובת המשק, ולא מכל מיני שיקולים פוליטיים, הם היו מעבירים את תקציב 2015 מהר – אפשר היה לעשות את זה – ואת התקציבים של השנים הבאות באופן מסודר, על-פי חוק, כדי שיהיה דיון ציבורי אמיתי מה הם סדרי העדיפויות של הממשלה.

זהבה גלאון: אני שואלת אתכם, מה הם סדרי העדיפויות של הממשלה הזאת?

זהבה גלאון: ובמקום זה ראש הממשלה מציג לנו התנהלות כלכלית רעה, קלוקלת, שבוודאי תוביל לתחזיות שגויות, לביצוע כושל, תרמוס את תפקידה של הכנסת כמייצגת את הציבור ומפקחת על עבודת הממשלה.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, ממשלה שצריכה להשחית חוק-יסוד – באיזו קלות אנחנו מנפנפים חוקי-יסוד, איך אנחנו עושים צחוק מהחוק – ממשלה כזאת, שצריכה להשחית חוקי-יסוד באופן הזה, ואחר כך גם להגיש לנו חוק הסדרים – שמעתי שלשר יש רפורמות נורא נורא חשובות.

זהבה גלאון: אני בטוחה, דרך אגב, שבחלקן נתמוך, כי אין לי ספק שהן חשובות, אבל למה צריך לעקוף את הכנסת ולהעביר כל מיני החלטות בצורה חפוזה במסגרת חוק הסדרים?

זהבה גלאון: כבר חשבתי שגמרנו עם הדבר הזה, עם הפארסה הזאת, של החקיקה המזורזת, חסרת האחריות הזאת.

זהבה גלאון: ואני אומרת שוב, גם אם חלק מהרפורמות נכונות, וגם אם אנחנו נתמוך בהן, אנחנו חוזרים ואומרים את זה כל שנה: חוק ההסדרים הוא חוק רע, הוא חוק אנטי-דמוקרטי, וככל שהוא שמן יותר ועמוס רפורמות יותר ככה הוא גרוע יותר.

זהבה גלאון: חלק גדול מאוד מהרפורמות – אני משוכנעת בזה – ששר האוצר מתכוון לקדם הן רפורמות חשובות, אני יודעת על חלקן, אבל, אדוני היושב-ראש, להביא את הרפורמות האלה במסגרת חוק הסדרים זה לתת יד לעקיפה – או, הייתי אומרת, מעקף בוטה – של הכנסת, להפוך את הכנסת לחותמת גומי.

זהבה גלאון: אני רוצה לסיים, אדוני יושב-ראש הכנסת, ולומר: אנחנו מתחייבים, וגם אמרנו את זה לא אחת, לתמוך בכל רפורמה שתועיל למשק.

זהבה גלאון: אנחנו לא ניקח חלק בפארסה הזאת, של חקיקה מזורזת, של חקיקה חסרת אחריות שעושה צחוק מהכנסת ועושה צחוק מהציבור.

זהבה גלאון: ולכן אנחנו נצביע נגד חוק התקציב המובא היום, התקציב הדו-שנתי, ואנחנו נצביע נגד חוק ההסדרים.

זהבה גלאון: אנחנו נדרוש משר האוצר משה כחלון להביא את הרפורמות לדיון משמעותי בכנסת.

זהבה גלאון: נראה לי, אדוני היושב-ראש, שכדאי לבוא בדברים עם שר האוצר ועם יושב-ראש ועדת הכספים; האופן המזורז הזה שרוצים להביא בו את הרפורמות לא יאה ולא לכבודה של הכנסת.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני, עד עשר דקות גם לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, שינוי קטן בסדר המנמקים: אחרי אילן גילאון – אראל מרגלית, מנואל טרכטנברג, מיכל רוזין, תמר זנדברג ועיסאווי פריג'.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה לא היה בהסכמה של הסיעה שלכם?

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שינוי סדר הדוברים לא היה בהסכמה?

תמר זנדברג: לא – – –

מיכל רוזין: – – –

אילן גילאון: אני אוותר על שתי דקות, או שלוש, או חמש.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה – – –

יולי יואל אדלשטיין: תכף נברר את זה.

אילן גילאון: או, הנה, יש גם נציג של הממשלה.

אילן גילאון: אדוני – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני, בבקשה.

אילן גילאון: – – כשאני ראיתי 2009–2014, האמת, חשבתי שאנחנו מדברים על תוכנית חומש בדיעבד, כאילו, לאשר תקציב חמש-שנתי, אבל אחורנית.

אילן גילאון: ואני יכול להאמין גם לרעיון כזה.

אילן גילאון: באמת שלרגע לא זכרתי, אדוני, אם אנחנו מאשרים תקציב כל שנה או כל קדנציה, ואז אמרתי לעצמי, אבל חמש שנים זה יותר מדי לקדנציה אחת.

אילן גילאון: אבל לומר לך את האמת, אם יציעו דבר כזה, תוכנית חומש, אני אאמין.

אילן גילאון: אתה זוכר, אני גם בא ממקום, כמוך, שהיו תוכניות חומש כאלה, ואגיד לך את האמת, זה לא מפריע לי, תוכנית חומש, בניגוד לחברים שאומרים שזה לא דמוקרטי.

אילן גילאון: השאלה המרכזית, מה יועילו עוד הימים האלה שאנחנו רוצים להוסיף, ולמה ללכת לתקציב דו-שנתי, מה זה ישנה, בסופו של דבר, מבחינה מהותית ביסודות התקציב, בחלוקת התקציב, במסגרת האחריות.

אילן גילאון: אתה יודע, אדוני, אני מסתכל על פרשת – קוראים לזה מתווה, סליחה, אני בכלל מציע לקרוא לזה "מתווה התקציב", כי כשאנחנו אומרים "מתווה התקציב" זה כנראה נותן לזה נופך הרבה יותר חשוב ומכובד.

אילן גילאון: ובכלל, בהסחה של הרבה מאוד מילים והרבה מאוד טרמינולוגיה אנחנו יכולים לבלבל את כולם.

אילן גילאון: אני היום, במתווה הגז, אדוני, שמעתי כל כך הרבה מושגים מבלבלים – אתה יודע, יש שם עמלות, ויש שם government take, אתה יודע, יש מושג כזה, ויש שם מאה ואלף ואחד דברים, ובסופו של דבר התשתית היא אותה תשתית קבועה: מעטים מקבלים הרבה, אדוני, ורבים מקבלים מעט.

אילן גילאון: אלה הם יסודות התקציב גם לשנים הבאות ולשנה הבאה.

אילן גילאון: ובקליפת אגוז, אדוני, מתווה הגז הוא המשל לכל החלוקות שאנחנו מדברים עליהן כאן.

אילן גילאון: הייתה פעם ליהודים נטייה לקרוא לילדים שלהם, אדוני, על שמות של רחובות ושל חיות חזקות.

אילן גילאון: נניח, הרצל, שנקרא על שם של רחוב מרכזי בתל-אביב, וגם שם של חיה חזקה, וגם ז'בוטינסקי, לאחר מכן, ואחרים.

אילן גילאון: אני בכלל מציע שמה שיחליף את הדברים האלה זה "תשובה".

אילן גילאון: אני כאן חושב, על-פי הדברים שראש הממשלה אמר לנו, שאם לא תשובה אז אין לנו גז, ובעצם אם לא תשובה אין לנו מדינה ואין לנו קיום, כי אנחנו, אדוני – וואו, חילופי שלטון באמצע.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני.

אילן גילאון: לא לא, זה בסדר, אני רוצה לכבד את הפרידה ממך.

אילן גילאון: לזמן מה.

אראל מרגלית: אני אעשה מוזיקה בינתיים.

אילן גילאון: כי אנחנו, אדוני היושב-ראש – אני מנסה להתאים את הזמנים – – –

אראל מרגלית: – – –

אילן גילאון: תודה, בדיוק, "עמוד האש".

אילן גילאון: אני אומר, עמוד האש הזה – הרי תשובה היה צריך לאכלס את הקיר הזה פה, במקום בנימין זאב הרצל, כי הוא חוזה העתיד של מדינת הגז.

אילן גילאון: בסופו של דבר מדובר, אדוני, בטריליון שקלים, זה 1,000 מיליארד, שזה סכום שאף אחד באופן דמיוני אפילו לא חשב על דבר כזה.

אילן גילאון: אבל מתווה הגז, אדוני היושב-ראש, הוא בקליפת אגוז המשל לכל מה שמתרחש אצלנו: למדינה שמעדיפה למכור את עצמה לכל הממעיט במחיר, למדינה שלא מסוגלת אלא לשלוט על דברים שלא שייכים לה, ומנגד לא מסוגלת לשלוט ולהחזיק בדברים ששייכים לה כחוק.

אילן גילאון: להיות פטריוט במדינת ישראל זה לא אומר לשלוט בשטחים כבושים, זה אומר לשלוט באוצרות הטבע שקיימים עבורנו כדין.

אילן גילאון: אנחנו מתווכחים על המחיר, אבל זאת לא השאלה.

אילן גילאון: במתווה הזה – אגב, "מתווה" אומר כל מי שאין לו דרך, בסופו של דבר – אנחנו מחפשים להתפלש לרגליו של פריץ, לאחוז בשולי מפת שולחנו כדי לזכות בפירורים, מתוך תפיסת עולם שאומרת: תנו לעשירים, כי הם בסופו של דבר מי שיזינו את העניים, או השקופים, כפי שאתה לקרוא להם, אדוני.

אילן גילאון: בסופו של דבר התקציב הוא אותו תקציב, החלוקה היא אותה חלוקה, ומי שרוצה תקציב לשנתיים – וגם לשלוש רצה ראש הממשלה – זה היה כדי להאריך את המנדט לעצמו, לתת לעצמו יותר הישרדות, באמצעות חוק ההסדרים, שכידוע לכולי עלמא, חוק ההסדרים איננו יותר מאשר חוק המסתדרים בבית-הקברות לחוקים חלוקתיים.

אילן גילאון: ואדוני היושב-ראש, אתה יודע, זמירות חדשות, וזמנים חדשים; אנחנו מדברים על חלוקה של יותר ליותר, כי זאת הבעיה המרכזית, ופחות סגידה לעגל ההפרטה, וללכת ולהגביר ולהגדיל את אמת הכנפיים של הביטוח שאנחנו רוצים לקיים במדינה שלנו.

אילן גילאון: כי בסופו של דבר, מהי מדינה אם לא פוליסת ביטוח לאזרחיה מלידה ועד שלא נדע, כפי שנאמר, אדוני, ובהתאם ליכולת של אותה מדינה ובהתאם לתוצר הגולמי הלאומי שלה, אנחנו רוצים לתת את הכיסוי הזה לאזרחים.

אילן גילאון: אבל הדברים האלה לא קורים, והתקציב הזה הוא אותו תקציב שאף אחד לא הפך אותו על הראש.

אילן גילאון: הוא אותו התקציב התוספתי שהיה קודם, בתפיסת עולם של קפיטליזם בולשביקי.

אילן גילאון: רוצים להיות קפיטליסטים?

אילן גילאון: לכו על זה עד הסוף.

אילן גילאון: לכו על זה עד הסוף: אל תשקיעו בשום דבר שאיננו מניב רווח, אדוני השר, אל תשקיעו בשטחים, אל תשקיעו בפרויקטים שלא עונים על אותה תפיסת עולם שלכם שמדינה היא עסק.

אילן גילאון: אני לא חושב שמדינה היא עסק.

אילן גילאון: אתה יודע למה, אדוני?

אילן גילאון: איך אני יודע שמדינה היא לא עסק?

אילן גילאון: משום שאנחנו לא יכולים למכור את המפעל הציוני לתשובה במחיר שהושקע בו.

אילן גילאון: אם תשובה יקנה את הדבר הזה, האמן לי, הוא יעשה מיקח טעות, כי אף אחד לא יקנה את זה במקרה ובמחיר הזה.

אילן גילאון: ולכן, במצב שאנחנו נמצאים, במדינה במכרז, שבה 80% מהתושבים, מהאזרחים, לא מבינים מה מתרחש אתם וה-20% האחרים הם מתווכים, עורכי-דין בלבנת פורן – זה ההסדר אצלנו במדינה.

אילן גילאון: התקציב הבא, לא משנה מה יהיה, חייב ללכת על חלוקה אחרת; על חלוקה שמפרקת את האיסוף הזה של מעטים שחולשים על הכול והרבים שכל הזמן מקבלים פחות ופחות.

אילן גילאון: לכן באמת, אדוני, כשראיתי 2009–2014, אמרתי: הנה, מתווה תקציב לחמש שנים.

אילן גילאון: והייתי מוכן למתווה כזה, אפילו להיערך, חברת הכנסת גלאון, ליותר מ-75 ימים – 100 ימים, 100 ימי חסד; 200 ימים – ובתנאי שהייתי יודע שמישהו רוצה להתעשת ולהפוך את התפיסה הזאת, תפיסת העולם של ראש הממשלה, שהיא תפיסת עולם של רפובליקת בננות – ומה אם לא?

אילן גילאון: – כי מי שאומר, מישהו שהוא גם בעל אוריינטציה לאומנית ולא מבין מהי הלאמה במדינה כזאת ומהי שליטה באוצרות הטבע של מדינה ולמה למדינת ישראל צריכה להיות מניית בכורה, למעשה, אדוני, איננו מבין כלום והוא גם סותר את תפיסתו הבסיסית.

אילן גילאון: ולכן אני אומר לך: א.

אילן גילאון: אם אתם רוצים להיות קפיטליסטים, לכו עד הסוף ותוותרו על כל מה שמיותר; ב.

אילן גילאון: אם אתם רוצים לעשות רפורמות, כפי שעשיתם ברשות השידור אגב, שמציתי האסם ברחו והשאירו את הדברים לקרוס כך, ומטפלים ברשות השידור כאילו הייתה רגל סוכרתית וקוצצים אותה עוד סנטימטר ועוד סנטימטר מדי שבוע, עד שהוא תגווע מעצמה, רשות השידור היא המשל למדינה כולה.

אילן גילאון: למדינה כולה.

אילן גילאון: ולכן, אדוני, אנחנו כמובן לא נצביע בעד – אין בעיה, אין בעיה.

אילן גילאון: בתקופה שלי כבר התחלפו שלושה ראשי ישיבות, אבל אותו ראש ממשלה נשאר כל הזמן, לדאבוני.

אילן גילאון: הייתי מוכן להחליף את היוצרות במקרה הזה.

אילן גילאון: אנחנו, גברתי, כדי שלא תהיי במתח, כמובן לא נצביע בעד, ונצביע נגד המתווה של התקציב.

אילן גילאון: אני רק מבקש מכולם: מהיום, על כל דבר שאתם מדברים עליו, תגידו, תקדימו במילה "מתווה" את העניין.

אילן גילאון: לגבי הנושא של תהליך השלום – מהיום ייקרא "מתווה השלום".

אילן גילאון: חבל שאין לנו דבר כזה.

נורית קורן: תודה רבה.

אילן גילאון: תודה רבה, גברתי.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

אראל מרגלית: זה לא מה שכתוב.

נורית קורן: זה מה ששלחו לנו כרגע.

זהבה גלאון: מרצ הגישה ראשונה את ההסתייגויות – – –

אילן גילאון: מה, אנחנו חמישה.

אראל מרגלית: אתם יודעים, הכדור עגול, זהבה.

זהבה גלאון: – – –

אראל מרגלית: אנחנו נמצאים שם כל הזמן, הגשנו – – –

נורית קורן: חברים, חבל על הוויכוח.

נורית קורן: חברים, חברים, זה הסדר שקיבלתי, חברים.

זהבה גלאון: – – –

נורית קורן: חברים, להירגע.

אראל מרגלית: – – – תדעי את מקומך – – –

זהבה גלאון: – – – אנחנו – – – סליחה – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אראל מרגלית, אני מבקשת לשבת במקום.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

נורית קורן: חברת הכנסת, אני לא רוצה להוציא אותך מהדיון, בבקשה לתת למיכל רוזין לדבר.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: – – –

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

נורית קורן: סליחה, חברת הכנסת זהבה גלאון, אני אקרא אותך לסדר פעם שנייה.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: למיטב ידיעתי, אנחנו עובדים לפי חוקי ותקנוני הכנסת.

מיכל רוזין: הסיעה הגישה הסתייגויות בוועדת הכספים ולכן כל הסיעה מדברת, זה אחר זה.

מיכל רוזין: ולאחר מכן, כמובן, הסיעה הבאה.

אילן גילאון: תגידו תודה שאנו סיעה קטנה – – –

נורית קורן: אני מתנצלת.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: אני מבקשת.

מיכל רוזין: סיעה קטנה אך גדולה.

מיכל רוזין: אני רוצה לספר לכם על דוח מרכז טאוב שבודק את מצב המדינה לשנת 2015, והוא מוכיח את ההרגשה שאנחנו כולנו מרגישים כל פעם שאנחנו באים לדון בתקציב המדינה, איך ממשלות נתניהו מסירות לאט-לאט את האחריות שלהן מהאזרחים והאזרחיות במדינת ישראל.

מיכל רוזין: אנחנו ממשיכים לשלם מסים כרגיל.

מיכל רוזין: מדי פעם מבטיחים לנו שלא יעלו מסים ובכל זאת מעלים מסים, בעיקר מסים עקיפים; לכאורה נאמר "לא מעלים מסים", אבל אנחנו כמובן משלמים יותר מהכסף שלנו, ורוב הכסף הזה אינו חוזר אלינו בשירותים חברתיים.

מיכל רוזין: המצב החברתי, הפערים החברתיים לא מצטמצמים ואנחנו לא יכולים לנוח על זרי הדפנה, ובהרבה מאוד מדדים אנחנו במקומות האחרונים בעולם לעומת המדינות המפותחות: במקום הלפני-אחרון בשוויון ובמיגור העוני, שניים רק למקסיקו; בפערי השכר אנחנו שניים רק לארצות-הברית.

מיכל רוזין: השיפורים – אם כבר היו – במדדים הם כל כך בלתי מספיקים בעליל למדינה שבהחלט יש לה יכולות, גם בהון אנושי, גם בפיתוח, כמו שכל הזמן אומרים לנו: היי-טק וסטרט-אפ ומדינת הסטרט-אפ; ויוקר המחיה רק מאמיר ומכביד על תושבי ישראל, בייחוד העשירונים התחתונים.

מיכל רוזין: על מחירי הדיור שמשתוללים כבר למעלה משבע שנים כבר התנהלו הרבה מאוד דיונים בבית הזה, אבל בעוד שסוגיית מחירי הדיור עוד מדוברת ויש שר אוצר שהכריז שהוא יביא מזור לבעיה הזאת, בינתיים אנחנו רואים, בהחלט, איך כולם נוהרים לקנות דירות מכיוון שהם לא סומכים על הממשלה והם לא בטוחים שהצעדים שננקטים אכן יביאו להקלה בתחום הדיור.

מיכל רוזין: אנחנו רואים, לעומת זאת, שהיכולת של השכבות הנמוכות לשכור דירות – גובה הסיוע הממשלתי לנזקקים במימון שכר-דירה לא הועלה בהתאמה לאורך השנים ובהתאם לעליית מחיר הדיור והוא נשאר נמוך מאוד, נמוך מדי, ובהחלט לא מאפשר קיום למשפחות אשר אינן מקבלות מצד אחד דיור ציבורי, בגלל מצב הדירות, בגלל המחסור בדירות, בגלל התור הארוך לקבל דיור ציבורי, ומצד שני, הסיוע בשכר-דירה הוא כל כך קטן שהוא לא מאפשר חיים בכבוד.

מיכל רוזין: גם בתחום הבריאות ההתנערות הממשלתית מהאזרחים והאזרחיות היא מחרידה, בלשון המעטה.

מיכל רוזין: בעוד מערכת הבריאות הישראלית נמצאת במשבר חריף, אנחנו, האזרחים והאזרחיות, משלמים יותר ויותר מכיסנו באופן ישיר, דרך הביטוחים הפרטיים, נוסף על מס הבריאות שגם כך אנחנו משלמים.

מיכל רוזין: ההוצאה הפרטית על הבריאות גדלה כמעט ב-70% מ-1995 ועד 2011, בעוד ההוצאה הציבורית על הבריאות גדלה רק ב-21%.

מיכל רוזין: ההוצאות הפרטיות בישראל על בריאות הן גבוהות בהרבה מהממוצע במדינות המפותחות האחרות שבהן יש מערכת בריאות ציבורית.

מיכל רוזין: בתחום המזון, שגם עליו דובר לא מעט – ובכנסת האחרונה חוקקנו חוקים כאלה ואחרים בוועדת הכלכלה על מנת להוזיל ולהקל את יוקר המזון, מה שכרגע עדיין לא קרה – המצב לא יותר טוב: ב-2005 מחירי המזון בארץ היו זולים ב-16% מהממוצע ב-OECD, וכבר ב-2011 הם היו יקרים ב-19%.

מיכל רוזין: בשילוב של מחירי הדיור, בשילוב עם מחירי המזון, יוקר המחיה והבריאות, נפגעים בעיקר האזרחים והאזרחיות מהעשירונים התחתונים, שנאלצים לוותר על מוצרי מזון בסיסיים וחיוניים לבריאות כמו פירות וירקות, על מנת להיות מסוגלים לגמור את החודש; קשישים שנאלצים לוותר על תרופות מכיוון שהם צריכים להחליט האם לקחת את התרופה או האם לאכול.

מיכל רוזין: המצב הזה ממשיך להתקיים במדינת ישראל, ואנחנו שותקים.

מיכל רוזין: הדוח מראה לנו גם שההשקעה הציבורית, גם בדיור וגם בבריאות, יורדת, בעוד האי-שוויון, העוני ופערי השכר נותרים מהגבוהים במדינות המפותחות.

מיכל רוזין: זה מצב שהוא בלתי מוסרי, בלתי נסבל, מזיק לכלכלה הישראלית, לחברה הישראלית, ופוגע בנו באופן ישיר.

מיכל רוזין: עכשיו, אנחנו מכירים את ממשלת נתניהו, שתגיע גם בדיונים הקרובים על התקציב ותספר לנו על האיום מאיראן, וגם תטיל עלינו אימה ופחד ממה שקורה ביוון, ותגיד לנו: הנה תראו, איזה מזל, אנחנו שרדנו – אנחנו כבר שומעים את זה מ-2009 – את המשבר העולמי הגדול, והנה, אנחנו כלכלה משגשגת, והכול בזכות אותה כלכלה של ממשלת נתניהו, שהיא כלכלה קפיטליסטית, חזירית, שפוגעת בציבור, עושקת אותו מאוצרותיו, מזכויותיו.

מיכל רוזין: ואז באים ואומרים לנו: תגידו תודה, אנחנו שומרים עליכם, תגידו תודה, יכול היה להיות הרבה יותר גרוע, תגידו תודה שבכלל – אנחנו מצליחים לקיים פה כלכלה משגשגת, ובכל העולם מעריצים אותנו ומכבדים אותנו.

מיכל רוזין: לצערי הרב, אנחנו מתעלמים ומתעלמות כל פעם מחדש מהפערים החברתיים שנוצרים, מאותן שכבות אוכלוסייה שלא מצליחות לגמור את החודש, מ-700,000 – 700,000 אזרחים ואזרחיות ישראלים שקמים בבוקר, הולכים לעבוד ולא מצליחים לגמור את החודש, ולא מצליחים לעבור את קו העוני.

מיכל רוזין: לצערי הרב, אנחנו מדברים על עובדים עניים, לא על אנשים שלא עובדים; לא על אנשים חסרי מוטיבציה או שיש להם סיבה כזאת או אחרת או נתמכים.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על אנשים עובדים.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על אנשים בעלי השכלה, עם תואר ראשון, עם תואר שני, שאינם מוצאים עבודה.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על הרבה מאוד אזרחים ואזרחיות שנפלטים משוק העבודה בגיל יחסית מוקדם, 40, 50.

מיכל רוזין: הם אינם יכולים למצוא את עצמם עוד כחלק משוק העבודה הישראלי.

מיכל רוזין: לצערי הרב, אנחנו ממשיכים להסתכל על הסטרט-אפ, ממשיכים להסתכל על ההיי-טק, על הבועה, שהיא אכן בועה, וטוב שהיא קיימת ויש מי שמרוויח בה יפה, אבל אנחנו צריכים להסתכל על כל המשק הישראלי, אנחנו צריכים להסתכל על כל שכבות האוכלוסייה, אנחנו צריכים להסתכל על נשים, שפעמים רבות הן הנפגעות העיקריות מאבטלה ומשוק תעסוקה שפולט אותן החוצה בגיל מוקדם מדי משוק העבודה.

מיכל רוזין: לצערי הרב, כל הדברים האלה לא מובאים בחשבון כאשר בונים את תקציב המדינה, לא מתייחסים לדברים האלה מספיק, לא דואגים לתקציבים, להכשרה המקצועית, לא דואגים לתקציבים לנשים ערביות, לנשים חרדיות, לציבור החרדי, לעבודה.

מיכל רוזין: אנחנו כל הזמן מדברים על שוויון בנטל, שילכו לצבא, שילכו לעבוד, אבל בעצם כאשר אין הכשרה מתאימה, אין תוכניות להכשרה תעסוקתית מתאימה, אנחנו נמצא עוד ועוד עובדי קבלן במדינת ישראל.

מיכל רוזין: גם ככה המשק הולך ומפריט את עצמו לדעת, במיוחד המעסיקה הגדולה ביותר, שהיא המדינה, ולצערי הרב, אנחנו מוצאים יותר ויותר אנשים במדינת ישראל גם עם שכר לא מספיק, אבל יותר מכך, עם חוסר ביטחון תעסוקתי וחוסר ביטחון סוציאלי.

מיכל רוזין: וצריך לדעת, כשאנחנו מדברים על הדור הבא, כאשר ילד גדל במשפחה שבה אין ביטחון תעסוקתי ואין ביטחון סוציאלי, הדבר משפיע עליו – גם על יכולת ההשכלה שלו, גם על יכולת ההשתכרות שלו בעתיד, אבל גם על נפשו.

מיכל רוזין: אין ספק שילד שגדל בבית שאין, שההורים כורעים תחת הנטל, עובדים שעות רבות ועדיין הם אינם יכולים להרשות לעצמם להרים את הראש, יש לכך מחיר קשה על הילדים, ואנחנו מגדלים פה דור שחש במצוקה, וזה עובר הלאה, לצערי הרב.

מיכל רוזין: ממשלת נתניהו צריכה להתעורר.

מיכל רוזין: ממשלת נתניהו צריכה לחשוב טוב טוב – נבחרו פה שר אוצר וחבריו כדי להביא תקציב חברתי.

מיכל רוזין: אני מקווה מאוד שהתקציב הזה אכן יהיה חברתי, ויעשה שינוי אמיתי מכל השנים של ממשלות נתניהו, כי אם זה יהיה אותו דבר, אותה גברת בשינוי אדרת, נמשיך להידרדר.

מיכל רוזין: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

נורית קורן: בבקשה.

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, תראו, אנחנו מוצאים ומוצאות את עצמנו כאן דנים בנושא שהגיע לראשונה בסמ"ס לחברות וחברי הכנסת של ועדת הכספים, שאני לא אחת מהם, אתמול בשעה 21:00 בערך, 21:30, משהו כזה, והיום דווח לכל חברות וחברי הכנסת שהיום יאושר, או היום יעלה לדיון – עוד לא בטוח שיאושר; בקואליציה הזאת אי-אפשר לדעת מה יקרה – אבל היום יעלה לדיון נושא הארכת המועד של אישור התקציב הדו-שנתי, אחרי שהושגה פריצת דרך עם חלק ממפלגות הקואליציה, במקום תקציב תלת-שנתי תקציב דו-שנתי, ומייד הכנסת דנה בבוקר בוועדה, בערב במליאה, והנושא נשלח לדרכו.

תמר זנדברג: זה אחרי שאתמול במהלך היום היו שמועות שנושא העברת הסמכויות בנושא הגז אמור לבוא היום לדיון והצבעה, אבל משנוכחו שאין רוב הנושא ירד ונדחה.

תמר זנדברג: זה מזכיר לי את הבדיחה על העקרב והצפרדע; אחרי שהצפרדע העבירה את העקרב מצד אחד של הנהר לצד השני, הוא בכל זאת עקץ אותה, ונשאלה השאלה למה.

תמר זנדברג: אז התשובה היא: כי הוא יכול.

תמר זנדברג: הכנסת הזאת עושה לא מה שהיא צריכה, אלא מה שהיא יכולה.

תמר זנדברג: אם ברגע מסוים מתגלה שיש רוב למשהו מסוים, הופ, מעבירים אותו קדימה – ועדה, מליאה, יורד לוועדה, חוזר למליאה.

תמר זנדברג: אם הממשלה – או הקואליציה – חושבת שהיא צריכה לעשות משהו, חושבת להביא אותו אבל אין לה רוב, זה יורד מסדר-היום.

תמר זנדברג: זאת ההתנהלות כאן.

תמר זנדברג: נדמה לי שהיא כבר עברה מזמן את גבולות הסביר, וכל פעם בגלל איזו קוניונקטורה ספציפית – פעם איזה מפלגת אופוזיציה קטנה היא זאת שמצילה את הקואליציה מפאדיחה, פעם איזה מפלגת אופוזיציה יותר גדולה אולי משתכנעת לתמוך, ויש דיבורים קדחתניים, ואם כן, אז מביאים, ואם לא, אז לא.

תמר זנדברג: נדמה לי שזאת הדוגמה אולי באמת המביכה ביותר להיעדר משילות, שרק הכנסת הקודמת טרחה כל כך, ממש בסוף ימיה, להבטיח את הנקודה הזאת.

תמר זנדברג: אני רוצה לחזור שוב אולי לאחד הנושאים – או ל"הנושא" החשוב ביותר שהכנסת והציבור כולו עוסקים בו בימים אלה, וזה מתווה הגז.

תמר זנדברג: הבוקר בוועדת הכלכלה התבררו לנו עוד כמה דברים בנוגע למתווה הגז, שלאט-לאט הולך ונחשף לציבור.

תמר זנדברג: אני רוצה קודם כול לשבח את הוועדה ואת יושב-ראש הוועדה איתן כבל על זה שלקח על עצמו לערוך את אותו שימוע ציבורי שהממשלה הבטיחה לציבור לערוך בוועדת הכלכלה כאן, בכנסת, כדי שכל הקולות יישמעו, ויישמעו כמו שצריך, במועד ובזמן, למרות לוח הזמנים הצפוף.

תמר זנדברג: אז לנו יש עכשיו – הממשלה הקציבה לנו – זה אומר לכנסת ולציבור – שלושה שבועות לאותו מתווה ממשלתי, וזה אחרי שחברות הגז ישבו בישיבות מאוד מאוד צפופות וקדחתניות במשך לא שלושה שבועות, לא שלושה חודשים, אלא שישה חודשים; שישה חודשים של ישיבות צפופות מאוד.

תמר זנדברג: אני פתחתי את הפרוטוקולים של אותו צוות ממשלתי, שהממשלה הכחישה שהוא צוות, ורק אחרי שפתחתי את הפרוטוקולים הבנתי למה הממשלה הכחישה שהוא צוות; היא הכחישה שהוא צוות כי לצוות היה צריך לכתוב פרוטוקולים, ואילו לצוות הזה לא נכתבו פרוטוקולים.

תמר זנדברג: נכתבו סיכומי דיון, שמי שקורא אותם חושב שהוא קורא הודעה לעיתונות ולא סיכום דיון אמיתי ומהותי שבו מחליפים דעות.

תמר זנדברג: אבל גיליתי שם יותר מדי פרטים, ומי אמר מה ומה היו עמדות הגורמים השונים של משרדי הממשלה לא מצאתי שם.

תמר זנדברג: כן מצאתי שם מי היו המשתתפים בדיונים בגיבוש מתווה הגז על-ידי אותו לא-צוות.

תמר זנדברג: ובכן, חברות וחברים, ב-35 מן הדיונים השתתפו חברות האנרגיה.

תמר זנדברג: מנכ"ל "דלק" גדעון תדמור אמר היום, בצורה מאוד נלהבת ולוהטת, בוועדת הכלכלה, ש"דלק" השקיעה המון חודשים בזמן האחרון בקידום מתווה הגז.

תמר זנדברג: נדמה לי שזה אומר הכול, אפשר אולי לסגור כאן את הדיון.

תמר זנדברג: יש לנו חברת אנרגיה שהולכת להרוויח מיליארדים – סליחה, מאות מיליארדים – בשנים הקרובות, והיא השקיעה בקידום מתווה הגז שאמור להיות מתווה ממשלתי, שאמור לשרת אותנו, אזרחיות ואזרחי ישראל.

תמר זנדברג: זאת אמירה שהיא לא פחות ממרעידה את אמות הספים, שלא רעדו לצערי, כי אנחנו כבר התרגלנו שככל הנראה מי שמקדם את מתווה הגז הזה צעד בצעד, בתיאום מאוד מאוד הדוק, הרבה הרבה יותר הדוק ממה שהיינו רוצים לראות כאזרחיות וכאזרחים, זה הממשלה והחברות ביחד.

תמר זנדברג: אבל בדיון הזה גילינו עוד משהו: גילינו את עמדת המשרד להגנת הסביבה.

תמר זנדברג: המשרד להגנת הסביבה לא השתתף בדיונים של אותו לא-צוות, ולכן הוא בא היום לוועדת הכלכלה, ובפעם הראשונה הציג בפנינו את עמדתו.

תמר זנדברג: מסתבר שלמשרד להגנת הסביבה, לדרגים המקצועיים, ליועצת המשפטית, לדרגים שעוסקים בתחום הפיקוח על האנרגיה, יש מה לומר.

תמר זנדברג: והם יוצאים בצורה מאוד מאוד נחרצת, הכי נחרצת שיכול משרד ממשלתי לצאת נגד מתווה ממשלתי.

תמר זנדברג: יש להם אמירה מאוד מאוד נחרצת נגד הקלות ביצוא.

תמר זנדברג: עמדת המשרד להגנת הסביבה, חברות וחברים, היא שאסור להתחיל לייצא ממאגר "תמר" לפני שמאגר "לווייתן" יפותח.

תמר זנדברג: אם העמדה הזאת נשמעת לכם מוכרת, זה מפני שזאת העמדה שהומלצה על-ידי ועדת צמח והתקבלה על-ידי הממשלה בשנתיים האחרונות.

תמר זנדברג: במתווה הנוכחי, שאנחנו עכשיו נמצאים בתקופת השימוע הציבורי עליו, יש הקלה ביצוא, ורוצים לתת לחברות האנרגיה להתחיל לייצא מ"תמר" לפני שיפותח "לווייתן".

תמר זנדברג: אנחנו התרענו על זה הרבה מאוד פעמים, ועכשיו מסתבר שיש משרד ממשלתי לא מבוטל ולא זניח בכלל שמתריע מפני הדבר הזה.

תמר זנדברג: עמדתו לא נשמעה ולא הובאה בחשבון בגיבוש המתווה.

תמר זנדברג: עוד דבר, אולי יותר גרוע, שמשרד הגנת הסביבה מתריע עליו – וגם על זה אנחנו מתריעים בימים האחרונים, ואני רוצה לעדכן אתכם שאני פניתי היום ליועץ המשפטי לממשלה בהקשר הזה: במתווה הגז, חברות וחברים, הממשלה התחייבה על דבר שהיא קוראת לו, בכיבוס לשוני, בפליק-פלאק המילולי המרהיב ביותר שנראה כאן בשנים האחרונות, "יציבות רגולטורית".

תמר זנדברג: מה זה יציבות רגולטורית?

תמר זנדברג: זה אומר שאנחנו – "אנחנו" זה אומר ממשלת ישראל וכנסת ישראל – מתפרקים מרצון מסמכות החקיקה שלנו לעשר השנים הקרובות בנושא הגז.

תמר זנדברג: כלומר, אנחנו מתחייבים עכשיו בשם הדורות הבאים והממשלות הבאות שייבחרו אחרי לפחות שתי מערכות בחירות קדימה, בין שיהיו המשך של ממשלות הימין שראינו עד עכשיו ובין שיהיו ממשלות שמאל, ובין שיהיו ממשלות ימין בהרכב אחר, או כל הרכב שלא יהיה כאן שהציבור יבחר – אנחנו מתחייבים בשמו, מעכשיו, לא לעשות שינוי חקיקה בנושא הגז עשר שנים קדימה.

תמר זנדברג: רק על זה הבית הזה היה צריך לבעור.

תמר זנדברג: שלא לדבר על שאלת החוקיות – האם הדבר הזה בכלל חוקי.

תמר זנדברג: ואני בנושא הזה פניתי היום ליועץ המשפטי לממשלה, ששתיקתו מהדהדת בכל נושא מתווה הגז, מא' ועד ת'.

תמר זנדברג: אבל אנחנו, כאנשי ונשות ציבור, איך אנחנו מסכימים לקבל על עצמנו בכזאת חדווה התפרקות מהסמכות המרכזית שלנו?

תמר זנדברג: איך אנחנו יודעים שאנחנו לא נרצה להוביל שינוי בחקיקה במדיניות שלנו עשר שנים קדימה?

תמר זנדברג: באיזו זכות אנחנו לוקחים על עצמנו את ההתחייבות הזו, אולי בשמנו בעתיד ואולי בשם אחרות ואחרים שיחליפו אותנו?

תמר זנדברג: וזה מבלי לדבר על נושאים שדובר בהם רבות בשבועות האחרונים, שזה המחיר הגבוה מדי והעובדה שהמונופול לא מפורק, והעובדה שרק עליה קיימנו כאן בשבוע שעבר דיון, בהצעה להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הסכנה המוחשית והמיידית לדמוקרטיה שבהפקדת כוח כלכלי כל כך עצום ורב בידי מונופול פרטי.

תמר זנדברג: אז נדמה לי – אנחנו כבר מתקרבים לסוף השנה, אנחנו היום עוד מעט נצביע על כך שתקציב 2015 יאושר בנובמבר 2015.

תמר זנדברג: גם אם נשים את זה רגע בצד, אין נושא כלכלי חשוב יותר, שיקבע לא רק את גורל תקציב המדינה לשנה ולשנתיים הבאות אלא לעשורים הקרובים, מאשר מתווה הגז.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי לקרוא לדחות מכול וכול את המתווה הזה; להתחיל דיון ציבורי מההתחלה, ושלא יגידו לנו שמהר מהר צריך להספיק, מפני שבמסגרת המתווה הזה כבר ניתנה דחייה בפיתוח "לווייתן" לעוד שנתיים.

תמר זנדברג: בשנתיים האלה אפשר היה לקיים דיון באמת מעמיק ואמיתי, שגם היה מזרים את הגז יותר מהר וגם בצורה יותר הוגנת וצודקת לאזרחי ישראל.

תמר זנדברג: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

נורית קורן: ואחריו – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

נורית קורן: בבקשה.

אראל מרגלית: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נקראים היום לאשר מתווה של תקציב במדינת ישראל כאשר המשק כולו זועק.

אראל מרגלית: עיקר הביקורת פה עד עכשיו הייתה על תקציב דו-שנתי או לא תקציב דו-שנתי.

אראל מרגלית: אבל הנושא של תקציב דו-שנתי הוא הנושא השני.

אראל מרגלית: הנושא הראשון, כבוד השר, זה שהמשק מתנהל – ב-2015, לפי המתווה שאתם הנחתם – הוא הולך להתנהל עד נובמבר ללא תקציב לשנת התקציב שאותה אנחנו רוצים לאשר בסוף השנה, כלומר שתקציב המדינה לשנת 2015 יאושר כאשר נותר חודש אחד בלבד לממש את המדיניות שאתם רוצים לקבוע מהי.

אראל מרגלית: ובעצם אנחנו הצענו לכם מתווה אחר.

אראל מרגלית: אנחנו באנו ואמרנו לכם את הדבר הבא: אתם רוצים להביא רפורמות?

אראל מרגלית: אתם רוצים להביא מדיניות?

אראל מרגלית: בסדר גמור, על חלק מהדברים נסכים, על חלק מהדברים נתווכח, אבל את המשק ואת מדינת ישראל תשחררו בתקציב אמיתי, ולא ב-1 חלקי 12, ותעבירו תקציב בתוך 30 יום.

אראל מרגלית: אתה בזמנך אמרת את זה, חבר הכנסת זחאלקה, יחד אתי, ואנחנו אמרנו את זה מלכתחילה.

אראל מרגלית: עכשיו, למה?

אראל מרגלית: כי בעצם מה קורה כשיש 1 חלקי 12?

אראל מרגלית: כשיש 1 חלקי 12, רק אותם ארגונים שמתוקצבים בבסיס התקציב ושאפשר לקחת את השנה הקודמת ולעשות את התחשיב של 1 חלקי 12, מקבלים את הכסף.

אראל מרגלית: אבל הרבה מאוד ארגונים שמקבלים את זה כל שנה בהחלטה מחודשת, כמו תנועות-הנוער; כמו ארגונים חקלאיים שצריכים לקבל את המחקר והפיתוח לפרויקטים חדשים; כמו פרויקטים תעשייתיים שצריכים לקבל אישור כל פעם מחדש על-ידי מרכז ההשקעות או על-ידי גורמים אחרים; כמו המו"פ – המחקר והפיתוח – של חברות טכנולוגיה שנמצאות בחממות על-פני כל מדינת ישראל ומחכות שהמדען הראשי ייתן להן הפעם על-פי התקנות שאושרו באותה שנה; כמו תלמידים בבתי-ספר שמקבלים תקציבים מיוחדים, כי המדינה מתקצבת אותם בהרבה מאוד משכונות המצוקה, כולל פה בירושלים, בשליש ממה שהיא מתקצבת במרכז הארץ, אז הם מקבלים מעמותות מיוחדות שמקבלות את התקציב שלהן כל פעם מחדש ולא בבסיס התקציב.

אראל מרגלית: ואז במקום כמו קטמון ח' או ט' בירושלים, תלמיד מקבל 3,300 שקל לשנה מהעירייה ומהמדינה, וברמת-השרון הוא מקבל 9,900 שקל.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: כי התקציב המיוחד, שלא המדינה שמה אלא אותה עמותה שהמדינה אמרה שהיא תאשר לה את התקציב לאותה שנה, לא מגיע.

אראל מרגלית: כי זה רק 1 חלקי 12.

אראל מרגלית: וכך המשק כולו – בעיקר בדרום, בצפון, במגזר הערבי, במגזר הדרוזי, באותן שכבות שהן יותר מוחלשות, באותם מקומות שצריכים לקבל תקציב מיוחד – נמצא בטייס אוטומטי.

אראל מרגלית: מי מקבל את התקציבים לא על-פי 1 חלקי 12?

אראל מרגלית: כמובן, מערכת הביטחון.

אראל מרגלית: מערכת הביטחון בעצם מתנהלת לפי התקציב שהיה אמור להיות מאושר, ולא נדבר על המספרים עצמם.

אראל מרגלית: או מערכות גדולות אחרות מתנהלות עם כוח, והמערכות הקטנות יותר, המערכות שתלויות באיזה סדר עדיפות, באיזו תשומת לב, באיזה פוקוס כדי לתת להם את האפשרות לפעול, מתנהלות על 1 חלקי 12.

אראל מרגלית: זה הדבר הראשון.

אראל מרגלית: הדבר השני – אנחנו רק בנובמבר מתעתדים לאשר תקציב ל-2015, כשנשאר חודש אחד בלבד.

אראל מרגלית: ועכשיו הנושא הזה, של התקציב הדו-שנתי.

אראל מרגלית: רבותי, אמרו את זה חברים בוועדה, אמר את זה חברי חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, אמרו את זה חברים אחרים וחברות אחרות; מדינת ישראל בשנים האחרונות מתנהלת דה-פקטו בגלל הנושא של תקציב דו-שנתי שהיה פעם אחת, ובגלל הנושא של בחירות, כמעט כל השנים בתקציבים שהם לא תקציב עדכני לאותה שנה, שהכנסת באה ומאשרת.

אראל מרגלית: כמעט כל שנה, זה מה שקורה.

אראל מרגלית: ועכשיו מה שביקשו מאתנו, וראינו שהכניסו בהערות לאישור התקציב הנוכחי, שהממשלה מבקשת לעצמה את החירות לבוא בתוך שישה חודשים מתחילת שנת 2016 ולהגיד אם ב-2016 היא גם כן רוצה להעביר תקציב דו-שנתי.

אראל מרגלית: היא רוצה לשמור לעצמה את החופש הזה.

אראל מרגלית: ואני שואל, תגידו, מה, אתם עושים פה צחוק?

אראל מרגלית: אתם רוצים תקציב דו-שנתי, תגידו שאתם רוצים לעבור למערכת של תקציב דו-שנתי.

אראל מרגלית: אתם רוצים לחזור לתקציב חד-שנתי כמו שכנסת ישראל החליטה, אז תחזרו לחוק-היסוד ותעבירו כל שנה תקציב בצורה אחראית ובצורה מסודרת, וכשאתם שמים על שולחנה של הכנסת תקציב, אתם נותנים לה זמן להגיב, ואתם נותנים למערכת לעבוד, בין יש בינינו הסכמות ובין שיש בינינו חילוקי דעות, שעליהם אנחנו קובעים את הזמן שאנחנו מנהלים.

אראל מרגלית: ועכשיו, איפה נמצא המשק, כבוד השר?

אראל מרגלית: איפה הוא נמצא?

אראל מרגלית: אני אגיד לכם איפה הוא נמצא ברמה הכלכלית.

אראל מרגלית: ככה.

אראל מרגלית: בשנת 2014 – ואנחנו מתנהלים באותה צורה ב-2015 – עשרות-אלפי עסקים קטנים ובינוניים ומפעלים נסגרים ברחבי מדינת ישראל – יום ביומו.

אראל מרגלית: אנשים נפלטים לרחוב, הביורוקרטיה, חוסר המימון, חוסר תשומת הלב של המערכות הפיננסיות, כולל הבנקים, לאותם גורמים עסקיים שפועלים ברחבי מדינת ישראל – מייבשים את הכלכלה הישראלית.

אראל מרגלית: ואין פה יד מכוונת, וההשקעות הפרטיות החדשות במשק הישראלי ירדו לשפל שלא ידענו כדוגמתו.

אראל מרגלית: המשק הישראלי בהובלה שלכם נמצא דה-פקטו במיתון, בצמיחה של 1.9%, שזה קצב צמיחת האוכלוסייה.

אראל מרגלית: ולמה?

אראל מרגלית: מה, יש מיתון בעולם?

אראל מרגלית: לא.

אראל מרגלית: העולם משגשג, העולם צומח, חוץ ממדינה אחת או שתיים.

אראל מרגלית: אבל מדינת ישראל לא מביאה אמירה, לא לעולם הטכנולוגי, לא לעולם התעשייתי, לא לעולם של הגליל והנגב, לא לעולם של המגזר הערבי, לא למגזר החרדי.

אראל מרגלית: רבותי, הייתה לנו בכנסת הקודמת השדולה לתעסוקת חרדים.

אראל מרגלית: היו מאות – אלפים – של חבר'ה חרדים שרצו להיכנס למעגל העבודה.

אראל מרגלית: אתם תקצבתם אותם ב-50 מיליון שקל במרכז ההשקעות – 25 מיליון למגזר הערבי, 25 מיליון למגזר החרדי.

אראל מרגלית: וכך נוצר תור, שעל כל משרה – על כל משרה בעולם החרדי, על כל משרה – יש עשרה קופצים.

אראל מרגלית: ואומרים שהם לא רוצים להיכנס לשוק העבודה?

אראל מרגלית: הם מתים להיכנס לשוק העבודה, אבל צריכים לתקצב את אותם סעיפים שאפשרו לתת סטיפנדיה לחברה שרוצה לקלוט חרדית או חרדי.

אראל מרגלית: ובמקום זה מה הממשלה עושה?

אראל מרגלית: היא תקצבה את זה ב-25 מיליון שקל במרכז ההשקעות וייבשה את כל התוכנית – ייבשה אותה לגמרי.

אראל מרגלית: אותו הדבר במגזר הערבי.

אראל מרגלית: במגזר הערבי יש תוכנית שנותנת 3,700 שקל לקליטה של כל עובד ערבי בחברת "באבקום", בחברות אחרות שהביאו את התוכנית הזאת.

אראל מרגלית: היא תוקצבה, והגיעו עובדים.

אראל מרגלית: יש המון עובדים, יש הרבה יותר.

אראל מרגלית: מעולם לא היו כל כך הרבה אנשים צעירים, משכילים, נחמדים, במגזר הערבי בצפון ובמשולש ובמקומות אחרים שרוצים להשתלב כמו שיש בימינו.

אראל מרגלית: אבל בשביל זה הם צריכים עזרה מהמדינה, כי המגזר הפרטי לבד לא יכול לממן את כל הדבר הזה בעצמו.

אראל מרגלית: הם צריכים סדר עדיפויות, שבו אנחנו אומרים שצעירים ערבים רוצים ויכולים להיכנס לשוק העבודה.

אראל מרגלית: מה המדינה עושה?

אראל מרגלית: ב-1 חלקי 12 היא בעצם לוקחת את התוכנית של תעסוקת ערבים ותעסוקת חרדים ומייבשת אותה לגמרי, ולא נותנת למגזר הפרטי לעבוד יחד עם המגזר הציבורי ולקלוט עובדים חדשים.

אראל מרגלית: ועכשיו אנחנו מגיעים למונופולים.

אראל מרגלית: מדברים על מונופול הגז, אבל אני רוצה לדבר אתכם על עוד כמה מונופולים.

אראל מרגלית: המונופולים במדינת ישראל הם הגורם המרכזי ליוקר המחיה במגזר הצרכני, שאין לו שליטה, בין שזה בשביל משקאות, שמשלמים פי-שלושה או פי-ארבעה מאשר באירופה או בארצות-ברית, בין שזה למזון, בין שזה מוצצים לתינוקות, בין שזה בקניונים, חנויות קטנות שנותנים להן הסכמים שהם פי-שלושה ופי-ארבעה מלחנויות הגדולות, והמסחר במדינת ישראל מרקיע שחקים, כי גם פה יש שני מונופולים, שהם בתחום הקניונים, ששולטים בשוק המסחר הישראלי.

אראל מרגלית: ובמקום שהממשלה הזאת תבוא ותדרוש שקיפות במונופלים, ופירוק המונופולים בצורה מושכלת, הממשלה הזאת נותנת היום כוח למונופול אחד, מונופול הגז, באופן שהוא חסר תקדים ובלתי מתקבל על הדעת, והיא מגיעה להסכם – לוקחת למעשה בערך 6 דולר ליחידת גז, כאשר – בדיוק היום התעשיינים שלחו לי את המספרים מאירופה ומארצות-הברית – באירופה המספרים היום הם 3.25 דולר ליחידת גז, ובארצות-הברית זה בערך 3.5.

אראל מרגלית: ופה מסכימים על מחירים שהם פי-שניים – שוב – מהמחירים באירופה ובארצות-הברית, המדינות שאליהן אנחנו מייצאים.

אראל מרגלית: רבותי, ממשלה שלא מסוגלת להתמודד עם מונופולים של מוצצים לתינוקות לא תהיה מסוגלת להתמודד עם מונופולים של אנרגיה למשק התעשייה והאנרגיה והצרכנים במדינת ישראל.

אראל מרגלית: ואנחנו אומרים לכם את הדבר הבא: אתם רוצים לעבוד אתנו ולעשות רפורמות, תבואו ותעשו רפורמות, אבל אל תכניסו את המשק הישראלי כבן-ערובה לחוסר החלטה, לחוסר מדיניות, ול-1 חלקי 12, שזה משול לטייס אוטומטי, וזה אנשים שלא מנהלים תקציב, לא מנהלים סדרי עדיפויות, לא מנהלים מדינה ולא מובילים מדינה.

אראל מרגלית: הגיע הזמן להחליף אתכם ואת הממשלה הרעה שאתם חלק ממנה ואת התקציב שאתם מייצגים.

אראל מרגלית: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, מי שקורא את הכותרת של הסוגיה שעומדת לפנינו עלול להשלות את עצמו ולחשוב שמדובר במשהו טכני.

מנואל טרכטנברג: הרי זה הארכה, הוראת שעה, תיקון מס' 4, וכו' וכו'.

מנואל טרכטנברג: אבל מה שעומד לפנינו, רבותי, זה לא פחות מאשר הפיכת חצר חוקתית על אחת מאושיות השלטון של כל מדינה דמוקרטית, וזה העברת תקציב שנתי, כל שנה ושנה, תקציב שמובא לכנסת, לפרלמנט, ומאושר.

מנואל טרכטנברג: ראש הממשלה, בשבועות האחרונים, ובפרט בימים האחרונים, מרבה לדבר על יוון, על מה שמתרחש שם, ולטעון שהנה, כן, כמה שאנחנו בסדר, כמה שאנחנו מצליחים, כמה שאנחנו לא חשופים לחוליים של יוון.

מנואל טרכטנברג: רבותי, מה שקורה עם התקציב, או יותר נכון עם חוסר התקציב, במדינת ישראל, זה יוון.

מנואל טרכטנברג: מכיוון שכאשר מדינה, ברגל גסה, מפֵרה את החוקים שלה עצמה, ובפרט חוק-יסוד, כגון החוק שמכריח אותנו להעביר מדי שנה תקציב, אז, חלילה, הגורל שלנו עלול להיות כגורלה של יוון.

מנואל טרכטנברג: באים וטוענים שהתקציב הדו-שנתי הפעם זה אילוץ, כי אנחנו באמצע השנה, ומה, נעשה שני תקציבים, מה פתאום וכו' וכו'.

מנואל טרכטנברג: רבותי, זה תירוץ קלוש ולא עובר מסך.

מנואל טרכטנברג: כל יום שעובר, כל שבוע שעובר ללא תקציב מדינה מאושר, זה נזק קודם כול לתפקוד של הממשלה, לתפקוד של כל גוף, כל עמותה, כל ארגון שקשור בצורה זו או אחרת לתקציב המדינה במדינת ישראל – יש ברוך השם רבים כאלה – כל יום שעובר ללא תקציב מאושר, פירושו שהציבור לא יכול להשמיע את דברו באשר לייעוד של הכספים שלו עצמו, של כספי משלמי המסים, ועל כן זה לא עניין של מה בכך.

מנואל טרכטנברג: טוען שר האוצר – את יכולה לעשות קצת סדר פה?

נורית קורן: סליחה, חברים, אפשר קצת שקט במליאה?

נורית קורן: סליחה.

איתן כבל: דוד, ביקשו שקט במוקטעה, זה מפריע.

נורית קורן: סליחה, קצת יותר שקט.

מנואל טרכטנברג: טוען שר האוצר שהוא צריך את החודשים הנוספים כדי לחולל ולהביא לכנסת רפורמות גדולות.

מנואל טרכטנברג: אכן כך, ולכן תקציב 2016, יביא אותו במועד מאוחר יותר.

מנואל טרכטנברג: אבל מה זה קשור לתקציב 2015, שאותו אפשר להביא בתוך 30 יום, בתוך 45 יום, ולהעביר אותו כאן?

מנואל טרכטנברג: רבותי, במהלך שבע השנים האחרונות, מאז 2009, כל פעם היה כאן תקציב דו-שנתי, אלא שמלבד פעם אחת התקציב הדו-שנתי היה בדיעבד, לאמור בתוך השנה התקציבית חוקק תקציב לאותה שנה.

מנואל טרכטנברג: וזו מדינת ישראל הנאורה, זאת שרוצה לבדל את עצמה מיוון.

מנואל טרכטנברג: אבל הפעם אנחנו מרחיקים לכת ומגדילים לעשות, והפעם בצורה תקדימית נסיים שנה, מלבד החודש האחרון, ללא תקציב מאושר.

מנואל טרכטנברג: כלומר, 2015 – את השנה הזאת אפשר למחוק מלוח הפעולה של הכנסת באשר לחקיקת תקציב – לא יהיה, יהיה רק בדיעבד.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אין אח ורע בעולם כולו, חוץ ממדינה אחת, בחריין, לתקציב דו-שנתי.

מנואל טרכטנברג: אין דבר כזה, לא קיים.

מנואל טרכטנברג: מעת לעת יש פה ושם מדינות שנקלעות למצבים מאוד מביכים, וזה קרה גם בארצות-הברית, שכמה חודשים לא היה תקציב מאושר, אבל זו תקלה ולא שיטה.

מנואל טרכטנברג: אצלנו זה הפך לשיטה.

מנואל טרכטנברג: רבותי, זה לא רק שאין מדינה שלא מתנהגת כך, אין ארגון רציני, אין פירמה בעולם שמתנהלת ללא תקציב או בתקציב בדיעבד.

מנואל טרכטנברג: אם קורה דבר כזה, אז יפשטו את הרגל.

אראל מרגלית: יש, אבל היא פושטת רגל.

מנואל טרכטנברג: מה זאת אומרת, אתה ניגש לעסקים כשאין לך מושג מה אתה הולך לעשות בשנה העוקבת?

מנואל טרכטנברג: אז המצאנו את השיטה הזאת, זו המצאה גרועה, צריך להוריד אותה מסדר-היום.

מנואל טרכטנברג: אנחנו לא באים פה בהתרסה כלפי הממשלה.

מנואל טרכטנברג: היה והממשלה תחליט להביא תקציב ל-2015 בתוך 30 יום, אנחנו האופוזיציה נשתף פעולה, ואז יביא שר האוצר את הרפורמות שהוא כל כך רוצה בתקציב 2016.

מנואל טרכטנברג: יש שמתבלבלים בין תכנון רב-שנתי לבין תקצוב רב-שנתי.

מנואל טרכטנברג: אני כמובן בעד תכנון רב-שנתי.

מנואל טרכטנברג: כשהייתי עד לאחרונה ראש הוות"ת, הנהגתי תוכנית רב-שנתית, ואכן עד היום היא פועלת, ופועלת נכון.

מנואל טרכטנברג: מה זה שייך לתקציב דו-שנתי או רב-שנתי?

מנואל טרכטנברג: מערכת הביטחון חייבת להתנהל על-פי תוכנית רב-שנתית, תר"ש, אבל עדיין התקציב חייב להיות חד-שנתי, כי הרי בכל שנה הציבור צריך להשמיע מה הן ההעדפות שלו, על-פי איזה קריטריונים צריך להוציא את הכספים, מי ייהנה יותר ומי פחות, האם השנה נקדיש יותר לרווחה, לחינוך, לביטחון.

מנואל טרכטנברג: אין שום כלי ממשלי שהוא שווה-ערך לתקציב מבחינת ההיקף, מבחינת החשיבות שלו, ולא פלא שבכל העולם ממשלות נופלות אם לא מאשרים תקציב.

מנואל טרכטנברג: אולי תעשה קצת סדר?

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בנט, השר בנט – הוא לא שומע.

יצחק וקנין: רבותי, זה מפריע לדובר.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלי כהן.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך.

יצחק וקנין: רבותי השרים, נא לשבת.

מנואל טרכטנברג: אוקיי.

מנואל טרכטנברג: היום בישיבת ועדת הכספים, שאישרה את הדבר הזה, אפשר היה לחוש את המבוכה של היושב-ראש, חבר הכנסת משה גפני, שיודע היטב שמה שעבר כיום זה לא לרוחו, מכיוון שזה סותר נורמות בסיסיות של כל דמוקרטיה – אדוני היושב-ראש גם ישב שם – אבל מה לעשות, זה הכוח הדורסני של הקואליציה, שהכריח גם אותו להצביע בעד המתווה הזה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לבקש מהשרים: רבותי, אל תיתנו יד להחלטת ממשלה שכזאת.

מנואל טרכטנברג: אפשר להעביר את תקציב 2015 בנפרד.

מנואל טרכטנברג: אל תיתנו יד לקבע את הדבר הזה שנקרא תקציב דו-שנתי, שכמעט הפך לתקציב תלת-שנתי.

מנואל טרכטנברג: אני רואה שאתה – – –

חיים כץ: – – – 2015 נגמרה.

מנואל טרכטנברג: אתה צודק לחלוטין.

מנואל טרכטנברג: השר כץ, אתה צודק לחלוטין, זה עוד ממחיש את הגיחוך של הדבר הזה.

מנואל טרכטנברג: אנחנו קוראים תקציב דו-שנתי, על מה?

מנואל טרכטנברג: על תקציב בדיעבד?

מנואל טרכטנברג: איפה יש ממשלה בעולם, איפה יש מדינה בעולם שעוברת שנה תמימה ללא תקציב?

מנואל טרכטנברג: אתה תגיד לי.

מנואל טרכטנברג: איפה תמצא דבר כזה?

מנואל טרכטנברג: לא קיים.

אראל מרגלית: יוון.

אראל מרגלית: יוון.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לקוות שהכנסת לא תיתן יד לדבר הזה, ושאנחנו נראה בסופו של דבר שהשכל הישר גובר ושיובא לכאן תקציב ל-2015 ותקציב נפרד ל-2016.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: לרשותך 15 דקות.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, לכאורה יש פה רק עניין טכני.

מיקי רוזנטל: בסך הכול מה מבקשת הממשלה?

מיקי רוזנטל: לשנות את חוק – – –

שרון גל: – – –

מיקי רוזנטל: כן, אתם רוצים להתחרט?

שרון גל: וואו.

מיקי רוזנטל: אתה רוצה להקשיב עד הסוף?

מיקי רוזנטל: תקשיב.

שרון גל: – – –

מיקי רוזנטל: כל מילה.

מיקי רוזנטל: נכון.

מיקי רוזנטל: נכון.

מיקי רוזנטל: ובכן, אנחנו לכאורה מדברים על עניין טכני.

מיקי רוזנטל: מה זה משנה, יהיה תקציב דו-שנתי, תקציב חד-שנתי, תקציב ל-2015, תקציב ל-2016 – – –

יצחק וקנין: רבותי, מייד אחרי הדובר מיקי רוזנטל, חבר הכנסת רוזנטל, נקיים את ההצבעות על כל החוקים שנדונו ולא יכולנו להצביע עליהם בגלל ההסדר שהיה.

יצחק וקנין: אם כן, מייד אחרי כן נקיים את ההצבעות.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: ובכן, מה שקורה פה הוא תהליך מהותי, נוראי, שפוגע במהות הדמוקרטיה, בלב-לבה.

מיקי רוזנטל: הטכני הופך להיות מהותי, והתוצאה היא שבעצם לממשלת ישראל כבר אין שנים, שנים, מדיניות.

מיקי רוזנטל: וגם לפקידות, שהייתה לה פעם דעה ומדיניות – דרסתם אותה.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להקריא לכם את מה שאמרו בכירי האוצר על הרעיון שהיה פה בשנת 2014 לעניין אישור הארכת התקציב מ-45 ימים ל-100 ימים.

מיקי רוזנטל: משרד האוצר הביע את ההתנגדות הנחרצת שלו להארכה, שהיום אתם מתבקשים לא רק להאריך אותה, אלא להכפיל אותה, וטען שהממשלה ממשיכה לפעול ללא אישור התקציב בכנסת, וכך אמר היועץ המשפטי של האוצר, עורך-דין יואל בריס: ההארכה של המועד לאישור התקציב משמעה שהממשלה ממשיכה לפעול שלא על-פי אישור הכנסת בתקציב המדינה, וזה דבר שאנחנו באוצר רואים בו, אדוני, פגיעה חמורה במשילות.

מיקי רוזנטל: ועוד אמר נציג האוצר: הממשלה מצד עצמה לא יכולה לקבוע תוכניות וסדרי עדיפויות בפעולותיה ובהוצאה התקציבית בלי לקבל את אישור הכנסת.

מיקי רוזנטל: זו ליבת המשילות בעינינו.

מיקי רוזנטל: לכן במאזן הזה קבעה המחוקקת 45 ימים.

מיקי רוזנטל: 100 הימים שהיו בפעמיים הקודמות הם בנסיבות מאוד חריגות, והם קשורים בסופו של דבר גם למעבר הדו-שנתי.

מיקי רוזנטל: האוצר, הדרג המקצועי באוצר, שהתנגד – היום הוא מתקפל בפני הדרג הפוליטי.

מיקי רוזנטל: והמשמעות היא שהדרג המקצועי נדרס, והכנסת נדרסת, והממשלה מנסה בצעד אחר צעד לנגוס בדמוקרטיה הישראלית ולקבוע נורמות חדשות פסולות לחלוטין שפוגעות בעיקר בכלכלה הישראלית.

מיקי רוזנטל: ואותן נורמות של דריסת הדרג המקצועי חלות כמובן גם על מתווה הגז, שם אנחנו רואים איך הפקידים מתייצבים בוועדה אחרי דיונים חשאיים שנערכו בכל מיני מקומות עלומים, בהשפעה מאגית של "נובל אנרג'י" ותשובה, ובאים פקידים, לכאורה מקצועיים, וטוענים טענות מופרכות, הכול כדי להגן על הדרג הפוליטי.

מיקי רוזנטל: וזאת המשמעות של רמיסת כל נורמה ציבורית, שגם הדרג המקצועי באוצר, שבעבר התנגד לתקציב דו-שנתי באופן נחרץ, שהתנגד לנושא הזה של 1 חלקי 12, חוזר בו היום מעמדותיו העקרוניות שנאמרו בריש גלי רק לפני זמן כל כך קצר.

מיקי רוזנטל: ומה המשמעות הזאת של 1 חלקי 12?

מיקי רוזנטל: מי שמנהל את מדינת ישראל זה לא הממשלה, וזה לא הכנסת, אלא החשבת באוצר.

מיקי רוזנטל: היא קובעת מה יהיה, מי יינתן לו יותר, מי יהיה בוועדת חריגים, מי יחיה, מי ימות, את מי יתקצבו, את מי אולי לא, איזו עמותה תיסגר, איזה מפעל ימשיך – זאת המשמעות של 1 חלקי 12.

מיקי רוזנטל: במדינת ישראל בשנים האחרונות התקציבים הדו-שנתיים האלה פגעו בכלכלה הישראלית בצורה מז'ורית.

מיקי רוזנטל: אבל הכי גרוע, שבסופו של דבר לממשלה אין מדיניות.

מיקי רוזנטל: מה רוצה ממשלת ישראל להביא לכנסת ישראל ולציבור הישראלי כבשורה?

מיקי רוזנטל: האם ראש הממשלה החליט שנעשה סוף-סוף מהפכה במערכת החינוך?

מיקי רוזנטל: האם נצמצם את מספר התלמידים בכיתות?

מיקי רוזנטל: האם נמנף מחדש את מעמדו של המורה?

מיקי רוזנטל: האם נעשה רפורמה משמעותית במערכת החינוך שלנו?

מיקי רוזנטל: האם ראש הממשלה והממשלה הזאת יתקצבו אולי את משרד הרווחה סוף-סוף באופן ראוי, ונצמצם את העוני במדינת ישראל כמו שראוי היה לעשות, בתקציבים משמעותיים?

מיקי רוזנטל: מי מחליט על זה?

מיקי רוזנטל: מתי מחליטים על זה?

מיקי רוזנטל: איפה מחליטים על זה?

מיקי רוזנטל: בטח לא בכנסת ישראל, כי ממנה ממשלת ישראל מנסה להסתיר כל הזמן את מה שהיא עושה ומתכוונת, ומסתבר שאפילו לא בממשלת ישראל, כי במשך שנה שלמה, עד נובמבר לפי המתווה הזה, מדינת ישראל תתנהל בלי תקציב.

מיקי רוזנטל: אדוני, אתה מוכן לעזור לי קצת?

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: אדוני השר בגין, חבר הכנסת בגין והשר גלנט, אנא מכם, שבו במקומותיכם, זה מפריע לדיון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוברט אילטוב ואדוני השר, זה מפריע לדיון.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: עכשיו, מילא אני אומר את זה ואני נגוע בשיקולים פוליטיים, אבל אף אחד לא יחשוד שהחשבת הכללית באוצר מיכל עבאדי נגועה בשיקולים פוליטיים.

מיקי רוזנטל: ומה היא אמרה במהלך דיון בוועדת הכספים רק לפני כשנה?

מיקי רוזנטל: צריך להבין שהסכנה בניהול ב-1 חלקי 12, שאנחנו, בשיקול הדעת שלנו, נחליט לתקצב משהו, וכשתבוא הממשלה היא תחליט שאין לזה מקום בתקציב.

מיקי רוזנטל: ואז, או שאנחנו מלכדנו את הממשלה והיא חייבת לשלם את מה שאנחנו התחייבנו עליו, או שאין מקור תקציבי לשלם את זה, וזה מעבר על חוק יסודות התקציב.

מיקי רוזנטל: המשמעות היא שהממשלה לא שולטת, הכנסת לא מפקחת, ובעיקר, בעיקר הציבור, שלא מבין מאיפה זה בא לו כל פעם, הולך ומתנתק.

מיקי רוזנטל: הממשלה הזאת הולכת ומתנתקת מהציבור, התקציב הזה הוא בלתי רלוונטי לחיי הציבור, והציבור מאס בפוליטיקה ובפוליטיקאים, כי כל דקה ממשלה שבכנסת הקודמת מאשרת תקציב, משנה אותו בכנסת הנוכחית; ממשלה שמאשרת חוק-יסוד בכנסת הקודמת, משנה אותו בהוראת שעה בחוק הזה.

מיקי רוזנטל: זה זלזול מוחלט בדמוקרטיה הישראלית; זה זלזול מוחלט בכל נורמה שלטונית; זה זלזול מוחלט בציבוריות הישראלית, בכנסת ישראל ובכל עיקרון דמוקרטי.

מיקי רוזנטל: ואם אתם חושבים שזה אקראי, שזה קרה ככה בגלל הבחירות, שנקלעו למצב הזה, ובכן, היו ויש אופציות אחרות נוספות סבירות הרבה יותר.

מיקי רוזנטל: הממשלה הייתה צריכה לאשר כבר עכשיו, היה לה תקציב מוכן שהיא אישרה בכנסת הקודמת.

מיקי רוזנטל: הוא לא היה טוב, הוא לא היה מושלם, אבל לפחות היה תקציב שמישהו חשב עליו, ולא החשבת הכללית היא שמנהלת את המדינה במשך שנה, ואז להעביר את התקציב הזה לשנת 2015, ולהיכנס לדיונים רציניים לקראת התקציב של 2016.

מיקי רוזנטל: אבל ראש הממשלה הזה פוחד.

מיקי רוזנטל: הוא פוחד מהפוליטיקה, הוא פוחד מזה שהקואליציה שלו לא תהיה מסוגלת להעביר תקציבים, והוא ניסה בכלל לגרור אותנו לתקציב תלת-שנתי, לא רק דו-שנתי, שהוא חסר שחר, וכאמור, אין שום מדינה בעולם חוץ מבחריין שיש לה תקציב דו-שנתי.

מיקי רוזנטל: זאת המצאה ישראלית-בחריינית.

מיקי רוזנטל: אלא שבבחריין יש דיקטטורה, ובמדינת ישראל עדיין יש שאריות של דמוקרטיה, וזה נכון שהשאריות האלה הולכות ונמוגות מחיינו, והיום תשובה יותר חשוב מכנסת ישראל, ו"נובל אנרג'י" מנהלת את מדיניות החוץ של מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: והעתיד שלנו לא קשור לתקציב הזה שאתם רוצים להביא לכנסת ישראל, העתיד שלנו קשור לגז שגזלתם מהציבור הישראלי.

מיקי רוזנטל: זאת ההחלטה הכי חשובה, הרבה יותר חשובה מהתקציב, והיא התקבלה אי-שם במחשכים, בלי פרוטוקולים, בלי שאנחנו יודעים את השיקולים.

מיקי רוזנטל: כל יום שעובר אנחנו מגלים עוד שקר ועוד כזב ועוד מרמה, ועוד נתון לא נכון שמסרתם, והכול הכול הכול כי אתם עובדים אצל הטייקונים, לא עובדים אצל עם ישראל.

מיקי רוזנטל: רק אצל הטייקונים אתם עובדים, רק אותם אתם משרתים.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה יש לו טייקון שמממן לו עיתון, ובתשובה נותנים לתשובה מאגרי גז בלי תחרות.

מיקי רוזנטל: הציבור הישראלי מצולק מהמונופולים, שילם על זה מחיר נוראי עד היום.

מיקי רוזנטל: אנחנו משלמים על המזון שלנו הרבה יותר מדי, על השירותים הבנקאיים שלנו יותר מדי, ועל הרבה מאוד דברים.

מיקי רוזנטל: אבל אלה היו שגיאות של התחלת המדינה, היום אנחנו מבינים את המשמעות של המונופולים.

מיקי רוזנטל: ומדינת ישראל, בעידודו של ראש הממשלה מקימה במו-ידיה מונופול הכי דורסני שהיה פה אי-פעם.

מיקי רוזנטל: אי-פעם.

מיקי רוזנטל: והרמאויות האלה הקטנות, שהיום יושב נציג משרד האנרגיה בוועדת הכלכלה ואומר: תראו, אם לא ניתן לתשובה את מה שהוא רוצה, אז לא יהיו פה חברות שיקדחו פה גז.

מיקי רוזנטל: ואז, באותה נשימה, אחרי שתי דקות, הוא אומר: אנחנו אבל מעודדים תחרות.

מיקי רוזנטל: הרי יהיו חברות שייתנו עכשיו את המאגרים הקטנים, את "כריש" ואת "תנין".

מיקי רוזנטל: אז אנחנו שואלים אותו: תגיד, אמרת לפני דקה שאף חברה – אם נשנה את הרגולציה וניקח לתשובה או ל"נובל אנרג'י" שיעברו רק למאגר אחד, או ל"תמר" או ל"לווייתן", לא יבואו חברות להשקיע.

מיקי רוזנטל: אז איך זה יכול להיות שהחברות האלה יבואו להשקיע במאגרים קטנים הרבה יותר, שהתפוקה שלהם הרבה יותר קטנה, והכסף שהם יעניקו, הגז שלהם שווה הרבה פחות?

מיקי רוזנטל: וזה רק שקר אחד, וזה ממשיך בשקר המחירים, ובשקר הכאילו-תחרות שתהיה פה.

מיקי רוזנטל: ולא תהיה פה תחרות.

מיקי רוזנטל: אמר את זה היום בוועדה באופן חד-משמעי הממונה על ההגבלים העסקיים, שהתפטר, לצערי, כי הוא היחידי מכל הפקידים שנשאר לו מעט כבוד מקצועי.

מיקי רוזנטל: כל היתר פשוט קיפלו את הזנב, הורידו את הראש, ומצייצים את דף המסרים שאפילו לא ראש הממשלה נתן להם, תשובה נתן להם.

מיקי רוזנטל: לא היה כדבר הזה במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: כשההון חובר לשלטון, הציבור משלם את המחיר.

מיקי רוזנטל: ההשפעה הדרמטית של בעלי האינטרסים על ההחלטה הכי דרמטית למשק הישראלי בעשור הקרוב, היא כל כך מרובה, אז אני חושב איך שרי הממשלה שלנו, הגיבורים והאמיצים, יעמדו בפני הלחצים בעת שהם מכינים את התקציב.

מיקי רוזנטל: ברור שהדרג המקצועי נכנע, ברור שהדרג הפוליטי אין לו יותר מה להגיד, וברור שראש הממשלה הוא בובה שנשלטת על-ידי בעל הון ובעלי אינטרסים, וזה עצוב מאוד.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם, אנחנו עוברים להצבעה על החוקים שנדונו.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך, חברת הכנסת זהבה גלאון, אני אאפשר לך, אבל אני מבקש, כל חברי הכנסת, תפסו את מקומותיהם.

יצחק וקנין: לפתוח את המיקרופון לזהבה גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: אני חייבת לומר שאני לא זוכרת – יכול להיות שהזיכרון שלי כבר לא מה שהיה פעם – שמפסיקים דיון באמצע, דיון על תקציב – זאת לא סוגיה קלת ערך – ועושים הצבעות שלא הספקנו להצביע.

זהבה גלאון: ומה היה קורה, אדוני, לו היינו מסיימים את הדיון על התקציב ועושים מרתון של כל ההצבעות?

זהבה גלאון: איזו התנהלות של כנסת זאת?

זהבה גלאון: איזה זלזול בכנסת.

יצחק וקנין: תודה, תודה.

יצחק וקנין: תאפשרו לי, תאמינו לי, אני די ותיק פה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני חושב שהדבר הזה היה מוסכם על כולנו.

יצחק וקנין: כולם ידעו את ההסדר.

יצחק וקנין: אנחנו כיבדנו גם את חברינו המוסלמים, שהיו באפטאר שלהם, ולכן הסיכום היה שב-20:30 אנחנו חוזרים להצבעות ומפסיקים את הדיון.

יצחק וקנין: זאת ההסכמה שהייתה, אני לא יודע למה את מעלה את זה בכלל.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: (קריאה ראשונה)

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק סליקה אלקטרונית של שיקים, התשע"ה–2015 – רבותי, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 98 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סליקה אלקטרונית של שיקים, התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: 98 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: (קריאה ראשונה)

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים.

יצחק וקנין: הצעת חוק מס ערך מוסף (הוראת שעה), התשע"ה–2015 – קריאה ראשונה, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 93 נגד – אין נמנעים – 3 ההצעה להעביר את הצעת חוק מס ערך מוסף (הוראת שעה), התשע"ה–2015, לוועדת הכספים נתקבלה.

יצחק וקנין: 93 בעד, אין מתנגדים, שלושה נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: (קריאה ראשונה)

יצחק וקנין: הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 5) (תעשייה עתירת ידע – הוראת שעה), התשע"ה–2015 – קריאה ראשונה, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 96 נגד – אין נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 5) (תעשייה עתירת ידע – הוראת שעה), התשע"ה–2015, לוועדת הכספים נתקבלה.

יצחק וקנין: 96 בעד, אין מתנגדים, שני נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: (קריאה ראשונה)

יצחק וקנין: הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 24 – הוראת שעה) (העדפת תוצרת הארץ במכרזי מערכת הביטחון והמשרד לביטחון הפנים), התשע"ה–2015, של חברי הכנסת שלי יחימוביץ, מרדכי יוגב ומשה גפני וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 87 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 24 – הוראת שעה) (העדפת תוצרת הארץ במכרזי מערכת הביטחון והמשרד לביטחון הפנים), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 87 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: רבותי, הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48) (מניעת נזקי שביתת רעב), התשע"ד–2014, מ/870.

יצחק וקנין: ההודעה נמסרה ביום 15 ביוני 2015.

יצחק וקנין: רבותי, מי שבעד הוא בעד הודעת הממשלה.

יצחק וקנין: מי שנגד מתנגד להחיל דין רציפות.

יצחק וקנין: רבותי, מדובר פה על דין רציפות.

יצחק וקנין: מי בעד? מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד הודעת הממשלה – 53 נגד – 50 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48) (מניעת נזקי שביתת רעב), התשע"ד–2014, נתקבלה.

יצחק וקנין: 53 בעד, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הוחלט להחיל דין רציפות על הודעת הממשלה.

יצחק וקנין: ההצעה תועבר לוועדת הפנים להמשך הכנתה.

יצחק וקנין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו חוזרים לדיון שבו היינו:

יצחק וקנין: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), קריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: ממשיכים בסדר הדוברים.

יצחק וקנין: הדובר הבא – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: רבותי, כל דובר עשר דקות.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי כנסת – חברי, יש יותר מדי אנשים, והרעש הוא לכל כיוון.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, מי שאין לו מה לעשות באולם ורק עומד ומדבר, אנא מכם, תצאו לשתות כוס קפה.

עיסאווי פריג': הבוקר ב-10:00 התקיים בוועדת הכספים דיון על החלת התקציב הדו-שנתי.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה – עם האוכל בא התיאבון – רצה תקציב תלת-שנתי, כל שלוש שנים.

עיסאווי פריג': אמר: אני אבקש שלוש כדי לקבל שתיים.

עיסאווי פריג': אז הזמני הפך להיות קבוע, אז למה שלא לעשות את זה עוד יותר?

עיסאווי פריג': יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני, התקשר אתמול ב-21:00 – המזכירה, כמובן – וזימן את כל חברי ועדת הכספים לדיון בהול.

עיסאווי פריג': לבוא, יש דיון ב-10:00 בהחלת התקציב הדו-שנתי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני ישב מלא באי-נעימות.

עיסאווי פריג': רק היה חסר שיגיד, אבל הוא הסגיר את עצמו, מה לעשות – אילצו אותי לקיים את הדיון.

עיסאווי פריג': ואכן, חברים, התקיים דיון היום, להשלמת ההסתייגויות בחוק.

עיסאווי פריג': החל ב-2009 עד היום הממשלה הזאת, בראשות בנימין נתניהו, ממשיכה לשבור שיאים.

עיסאווי פריג': בחברה נורמלית ובמשטר דמוקרטי התקציב מתקיים פעם ב-12 חודש, לשנה.

עיסאווי פריג': אבל מאחר שאני הקיסר ואני הכול יכול, העדר ירוץ אחרי.

עיסאווי פריג': מ-2009 עד היום התקציב הפך להיות דו-שנתי.

עיסאווי פריג': ויש לנו מזל עכשיו שהתלת-שנתי לא בא בחשבון.

עיסאווי פריג': שר האוצר לרגע התעשת ואמר: לא.

עיסאווי פריג': זה, לכאן, בל יעבור.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, חברים: אנחנו, כאן, אמורים להוות דוגמה לכל אזרחי המדינה באשר הם, ופי כמה וכמה ברגע שעורכים תקציב.

עיסאווי פריג': מה יגידו בעלי החברות וכל מי שאמור להגיש תקציב למוסדות המדינה אם אנחנו נגיד לו: אתה צריך להגיש תקציב, הלכה למעשה, רטרואקטיבית לתשעה חודשים?

עיסאווי פריג': אם אנחנו מתנהגים בצורה כזו, אם כל הכלים הנורמליים, הכלים הניהוליים, נשברים האחד אחרי השני בכל ממשלות בנימין נתניהו, לאן אנחנו הולכים?

עיסאווי פריג': חברי הכנסת, הכי קל ללחוץ על הכפתור, להרים את היד.

עיסאווי פריג': הכול מטעמי חירום.

עיסאווי פריג': אם אני אחזור אתכם מ-2009 עד היום לסיבות של תקציב דו-שנתי, אתם תראו שכל הסיבות שהיו מ-2009 עד היום, הכותרת אחידה: מצב חירום.

עיסאווי פריג': מצב חירום שהפך להיות בשגרה הוא העילה של ראש הממשלה להביא מכל הבא ליד, לרמוס ולזרוק את כל החוקים וחוקי-היסוד במשטר שאמור להיות דמוקרטי, להשליך אותם בצורה שמבזה את הבית הזה.

עיסאווי פריג': מ-2009, עם כל מבצעי המלחמה וכל העילות לתקציב דו-שנתי – אפילו אני מייצר אותן אם יש צורך – ואנחנו כחברי כנסת אמורים להגיד: כן, אדוני הקיסר.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם: עד מתי אפשר להמשיך בביזיון הזה?

עיסאווי פריג': עד מתי?

עיסאווי פריג': אני למדתי שתקציב עושים ל-12 חודש.

עיסאווי פריג': תהליך הלמידה המזורז שעברתי בכנסת הזו בצל הממשלה שאני רואה הוא בלתי הגיוני.

עיסאווי פריג': תקציב לאחור לתשעה חודשים וקדימה ל-24 חודש כביכול, וזה עובר בקלילות כזו?

עיסאווי פריג': לאן הגענו, חברים?

עיסאווי פריג': אנחנו חוזרים על הדיון הזה כל תקציב וכל תקציב.

עיסאווי פריג': הרי ראש הממשלה יודע שלא יצליח להעביר תקציב בפעם השנייה, אז הוא אומר: רציתי שלוש שנים כדי להיות בשקט.

עיסאווי פריג': הוא יודע שלא יעביר את זה, הוא יודע שאין לו.

עיסאווי פריג': הוא לא יכול לסבן את כל חברי הקואליציה וחברי הכנסת כל הזמן, אז הוא אומר: בוא ננוח מהם, מדרישותיהם.

עיסאווי פריג': אז, חברים, ההצבעה שלנו על התקציב הדו-שנתי המוצע היום, המתכון, זה נרשם לנו.

עיסאווי פריג': איך אמרתי – איפה יושב-ראש ועדת הכספים?

עיסאווי פריג': זה לא בריא וזה לא מכובד לרזומה שלכם שאנחנו בקלילות כזו נותנים יד לזה.

עיסאווי פריג': עכשיו, חברת הכנסת אורלי אבקסיס שאלה שאלה בוועדת הכספים, שאלה פשוטה: התקציב התנהל בתשעה חודשים על בסיס 1 חלקי 12.

עיסאווי פריג': בסיס 1 חלקי 12.

עיסאווי פריג': אני שואל, והיא שאלה: מה הבסיס שעל-פיו חולק 1 ל-12?

עיסאווי פריג': האם זה תקציב 2014 או תקציב אחר?

עיסאווי פריג': מה התקציב?

עיסאווי פריג': ולזה לא הייתה להם תשובה.

עיסאווי פריג': מה עם המיליארדים של עודף התקציב שנוצרו מאז, מתחילת השנה עד היום?

עיסאווי פריג': לאן הכסף הזה הולך?

עיסאווי פריג': למה אין שקיפות?

עיסאווי פריג': למה שלטון ההסתרה וחוסר השקיפות נמשך?

עיסאווי פריג': ביקשנו לדעת מה העודף שהתהווה במהלך 2015 – איפה זה מוסתר?

עיסאווי פריג': למי זה מיועד?

עיסאווי פריג': האם זה מחיר החיבור הקואליציוני שאנחנו רואים או שעתידים להמשיך לראות?

עיסאווי פריג': מה אתם מסתירים?

עיסאווי פריג': מה אתם מסתירים?

עיסאווי פריג': הרי שר הכלכלה, הרב אריה דרעי, הלך על הססמה "שקיפות".

עיסאווי פריג': שקיפות.

עיסאווי פריג': שקיפות.

עיסאווי פריג': זה מה שאנחנו רוצים.

עיסאווי פריג': מפיך אני לוקח את הדברים.

עיסאווי פריג': השקיפות טובה לפני הבחירות, והשקיפות עכשיו לא קיימת?

עיסאווי פריג': כאילו הייתה.

עיסאווי פריג': עשרות – – –

קארין אלהרר: – – –

עיסאווי פריג': יותר מ-10 מיליארד שקל עודף – אני אוריד את הקול?

מאיר כהן: – – –

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': טוב.

עיסאווי פריג': אני מסיים עוד דקה וחצי.

עיסאווי פריג': אז תנוח, זה בסדר.

עיסאווי פריג': מה, מה לעשות.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': לא, באמת.

עיסאווי פריג': אני מנסה לחשוב, יעני, עד לאן אפשר להמשיך.

עיסאווי פריג': הביזיון, אין לו גבול בצל הממשלה הזו.

עיסאווי פריג': אין לו גבול.

עיסאווי פריג': ביזיון רודף ביזיון.

עיסאווי פריג': אני מסתכל עליו מכל כיוון ולא מצליח להגיע למסקנות.

עיסאווי פריג': נשאלה שאלה פשוטה בוועדת הכספים היום: לאן כל העודף הולך?

עיסאווי פריג': מה העודף הזה עושה בתקציב?

עיסאווי פריג': אף אחד לא רצה לתת תשובה.

עיסאווי פריג': זה עודף למקרה חירום.

עיסאווי פריג': וזה מחזיר אותי למה שמתנהל היום בסוגיית הגז.

עיסאווי פריג': הגז וכל תהליך קבלת ההחלטה שהייתה במתווה הגז ובאוצר הזה שנתגלה, כדי להסתיר ולהעביר ולשכנע אני חייב להשתמש במנגנון הביטחון.

עיסאווי פריג': הגז מהווה יתרון גיאו-פוליטי, הגז נמצא במצב – חיים למדינה.

עיסאווי פריג': אז בוא נסתיר את זה.

עיסאווי פריג': בוא נסתיר את כל תהליך קבלת ההחלטות.

עיסאווי פריג': בוא נעבור מאינטרס כלכלי לאינטרס ביטחוני, שיהיה לי איך לשחק אותה עם החברים.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עיסאווי פריג': חברים, אני מסיים ואומר: התהליך ושרשרת החוקים שהממשלה הזו מביאה, האחד אחרי השני, לא מוסיפים כבוד לבית הזה, ואני קורא לחברים להתנגד לזה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פריג', על הדברים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת דב חנין, וחבר הכנסת גטאס – אחריו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בדרך כלל הייתה לנו ביקורת חריפה מאוד על התקציבים שהונחו כאן, במיוחד בעידן נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: התנגדנו, הצבענו נגדם.

ג'מאל זחאלקה: והיום באים ומוסיפים לכל החטאים של התקציבים הקודמים שני חטאים נוספים.

ג'מאל זחאלקה: החטא הראשון הוא התקציב הדו-שנתי, שהוא צעד אנטי-דמוקרטי בעליל.

ג'מאל זחאלקה: אם מביאים בחשבון את הנטייה הרווחת בעשור האחרון, בשנים האחרונות, של הממשלה, בטיפול בתקציב של ממשלה שמעשירה את העשירים, מרוששת את העניים – של ניאו-ליברליזם, של קפיטליזם דורסני.

ג'מאל זחאלקה: כאשר מביאים תקציב דו-שנתי במצב כזה נוטלים מהנבחרים, שמלאכתם העיקרית היא לחוקק ולפקח ולאשר תקציב, את האפשרות לעקוב, לבקר ולנסות, לפחות לכאורה, לתקן מעוּותים וליישר מצבים קשים – לנסות, לא תמיד בהצלחה, בדרך כלל בלי הצלחה, אבל לפחות יש תהליך שבו נוצרות בעיות, ויש אפשרות פעם בשנה לנסות לתקן את המעוות.

ג'מאל זחאלקה: כאן, בתקציב דו-שנתי, אי-אפשר לעשת זאת אלא פעם ב-24 חודשים.

ג'מאל זחאלקה: זה בהחלט מצב שבו עסק קטן שעומד בסכנת סגירה, אין לו אפשרות ואין לנו כמחוקקים את האפשרות לנסות לעשות שינויים שיעזרו לו.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר לעשות משהו במלחמה או לעשות איזשהו שינוי במאבק בעוני.

ג'מאל זחאלקה: פשוט לתקן עניינים בענייני חינוך, בכל העניינים הקשורים לאזרחים ולרווחתם ולחייהם ולאפשרות הקיום שלהם.

ג'מאל זחאלקה: תקציב דו-שנתי הוא דבר לא נכון; דבר שעוזר אולי לממשלה לעשות מה שהיא רוצה, אבל, בשפת הרחוב, דופק את האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: ולממשלה לא אכפת.

ג'מאל זחאלקה: פשוט זה קל לה יותר.

ג'מאל זחאלקה: ולפעמים מה שקל לממשלה הוא מאוד מאוד מאוד קשה לאזרחים, ובמיוחד לאזרחים שאינם מיוחסים, אזרחים קשי יום.

ג'מאל זחאלקה: אבל לא רק על החטא הזה אנחנו באים כאן להתווכח, לבקר ולהתנגד, אלא על חטא הרבה יותר גדול, בהצעה כביכול קטנה, צנועה – זה לא התקציב גופא אלא איזו הצעה – לאפשר לכנסת זמן יותר ארוך לדיון.

ג'מאל זחאלקה: איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: עבודה בעיניים, דמגוגיה למתחילים.

ג'מאל זחאלקה: איזו עזות מצח, איזה זלזול באינטליגנציה של אנשים.

ג'מאל זחאלקה: קח יותר זמן לדון, כמה שאתה רוצה – בינתיים אנחנו נעשה מה שאנחנו רוצים.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, הזמן הזה, כביכול, של דיון יותר ארוך, בעצם נותן לממשלה לעשות מה שהיא רוצה בזמן הזה.

ג'מאל זחאלקה: דברו כמה שאתם רוצים – אנחנו נעשה מה שאנחנו רוצים.

ג'מאל זחאלקה: זה המסר של הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: ובעצם הממשלה מכניסה אותנו למנהרת זמן: נשב, נתדיין, בנובמבר, בסוף השנה, מה יהיה התקציב של אפריל בשנת 2015.

ג'מאל זחאלקה: ובינואר – אפריל, ככה בחרתי באופן אקראי, אפריל אחרי הבחירות; בוא נגיד, עד הבחירות לא הייתה ברירה, אבל עכשיו יש ברירה.

ג'מאל זחאלקה: זה לא מצב של חוסר ברירה, של אין-מוצא.

ג'מאל זחאלקה: החוק לא מחייב דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: החוק מאפשר לממשלה, אילו רצתה, לקבל הצעה שאני הצעתי, וכל האופוזיציה תמכה בה, והיא לעשות תקציב נפרד ל-2015, שיעבור כאן בכנסת בהסכמתנו בתהליך מזורז – בהסכמתנו לתהליך, לא לתקציב – בתהליך מזורז, שייגמר בקיץ, בתוך חודש.

ג'מאל זחאלקה: אפשר לעשות את זה גם היום, דרך אגב.

ג'מאל זחאלקה: ובתקציב הזה אפשר, איך אומרים, לתקן חלק מהעיוותים.

ג'מאל זחאלקה: ותקציב 2016 יידון בזמנו.

ג'מאל זחאלקה: מה יותר קל?

ג'מאל זחאלקה: מה יותר פשוט?

ג'מאל זחאלקה: אז למה הממשלה התעקשה לא לקבל את הדבר שעל-פניו הוא המובן מאליו?

ג'מאל זחאלקה: שתי סיבות היו לממשלה: 1.

ג'מאל זחאלקה: לקבע את המצב של תקציב דו-שנתי.

ג'מאל זחאלקה: אומרים שזה לא תקציב דו-שנתי, זה שני תקציבים שהוצמדו יחד.

ג'מאל זחאלקה: הרי הממשלה כל הזמן רצתה תקציב דו-שנתי, ואמרו אפילו תלת-שנתי.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב, כפי שהסברתי קודם – אסור לתת לממשלה לעשות את זה.

ג'מאל זחאלקה: אבל הם הצמידו אותם יחד כדי לקבע את המצב שבפעם הבאה ובעתיד יהיה תקציב דו-שנתי.

ג'מאל זחאלקה: הסיבה השנייה היא לערוך קיצוץ בתקציב.

ג'מאל זחאלקה: מה שקורה בפועל, מעבר לדיבורים, מעבר לוויכוחים כביכול טכניים, יש קיצוץ משמעותי.

ג'מאל זחאלקה: מה הקיצוץ?

ג'מאל זחאלקה: הקיצוץ הוא ש-1 חלקי 12, לפי תקציב 2014, הוא אוטומטית הקיצוץ הראשון, הוא 2.6%, שזה הגידול באוכלוסייה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אתה נותן אותו תקציב לאוכלוסייה גדולה יותר.

ג'מאל זחאלקה: זה קיצוץ.

ג'מאל זחאלקה: יש גם האינפלציה, אפילו קטנה.

ג'מאל זחאלקה: אז גם זה קיצוץ נוסף.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו עוברים את ה-3%.

ג'מאל זחאלקה: ויש תקציב הצמיחה, כאילו ההשקעות החדשות שצריך לעשות בכל מיני מערכות הן קיצוץ שעובר את ה-5%-4%, קיצוץ משמעותי ביותר.

ג'מאל זחאלקה: והקיצוץ הזה לא פוגע בעשירים, לא פוגע בשכבות החזקות; הוא פוגע בעניים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לפעמים היינו מרעישים עולמות.

ג'מאל זחאלקה: מדובר במיליארדים שהיו צריכים לעבור לחינוך, לעבור למלחמה בעוני, לרווחה, וזה עובר בשקט דרך החלון של התקציב הדו-שנתי, וקביעת תקציב 2015 בסוף השנה בנובמבר שנה זו.

ג'מאל זחאלקה: הרבה דברים הבנתי; אני לא הבנתי איך הממשלה הזאת הצליחה לעשות הרבה דברים שלא חשבנו שהיא תצליח לעשות, אבל להפוך את השנה שהיא תתחיל בנובמבר, שנת התקציב מתחילה בנובמבר, ומנובמבר אנחנו קובעים את התקציבים של החודשים שעברו – דבר כזה, רק הקוסם נתניהו וממשלת הבובות שלו הצליחו לעשות.

ג'מאל זחאלקה: מנהרת הזמן הזו, היא פוגעת, היא עוד מכשיר בידי נתניהו כדי לממש את מדיניותו, שהיא בעצם, תן לעשירים להתעשר – משהו יטפטף מטה לאחרים.

ג'מאל זחאלקה: מי שלא יכול לרוץ – תן לו ליפול.

ג'מאל זחאלקה: זאת המדיניות, זה המוסר, זו התפיסה, ויש שהולכים שבי אחריהם.

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש ממך, חבר הכנסת אלאלוף, אל תלך שבי אחרי זה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

יחיאל חיליק בר: אם לא יהיה – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אלאלוף – אתה נציג הקואליציה, אין מה לעשות.

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה, סליחה.

יחיאל חיליק בר: סיעת כולנו שומרת על כבוד הקואליציה.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע אם הוא פה או בחלל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הדיון הזה הוא הזדמנות לחזור ולנסות להסביר לציבור את השאלה הכלכלית הגדולה והדרמטית מספר אחת שעומדת היום בפני ישראל, והיא שאלת ההתנהלות בתחום משק הגז.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו חייבים להבין, וצריכים להחדיר את זה לתודעה: הסיפור של הגז הוא סיפור של טריליון שקל, 1,000 מיליארד שקלים.

דב חנין: כל מה שנדבר בדיוני התקציב הקרוב ובדיוני התקציב שלאחריו, יהיה להם פחות משמעות מאשר הדיון שאנחנו נקיים, וחייבים לקיים אותו, בשאלת ההתנהלות שלנו בתחום הגז.

דב חנין: וההתנהלות של ממשלת נתניהו בתחום הזה, עמיתי חברי הכנסת, היא לא פחות משערורייה.

דב חנין: ממשלת נתניהו, קודם כול, משלימה עם מונופול רב-עוצמה בתחום של משק האנרגיה הישראלי; מונופול שההשלכות שלו על הכלכלה, על החברה וגם על הדמוקרטיה תהיינה דרמטיות.

דב חנין: איך נשמר המונופול?

דב חנין: שני מאגרי הענק, מאגר "לווייתן" ומאגר "תמר", נשארים שניהם בשליטת חברת הענק האמריקנית "נובל אנרג'י".

דב חנין: נכון, יהיו מאגרים קטנים אחרים: "כריש", "תנין".

דב חנין: הם כביכול – אם כל התהליכים יתבצעו באמת כפי שהממשלה מספרת לנו שיתבצעו – יוכלו להתחרות.

דב חנין: יוכלו להתחרות?

דב חנין: ראיתם פעם זבוב שמתחרה בהצלחה בפיל?

דב חנין: יוכלו להתחרות כאשר המחיר הבסיסי שממנו הם יוצאים הוא המחיר שנקבע למאגר "לווייתן" ו"תמר"?

דב חנין: אז איך הם יוכלו להתחרות?

דב חנין: איך הם ייצרו לעצמם רווח?

דב חנין: רק באמצעות העלאת המחיר עוד יותר.

דב חנין: לא תהיה תחרות.

דב חנין: ולא תהיה תחרות כאשר המאגרים ניתנים לתשובה ולשותפיו, אנשים שקיבלו את הזיכיון להפיק את הגז כמעט בחינם, ואחרי שניתן הזיכיון למאגר "תמר" סגרו את הים לחיפושים נוספים.

דב חנין: אז למה אתם באים בטענות שאין היום עוד חברות, כשאתם סגרתם את זה למי שהייתם חפצים ביקרו?

דב חנין: כאשר יש מונופול כזה, התוצאה הראשונה והישירה היא מחיר מופקע.

דב חנין: מחיר ההפקה של הגז פחות מדולר, אבל הוא נמכר למשק הישראלי, למשק החשמל, לתעשייה הישראלית, כיום בקרוב ל-6 דולר, אבל עם כל מנגנוני ההצמדה זה יהיה גם 7 ו-8, ויותר מזה.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לכם שעד לא מזמן תשובה עצמו מכר גז למשק הישראלי ב-2.75 דולר, כאשר היה גם גז מצרי.

דב חנין: אז כשיש מונופול שמשתמש בצורה כל כך דורסנית בכוחו הכלכלי וקובע מחירים מופרזים, מה עושים?

דב חנין: מה חייבים לעשות?

דב חנין: חייבים להטיל פיקוח כדי להגן על הציבור מהמונופול הזה.

דב חנין: אבל גם את זה הממשלה הזו לא עושה.

דב חנין: היא מסרבת להטיל פיקוח על מחיר הגז, ולכן אנחנו נמשיך לשלם על הגז שלנו מחיר מופקע.

דב חנין: אז אנחנו רואים תוצאה כלכלית בעייתית ומסוכנת מהתנהלותה של הממשלה מול המונופול, אבל זו לא רק בעיה חברתית וכלכלית, זו גם סכנה לדמוקרטיה.

דב חנין: כמו שאמר שופט בית-המשפט העליון האמריקני המנוח ברנדייס: אפשר שיהיה בארץ הזאת ריכוז של עושר רב בידיים מעטות, ואפשרית גם דמוקרטיה פוליטית בארץ הזאת, אבל לא אפשריים שני הדברים יחד.

דב חנין: בואו תראו איך מתבטאת בפועל הסכנה לדמוקרטיה בהתנהלות ממשלת נתניהו מול מונופול הגז.

דב חנין: אחד הדברים שהממשלה מבטיחה למונופול זה מה שהם קוראים לו "שקט רגולטורי".

דב חנין: מה זה שקט רגולטורי?

דב חנין: זו התחייבות, לא רק שהכנסת הזאת לא תפעל מול המונופול, אלא גם הכנסת הבאה והכנסת שלאחריה, בין עשר ל-15 שנים שריוּן מפני חוקי המדינה, מפני הכנסת, מפני העם, מפני נבחרי העם.

דב חנין: איזה שריוּן?

דב חנין: שריוּן בתחום הכלכלי, שריוּן בתחום של המיסוי ושריוּן גם בהגנות על הסביבה.

דב חנין: גם לא נוכל להטיל הגנות על הסביבה, כולל הגנות על הים, מפני קידוחי הגז והנפט.

דב חנין: שכחנו את כל לקחי מפרץ מקסיקו.

דב חנין: ההתנהלות הזאת כל כך מופקרת וכל כך בעייתית, בכל תחום.

דב חנין: כסף – בואו נדבר קצת על כסף.

דב חנין: אתם זוכרים את היטל ששינסקי, שהגענו אליו אחרי מאבקים קשים שהתנהלו פה בכנסת?

דב חנין: אם כן, הממשלה דוחה את היטל ששינסקי בארבע שנים.

דב חנין: אתם זוכרים את המאבק שניהלנו כאן בכנסת על העדפת המשק בישראל על פני היצוא?

דב חנין: מסתבר שגם על זה הממשלה מוכנה לוותר.

דב חנין: הממשלה מוכנה להקדים את הייצוא ממאגר "תמר" גם לפני שיפותח מאגר "לווייתן", ובכך היא שוללת מעצמה את אמצעי הלחץ החשוב ביותר כדי לגרום לזה שמאגר "לווייתן" אכן יפותח.

דב חנין: גז למשק הישראלי – אומרים שהם עושים את הכול ומוותרים לטייקונים על הכול רק כדי להבטיח שיהיה כאן גז, שהגז לא יישאר באדמה.

דב חנין: אז קודם כול, עמיתי חברי הכנסת, לגבי מאגר "תמר", הגז לא נשאר באדמה, הגז כבר זורם למשק הישראלי, והוא יכול להספיק למשק הישראלי ל-25 שנים לפחות.

דב חנין: אבל גם כאן הממשלה מתנהלת בהפקרות ובחוסר אחריות, כי היא מוותרת וויתרה למונופול הגז על הדרישה להתקין צינור גז נוסף ממאגר "תמר" אל החוף.

דב חנין: אנחנו תלויים בצינור אחד.

דב חנין: ההתחייבות לצינור גז נוסף מ"תמר" מוסמסה פעם אחר פעם, פעם אחר פעם, ועכשיו הממשלה ויתרה עליה סופית.

דב חנין: אז אין צינור גז נוסף ממאגר "תמר".

דב חנין: פיתוח מאגר "לווייתן" – הם עושים את זה, הם אומרים, כדי שמאגר "לווייתן", מאגר הענק הנוסף שהתגלה בחופי ישראל, יפותח במהירות.

דב חנין: בפועל, הם עושים בדיוק את ההפך.

דב חנין: במקום שמאגר "לווייתן" יפותח ב-2016, לפי המתווה הנוכחי דוחים את הפיתוח שלו ל-2019.

דב חנין: אז בואו נסכם לעצמנו: אין תחרות, יש מחיר מופקע, יש שריוּן למונופול הגז, אין מיסוי הוגן, אין העדפה של המשק הישראלי, אין הבטחה של גז לישראל באמצעות צינור נוסף, יש דחייה בפיתוח מאגר "לווייתן".

דב חנין: לא במקרה נתניהו ניהל את כל הסיפור הזה מאחורי דלתיים סגורות.

דב חנין: לא במקרה הסיפור הזה התנהל בלי שום שקיפות.

דב חנין: איפה הביאו את ההחלטה?

דב חנין: איפה הביאו את הדיון?

דב חנין: אדוני השר דני דנון, לא הביאו את הדיון אליכם בממשלה.

דב חנין: הביאו את הדיון לקבינט הביטחוני בטענה, כמובן, ששוב גם פה מדובר הרי על האיום האיראני, וככה רצו להתגבר לא רק על השאלות שלנו, חברי הכנסת, אלא אפילו על השאלות של שרי הממשלה עצמם.

דב חנין: התנהלות כזאת בשאלה של 1,000 מיליארד שקלים, ביחס לממשלה, בוודאי ביחס לכנסת, ביחס לציבור, היא התנהלות אנטי-דמוקרטית.

דב חנין: מה צריך לעשות, עמיתי חברי הכנסת?

דב חנין: קודם כול, להחזיר את המדינה לתמונה.

דב חנין: בואו ניקח דוגמה מנורבגיה.

דב חנין: בנורבגיה חברת הנפט נמצאת בשליטת המדינה, למעלה מ-70%, וכך המדינה יודעת להבטיח את האינטרס הציבורי של האזרחים ולהעדיף אותו על פני האינטרסים של הטייקונים למיניהם ברווחים קצרי-מועד.

דב חנין: מה בעצם קורה פה בפרשה הזאת?

דב חנין: אנחנו רואים דוגמה של מהלך שמעקר את הדמוקרטיה, מהלך שכולל הבטחה שהממשלה והכנסת לא יתערבו במשק הגז למשך עשר שנים.

דב חנין: בעצם נתנו פה צ'ק פתוח לחברות הגז לטפל במשאב החיוני הזה ללא ביקורת ציבורית; מהלך שמקבע מחיר מונופוליסטי, מחיר שמונופול קובע אותו, עם המון רווחים למונופול והרבה הפסדים לציבור – מחיר מופקע, מחיר גבוה.

דב חנין: מהלך שעוקף את החלטות הכנסת בעניין היצוא.

דב חנין: מהלך ששומר את הגז באדמה כי הוא מעכב את פיתוח מאגר "לווייתן" במקום לדרוש פיתוח מהיר.

דב חנין: כל זה קורה במתווה הנוכחי.

דב חנין: מה לא קורה במתווה הנוכחי?

דב חנין: לא מבטיחים לנו גז זול.

דב חנין: לא מבטיחים לנו גז זול.

דב חנין: הגז שנמצא בחופי הארץ הזאת ימשיך להימכר כאן במחיר מופקע.

דב חנין: לא שומרים על הביטחון האנרגטי ארוך-הטווח שלנו כי אם מעדיפים יצוא על-פני האינטרסים של המשק כאן.

דב חנין: לא מייצרים ביטחון קצר-טווח במשק הגז כי מוותרים על צינור נוסף ממאגר "תמר".

דב חנין: לא דואגים לחיבור המפעלים.

דב חנין: אין שום אזכור בכל המתווה הזה לסוגיית חיבור המפעלים לגז טבעי, לזירוז הביורוקרטיה, לסוגיית המחיר שישלמו המפעלים.

דב חנין: לא מפרקים את המונופול – זה הזכרנו.

דב חנין: המונופול ב"לווייתן", המונופול ב"תמר".

דב חנין: לא שומרים על הים.

דב חנין: לא דואגים לסביבה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הסיפור הזה הוא דוגמה של התנהלות מופקרת.

דב חנין: התנהלות מופקרת.

דב חנין: והציבור בארץ הזאת לא יסלח לאלה שייתנו להתנהלות מופקרת כזאת לעבור.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אבו מערוף; אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני אחזור לעניין התקציב.

באסל גטאס: אקדים ואומר שאולי בתקופת החברות שלי בכנסת, מאז 2013, אולי הדבר המדהים ביותר שנתקלתי בו בכנסת זה עניין היחס לתקציב.

באסל גטאס: יחס הממשלה מצד אחד אלינו, חוסר הרצינות בכל ההתנהלות בתקציב מול הכנסת, והיחס שלנו, של חברי הכנסת, לאישור התקציב.

באסל גטאס: התקציב הוא הדבר המשמעותי ביותר, הוא החוק החשוב ביותר שכל שנה הכנסת אמורה לדון בו ולהחליט עליו.

באסל גטאס: זהו החוזה החשוב ביותר שהממשלה בעצם מחליטה עליו.

באסל גטאס: הוא אמור להיות מלאכת מחשבת שמשקפת תוכנית עבודה מסוימת, משקפת תכנון לא רק במשק במובן הכלכלי, במקרו.

באסל גטאס: כלומר, כמה הכנסות יש לך, איך אתה מפתח את המשק כך שיהיו לך הכנסות יותר גדולות, מה אתה עושה עם אותן הכנסות ממסים, מגוון המסים הקיימים, ואיך אתה מחזיר את אותן הכנסות כהשקעות בשירותים, בתשתיות וכו'.

באסל גטאס: הכול נעשה באופן שלומיאלי.

באסל גטאס: התקציב, בעצם, שמובא – אם אתם זוכרים, הובא יום לפני בחודש דצמבר האחרון.

באסל גטאס: יום לפני.

באסל גטאס: אפילו לא היו לנו כמה שעות לראות את אותה ערימת ספרים שבאו ושמו לנו כאן, על הכיסאות שלנו, על המדפים.

באסל גטאס: וכמובן, הכנסת התפזרה, המדינה נכנסה לשנה ללא תקציב.

באסל גטאס: ובמקום שהממשלה החדשה תזדרז, תתעשת ותציל את שנת 2015 – והיא הייתה יכולה לעשות את זה; היא הייתה יכולה להגיש תקציב ל-2015, והיינו היום, היום, ביולי, היינו יכולים לאשר אותו – הלכה ובזבזה את הזמן.

באסל גטאס: ואם אתם זוכרים, חוק התקציב עבר בקריאה הראשונה כאילו מחר בבוקר הוא יובא לדיון בקריאה השנייה והשלישית בוועדת הכספים, כשעוד לא הייתה ועדת כספים.

באסל גטאס: ואז ועדת הכספים התכנסה לדון בחוק התקציב, כשהתברר לנו שהממשלה מתכוונת לא להגיש תקציב לשנת 2015, וללכת על תקציב דו-שנתי 2016-2015.

באסל גטאס: דנו בזה שעתיים בוועדת הכספים ואז למחרת היינו אמורים להצביע, ופתאום אין – זה היה לפני חודש, חודש ומשהו – פתאום אין דיונים.

באסל גטאס: למה?

באסל גטאס: כי הממשלה החליטה ללכת לאט.

באסל גטאס: ופתאום באוויר יש דיבור על תקציב תלת-שנתי.

באסל גטאס: רצו ללכת – עד סוף 2016, ובזה לסיים.

באסל גטאס: ממשלה אחת עם תקציב אחד לשנתיים וחצי.

באסל גטאס: ואתמול בערב, ב-21:00, אנחנו מקבלים, חברי ועדת הכספים, בסמ"ס, קריאה בהולה לדיון באותו חוק שחודש וחצי כמעט שכחו ממנו.

באסל גטאס: פתאום בהתרעה קצרה אנחנו צריכים לבוא ולקיים את ההצבעות.

באסל גטאס: איזו התנהלות.

באסל גטאס: איזה מסחרה.

באסל גטאס: זו מסחרה, בערבית.

באסל גטאס: זו מילה שעוברתה איכשהו.

באסל גטאס: יהודים יודעים מה זה מסחרה.

באסל גטאס: זה מסחרה.

באסל גטאס: המסחרה הגדולה יותר היא איך התקציב עצמו מתנהל במשך השנה.

באסל גטאס: אותו תקציב שכביכול אמור לשקף תוכנית עבודה, שכביכול צריך כבר בתוכו להכניס את כל השינויים שהיו בשנה שהייתה לפני זה, להפיק לקחים, להטמיע בתוכו את אותם שינויים בסדרי העדיפויות שהתבררו עם הזמן.

באסל גטאס: מחליטים על אותו תקציב שמביאים לנו ב-30 קילו, ולמחרת, למחרת מתחילה ועדת הכספים לשנות אותו.

באסל גטאס: מביאים לוועדת הכספים את השינויים שמוחלט עליהם בהרמת יד אוטומטית, כי זו המשילות של המשמעת הקואליציונית.

באסל גטאס: אותם שינויים לא זוכים שנה לאחר מכן שמישהו יזכור אותם.

באסל גטאס: מחזירים את אותה מסגרת תקציב שוב ושוב ואותם שינויים שוב ושוב ושוב, ומבריחים מאות מיליונים בסעיפים כאן ובסעיפים שם, ללא כל שקיפות, ללא כל מעקב, ללא כל ביקורת.

באסל גטאס: וכמובן, יש הסעיפים, מה שנקרא רזרבות, שזה ברמות שונות ומשונות שמגיעות לעשרות מיליארדים של שקלים, ששוב מוברחים כאן ושם ומוחלט עליהם ללא כל שקיפות וביקורת ציבורית, לא של הכנסת ולא של הציבור.

באסל גטאס: זו התנהלות קלוקלת.

באסל גטאס: אני אומר ואמרתי בעבר מעל הבמה הזו שחברות צעירות, בינוניות – אפילו סטרט-אפ לא מתנהל ככה.

באסל גטאס: מדינה שאין בה דוחות ביקורת שנתיים, שכל חברה ציבורית צריכה להגיש פעם בשלושה חודשים לבורסה – אין.

באסל גטאס: המדינה מקבלת – והממשלות, וגם הכנסת – ציון "נכשל".

באסל גטאס: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת גטאס.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אפשר לדבר על התקציב לא חמש דקות ולא חמש שעות, אפשר יותר.

עבדאללה אבו מערוף: 30 ק"ג התקציב – אפשר לדבר 30 שעות, ואפילו בכל הקדנציה בכנסת אפשר לדבר על התקציב.

עבדאללה אבו מערוף: אבל אני אסתפק בחמש דקות, ואפילו פחות, להעביר לאזרחים שעכשיו אולי צופים, אולי לא, שאני בטוח שמיעוטם – לא הרבה, לצערי הרב – רואים בכנסת מקום שמייצג את האינטרסים של האזרחים, של האזרח הפשוט, שמחכה לתקציב, להחלטה על תקציב שייתן מענה למצב הכללי בכלל במדינה.

עבדאללה אבו מערוף: אני גם מודה למי שביציע, שגם שומעים את המילים האלה וגם מעניין אותם כאזרחים לדעת איך הממשלה מתנהגת, איך הממשלה מגישה תקציב, שחייב להיות בו הכול בכול מבחינת המדיניות שלה הכלכלית והכללית בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: הוא צריך לשקף את המדיניות, את הפנים היפות, כאילו, כלפי האזרחים ואת העשייה הטובה לאזרחים.

עבדאללה אבו מערוף: ומה אנחנו מקבלים?

עבדאללה אבו מערוף: קודם כול, הצורה של הגשת התקציב היא לא דמוקרטית, צורה של מחטף, והביצוע הוא מה שנקרא פעמיים אונס, אונס כפול, גם של הכנסת וגם של הדמוקרטיה.

עבדאללה אבו מערוף: היו באמת דיונים בכל הוועדות, בוועדת הכספים בכנסת, גם עכשיו, האם זה לא דבר שהוא זלזול בכל היסודות של הכנסת והדמוקרטיה והיחס בכלל למוסד הזה, שאמור להיות המוסד לא רק הדמוקרטי, המכובד שמשקף את האינטרס של האזרחים?

עבדאללה אבו מערוף: זה מוסד של חקיקה, ומה אנחנו מקבלים?

עבדאללה אבו מערוף: שהמוסד הזה אין לו בכלל ערך, ואנשים שבחרו שהוא ייצג אותם – אין לו ערך חוקתי.

עבדאללה אבו מערוף: אז באה הממשלה, שהיא 30 בעיקר, עם הקואליציה שלה – מובן שיש חלק מהקואליציה שהצטרפו, שאני חושב שמקומם לא בקואליציה, שיש להם את הדגל החברתי הטוב והם באמת מדברים על העניין החברתי הטוב ועל צדק חברתי, ולצערי הרב הם נמצאים עם 30 החברים של הליכוד שיש להם תפיסת עולם קפיטליסטית, חזירית, אכזרית, לא מוסרית, דורסנית, ולצערי הרב, עוד פעם אני אומר שמקומם לא שם.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו מקבלים תקציב שאין לו מתווה בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: בכלל אין לו מתווה.

עבדאללה אבו מערוף: איפה בתקציב הדברים העיקריים?

עבדאללה אבו מערוף: איפה הכסף למרפא, לבריאות?

עבדאללה אבו מערוף: איפה הכסף למעון, לבית?

עבדאללה אבו מערוף: איפה הכסף לחינוך, למורה?

עבדאללה אבו מערוף: איפה הכסף למאכל, למלבוש, לטיפול בעוני, לסגירת פערים?

עבדאללה אבו מערוף: איפה הכסף?

עבדאללה אבו מערוף: האם זה מתבטא בתקציב?

עבדאללה אבו מערוף: איך התקציב מבטא את בעיית הדיור?

עבדאללה אבו מערוף: איפה המתווה?

עבדאללה אבו מערוף: כמה תעלה דירה?

עבדאללה אבו מערוף: איך התקציב מבטא שיורידו קצת את המע"מ, העומס הזה, העוול הזה, הכסף הזה שהולך באופן לא מוסרי מכיסו של האזרח הפשוט לקופת המדינה, שאם זה היה חוזר לאזרח – בבקשה, אבל זה לא חוזר לאזרח, זה מובן.

עבדאללה אבו מערוף: איך התקציב יטפל בבעיית הבריאות, שהמערכת שלה קורסת כמעט, לצערנו הרב?

עבדאללה אבו מערוף: אפילו אין תוכנית לבניית בית-חולים חדש אחד בישראל.

עבדאללה אבו מערוף: כמה שנים חלפו?

עבדאללה אבו מערוף: מתי נבנה בפעם האחרונה, מישהו יכול לזכור?

דני דנון: באשדוד.

עבדאללה אבו מערוף: באשדוד, מתי?

עבדאללה אבו מערוף: ומה עם בעיית הצפיפות בחדרים, במסדרונות, בפרוזדורים?

עבדאללה אבו מערוף: מחכים לניתוחים בתורים ארוכים.

עבדאללה אבו מערוף: היה דיון גם על בעיות אחרות ברפואה, חוסר מקומות באונקולוגיה, במחלות הקשות.

עבדאללה אבו מערוף: איפה זה מתבטא בתקציב?

עבדאללה אבו מערוף: דברים פשוטים.

עבדאללה אבו מערוף: אני מדבר לאזרח באופן פשוט מאוד, לא מדבר עכשיו על אידיאולוגיה.

עבדאללה אבו מערוף: דברים מאוד פשוטים.

עבדאללה אבו מערוף: הדברים שדיבר עליהם לפני החבר דב על הגז, זה היה מספק, אבל זה לא מספיק שהאזרח יבין שהממשלה מחוקקת חוק תקציב בצורה בוטה ומפנה גב לכל האינטרסים של האזרחים באופן כללי.

עבדאללה אבו מערוף: התקציב הזה סולל דרך להפיכתה של ישראל למדינת עולם שלישי.

עבדאללה אבו מערוף: מדברים על צדק חברתי, זה הדגל של רוב המפלגות כאן.

עבדאללה אבו מערוף: מדברים על צדק חברתי, אבל בפועל, מה עושים מבחינה פרקטית?

עבדאללה אבו מערוף: מה עושים?

עבדאללה אבו מערוף: יש הורדת מסים?

עבדאללה אבו מערוף: יש הורדת מחירים?

עבדאללה אבו מערוף: דוגמה אחת.

עבדאללה אבו מערוף: אין.

עבדאללה אבו מערוף: צריך להיות תקציב של צדק חברתי, תקציב לכיוון סוציאליזם.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שצריכים כולם כשמדברים על צדק חברתי.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עבדאללה אבו מערוף: כן, תכף.

עבדאללה אבו מערוף: אני מסיים במשפט מאוד מאוד קצר, ואני מקווה שהמסר יגיע.

עבדאללה אבו מערוף: אומרים: כשאני נותן פרוסת לחם לעני רעב, אומרים עלי שאני צדיק.

עבדאללה אבו מערוף: אבל אם אני אשאל למה לעני הזה אין פרוסת לחם, אז אומרים עלי שאני קומוניסט.

עבדאללה אבו מערוף: זה המצב.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אבו מערוף.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו, אם תהיה פה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, לא קל לחברי כנסת ערבים מוסלמים לצום, לצאת למקום קרוב פה כדי לשבור ארוחה מפסקת צום, ואז לקרוא לנו כי ב-20:30 בול מצביעים.

אחמד טיבי: ואז אנחנו רצים, את המנה האחרונה פספסנו, את הקפה פספסנו, ואז אנחנו מגיעים לפה ואין הצבעה.

אחמד טיבי: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, כל שנה הריטואל הזה של התקציב חוזר על עצמו; מוצג אקספרס, באופן מהיר, לחברי הכנסת להצבעה.

אחמד טיבי: כשמדובר על התקציב הגדול מביאים איזה קלסר גדול, קופסה, שאני מתערב אתכם, אני לא יודע כמה מתוך ה-120 קוראים כל אות וכל פסקה בקופסה הזאת.

אחמד טיבי: ולמרות זאת ההצבעה היא אוטומטית, כמעט פבלובית, גוש אחד נגד, גוש אחד בעד, לא חשוב כמעט מה כתוב שם, אף שהתקציב הוא אמירה אידיאולוגית-חברתית של הממשלה, של המדינה כלפי האזרחים, כלפי הציבור ברמה החברתית, ברמה הכלכלית, מבחינת רווחה, ביטחון, תמיכה בהתנחלויות, אי-תמיכה ביישובים ערביים בצורה מספקת.

אחמד טיבי: פעם אחרי פעם אנחנו חוזרים לאותו ריטואל שבו גם משיתים סנקציות באמצעות התקציב הזה על מגזרים שונים בחברה כאן בארץ.

אחמד טיבי: מי שנפגע הכי קשה מהתקציב הוא הציבור הערבי, היישובים הערביים.

אחמד טיבי: תמיד, זה שנים אומרים לנו, גם אנשים שלנו וגם עיתונאים: למה אתם לא מנהלים משא-ומתן עם הממשל והקואליציה על התקציב?

אחמד טיבי: לרוב, התשובה: כי הממשלה לא רוצה לנהל אתנו משא-ומתן על התקציב.

אחמד טיבי: וכאשר נוצרת סיטואציה שהם רוצים אותנו, זה לא נראה כמו משא-ומתן – מה אתם רוצים, מה זה – אתה משמיע והם נעלמים.

אחמד טיבי: ומה אנחנו מבקשים?

אחמד טיבי: את טובת הציבור שלנו: תשתיות, הקפאת הריסת בתים לחמש שנים, לשנתיים, יא סידי, בלאש חמש (לשנתיים, אדוני, אפילו לא חמש); להקים ועדה משותפת של הממשלה ונציגי הציבור הערבים עם מומחים, יהודים וערבים, כדי לבדוק את הסוגיה הזאת ולקבל המלצות.

אחמד טיבי: הצגנו את זה בפני שר הפנים, בפני ראש הממשלה, והיענות אין.

אחמד טיבי: אנחנו לא נתייאש, נמשיך לדפוק בכל דלת, לנסות לפתוח כל אשנב, כי זו השליחות שבגללה אנחנו נמצאים כאן.

אחמד טיבי: כאשר אנחנו אומרים שתקציב התרבות הוא 3% לציבור הערבי מסך כל תקציב התרבות, זה אמור לעורר איזו שאלה בקרב מקבלי ההחלטות, והשאלה הזאת לא מתעוררת או שהתשובה אוטומטית: יש קיצוצים, ומילת הקסם "יש קיצוצים" היא תמיד פגיעה בשכבות החלשות, לרבות בציבור הערבי.

אחמד טיבי: גם לגבי מערכת החינוך – אם תשאל את הציבור הערבי מה הם הנושאים, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת אלאלוף, מה הם הנושאים שמדאיגים אתכם – ונכנס לכאן שר החינוך – אז אני אומר שהציבור הערבי, כאשר אתה שואל אותו: מה מדאיג אותך?

אחמד טיבי: אז הנה אני אומר לך: מקום ראשון – פשיעה ואלימות פנימית; מקום שני – מערכת החינוך, אדוני השר.

אחמד טיבי: 95% מהציבור הערבי שמו את מערכת החינוך – בתי-ספר, איכות החינוך – במקום השני.

אחמד טיבי: מוטלת עליך אחריות כבדה.

נפתלי בנט: הראשון זה אלימות?

אחמד טיבי: אלימות פנימית.

נפתלי בנט: מה זה, סקר?

אחמד טיבי: סקר מייצג של הציבור הערבי.

אחמד טיבי: 96% – אלימות פנימית; 95% – חינוך.

אחמד טיבי: כמעט אותו דבר.

אחמד טיבי: מקום שלישי – עוני וקליטת ערבים בשירות הציבורי, תעסוקה.

אחמד טיבי: לכן אלה נושאים שעסקתי בהם בכנסת הקודמת, כאשר הייתי יושב-ראש ועדה לקליטת ערבים בשירות הציבורי.

אחמד טיבי: והאלימות היא נושא שכל חברי הכנסת הערבים משקיעים מאמץ גדול בו.

אחמד טיבי: כשפניתי פעם לראש הממשלה ולשר האוצר, שהיה שטייניץ, ולשר לביטחון הפנים אהרונוביץ, אמר: חסר 500 מיליון שקל.

אחמד טיבי: הלכתי לשר האוצר דאז שטייניץ, הוא אמר: שייקח מעוטף-ירושלים, אי ואדי (כלומר ואדי), על היישובים הערביים.

אחמד טיבי: זו תשובה רצינית?

אחמד טיבי: לכן אני מקווה שהשר לביטחון פנים, שדרש תוספת תקציב, ישקיע יותר מאמץ במניעת פשעים, מניעת מעשי רצח, ובפענוח מעשי רצח.

אחמד טיבי: רוב מעשי הרצח לא פוענחו.

אחמד טיבי: עכשיו אני רוצה להיות ברור, ומתוך הגינות אני אומר: לא הכול זה אשמת המשטרה.

אחמד טיבי: יש אחריות פנימית שלנו, של החברה.

אחמד טיבי: אי-אפשר שאנשים יחשבו שהפתרון של כל סכסוך הוא לשלוף נשק – סכין, נשק 16M-.

אחמד טיבי: הנשק זמין, מכובדי.

אחמד טיבי: יש שוק של כלי נשק – זמין; יש תעריף לכלי נשק ביישובים הערביים – 16M-, אקדח, קלצ'ניקוב, מאג 500, RPG.

אחמד טיבי: עכשיו תאר לעצמך שהשב"כ היה חושד שהנשק הזה הוא לצרכים נגד ביטחון המדינה – חמש דקות הנשק הזה לא היה מחזיק מעמד, לא הוא ולא המחזיק בו ולא השכן.

אחמד טיבי: לכן זו דרישה חוזרת ונשנית שלנו – כן, תגדילו תקציב בשביל הדברים האלה: תגדילו את תקציב החינוך; תגדילו את תקציב הרווחה; שימו אנשי מקצוע אמיתיים במערכת החינוך.

אחמד טיבי: לפי דוח "מקינזי", איכות המורה קובעת את התוצאות.

אחמד טיבי: קחו מורים מקצועיים, תדריכו אותם; תבחרו מנהלים מקצועיים, ולא בשיטת הפרוטקציה.

אחמד טיבי: זה אפשרי.

אחמד טיבי: יש בעיה של אבטלה בקרב מורים, אלפי מורים ערבים.

אחמד טיבי: אז למה לא לשבץ אותם בבתי-ספר יהודיים?

אחמד טיבי: לא רק כדי ללמד שפה ערבית, אלא מורה ערבי יכול ללמד ביולוגיה, מתמטיקה.

אחמד טיבי: יש כאלה, אבל מעט, והם סיפורי הצלחה.

אחמד טיבי: אפשר לשלב אותם, ואתם תראו שמדובר בסיפור הצלחה.

אחמד טיבי: לכן, אני אומר שהציבור מתעניין הכי הרבה במערכת החינוך ובצורך לטפל בפשיעה בחברה הערבית.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, רבותי חברי הכנסת, התקציב הזה שוב מתעלם מאתנו.

אחמד טיבי: אגב, בניגוד לכל מה שאומרים כאן בתקשורת, אדוני היושב-ראש, אין לי השקפת עולם שאומרת שצריך לעשות הכול, בל יעבור, בקשר לגז; אינטרס ציבורי של כלל האזרחים, העוגה הלאומית.

אחמד טיבי: ממתי הערבים נהנו מהעוגה הלאומית?

אחמד טיבי: אנחנו נהנים מחלוקה צודקת?

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אחמד טיבי: וגם כשיחלקו את הדיבידנדים לא לפי מונופול אלא לפי המודל הנורבגי אפילו, אנחנו ניהנה מזה?

אחמד טיבי: 20% מהאוכלוסייה ייהנו מזה?

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: למרות זאת, יש כאן אמירה.

אחמד טיבי: אבל מישהו חשב, למשל, שמהרווחים האלה אולי צריך לייחד 20% לציבור הערבי?

אחמד טיבי: זה אפילו לא העדפה מתקנת אלא חלוקה פרופורציונית.

אחמד טיבי: אף אחד לא חשב.

אחמד טיבי: אם תעלה את זה בפני הממשלה יגידו לך: תגיד, מה, השתגעת?

אחמד טיבי: זרקתי את זה פה במליאה למישהו: תגיד לי, מה, נפלת על הראש?

אחמד טיבי: נמשיך להשתגע, ליפול על הראש ולהשמיע תביעות צודקות של הציבור שלנו.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה לך, חבר הכנסת טיבי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת שמולי; אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יחיאל חיליק בר: עשר דקות לרשותך.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה לך, באמת קצת מצער שאנחנו עורכים דיון על נושא כל כך כל כך חשוב, מהנושאים החשובים ביותר שהכנסת עוסקת בהם, והדיון מתקיים במליאה ריקה ודלה כזו.

מנואל טרכטנברג: ידעתי שאנחנו לא נראים, אבל עד כדי כך?

סתיו שפיר: מעטים מדי.

סתיו שפיר: ולא רק שאנחנו מעטים מדי כאן במליאה, גם הידע שמונח לפנינו, במה התקציב הזה בעצם עוסק, הוא הרבה יותר דל עוד ממה שקורה פה.

סתיו שפיר: בתקציב הקודם שעבר, תקציב 2014-2013, אנחנו באופוזיציה הגשנו 4,700 הסתייגויות נגד התקציב ועשינו מאבק נורא גדול ונלחמנו בכל הכוח כדי לעצור את התקציב האנטי-חברתי הזה.

סתיו שפיר: כשלנו והתקציב עבר, וכמה שבועות לאחר מכן גיליתי שזה לא התקציב – שהתקציב שעבר פה במליאה, התקציב שאם הכנסת מצביעה נגדו הממשלה נופלת והולכים לבחירות, הוא פשוט לא תקציב המדינה.

סתיו שפיר: רגע אחרי שהתקציב הזה עובר, ועדת הכספים מתכנסת ומתחילה לשנות את אותו תקציב.

סתיו שפיר: במהלך השנה היא מעבירה אחוזים ניכרים מהתקציב.

סתיו שפיר: קרוב ל-15% מהסכום, מהתקציב עצמו, משתנים; 87% מסעיפי התקציב עוברים שינויים, והופ, הדבר הזה שהצבענו עליו כאן בכבוד רב, במאבקים, בפיליבסטר מפה ועד הודעה חדשה – מסתבר שהצבענו על שום דבר.

סתיו שפיר: זה לא תקציב בכלל, זה מסמך זמני ורגעי שלא משקף באמת את הוצאות הממשלה.

סתיו שפיר: ואולי צריך להציע שינוי מאוד מאוד משמעותי לתקציב, שהוא בכלל לא נוגע לכסף, הוא נוגע לשם שלו.

סתיו שפיר: התקציב הוא לא סתם עניין טכני, התקציב הוא חוזה; הוא החוזה הכי חשוב שהממשלה עושה עם האזרחים שלה.

סתיו שפיר: חוזה שבו הממשלה, שבאה ונכנסת לכיסים שלנו ולוקחת משם כספים, את כספי המסים, אומרת: אנחנו ניקח את הכסף הזה וככה אנחנו הולכים להשקיע אותו.

סתיו שפיר: אנחנו הולכים להשקיע כך וכך בפיתוח בתי-החולים; אנחנו הולכים להשקיע כך וכך בפיתוח תחבורה ציבורית ובסבסוד שלה; הולכים להשקיע כך וכך בהתיישבות חדשה; הולכים להשקיע כך וכך בתשתיות וכך וכך בביטחון.

סתיו שפיר: מדובר בחוזה.

סתיו שפיר: מכיוון שמדובר בחוזה, החוזה הזה נחתם פעם בשנה.

סתיו שפיר: כך הוא אמור להיות.

סתיו שפיר: והחוזה הזה נחתם כך שאם הכנסת מסרבת לו, נציגי הציבור אומרים לא לחוזה, הממשלה נופלת והולכים לבחירות כי החוזה נשבר ואין חוזה.

סתיו שפיר: ובהיעדר חוזה אין משמעות לממשלה, והיא הולכת הביתה.

סתיו שפיר: זה התקציב – חוזה עם אזרחי המדינה.

סתיו שפיר: אבל מה קורה כאן?

סתיו שפיר: אין כאן באמת תקציב.

סתיו שפיר: בשנה שעברה הועברו 64 מיליארד שקלים מהתקציב הזה למקומות אחרים לחלוטין.

סתיו שפיר: לאיפה הכסף הזה עבר?

סתיו שפיר: חלק מהכסף הזה עבר למשרדים שאנחנו יודעים את שמם, חלק מהכסף הזה עבר למשרדים שקוראים להם "שונות", בתוכם יש סעיפים שנקראים "תוכניות שונות", ואז תתי-סעיפים שנקראים "פרויקטים שונים" – אני ממליצה לכם מאוד להסתכל על התקציב הזה, הוא מרתק.

סתיו שפיר: יהיה מאוד נחמד למי שיהיה השר לענייני הוצאות שונות.

סתיו שפיר: חלק מהתקציב הזה עבר לכל מיני ספקים וחברות ייעוץ שמספקים ייעוץ בעלות של מיליונים לשנה לפרויקטים שלא ברור מתי הם מתקיימים.

סתיו שפיר: חלק מהתקציב הזה עבר לעמותות פרטיות שהמתנדבים שלי, שעוזרים לי כבר שנתיים בתחקיר התקציב הזה, לא הצליחו למצוא עד היום, עמותות שמקבלות מיליוני שקלים מהמדינה, והיכן הם?

סתיו שפיר: חלק מהתקציב הזה הועבר דרך גופים עלומים שבעצם הפכו לחורים שחורים של כסף, למשל החטיבה להתיישבות, גוף שמטרתו מבורכת אבל לצערי הרב לקח הרבה מהכספים – – –

אלי אלאלוף: אל תקראי לזה "עמותה".

אלי אלאלוף: ההסתדרות הציונית היא לא עמותה, זה גוף זר במדינה.

סתיו שפיר: החטיבה להתיישבות, אמרתי.

סתיו שפיר: גוף שמטרתו מאוד מאוד חשובה, אבל הגוף הזה, לצערי, לקח כספים והעביר את הכספים האלה ליעדים מאוד לא ברורים.

סתיו שפיר: מעבר לחלוקה לא הוגנת של הכספים האלה, להעביר 75% מהם להתנחלויות, ורק את השאריות להעביר לפריפריה, לדרום ולנגב, לגליל ולגולן, הגוף הזה החליט להעביר מיליוני שקלים לעמותות פרטיות שעוסקות בכלל בשירותי החזרה בתשובה במרכז תל-אביב.

סתיו שפיר: במקרה אותם ראשי עמותות מחוברים למפלגות שנמצאות ממש כאן, בממשלה.

סתיו שפיר: במקרה, או שלא במקרה, החטיבה להתיישבות נמצאת היום תחת חקירה משטרתית במסגרת הפרשה המכונה "פרשת ישראל ביתנו", פרשה שאני בטוחה שתתרחב למפלגות נוספות בקואליציה, אבל ככה הדבר הזה עובד.

סתיו שפיר: הכאוס המאורגן הזה, הבלבול שאנחנו קוראים לו "תקציב", המהלכים שאנחנו מכנים כמהלכים אנטי-דמוקרטיים, כמו התקציב הדו-שנתי, הדברים שאנחנו מוצאים בתוך התקציב, כמו כיסים סמויים, כל מיני תקנות שלא ניתן בכלל להשתמש בהן.

סתיו שפיר: המשרדים שבתוך התקציב שלהם נמצאות התקנות האלה לא יכולים להשתמש בכסף – התקנות כבר לא בשימוש במשך שנים, אבל הכסף הזה נועד להיות קופה קטנה של האוצר, שבשעת הצורך עוברת למקום אחר.

סתיו שפיר: כך קרה עם הביטוח הלאומי, למשל, שאיבד בשנתיים האחרונות 3 מיליארד שקלים, כי משרד האוצר החליט להעביר אותם במקרה הזה למשרד הביטחון, אבל מבלי לפרט.

סתיו שפיר: מדוע דווקא מהביטוח הלאומי, שנמצא בגירעון, למה דווקא משם?

סתיו שפיר: אין חלופות?

סתיו שפיר: או תקציבי רזרבות משרדיות, כשהרזרבה בכלל לא מחוברת למשרד שאותו היא אמורה לשרת.

סתיו שפיר: ועוד כיסים ועוד קופות קטנות, כאוס שלם.

סתיו שפיר: ואת מי הכאוס הזה משרת באמת?

סתיו שפיר: הוא משרת בעלי אינטרסים, הוא משרת העברה של כספים לעמותות הפרטיות, הוא משרת העברה של כספים ליעדים שהממשלה לא רוצה לדבר עליהם עם הציבור.

סתיו שפיר: חברים, פה מהקואליציה – אתם רוצים להעביר יותר כספים להתנחלויות מלנגב ולגליל; יש לכם רוב, תביאו את זה להצבעה.

סתיו שפיר: תעבירו את הכסף, אבל תעבירו אותו אחרי שאתם עושים הצבעה כאן, במליאה, אחרי שאתם עושים דיון.

סתיו שפיר: תסבירו לאזרחי ישראל שזו כוונתכם וככה אתם רוצים לחלק את תקציב המדינה.

סתיו שפיר: בבקשה, זה התפקיד שלכם.

סתיו שפיר: אבל למה להסתיר?

סתיו שפיר: ואם להסתיר, למה לקרוא לדבר הזה "תקציב"?

סתיו שפיר: הרי לא מדובר בתקציב, מדובר במסמך שלא מתאר בכלל את מה שקורה מאחוריו, וזה עוד לפני שנכנסנו לפרטים.

סתיו שפיר: תקציב משרד החינוך, למשל – התקבלו החלטות ממשלה, שתי החלטות ממשלה, על חשיפת תקציב משרד החינוך, לא רק חשיפתו לפרטים אלא ממש חשיפתו פר-בית-ספר, שנוכל להבין כמה כל בית-ספר במערכת מקבל מהמשרד.

סתיו שפיר: ומה קרה?

סתיו שפיר: הדבר הזה התעכב במשך שלוש שנים.

סתיו שפיר: אחר כך הוא פורסם, אבל הוא פורסם אך ורק לשנה אחת.

סתיו שפיר: מאז אנחנו לא רואים שום עדכון, שום דבר, שום פירוט, אי-אפשר לקבל גישה.

סתיו שפיר: מה התגלה מהמעט שכן פורסם?

סתיו שפיר: שהחינוך החילוני הממלכתי הציבורי הרגיל מקבל פחות כסף מהחינוך הממלכתי-דתי, והחינוך הערבי מקבל הכי פחות כסף בפערים אדירים.

סתיו שפיר: אבל מדוע הדברים האלה לא נמצאים פשוט לרשות הציבור, לראות אותם ולבחון אותם?

סתיו שפיר: מדוע אנחנו כחברי כנסת לא יכולים להיכנס לפרטים האלה לפני שאנחנו מצביעים?

סתיו שפיר: איך יכול להיות שאנחנו מקבלים את הקופסה האדירה הזו של התקציב – בפעם הקודמת כשהגיע התקציב ניסיתי להציג אותה פה במליאה, ולא אפשרו לי לעשות זאת – אנחנו מקבלים אותה כמה שעות לפני ההצבעה.

סתיו שפיר: איך ייתכן שכל הזמן שוועדת הכספים הולכת לדון בין הקריאות, לפני ההצבעה בקריאה השנייה והשלישית, הוא פחות מחודש?

סתיו שפיר: לדון בתקציב שלם שיקבע את עתידם של אזרחי ישראל, בהבטחה האמיתית של הממשלה לאזרחים.

סתיו שפיר: איזה מין דבר זה?

סתיו שפיר: וזה עוד לפני שהגענו להיעדר תוכניות עבודה.

סתיו שפיר: לי ולחבר הכנסת אלי אלאלוף יש הצעת חוק שאנחנו נביא להצבעה בקרוב, שמדברת על פירוט היעדים של התקציב הזה, כלומר איך התקציב הולך להשפיע על מדדי העוני, איך התקציב הולך להשפיע על מדדי האי-שוויון.

סתיו שפיר: מאוד מאוד פשוט.

סתיו שפיר: מאוד מובן מאליו שכשממשלה מגישה תקציב, ראוי שהיא תראה מה ההשפעות של אותו תקציב, מה התוכניות שלה לגבי מדינת ישראל, מדוע דווקא תקציב כזה ולא אחר.

סתיו שפיר: בתגובה של משרד האוצר לעתירה שהגשתי לפני שנה וחצי על כך שמשרד האוצר עובר על חוק-יסוד: משק המדינה ומביא לוועדת הכספים העברות תקציביות לא חוקיות, העברות תקציביות שהיו צפויות ומתוכננות, ועל כן עוברות על החוק, על חוק-יסוד, ענה לי משרד האוצר כי – אם אבל לא יהיה שר במליאה – – –

איילת שקד: כן, אני במליאה.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: – – – ענה לי משרד האוצר בצירוף של כל מיני דוגמאות איך הוא מנהל את הפרויקטים שלו, ואיך הוא מחליט מה לתקצב ומה לא לתקצב, ואחת התשובות הייתה באמת מאוד מאוד משונה.

סתיו שפיר: הוא דיבר על מדוע יש פרויקטים שהוא מבטיח אבל מחליט בסופו של דבר לא לתקצב.

סתיו שפיר: אתם בטח מכירים את זה, לפחות חברי מוועדת הכספים, איך מגיע איזה גוף או איזה משרד, אומר: אנחנו נכנסנו לפרויקט כזה וכזה, למשל, שבמסגרתו היינו צריכים להעסיק 200 איש, אבל משרד האוצר לא מעביר לנו עדיין את הכסף.

סתיו שפיר: זה לא נמצא בעצם בבסיס התקציב, זה מגיע מאוחר יותר.

יחיאל חיליק בר: לסיים.

סתיו שפיר: שנייה.

סתיו שפיר: אני רק, ברשותך, אסיים את הטיעון.

סתיו שפיר: מה גם שהשרה בטלפון, אז נחכה שהיא תסיים.

יחיאל חיליק בר: אז אני אתן לך תוספת זמן.

סתיו שפיר: ורציתי להבין איך יכול להיות שהדבר הזה מתרחש בצורה כזו, כי אתם חייבים להבין מה קורה פה.

סתיו שפיר: זה לא רק בלגן.

סתיו שפיר: ברגע שרשות מקומית, למשל, יודעת שהיא אמורה לקבל ממשרד האוצר עוד 2 מיליון שקלים במהלך השנה, אבל היא לא מקבלת אותם כי זה לא נמצא בבסיס התקציב, אבל היא יודעת – היא כבר 20 שנה מקבלת אותם בהמשך השנה, אבל היא לא מקבלת את זה בבסיס התקציב.

סתיו שפיר: אז מה קורה לראש הרשות המקומית הזאת?

סתיו שפיר: קורה שהוא צריך במהלך השנה כל פעם לבוא ולהתחנן, להגיע לפה, לפוליטיקאים, לבקש, לוודא שהשר מביא את הבקשה להעברה תקציבית, לוודא שהפוליטיקאים הולכים להצביע בעד בוועדת הכספים, לראות את הדחיות ואת המלחמות הפוליטיות בין לבין, ולהבין שהדבר הזה עלול להידחות.

סתיו שפיר: כל זה כשהוא כבר בזבז את הכסף; הוא הרי יודע שהכסף אמור לעבור.

סתיו שפיר: ובעצם, אותו ראש רשות או פקיד בכיר נמצא כל הזמן כפוף לסחיטה, כי כל פעם אחד הפוליטיקאים יכול להגיד לו: אנחנו נעביר לך, אבל אם אתה רוצה שנעביר לך אז כדאי שתשקול העסקה של בן-אדם כזה או אחר, שתשקול להביא את הפרויקט הזה או האחר, או אולי – פשוט תביא את אותו פוליטיקאי לנאום באחד הטקסים המרכזיים.

סתיו שפיר: הדברים האלה הם עניינים שלא גובלים בשחיתות, הם ממש שחיתות.

סתיו שפיר: וניהול של תקציב בצורה כל כך מפוקפקת מאפשר לשחיתות הזו להמשיך ולהתקיים בתוך הבית הזה.

סתיו שפיר: אז נכון שהשחיתות הזו היא קצת אפורה, והיא בדרך כלל מגיעה בצורה של חליפות מהודרות, ועם הרבה מאוד יועצים משפטיים מסביב והרבה מאוד סעיפים קטנים, וזה נראה לכאורה בסדר.

סתיו שפיר: אבל זה ממש לא בסדר כשמתנהל מונופול מלא על קבלת ההחלטות במדינה דמוקרטית, על-ידי משרד האוצר, ומונופול מלא על אלפי גופים וספקים ורשויות מקומיות וחברות חיצוניות ועמותות שאמורות לקבל את הכסף הזה, ויודעות שהן אמורות לקבל את הכסף הזה, אבל נסחטות לאורך השנה כי הכסף שהובטח להן בעצם לא מגיע.

סתיו שפיר: ועכשיו, בתקופה הזאת, של ה-1 חלקי 12, אנחנו רואים את זה במגוון של צורות אחרות.

סתיו שפיר: אז מה שאנחנו מנהלים פה זה לא תקציב – זו מסחרה.

סתיו שפיר: והמסחרה הזו מתנהלת לעתים כמו מאפיה, והדבר הזה לא יכול להיות במשכן הזה.

סתיו שפיר: אני מבקשת מכם, חברי, שאנחנו נתחיל לערוך דיון מחודש על התקציב, אבל לא סתם דיון שמטרתו למשוך זמן, אלא דיון אמיתי על איך עושים את הרפורמה הכי חשובה ששר האוצר החדש שלנו, שר שכוונותיו נראות טובות מאוד ונראה שהוא גם חובב רפורמות, אבל הרפורמה הכי חשובה שהוא יכול להעביר היא לקחת את התקציב הזה ולבחון את כל-כולו מחדש, מההתחלה ועד הסוף.

סתיו שפיר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לאחריו – חבר הכנסת בר-לב.

יחיאל חיליק בר: דני, לך יש פה עוד תקופה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת – – –

דניאל עטר: יש לנו קריאות ביניים בתוך הסיעה?

איציק שמולי: לך מותר הכול.

איציק שמולי: תראו, הדיון שמגיע היום בנוגע לתקציב הוא טכני במהותו.

איציק שמולי: אני חושב שאף שאנחנו רואים מה המדיניות המסתמנת של הממשלה בצד החברתי-כלכלי, אני חושב שמן הראוי קודם כול לראות את התוכן של ספר התקציב ואז לבקר אותו.

איציק שמולי: אבל במקביל לזה שמדברים פה על התקציב מתחולל מאבק בתחום אחר, מאבק גדול מאוד על אחת ההחלטות הדרמטיות ביותר למשק הישראלי, אולי ההחלטה הדרמטית שהייתה עד כה בכל שנות קיומה של המדינה, החלטה על טריליון שקל.

איציק שמולי: ואתה מסתכל מן הצד ואתה רואה את האופן שבו מנהלים את התקציב, או את האופן, יותר נכון, שבו הולכים לבנות את התקציב ולהעבירו כאן בכנסת – הכול בחאפ-לאפ, בחטף, דוחים מועדים, לא מביאים תוכניות ברורות.

איציק שמולי: ובמקביל אתה מסתכל על מה שקורה בתחום הגז, ואתה אומר לעצמך:

איציק שמולי: אני לא יכול שלא להתפעל מכך שבמקרים שבהם ראש הממשלה באמת רוצה והוא דוחף בכל הכוח, אז המדיניות פשוט מיושמת.

איציק שמולי: ואני יכול רק להתפלל שבנושאים החברתיים שאנחנו מעלים כאן, גם בקואליציה וגם באופוזיציה, במשך כל השנה, ראש הממשלה והממשלה יפגינו את אותה נחישות גם כאשר מדובר על קצבאות הזיקנה, וגם כאשר מדובר על הביטוח הסיעודי הקולקטיבי, וגם כאשר מדובר על צער בעלי-חיים, ועל חיילים משוחררים ועל בעיית הדיור.

איציק שמולי: לפני ארבע שנים ראש הממשלה הזה הבטיח "סופר-טנקר" כדי לטפל במחירים של הדיור.

איציק שמולי: בכנסת הקודמת, הבעיה של הדיור לא רק שלא נעלמה ולא נסוגה, היא אף החריפה, וראש הממשלה המשיך לעמוד כאן, על הדוכן הזה, ולהבטיח לנו את הורדת מחירי הדיור שוב ושוב ושוב, והמחירים המשיכו לעלות.

איציק שמולי: עכשיו אני שואל את עצמי ואתכם: מה היה קורה אילו היה לראש הממשלה שלנו אכפת באמת לא רק ממתווה הגז ומהכסף של תשובה, אלא מהאנשים הצעירים במדינה שיש להם שני חלומות פשוטים, לבנות בית ולגדל משפחה?

איציק שמולי: והיום יש יותר ויותר אנשים צעירים במדינה הזאת שנאלצים לוותר על החלומות האלו בגלל סיבות כלכליות, ואורזים את הפקלאות ועוזבים למקומות אחרים.

איציק שמולי: למה זה קורה?

איציק שמולי: זה קורה, בין השאר, כנראה – אני עוד נותן קרדיט לממשלה הזו – אבל הממשלה הקודמת והכנסת הקודמת, הטיפול בבעיות האלו לא היה מספיק דחוף להן.

איציק שמולי: אני מסתכל גם על האופן שבו הכול הולך ומתהווה לנגד העיניים.

איציק שמולי: אני הצעתי לשר כחלון – ואני חושב, חבר הכנסת אלאלוף, שזה גם הופיע בדוח שלך – זאת הצעת חוק שלי עוד מהכנסת הקודמת, הצבה של יעדים חברתיים בחקיקה.

איציק שמולי: אני חושב שעל תוכן התקציב בכללותו אנחנו אולי לא נוכל להסכים, אני בטוח שבתוך התקציב יהיו דברים שנסכים להם ויהיו דברים שלא נסכים להם, ולכן, בסוף, כמו בנושאים פוליטיים אחרים, הקואליציה תצביע משהו אחד והאופוזיציה משהו אחר.

איציק שמולי: אבל אני חושב שעל האופן שבו מנהלים ומאשרים את תקציב המדינה בכנסת נוכל להגיע להסכמות מסוג אחר.

איציק שמולי: איך בדיוק תדע המדינה הזו לאן להתכוונן מבחינת הפחתה של שיעורי העוני והאי-שוויון והאבטלה, כאשר בצד הכלכלי של התקציב מדברים אתכם – אנחנו נתכתש פה על עשירית האחוז, ובצדק, כאשר נדבר על יעד הגירעון ועל יעד האינפלציה, כי זה כסף גדול; אבל כאשר נעבור לדבר על הצד החברתי, אז אנשים יסתפקו כאן בכל מיני אמירות כאלו כלליות ופופוליסטיות: כולנו מחויבים למאבק בעוני, כולנו רוצים להפחית את האי-שוויון, כולנו בעד הפריפריה, וכשאתה בא ואתה בודק בתקציב מה האמירות האלה ומה עומד מאחוריהן – לפעמים לא עומד מאחוריהן שום דבר.

איציק שמולי: ולכן, אני חושב שטוב תעשה הממשלה אם כאקט הראשון שהיא מביאה לכנסת לא תדבר אתנו רק על מועדים.

איציק שמולי: אני חושב שאם במקביל להבאה של שינוי המועדים הייתם מדברים על תהליך אחר, שקוף, רציני, שדרכו אתם הולכים לנהל את התקציב, אז הייתה פה הרבה יותר פתיחות.

איציק שמולי: לכאורה ההצבעה היום היא הצבעה טכנית, אבל זו בדיוק הבעיה עם תקציב המדינה, שמאחורי הטכניקה מסתתרת המהות, המהות הכואבת, שהתקציב הוא לא שקוף, שהתקציב הזה הוא לא מובן, לעתים לא לחברי הכנסת – שמקבלים אותו כמה שעות לפני ההצבעה – ודאי שלא לציבור הרחב.

איציק שמולי: ואולי אחד הדברים הגרועים ביותר בתקציב הזה, בשונה ממה שקורה במדינות אחרות בעולם – שאין בו מידה וחצי מידה של אחריות.

איציק שמולי: אפשר לכתוב בספר התקציב מה שרוצים, לא משנה מי בממשלה ולא משנה מי בכנסת, ובסופו של דבר, כשאתה בא לקבל דין-וחשבון על מה שנעשה – אין תרבות כזאת, אין מושג כזה, זה לא מעניין אף אחד, וזה בעיקר לא באינטרס של הממשלה להציג את זה.

איציק שמולי: אני רוצה לגעת בעוד נקודה אחת בסוף דברי.

איציק שמולי: למשה כחלון, שר האוצר, שאני מאוד מעריך, היו שלוש התחייבויות עיקריות במערכת הבחירות.

איציק שמולי: הראשונה הייתה הדיור – ואי-אפשר שלא להתרשם לפחות מהנחישות שהוא מפגין עד עכשיו.

איציק שמולי: כמו כולם גם הוא ייבחן בתוצאות, ואני הבטחתי ואני מבטיח שבדברים הטובים שהוא יעשה אנחנו, לפחות חלק מחברי האופוזיציה, ניתן רשת ביטחון למהלכים בתחום הדיור.

איציק שמולי: ההתחייבות השנייה שהייתה – – –

סופה לנדבר: שיתחילו לבנות.

איציק שמולי: נכון.

איציק שמולי: אמרתי, הוא ייבחן בתוצאות.

איציק שמולי: ההתחייבות השנייה הייתה הגז, וכולכם יודעים מה היה בראיונות לתקשורת ומה היה בסופו של דבר.

איציק שמולי: אבל הייתה גם התחייבות שלישית של משה כחלון, והיא הטלת מס ירושה בתקציב על בעלי ירושות גדולות של למעלה מ-10 מיליון שקל.

איציק שמולי: מדינת ישראל הגיעה למקום הרביעי בעולם מבחינת האי-שוויון בחלוקת ההכנסות, למקום הראשון בעולם מבחינת שיעורי העוני, באופן יחסי כמובן.

איציק שמולי: באה ועדת בן-בסט לפני כמה שנים וקבעה שהטלת מס ירושה היא אחד המנגנונים האפקטיביים ביותר כדי לצמצם את האי-שוויון והעוני.

איציק שמולי: שר האוצר שלנו מבין את זה.

איציק שמולי: שר האוצר שלנו מבין גם שבהינתן הסכמים קואליציוניים כל כך מטורפים, יש כאן 2 מיליארד שקל שמונחים על הרצפה ואפשר לאסוף אותם.

איציק שמולי: ואנחנו היום באים בדרישה מאוד חד-משמעית לשר האוצר: על התחייבות אחת כבר ויתרת; אנחנו לא מוכנים ולא ניתן שמההתחייבות השנייה אתה תיסוג.

איציק שמולי: זו תהיה נטישת הרעיון של הטלת מס ירושה על ירושות של יותר מ-10 מיליון שקל בתקציב הקרוב.

איציק שמולי: ואם הממשלה הזאת הגונה – ויש בקואליציה הזאת אנשים הגונים מאוד, שמחויבים לדרכם – הם ייקחו את הכסף הזה, את אותם 2 מיליארד שקלים, ולא יזרקו אותם לכל מיני מקומות עלומים, ולא ישתמשו בזה לקופה קטנה לכל מיני צרכים מיידיים, הכסף הזה ילך ככסף תוספתי לטובת צרכים חברתיים שישמשו למיגור האי-שוויון והעוני.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: גם לרשותך עשר דקות.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, דיברו לפני וידברו בוודאי אחרי על כל – נקרא לזה ככה, בלשון המעטה – המגרעות בתקציב המדינה, המגרעות בכלל בנושאים הכלכליים והחברתיים שהממשלה הזאת מובילה.

עמר בר-לב: אבל אני דווקא רוצה להתחיל במשהו טכני, כביכול טכני – שהמיקרופון לא ייכנס לי לפה – במשהו כביכול טכני.

עמר בר-לב: אתה יודע, אתה מכיר את המושג "מאה ימי חסד".

עמר בר-לב: אומרים, מישהו מתחיל באיזה תפקיד, נותנים לו מאה ימי חסד.

עמר בר-לב: ממשלה חדשה נבחרת, נותנים לה מאה ימי חסד.

עמר בר-לב: גם הממשלה הזאת נבחרה, ואמרו: בואו ניתן לה מאה ימי חסד.

עמר בר-לב: אבל איך – – –

אלי אלאלוף: כמו – – –

עמר בר-לב: כמו מה?

אלי אלאלוף: מאה ימי חסד זה מחרתיים.

עמר בר-לב: אז כמו שהתחיל הסיפור, הביטוי עם מאה ימי החסד, באה הממשלה ואמרה: רגע, אם 100 ימי חסד, אז בואו תיתנו לי עוד 75 ימי חסד, זאת אומרת, 175 ימי חסד.

עמר בר-לב: טוב, זה נראה טיפה מוזר, ואז זה הגיע לוועדת הכספים, וועדת הכספים הוסיפה עוד 15 ימי חסד.

עמר בר-לב: זאת אומרת, 100 ימי החסד הפכו ל-190 ימי חסד, שזה כמעט – זה בערך, לא כמעט – פי-4.2 מאשר בחוק המקורי.

עמר בר-לב: אם אזכיר לכולנו, עד לפני שנה זה היה 45 ימים שהחוק היה מונח, מהרגע שהממשלה הניחה אותו עד הרגע שהוא היה צריך להיות מאושר.

עמר בר-לב: אז מ-45 ימים לפני שנה זה קפץ ל-100 ימים, אחרי זה ל-175 ימים, ועכשיו זה 190 יום.

עמר בר-לב: זאת אומרת, כל שנת 2015 תנוהל ללא תקציב.

עמר בר-לב: ודיברו כאן לפני על המשמעות של שנת 2015 עם תקציב של 1 חלקי 12; המשמעויות הן קשות, הן ברורות.

עמר בר-לב: ואני חושב שהדבר – במידה רבה – העצוב ביותר הוא העובדה שכל תוספת הימים הזאת היא לא תוספת אמיתית שצריך אותה, כי ראינו, הוותיקים בינינו – דני, הוותיקים בינינו, מהכנסת הקודמת – ראינו שגם עם 45 יום, נדמה לי שאז רצו לקצר את זה ל-40 יום אפילו, הצלחנו, הכנסת הצליחה לעמוד במשימה ולהעביר תקציב – שהתנגדנו לו – אבל הצליחה להעביר את התקציב.

עמר בר-לב: כל הסיפור הזה הוא פשוט למשוך זמן בשביל להפוך – – –

דניאל עטר: השאלה, עמר, מתי יש יותר נזק, כשהם דוחים את אישור התקציב או כשהם מאשרים אותו מוקדם יותר.

דניאל עטר: מתי הם עושים יותר נזק?

עמר בר-לב: זאת שאלה – זאת אכן שאלה מעניינת.

עמר בר-לב: אתה יודע מה, אז אולי – – –

מיקי לוי: אבל הפעם, דני, זה כדי לבזבז את הימים כדי שה-1 חלקי 12 יישאר, ואז יהיו להם הרבה עודפים כדי לשלם את כל ההסכמים הקואליציוניים.

עמר בר-לב: בדיוק, אפשר להאריך את זה ל-2016 – 1 חלקי 12.

עמר בר-לב: אז אם נעזוב רגע את ההומור, אני יכול לספר שלפחות בפרקטיקה המשמעות של 1 חלקי 12, הרבה פעמים, בדרך כלל היא מאוד מאוד כואבת.

עמר בר-לב: הייתה לנו דוגמה רק לפני כמה ימים עם היעדר התקציב – איך זה נקרא?

עמר בר-לב: היעדר תקציב למימון טיפול פסיכולוגי לילדים באזור עוטף-עזה.

עמר בר-לב: זהו, נגמר התקציב, אין תקציב, 1 חלקי 12, אי-אפשר לתת, והיה צריך מהלך מיוחד של הממשלה בשביל לאשר את הדבר הטריוויאלי הזה, הברור, האנושי, המוסרי, שברור שהיה צריך לאשר אותו.

עמר בר-לב: זו רק דוגמה קטנה, ואתן לכם, חברי חברי הכנסת, דוגמה נוספת.

עמר בר-לב: לפני בערך חודש קיבלתי פניית ציבור מקבוצת הורים בהוד-השרון שהילדים שלהם היו אמורים להירשם לגן חדש, והיו אמורים לבנות עוד שני גני-ילדים חדשים בהוד-השרון, ומה לעשות, אין תקציב.

עמר בר-לב: אין תקציב.

עמר בר-לב: ואיפה הילדים הקטנים, הצעירים – לאיזה גן הם ילכו?

עמר בר-לב: הם יישארו ברחוב בספטמבר?

עמר בר-לב: כך – – –

קריאה: כן.

עמר בר-לב: כן, נכון, הם יישארו ברחוב בספטמבר.

עמר בר-לב: לא יודע מי צעק כאן "כן", ולא יודע אם זה בהקשר של מה שאני מדבר, אבל זאת תהיה התוצאה.

עמר בר-לב: ולכן, תקציב מדינה במהלך כל 2015 שמתנהל לפי 1 חלקי 12 הוא באמת תקציב – זו שיטה בלתי מתקבלת על הדעת, והדרך שבה הממשלה הזאת מושכת את הזמן רק בשביל – לא יודע מה – רק בשביל להקל עליה, להקל עליה ולהקשות על האזרחים?

עמר בר-לב: טוב, זאת המומחיות של הממשלה הזאת.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, לא אמור להיות שר באולם?

עמר בר-לב: כן, איפה השר?

יחיאל חיליק בר: אין שר באולם?

יחיאל חיליק בר: יש, יש שר.

איתן כבל: יש בקואליציה.

קריאות: – – –

קריאה: אני מבקש – – –

יחיאל חיליק בר: אתה טוען שהשר הנכבד מש"ס הוא לא שר, דני עטר?

יחיאל חיליק בר: זאת הטענה שלך?

עמר בר-לב: לא, השר מדבר בטלפון.

איתן כבל: יש חברי כנסת עם פוטנציאל לשרים.

עמר בר-לב: השר מדבר בטלפון.

מיקי לוי: – – – מה אתם מדברים?

עמר בר-לב: השר מדבר בטלפון.

יחיאל חיליק בר: השר, תכבד את הדיון, ככה, בוא.

דוד אזולאי: אתה רואה רק מהגלבוע.

דניאל עטר: מי יכול עליכם?

דניאל עטר: אתם משגעים את העולם כבר.

עמר בר-לב: אבל, ידידי, מעבר לנושאים הטכניים כביכול – – –

קריאה: – – –

דניאל עטר: ואללה – – –

עמר בר-לב: אדוני השר, אני שמח שאתה מגיע, כי עכשיו מגיע החלק החשוב בדברים שלי.

עמר בר-לב: עד עכשיו דיברתי כאילו על נושאים טכניים, הארכה – 100 ימים, 195 יום, אבל האמת היא – – –

דניאל עטר: – – – שזה אתה, הייתי שותק.

עמר בר-לב: – – – האמת היא שיש כאן פגיעה קשה באושיות הדמוקרטיה הישראלית, ומי שאמר את זה ראשון – דווקא אמרו את זה אנשי משרד האוצר בפעם הקודמת, בשנה הקודמת, כאשר האריכו את – כאשר רצו להאריך את 45 היום ההיסטוריים ל-100 ימים, משרד האוצר התנגד וטען שהמשמעות היא שהממשלה ממשיכה לפעול, בתקציב המדינה, שלא על-פי אישור הכנסת, וזוהי פגיעה בלב המשילות.

עמר בר-לב: לא אני אמרתי, אנשי משרד האוצר אמרו.

עמר בר-לב: אבל הבעיה היותר-חמורה היא אחרת, כי בעצם מה שקורה כאן מאז הבחירות האחרונות – יש תהליך קבוע, מתמשך, נחוש, של כרסום בדמוקרטיה הישראלית.

עמר בר-לב: וזה כמו שיטת הסלאמי – אתם מכירים את שיטת הסלאמי?

עמר בר-לב: שחותכים חתיכה מהנקניק, עוד חתיכה, עוד, כל פעם חתיכה קטנה שלא עושה שום שינוי, בסוף לא נשאר שום דבר ביד.

עמר בר-לב: זה בדיוק מה שעושה הממשלה הזאת, מאז הבחירות, לדמוקרטיה.

עמר בר-לב: אז זה התחיל בדבר הראשון, שהממשלה הזמנית כבר שינתה חוקי-יסוד.

עמר בר-לב: רשמתי לי כאן רשימה של דברים – פשוט מפחיד מה שקורה כאן.

עמר בר-לב: אז זה התחיל משינוי חוקי-יסוד על-ידי הממשלה הזמנית כדי שיהיה נוח לראש הממשלה לעשות את חלוקת השרים שלו; אחרי זה הוא פירק משרדים ולקח חתיכות והעביר לפי הגחמות ולפי הלחצים שהופעלו עליו; אחרי זה ראש הממשלה השתלט על משרד התקשורת, ולא במקרה דווקא על המשרד הקטן הזה, משרד התקשורת, כי הוא רוצה להיות זה ששולט על מה מגיע לעיניהם ולאוזניהם של אזרחי מדינת ישראל.

עמר בר-לב: אחרי זה, כמובן, הניסיון לחטוף את מתווה הגז מאזרחי מדינת ישראל, דרך הקבינט המדיני, למצוא איזה תירוץ שיש כאן נושא מדיני-ביטחוני כבד ולכן מי שצריך לאשר את זה, זה הקבינט המדיני-ביטחוני.

עמר בר-לב: אם זאת לא חטיפה של נושא מרכזי – כאן דיברו לפני החברים שזה אולי הנושא החשוב ביותר שעומד בשנים הקרובות בפני אזרחי מדינת ישראל – אז מה זאת חטיפה?

עמר בר-לב: ואחרי זה, כמובן, כפי שדיברתי עכשיו על הארכת המועדים והמשיכה ויותר מאוחר אנחנו נדון בעצם בביטול החוקים שהועברו, שהתחילו לעבור בכנסת הקודמת, אם חוק הגיור ואם העברת בתי-הדין הרבניים ממשרד המשפטים למשרד הדתות.

עמר בר-לב: אם זאת לא פגיעה בדמוקרטיה, אם זה לא כרסום בדמוקרטיה, כרסום ששוב, דני, בתור הוותיק מהכנסת הקודמת, אני לא זוכר, וזה לא מצחיק – –

דניאל עטר: מילא איתן כבל הוותיק יגיד לנו דברים כאלה – – –

עמר בר-לב: – – אני באמת לא זוכר תהליך כל כך מזעזע, בקושי חודשיים, שפשוט חותכים חלק אחרי חלק מהדמוקרטיה הישראלית.

עמר בר-לב: ואם אנחנו לא נעמוד על המשמר באופוזיציה ונזעק את זעקתם של אזרחי מדינת ישראל, אני מאוד מאוד חושש שלא יישאר הרבה מהדמוקרטיה שלנו בסוף המושב הזה.

עמר בר-לב: אבל אנחנו ניאבק ואנחנו נדאג שזה לא יקרה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת בר-לב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איתן ברושי.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: עטר, לך יש עוד הרבה זמן, אתה יכול להביא שק"ש.

דניאל עטר: – – – להספיק לשתות קפה ולחזור.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, איתן, עשר דקות לרשותך.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כשהכנסת תדון ותאשר את התקציב בנובמבר 2015, אנחנו נציין 20 שנה לרצח יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

איתן ברושי: אנחנו למדנו בממשלתו, שנחשבת לטובה ביותר שהייתה בישראל, את המונח "סדר עדיפויות".

איתן ברושי: הבעיה, עם כל הכבוד, חברי באופוזיציה, הבעיה של התקציב היא לא עם הדו-שנתי או חד-שנתי, השאלה היא מה עושים אתו.

איתן ברושי: והשאלה היא – זה מפריע בספסל של המזכירות, מרב.

איתן ברושי: זה מפריע, הרעש.

מרב מיכאלי: סליחה.

איתן ברושי: הבעיה העיקרית היא: מה הוא סדר העדיפויות של התקציב?

איתן ברושי: תראו, בישראל תמיד הניפו שני דגלים, הדגל החברתי-כלכלי והביטחוני-מדיני, אבל תמיד הייתה רק קופה אחת.

איתן ברושי: לפי דעתי, משרד האוצר כבר גמר את הגמישות בתקציב שלו, הוא חילק בהסכמים הקואליציוניים בצורה מופקרת את תקציב המדינה כדי להבטיח שלטון רעוע על חודו של קול; יש החזר חובות, יש טייסים אוטומטיים, יש התחייבויות רב-שנתיות.

איתן ברושי: בעצם השאלה שהכנסת הייתה צריכה לשאול את עצמה: בשעות כאלה להקדיש דיון לתוצאה כמעט מובנת של תקציב דו-שנתי בסוף שנת 15' – איזו ישראל רוצים לראות עם תקציב 15'-16'?

איתן ברושי: ולכן הבעיה היא לא אם זה תקציב דו-שנתי או חד-שנתי – ברור שזו שגיאה, מה שקרה.

איתן ברושי: אבל השאלה שצריכה להעסיק אותנו כשליחי העם ונבחרי הציבור היא: איזו מדינה תהיה עם תקציב 15'-16'?

איתן ברושי: במה היא תהיה שונה מהמדיניות הקיימת?

איתן ברושי: אני חושב שהמדינה זקוקה לסדר עדיפויות שמחזיר את החינוך לסדר-היום.

איתן ברושי: מחאת הסרדינים לא תיפתר עם סחבת של שר החינוך.

איתן ברושי: המדינה זקוקה לתקציב שיחזיר את הביטחון לאזרחים ושיחזיר אותנו למדיניות של פיתוח הנגב והגליל ושל חיזוק ההתיישבות.

איתן ברושי: אני חושב שאנחנו צריכים לעסוק בעיקר בשאלה של סדר העדיפויות.

איתן ברושי: אני חושב שאנחנו, בוויכוח הזה על שני הדגלים, לא יכולים להתעלם משום דגל ולא יכולים לומר שאפשר גם וגם וגם.

איתן ברושי: בתקשורת מדברים אתנו על רפורמות – בלוח הזמנים שאנחנו פועלים בו, לפי דעתי, אלה יהיו רפורמות על חודו של קול עם כפייה, משום שלא התחיל שום תהליך הידברות עם הגורמים המרכזיים במשק ובחברה על רפורמות שהאוצר ושר האוצר מדברים עליהן.

איתן ברושי: כל מה שמביאים פה בינתיים הם דברים טכניים שבוודאי לא הם יקבעו את המדיניות ואת הגורל של המדינה.

איתן ברושי: לכן אני רוצה, במסגרת הזמן שעומד לרשותי, ואני מוכן אפילו לקצר, לומר שנדמה לי שאנחנו צריכים לחזור לעדיפות של הנגב והגליל, וספק אם אפשר לפתח גם את הנגב ואת הגליל וגם את יהודה ושומרון.

איתן ברושי: אנחנו צריכים לחזור לעדיפות של תוכנית מדינית ומשא-ומתן לשלום.

איתן ברושי: רבין היה מוכן להקטין את תקציב הביטחון כי הוא הלך על כיוון של משא-ומתן לשלום.

איתן ברושי: אנחנו צריכים לדעת שהחקלאות וההתיישבות במשבר מאוד קשה.

איתן ברושי: לפני ימים ספורים ועדת הכספים קיבלה החלטה חד-פעמית וחד-משמעית: להוריד ולבטל מס ששר האוצר וסגנו מיש עתיד גזרו על החקלאים, מס על העובדים הזרים.

איתן ברושי: אין הצדקה למס הזה כי הוא לא הביא אף פועל ישראלי.

איתן ברושי: אין עיוות גדול מהמס הזה כי הוא פוגע אנושות בחקלאים.

איתן ברושי: והנה אני משוחח עם שר האוצר גם היום, עם סגנו שהוטלה עליו המשימה, הם לא מתרגשים.

איתן ברושי: אנחנו נציע לגפני בוועדת הכספים לא לדון בבקשות של האוצר עד שיממשו את החלטת ועדת הכספים.

איתן ברושי: ומי שמדבר על רפורמות להתיישבות ולחקלאות, עם חוסר האמון בפקידי האוצר שרוצים גם לחנך את החקלאים ולא רק לנהל את הקופה, אין לזה שום סיכוי.

איתן ברושי: ואם יהיה צריך, אני בטוח – גם חברים נוספים פה – נצטרך להתמודד.

איתן ברושי: כי מה הוכח בארץ הזאת?

איתן ברושי: כאן שום דבר לא מגיע בגרביטציה, הכול בכוח המשיכה.

איתן ברושי: אם לא תהיה ברירה, נצטרך להוכיח שלא פחות מהדרוזים, לא פחות מהחרדים, לא פחות מהאחרים, מהאתיופים, יוצאי אתיופיה, יצטרך להיות מאבק גם על תקציב ומדיניות החקלאות וההתיישבות.

איתן ברושי: לכן אני קורא לממשלה לא להופיע פתאום עם חוק ההסדרים ועם תקציב כאילו אנחנו בהתגנבות יחידים – קודם כול לקיים דיון.

איתן ברושי: אני מציע, אדוני היושב-ראש, שתציע את זה ליושב-ראש הכנסת שמחפש חידושים מעת לעת, קודם כול לקיים באמת את הדיון על סדר העדיפויות, איזו ישראל אנחנו רוצים לראות.

איתן ברושי: הרי התקציב הוא ביטוי במספרים לסדר-יום, לערכים, לחוט-שדרה רעיוני, ליעדים.

איתן ברושי: אז מה הם היעדים שהתקציב הולך לשרת?

איתן ברושי: מוכרחים קודם כול לברר את זה; כל מפלגה בתוך עצמה וגם הממשלה והכנסת כולה.

איתן ברושי: לכן בנובמבר, כשנאשר את התקציב, נזכור את יצחק רבין, שטבע את הדימוי ואת הביטוי של סדר עדיפויות אחר, ואז אנחנו נוכל לבוא ולומר שאנחנו מבצעים את השליחות.

איתן ברושי: עם סדר העדיפויות של הממשלה הזאת, עם ההסכמים הקואליציוניים ועם ההתחייבויות שקיימות בתקציב, נראה שהגמישות תהיה קטנה מאוד והיעדים יהיו רחוקים משנת 2016.

איתן ברושי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת איתן ברושי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

דניאל עטר: – – –

יחיאל חיליק בר: דני, אתה קיבלת שלוש דקות עכשיו בגלל האמירה הזאת.

יחיאל חיליק בר: זהו.

דניאל עטר: אני מבקש את שלוש הדקות של איתן לזמן שלי.

איתן ברושי: כן.

דניאל עטר: הנה, איתן מסכים.

דניאל עטר: זו ההתיישבות מחלקת פה אחריות – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עשר דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי חברות הכנסת, הצעת החוק שמגיעה עכשיו לקריאה שנייה ושלישית מגלמת עוד שיא של הממשלה הזאת, בזמן הקצר שהיא קיימת, בפגיעה שהיא פוגעת בריבונות הכנסת וגם בעבודה התקינה של הממשלה, בבוז שהיא משדרת לציבור, לנבחרות ולנבחרים שלו, ולזכויות הדמוקרטיות החוקתיות במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: לקראת הדיון בוועדת הכספים בהצעת החוק יצאה חוות דעת מטעם הייעוץ המשפטי לוועדה על נוסח הצעת החוק שעברה בקריאה ראשונה.

מרב מיכאלי: במשך כל הקדנציה הקודמת שלי בכנסת, חברות וחברים, לא נתקלתי בחוות דעת כל כך חריפה וקשה של הלשכה המשפטית.

מרב מיכאלי: היועצת המשפטית הצביעה על שורה של בעיות חוקתיות חמורות ביותר שהצעת החוק הזאת מביאה אתה, והיא מביאה כתימוכין דברים חריפים וחמורים של נציגי האוצר עצמם בדיון בוועדת חוקה לפני כשנה וחצי, במסגרת התיקונים של מה שכונה "חוקי המשילות".

מרב מיכאלי: זאת אומרת, נציגי האוצר עצמם דיברו על הבעיות שיש בחוק המשילות כפי שעבר, ועכשיו הממשלה הזאת באה ועוד החמירה אותם.

מרב מיכאלי: בהתאם לחוות הדעת הזאת, לא רק שההתנהלות הממושכת של הממשלה בלי תקציב מאושר מעלה שאלות קשות ביחס ליכולת הפיקוח של הכנסת ושל הציבור על הממשלה וביחס ליכולת של משרדי הממשלה לבצע בכלל באופן שוטף את העבודה שלהם, אלא, חברותי וחברי חברות הכנסת, נפגעת קשות הריבונות שלנו, של הכנסת, של הבית הזה, ונפגעת הלגיטימיות של עבודת הממשלה.

מרב מיכאלי: לא רק שבמשך כחצי שנה מיום שהשרות והשרים נכנסים לתפקיד שלהם הם לא יוכלו ליזום שום תוכנית, שום פרויקט, לא יוכלו לעצב את סדר העדיפויות של המשרדים שלהם, אלא שיוצא מחוות הדעת של היועצת המשפטית שמי שלמעשה מנהלת את המדינה – מנהלת אותנו החשבת הכללית, שעושה אומנם כמיטב יכולתה, אבל כמה בלתי סביר שהחשבת הכללית לבדה תנהל את מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: נימוקי הממשלה למהלך הזה לא מחזיקים מים בשום פנים ואופן.

מרב מיכאלי: גם הטענה כאילו הממשלה בכלל דואגת לכנסת, שיהיו לה יותר ימים לדון, היא באמת ספין עלוב – תסלחו לי, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: הנימוק האמיתי היחידי הוא שהממשלה לא רוצה להגיע לכנסת לקבל את אישורה ואת הפיקוח שלה, ובאופן אמיתי זאת פגיעה עמוקה בדמוקרטיה הישראלית.

מרב מיכאלי: כל יום בלי תקציב מאושר הוא יום שבו נפגעת יכולת הביצוע של משרדי הממשלה, נפגעת הריבונות של הכנסת, נפגעת יכולת הפיקוח שלה על הממשלה.

מרב מיכאלי: כמו שטענו וחזרנו וטענו בוועדה, וגם כאן, במליאה, חברי וחברותי, הפתרון הסביר והמתבקש היה להישאר במתכונת חוק-היסוד, כמו שנקבע רק בקדנציה הקודמת, סך הכול, להעביר את תקציב 2015 במשך 100 ימים מכינון הממשלה ואת תקציב 2016 עד סוף מרס.

מרב מיכאלי: לצערי, זה לא עומד לקרות.

מרב מיכאלי: מה שקורה כרגע, כמו שאמרתי, הוא פגיעה בריבונותה של הכנסת, פגיעה בדמוקרטיה הישראלית.

מרב מיכאלי: זאת מתחילה להיות ההתמחות מספר אחת של ראש הממשלה הזה, וזה נזק לכולנו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איתן כבל – לא נמצא?

יחיאל חיליק בר: היה פה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רויטל סויד – לא נמצאת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דני עטר, מה תגיד?

יחיאל חיליק בר: הגיע תורך, אתה לא מאמין, נחסכו לך 27 דקות תיאורטיות.

דניאל עטר: 27 דקות, מה אני אספיק להגיד ב-27 דקות?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, האמת היא שאני, ככה, יושב ומנסה לחשוב מאיפה מתחילים, האם זו בדיחה?

דניאל עטר: – עמר, תביא לי בבקשה את הנייר, בשלב מסוים אני רוצה להקריא משם משהו; תודה, עמר – אני שואל את עצמי, האם זו בדיחה, שאנחנו צריכים לאשר תקציב בחודש נובמבר?

דניאל עטר: האם זו בדיחה, או שזו אמת?

דניאל עטר: כי אני באמת לא מצליח להבין – מה תפקידו של תקציב?

דניאל עטר: מהמעט שהספקתי ללמוד בחיי, תקציב מגדיר מדיניות, ואם אנחנו מאשרים את תקציב 2015 בחודש נובמבר, אז מה המדיניות?

דניאל עטר: על מי אנחנו עובדים?

דניאל עטר: אתה לוקח תקציב של ארגון, במקרה הזה ארגון כזה גדול, שקוראים לו מדינת ישראל, אתה קורא את התקציב, ואתה מבין לאן הארגון הזה שואף להגיע.

דניאל עטר: האם הוא מתכוון להוביל אותנו למקום שבו מחזקים את הפריפריה?

דניאל עטר: האם הארגון הזה מתכוון להוביל אותנו למקום שבו מחזקים את השלטון המקומי?

דניאל עטר: האם המדיניות, יש בה הגדרה של צמיחה כלכלית?

דניאל עטר: מה הם יעדי הצמיחה הכלכלית?

דניאל עטר: אלה דברים שאתה בדרך כלל, כשאתה לוקח תקציב לידיים וקורא אותו, אתה לומד על הארגון.

דניאל עטר: אם אני צריך לאשר את התקציב של שנת 2015 בחודש נובמבר 2015, בואו נעשה, ככה, משחק, רגע, ונשאל את עצמנו, מה אנחנו לומדים על הארגון הזה?

דניאל עטר: אז אני אגיד לכם מה אני לומד על הארגון הזה; אני לומד עליו שזה ארגון בלי הנהגה, ארגון שפשוט, עם הזרם, צועד לו אל עבר יעדים לא ברורים, שלארגון הזה בעצם אין הכוונה, אין הגדרה של מטרות, אין הגדרה של יעדים.

דניאל עטר: ואם אני, ככה, לצורך העניין, אתמקד לרגע קט בשלטון המקומי, וננסה להבין מה המשמעות של – אין תקציב עד חודש נובמבר, לגבי השלטון המקומי.

דניאל עטר: כפי שבוודאי ידוע לכם, ראש רשות, אם היה מגיע לחודש נובמבר בלי תקציב, כבר היה מודח מתפקידו.

דניאל עטר: שר הפנים היה מדיח אותו מתפקידו.

דניאל עטר: הנה, יושבת אתנו כאן ראשת העיר לשעבר של ערד והיא יודעת את זה בדיוק כמוני, גם איתן ברושי.

סתיו שפיר: נראה לי שאין פה שר.

מיקי לוי: חשב מלווה היה מביא לך.

דניאל עטר: יש, יש פה.

סתיו שפיר: כן, אני רואה.

דניאל עטר: כי יש הגדרה מאוד ברורה שאומרת, שאם ראש העיר לא מצליח לאשר תקציב, הוא חסר יכולת משילות, ולכן צריך לשלול ממנו את הסמכויות ולהעביר אותן למישהו אחר.

דניאל עטר: אז למה זה נכון לגבי ראש עיר וזה לא נכון לגבי ראש הממשלה, שהוא חסר יכולת משילות?

דניאל עטר: כן, מיקי, אני שואל אותך.

מיקי לוי: לו מותר הכול.

דניאל עטר: אם אתה מרים ידיים, עד לאן באנו.

מיקי לוי: דני, לו מותר הכול.

דניאל עטר: זו הבעיה, שכשמדובר בכך שמדינה באה לאשר תקציב בחודש נובמבר, מדובר בנו, מיקי, לא בו.

דניאל עטר: זה החיים שלנו.

דניאל עטר: זה רשויות מקומיות, שבחודש דצמבר 2014 אישרו את התקציב שלהן, על-פי פרמטרים שהמדינה קבעה להן, נתנה להן את הכלים לבנות תקציב ולחשב, איך היא בונה את התקציב לשנה החדשה, ומאז היא אומרת לרשויות המקומיות: תעבדו על תקציב של 1 חלקי 12 לפי שנת 2014.

דניאל עטר: המשמעות של זה היא שכל הרשויות במדינה, למעט העשירות ביותר, שיש להן עודפים, מתנהלות נכון לרגע זה בתקציב גירעוני.

דניאל עטר: זו המשמעות.

דניאל עטר: ואני מנסה להבין, מתוך כך שכולנו עסוקים כל יום בדיונים עמוקים על עתידה של המדינה הזאת בוועדות הכנסת – אם בוועדת הכלכלה של הכנסת, היום, שעסקה בנושא הגז, מתווה הגז, או בוועדה לביקורת המדינה, שעסקה בדוח מבקר המדינה על כל הסוגיות של נגישות האזרחים למידע על הזכויות שלהם – ואתה מבין שזאת מדינה שיד ימין בה לא יודעת מה יד שמאל עושה.

דניאל עטר: האם זה לא תפקידו של ראש הממשלה?

דניאל עטר: אבל גם אם זה היה ברור לו שזה תפקידו, מעצם העובדה שהוא לא מסוגל לאשר תקציב, הוא חסר יכולת משילות, ולכן גם אין סיכוי שהוא יעסוק באותו אחד שזקוק מאוד לשירותי הרווחה של המדינה, זקוק מאוד לביטוח הלאומי, זקוק מאוד לתקציבים שנמצאים ומחכים לו בביטוח הלאומי, ואין לו מושג אפילו שיש לו זכויות כאלה.

דניאל עטר: אז אני מגיע למסקנה, חברי וחברותי חברי הכנסת, שמי שמביא אותנו לדיון הזה מתוך ניסיון שבחודש נובמבר נאשר את תקציב 2015, הוא פשוט מזלזל בנו.

דניאל עטר: הוא פשוט מזלזל בנו.

דניאל עטר: מזלזל בנו, חברי הכנסת, מזלזל במוסד הזה, בבניין הזה, שמייצג את כל העם, מזלזל באזרחי המדינה.

דניאל עטר: אבל ברור עוד יותר מכך, שאין לו מושג לאן הוא מוביל אותנו.

דניאל עטר: ואתם יודעים מה?

דניאל עטר: אני לפעמים שומע דברים בבית הזה ואני לא מצליח להבין אותם.

דניאל עטר: ואני רוצה לפנות אליך, אדוני השר, ולחברים החרדים בבית הזה, ולהקריא לכם מתוך נאומו של חבר הכנסת אייכלר היום, וננסה רגע לפתח את זה, במסגרת משחק התפקידים שאנחנו משחקים כאן.

דניאל עטר: אני אקריא לכם מתוך נאומו.

דניאל עטר: הלכתי והוצאתי את הנאום שלו נכון להיום בצהריים.

דניאל עטר: חבר הכנסת ישראל אייכלר אומר ככה: "עיריית ירושלים משקיעה עכשיו 75 מיליון ב"ספורטק", בשעה שחלק קטן מאוד מתושבי העיר ישתמשו בזה.

דניאל עטר: אני אומר" – זה הוא אומר, כמובן – "נניח שזה לא יעבוד בשבת ונניח שהכול יהיה בסדר, מה פתאום צריך האזרח לשלם 75 מיליון שקל בשביל תרבות שאיננה שלו?

דניאל עטר: ומה פתאום צריך האזרח החילוני, האנטי-דתי, לשלם מס עבור תרבות של בתי-כנסת?

דניאל עטר: " והוא ממשיך ואומר: "אני מציע, חברי החרדים, שנעשה הסכמה לאומית שבכל נושאי התרבות יישא כל אחד באופן פרטי.

דניאל עטר: כי התרבות הרעה של אותם אנשים שהם נגד מנשקי המזוזות – אני לא מוכן לממן אותם; והתרבות היהודית שלנו – גורמים אחרים לא רוצים לממן.

דניאל עטר: הרי יש תרבות ערבית, אני לא יודע כמה מממנים אותה, למה אזרח ערבי צריך לשלם מס עבור תרבות יהודית?

דניאל עטר: ולמה יהודים צריכים לשלם מס עבור מוסד תרבות שמציג סרט של מחבל שרצח את משה תמם?

דניאל עטר: אפשר לומר שכל נושא התרבות וכל הדברים האלה צריכים להיות פרטיים, הפרטה.

דניאל עטר: לא צריכים לממן אותם".

דניאל עטר: ואני שואל אותך, אדוני השר – – –

מיקי רוזנטל: – – –

דניאל עטר: מיקי, עוד שנייה.

מיקי רוזנטל: לא, קח את הזמן.

דניאל עטר: אני לוקח.

דניאל עטר: אני שואל אותך, אדוני השר, איפה זה עוצר?

דניאל עטר: איפה ההבחנה הזו של תשלום מסים בגין שירות כזה או אחר, איפה זה עוצר?

דניאל עטר: אתה באמת חושב שזה יעצור בסוגיה הזו בנקודה שבה נוח לך?

דניאל עטר: אתה חושב שלא יפתחו את זה לכיוונים שיהיו פחות נוחים לישראל אייכלר וכן הלאה?

דניאל עטר: אבל בקרקס הזה שמתנהל כאן הכול אפשרי, הכול מותר.

דניאל עטר: מותר לנו לעשות כל מה שאנחנו רוצים, אין צורך במשילות, הרי בסופו של דבר נבוא לאזרחים, נבהיל אותם עם כמה ססמאות, הם יצביעו עבורנו, ואנחנו נמשיך וננציח את השלטון.

דניאל עטר: זו האמירה בעצם.

דניאל עטר: וכנגד האמירה הזאת אני אומר לכם שהדרך היחידה היא לעצור את זה; ואתם בקואליציה, אסור לכם להמשיך לתת יד לקרקס הזה, שבעצם מוביל אותנו לשום מקום.

דניאל עטר: עוד לא היה דבר כזה שמדינה שלמה תצעד באפלה גמורה, בלי להבין בכלל לאן היא פוסעת, לאן היא צועדת, לאן היא דוהרת, לאן היא הולכת – לא חשוב באיזה מילים תשתמשו.

דניאל עטר: זה ברור לגמרי שבאין תקציב, מדינה לא יכולה להתנהל, לא יכולה להשיג יעדים, לא יכולה לפתור את בעיותיו של האזרח הפשוט.

דניאל עטר: והבעיות הן כל כך רבות: שלטון מקומי, אמרנו, קורס; מגזר ערבי במדינה – הגיע הזמן גם לדבר על זה.

דניאל עטר: המגזר הערבי במדינה מתנהל באופן הכי לא ראוי.

דניאל עטר: המדינה, יחסה למגזר הערבי הוא באופן הבלתי-ראוי ביותר.

יחיאל חיליק בר: לסכם.

דניאל עטר: מדברים על תקציב המדינה – – – אני בתוך עשר דקות מסכם.

יחיאל חיליק בר: שניות.

דניאל עטר: מדברים על תקציב המדינה – מעניין מי בבית הזה יודע שתחת מדינת ישראל מתנהלים שני תקציבים: בכל משרד ממשלתי יש תקציב של הערבים ותקציב של היהודים.

דניאל עטר: זה נראה לכם מדינה מתוקנת?

דניאל עטר: זה נראה לכם דבר הגיוני, סביר בכלל?

דניאל עטר: אחר כך עוד מדברים על אפליה מתקנת, על פערים.

דניאל עטר: הרי אם היה ראש הממשלה ממלא את תפקידו כראוי, מאשר תקציב אחד לכל אזרחי המדינה ללא הבדל של דת, צבע, גזע, מין, גובה וכן הלאה וכן הלאה, ואחר כך היה רוצה להוסיף על התקציב הזה סעיפים או סכומי כסף כדי ליצור אפליה מתקנת – זה מאוד הגיוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עטר, אתה מעכב את יושב-ראש ועדת הכלכלה פה מלשאת דברים, שזה חמור מלחרוג מהפרוטוקול, בינינו.

דניאל עטר: אתה יודע מה?

דניאל עטר: יש לנו יושב-ראש ועדת כלכלה מאוד פעיל, אנרגטי, מוצלח מאוד – – –

איתן כבל: דני נשאר לישון בירושלים.

דניאל עטר: לדעתי, זה מה שצריך לעשות, איתן.

דניאל עטר: תאמץ את הרעיון, בוא פעם אחת נאתגר את ראש הממשלה, נשים תקציב אחד לכל אזרחי המדינה, ולא לכל קבוצת אוכלוסייה נעמיד תקציב אחר שיוצר עיוותים, ומי שלא מסוגל או אין לו היכולת לממש את הזכויות שלו מכל מיני סיבות ביורוקרטיות כאלה ואחרות – נוצר הפער, ההולך וגדל באופן כזה – – –

עמר בר-לב: מי שלא קשור ומחובר.

דניאל עטר: בדיוק, בדיוק.

דניאל עטר: לזה זה מיועד.

דניאל עטר: בונים תקציב באופן כזה שמי שלא מחובר לעטיני השלטון והוא לא מִתפקד והוא לא בוחר והוא לא מצביע עבור ראש הממשלה והמפלגה שלו, מוצא את עצמו בתת-ניצול תקציבי, שגם ככה הוא ניצול מעוות; וכל שנה שעוברת הפערים הולכים וגדלים, ואחר כך מתפלאים שהאוכלוסייה הערבית במדינה מרגישה מקופחת, מרגישה לא שייכת, מרגישה לא מזוהה עם מה שקורה במדינה הזו.

דניאל עטר: ואנחנו מתפלאים – אנחנו, היהודים, אומרים: איך זה יכול להיות?

דניאל עטר: למה הם לא ציונים כמונו?

דניאל עטר: אז אני מודיע לכם: הם לא יכולים להיות ציונים, הם לא יכולים להזדהות עם מה שקורה כאן, כי האפליה הזאת היא מטורפת.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

דניאל עטר: כן, מרב, מה לעשות, אני אומר פה דברים שהם האמת, וזוהיר מאחורייך ויכול לומר לך – – –

מרב מיכאלי: אני גם אתך.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עטר, משפט סיכום.

דניאל עטר: ממש, ממש.

דניאל עטר: משפט לסיום בתוך שלוש-ארבע דקות.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, זה כבר חריגה מהפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: אתה נחמד, אתה צפוני, אני עושה לך הנחות, אבל יש גבול.

דניאל עטר: אתה יודע מה?

דניאל עטר: ולו רק בשביל זה שכשיסתיים כאן

דניאל עטר: הדיון אני עוד צריך לנסוע שעתיים וחצי, כשאתם כבר תחגגו.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לדאוג שתיסע יותר מוקדם.

דניאל עטר: אתה כבר תהיה עם שעון ההשכמה שלך, ואני עוד אהיה בדרך הביתה.

יחיאל חיליק בר: אז הנה עוד סיבה לסיים את הדברים.

דניאל עטר: אני, ברשותך, אומר משפט סיום.

דניאל עטר: המיקוד של הדקות האחרונות בדברים שלי, לגבי האוכלוסייה הערבית, הוא לא נעשה סתם; הוא נעשה כדי להמחיש את משפטי הפתיחה שלי ביחס לתפקידו של תקציב.

דניאל עטר: תקציב נועד לשרת את אוכלוסיית המדינה, נועד להגדיר יעדים.

דניאל עטר: כשאין תקציב ואין יעדים, נוצרים פערים.

דניאל עטר: ונוצר פער שהוא בלתי נסבל, שהוא לא הגיוני, שאנחנו נותנים לו יד; אנחנו חלק מהבית הזה שיוצר את הפער הזה.

דניאל עטר: ואסור לנו להמשיך את המצב הזה.

דניאל עטר: וזו ההזדמנות לתקן את זה באופן כזה ולוּ רק בגלל העובדה שהתקציב מגיע בנובמבר – ראש הממשלה יגלה קצת אחריות ויתקן את העיוותים האלה פעם אחת ולתמיד.

דניאל עטר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת עטר.

יחיאל חיליק בר: בהחלט היה שווה לחכות לנאום שלך.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני אשאיר אותך בידיה הנאמנות של סגנית היושב-ראש פלוסקוב, שתחליף אותי.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, שלא מתעניין מה קורה פה במליאה, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשם פרלמנטרי – אין לי ברירה, אני חייב להרים את הדוכן.

איתן כבל: חייב להרים את הדוכן.

מיקי רוזנטל: מאז אתה יושב-ראש ועדת הכלכלה גבהת.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, הרבה דברים קרו לי מאז, ורק לטובה.

מיקי רוזנטל: רק הגז נשאר למטה באדמה, אבל אתה – – –

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי חברי הכנסת – – –

דניאל עטר: – – –

טלי פלוסקוב: הגיע הזמן לעשות סדר כאן.

טלי פלוסקוב: עשיתם פה מה שרציתם עד כאן – – –

איתן כבל: טלי התעוררה.

טלי פלוסקוב: השעה 23:00.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, אני, ברשותכם, רוצה להתחיל – עכשיו ראיתי ידיעה של ברק רביד, כתב "הארץ", שסיפר שראש הממשלה מנע מראש המוסד להופיע – חבר הכנסת חיליק – מנע מראש המוסד לבוא ולהרצות בפני חברי סיעת המחנה הציוני על "דאעש".

איתן כבל: וביררתי עם יושבת-ראש הסיעה שלנו, הנמרצת, מרב, אם אכן היה דבר כזה.

איתן כבל: אני זוכר שניתן אישור לראש המוסד לתת הרצאה לאנשי עסקים.

איתן כבל: לנו, חברי המחנה הציוני, אסור שחס וחלילה נדע, נשמע, תינתן לנו הזכות לקבל מידע על "דאעש", עד כמה שבכלל המוסד יודע להגיד משהו עליו.

קסניה סבטלובה: – – –

איתן כבל: אני בטוח, אני בטוח.

קריאה: קסניה יודעת יותר טוב.

איתן כבל: קסניה, אין לי ספק שאת יודעת יותר.

קסניה סבטלובה: יאללה – – –

איתן כבל: מעבר לעניין הזה, זה נראה לי עניין לא תקין לחלוטין, ואני מאוד מקווה שהעניין הזה לא יעבור גם מבחינתה של יושבת-ראש סיעתנו והסיעה שלנו.

איתן כבל: אנחנו צריכים להביע את המחאה שלנו בעניין הזה.

איתן כבל: עכשיו לעניינים אחרים.

איתן כבל: נושא התקציב – דווקא אני רוצה לדבר עליו היום בנושא הגז.

איתן כבל: אני יודע שטוחנים את זה עד בלי די, אבל יותר מאשר אנחנו עוסקים בעניין הזה, של התקציב, נושא הגז מקבל משמעות מיוחדת, כי זה נושא ל-50-40 שנה, זה לא החארטה הזאת של הדו-שנתי, זה סיפור של העתיד שלנו, של בנינו, של נכדינו.

איתן כבל: ועל מה מלינים, בעצם, חברותי וחברי?

איתן כבל: עלינו – טוענים שאנחנו מעכבים?

איתן כבל: אז בוא נעשה סדר בסיפור הזה.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר למי שכבר שכח, שמתווה הגז כבר היה אמור להיות מאחורינו.

איתן כבל: ולשמחתנו, מי שעד לרגע זה עצרו את התהליך, ובדין, אלה או אנשי מקצוע או פוליטיקאים מתוך הקואליציה.

איתן כבל: הממונה על ההגבלים העסקיים, אני רוצה להזכיר, דיויד גילה, מונה על-ידי הממשלה.

איתן כבל: הוא הראשון ששם את הדברים על השולחן ועוצר את התהליך.

איתן כבל: הוא מוציא חוות דעת שקובעת שמדובר במונופול.

איתן כבל: אחריו הרב, חבר הכנסת, השר אריה מכלוף דרעי – כבר לא נשאר מקום בכרטיס הביקור.

טלי פלוסקוב: זו הברקה של שעה 23:00.

איתן כבל: ידעתי, ידעתי שתסתובב.

איתן כבל: ידעתי שתסתובב, ידעתי שתסתובב.

איתן כבל: רק הזכרתי את המנהיג שלכם, ישר הסתובבתם.

קריאה: הצלחת להעיר אותם.

איתן כבל: ובאמת עכשיו, מעבר לעניין הזה, ייאמר לזכותו שהוא מקבל אומץ ומחליט שלא לבצע את רצונו של ראש הממשלה, שמבקש להפיל על כתפיו השחות את חטאי הממשלה בשש השנים האחרונות, והוא מחליט להביא אותה, ואומר לממשלה: אני לא מוכן להיות חותמת גומי שלכם, זה הסיפור.

איתן כבל: ואחרי זה מבקר המדינה בא, ומבקר המדינה קובע ומבקש ותובע לא לקיים החלטות בנושא הזה עד לאחר שהוא יגיש את הדוח, חבר הכנסת שרון גל.

איתן כבל: והאם אנחנו אלה שעוצרים?

איתן כבל: אם האנשים בתוך המערכת סבורים שהמתווה הזה הוא מתווה שגוי שיש לתקנו, אנחנו נעשה את הכול כדי לתקן אותו.

איתן כבל: ומי שהיה היום בדיון ראה דיון סוער, שמעלה שאלות ותהיות, המון שאלות, המון תהיות, על אופן התנהלות הממשלה והעומד בראשה.

איתן כבל: לא לחינם לא נמצאים כאן חברי הקואליציה.

איתן כבל: מה יש להם לתרום לדיון על התקציב, חוץ מהשר שאין לו ברירה אלא להיות כאן?

טלי פלוסקוב: סליחה, מה אתי?

איתן כבל: את, יש לך ברירה?

איתן כבל: את בתור.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: אל תגיד חוץ מהשר.

טלי פלוסקוב: יש עוד – – –

איתן כבל: בוודאי, בוודאי.

איתן כבל: אבל בפועל, תראי איזה בושה וחרפה.

איתן כבל: וכי יש להם מה לומר?

איתן כבל: יש להם מה להגיד?

עיסאווי פריג': – – –

איתן כבל: ואיפה חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, שאנחנו כל כך אוהבים לדבר בו נכבדות ולאהוב אותו?

איתן כבל: איך המיקום שלו שינה את עמדותיו?

איתן כבל: איך מיקומו – מהאופוזיציה לקואליציה – הוא נהיה יותר זריז ממשגיחי כשרות; הוא מייד מכשיר.

איתן כבל: אני רק תמה – – –

יעקב מרגי: כוחו בפיו, העם הזה.

יעקב מרגי: "אל תיראי תולעת יעקב".

קריאה: כוחו בתורתו.

יעקב מרגי: בפיו, בפיו.

איתן כבל: אני רק שואל, אני באמת שואל, תמה.

איתן כבל: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט – גם המדע אצלך?

יעקב מרגי: לא, לא.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אמרתי – לפחות שאני לא אטעה.

יעקב מרגי: יש הפרדת רשויות.

איתן כבל: אני רק שאלתי.

איתן כבל: לכן אני אומר, איפה אתם?

איתן כבל: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, חברי חבר הכנסת מרגי, הכול הסתדר?

איתן כבל: התקציב הזה, הכול בסדר בו?

איתן כבל: אני רק זוכר – – –

יעקב מרגי: אך לא מזמן.

איתן כבל: ממש.

יעקב מרגי: אני עדיין תוהה – – –

איתן כבל: אתה עדיין לא בטוח איפה אתה.

איתן כבל: אתה עדיין הולך לשבת שם?

שרון גל: יש פה כיסא פנוי – – –

איתן כבל: ואיך תצביע, חבר הכנסת מרגי?

יעקב מרגי: משמעת קואליציונית.

יעקב מרגי: הרי אתה מנוסה.

איתן כבל: משמעת.

איתן כבל: תגיד לי, מה, ראש הממשלה זה משה רבנו שיורד מסיני?

איתן כבל: מה חשוב כאן?

איתן כבל: האמת שלכם, שצעקתם אותה, שעשיתם קריעה, חלקכם?

איתן כבל: אני זוכר את הרב גפני, אני הזדעזעתי כשעשו את הקריעה.

איתן כבל: הכול נשכח כלא היה.

איתן כבל: הם, גם אסור להם לצפות בסרטים, אז אפילו אי-אפשר לשלוח להם את זה.

איתן כבל: בטלפון הכשר הם לא מורידים.

איתן כבל: ואני באמת תמה, בעניין הזה, ואני באמת רוצה לראות איך יפעל חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, האיש שעמל, ונלחם ונאבק, שעוקר הרים וטוחנם זה בזה, בפיו, שנלחם למען האוכלוסיות החלשות.

איתן כבל: ומה יהיה עכשיו?

איתן כבל: מה יאמר?

איתן כבל: איזה הגיגים יצאו לו מפיו?

איתן כבל: אני סומך, אני סומך, אין כמוהו בלהרכיב משפטים.

עיסאווי פריג': אילצו אותי, אילצו אותי.

מיקי לוי: כורח הנסיבות.

דוד אזולאי: – – –

איתן כבל: אבל אני אומר לכם עכשיו, מעבר לכל העניין הזה, קצת כבוד לכנסת, קצת, מעט.

איתן כבל: זה נראה, חברותי וחברי הכנסת – דני עטר, בבקשה, אני מדבר ברצינות.

איתן כבל: תראו, קודם כול, אני גאה בכם – חברי סיעת המחנה הציוני נמצאים כאן, נותנים כבוד לכנסת.

איתן כבל: קודם כול, לבית.

איתן כבל: זה כבוד גדול, אני אומר את זה בלי טיפת ציניות.

ציפי לבני: אצלי פשוט החדר רחוק.

איתן כבל: זה לא משנה.

עיסאווי פריג': זה כולל את זוהיר?

עיסאווי פריג': זה כולל את זוהיר?

איתן כבל: זה כולל גם את זוהיר, ראש וראשון.

דניאל עטר: לא, קודם כול זוהיר, מה זה, הוא הזוהר.

איתן כבל: ראש וראשון.

איתן כבל: הוא מאיר את דרכנו – זוהר.

איתן כבל: יש גם פה ניצב מטעם יש עתיד, מה שנקרא חפ"ק קדמי.

איתן כבל: בסדר, אוקיי, מה העניין?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת כבל, הזמן הולך ותם.

איתן כבל: אני כבר מסיים.

עיסאווי פריג': בקטע המעניין – – –

דניאל עטר: איתן, תמשיך – – –

קריאות: הוא בשיאו עכשיו, אנחנו נהנים – – –

טלי פלוסקוב: אני הבנתי את זה, אני הבנתי.

טלי פלוסקוב: השיא הזה יכול להימשך עוד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: אני מבינה את זה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אני, גברתי, מסיים.

איתן כבל: התעייפת ממני?

טלי פלוסקוב: אני?

טלי פלוסקוב: ממש לא.

טלי פלוסקוב: כשאנחנו נדבר בקפיטריה – שעתיים.

טלי פלוסקוב: עכשיו, לסיים בבקשה.

שרון גל: – – –

איתן כבל: אנחנו, עוד יהיה לנו הרבה מה לומר, ואנחנו נאמר.

איתן כבל: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: איתן, רגע, רגע, יש לך איזה עמדה לגבי התקציב?

מיקי רוזנטל: אולי תגיד.

איתן כבל: אני אחשוב על זה.

קריאה: איתן, תחזור בבקשה על מה שאמרת לגבי – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת, יושב-ראש ועדת הכלכלה, איתן כבל.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חברת הכנסת רויטל סויד.

קריאות: רויטל, עכשיו את צריכה – – – אחרי איתן זה קשה, אבל אנחנו סומכים עלייך.

רויטל סויד: אחרי איתן זה קשה מאוד, מאוד, מאוד.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבינה שהשעה מאוחרת, אבל בכל אופן – – –

קריאות: מה הבעיה?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: לא, אני רואה שהאדרנלין רק מתחיל לעלות כרגע – בטח.

ציפי לבני: התחלנו ליהנות.

טלי פלוסקוב: אוקיי, גברתי, יש לך עשר דקות.

איתן כבל: כשהתחלנו ליהנות, כבר את רוצה לסגור?

קריאה: זה לא עינוי, זה בילוי.

טלי פלוסקוב: ברור.

טלי פלוסקוב: ברור לי.

זוהיר בהלול: ההצגה הטובה ביותר בעיר.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

רויטל סויד: אני רוצה להתחיל, לפני שאני אפילו אפנה לגברתי היושבת-ראש ולאדוני השר – – –

דניאל עטר: זוהיר שאל אותי האם הוא יצטרך להתחיל את יום הצום שלו פה, במליאה.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שחברים מהסיעה לא יפריעו לחברת הכנסת לדבר – –

רויטל סויד: ואני רוצה לומר – – –

טלי פלוסקוב: – – אז בבקשה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: זאת כן הפרעה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מעודדים אותה.

רויטל סויד: אני רוצה לומר בפתח דברי כמה אני גאה לראות פה מהדוכן הזה את האולם, את המליאה, את כולכם, את רובכם, יושבים פה עם מרץ, עם כוחות, עם אמירה בהרבה מאוד תחומים.

רויטל סויד: וחלק מהחברים שלנו גם נמצאים פה אתנו.

זוהיר בהלול: רק שניים.

רויטל סויד: ועכשיו ברצינות.

רויטל סויד: ועכשיו ברצינות.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים ימים מאוד מורכבים בימים האחרונים וגם בשבוע שעבר כאן בבית-המחוקקים.

רויטל סויד: נחשפנו למתווה הגז, וקצרה היריעה מלומר עד כמה הוא מסכן את הציבור במובן של החמדנות שיש בו.

רויטל סויד: קיבלנו היום בקשה להארכה – דיון שאנחנו מנהלים, הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה, הוראה מיוחדת להאריך שוב.

רויטל סויד: וחברי עמדו פה ודיברו לפני כן, ואני לא רוצה לדבר לא על הגז ולא על התקציב, אני רוצה לדבר על אדם אחד שהיום הובא למנוחת עולמים.

רויטל סויד: אני רוצה לדבר על אפרים ברכה, זיכרונו לברכה.

רויטל סויד: את אפרים ברכה הכרתי לפני בערך שני עשורים באופן טבעי כסנגורית והוא כחוקר בימ"ר תל-אביב.

רויטל סויד: דרכינו הצטלבו בתיקים מסוימים.

רויטל סויד: באופן פרדוקסלי או לא נשארנו מיודדים מאוד, עם הרבה מאוד חיבה ועם הרבה הערכה הדדית.

רויטל סויד: אם אני מדברת על אפרים ברכה, וקשה מאוד לדבר עליו בלשון עבר, אני יכולה לומר שלא מדובר בקלישאה כשאומרים עליו "החוקר מספר אחת".

רויטל סויד: באמת מדובר בתופעה, בחוקר שאין רבים שמשתווים לו באיזה אופן – כריזמטי, יצירתי, יסודי, ובאותה נשימה יש גם לומר, לעתים היה שנוי במחלוקת, לא כולם אהבו את האופן שבו הוא ניהל את החקירות.

רויטל סויד: אף פעם לא הטילו בו רבב.

רויטל סויד: בנו של אפרים ברכה אמור להינשא בחודש ספטמבר.

רויטל סויד: חודש ספטמבר זה עוד פחות מחודשיים.

רויטל סויד: אפרים ברכה, האיש הלא-שביר הזה, לא רק לא שביר, נראה בכלל לא סדיק ולא שביר, החליט ליטול את חייו חודשיים לפני חתונת בנו, וזה רק מראה באיזה עומק היה השבר שבו הוא היה נתון, באיזה גודל היה השבר שבו הוא היה נתון.

רויטל סויד: והדבר הזה צריך להדליק אצלנו נורה אדומה.

רויטל סויד: הוא צריך להדליק אצלנו נורה אדומה כחברה; הוא צריך להדליק אצלנו נורה אדומה פה בבית-המחוקקים, והוא גם צריך להוביל לבדק-בית וחשבון נפש בפרקליטות ובמשטרה, כדי לבוא ולבחון איפה הם היו כשהאיש הזה, שהם התהדרו בשם שלו, "החוקר מספר אחת", עבר את החודשים, את השבועות ואת הימים שהוא עבר פה לאחרונה.

רויטל סויד: מסתבר שגם אנשים שידועים כחזקים וקשוחים, גם אם הם נבחרי ציבור וגם אם הם אנשי ציבור, לא חסינים.

רויטל סויד: מסתבר שהם בני-אדם.

רויטל סויד: מסתבר שאי-אפשר לחבוט שוב ושוב ושוב בבן-אדם ולהטיל בו רפש – ויכול להיות שהוא נכון ויכול להיות שהוא איננו נכון, אינני יודעת, אני לא פה כדי לבוא ולומר: הדברים הם לא נכונים.

רויטל סויד: אני פה לבוא ולומר איך אנחנו כציבור יכולים לבוא ולאפשר את כיכר העיר חזרה, את הגליוטינה עם חבל התלייה, עם המשפטים שהם משפטי שדה, עם חוסר הדמוקרטיה; אולי אפילו פה אנחנו אומרים – בשם הדמוקרטיה; איך אנחנו כציבור יושבים ומאפשרים לדבר הזה לקרות שוב ושוב.

רויטל סויד: ויש אנשים שנמצאים פה שעברו את זה, ויש אנשים שנמצאים פה שיעברו את זה, ויש אנשים שנמצאים פה בחוץ ושומעים ועוברים את זה על בסיס יומי.

רויטל סויד: ומה אנחנו עושים חוץ מלבוא ולצקצק אחרי מעשה?

רויטל סויד: ומשרד המשפטים, הפרקליטות, מפרסמים הודעה שלא הוטל בו שום רבב ושלא היה אמור להיחקר תחת אזהרה וששום דבר מכל מה שנאמר עליו לא היה נכון – איפה הם היו לפני יום?

רויטל סויד: איפה הם היו לפני יומיים?

רויטל סויד: איפה הם היו לפני הרגע הזה שאפרים ברכה, האיש הזה, שהיה נראה כיצוק מברזל, לא רק לא שביר, גם לא סדיק, אמר לבני המשפחה שלו: אני יוצא לשאוף אוויר, ולא חזר?

רויטל סויד: איפה הם היו?

רויטל סויד: איפה הם היו ברמה החברית?

רויטל סויד: איפה היו ברמה הארגונית?

רויטל סויד: איפה הם היו ברמה של עזרה?

רויטל סויד: איפה הם היו ברמה של ליווי?

רויטל סויד: ואיפה הם היו ברמה של לבוא ולומר: אין שום בעיה עם האיש הזה?

רויטל סויד: ואנחנו, בבית-המחוקקים, נמשיך לתת יד לתרבות הזאת שהולכת וגואה ופושה?

רויטל סויד: אנחנו נמשיך לתת יד לדבר הזה שאפשר לצלוב אנשים, בני-נוער, ילדים?

רויטל סויד: מה קורה לנו?

רויטל סויד: איפה אנחנו?

רויטל סויד: איבדנו כל חמלה?

רויטל סויד: שכחנו את הכללים?

רויטל סויד: אנחנו ניתן לדבר הזה להמשיך וכל פעם נצקצק ונגיד: אוי אריאל רוניס, זיכרונו לברכה – 6,000 שיתופים ושיימינג; אוי, נער בן 15.5, אלימות ובריונות ברשת החברתית.

רויטל סויד: אוי-אוי-אוי; אוי, אפרים ברכה, התקשורת או מי שזה לא יהיה הרגו אותו בימים האחרונים וכתבו עליו דברים קשים.

רויטל סויד: אבל למה אנחנו מגיעים תמיד בדיעבד?

רויטל סויד: איפה אנחנו לפני מעשה?

רויטל סויד: איפה אנחנו בחקיקה?

רויטל סויד: איפה אנחנו במודעות?

רויטל סויד: איפה אנחנו באיזו אמירה?

רויטל סויד: אנחנו נמצאים היום בסיטואציה שבה החזרנו את כיכר העיר, ולא רק החזרנו את כיכר העיר, החזרנו אותה ברמה הכי גרועה, כי ההמונים כבר לא עומדים פנים מול פנים מול הנידון לתלייה – אנחנו נמצאים מאחורי מסך, האצבע קלה על המקלדת, אפשר לכתוב מה שרוצים, אין דין ואין דיין.

רויטל סויד: יש חופש ביטוי, הוא חשוב, הוא ערך עליון.

רויטל סויד: חופש ביטוי הוא לא חופש שיסוי, וחופש ביטוי לא מאפשר לומר כל דבר בכל אופן שהוא.

רויטל סויד: אפשר להעביר ביקורת, אבל אי-אפשר לקחת אדם ולהעלות אותו על המוקד, ואנחנו עושים את זה שוב ושוב, ואנחנו כל פעם באים ועושים איזה סוג של חשבון נפש עם עצמנו, אחרי מעשה ובדיעבד.

רויטל סויד: אז קודם כול בואו נבין את זה, ובואו נסתכל האחד לשני בפנים ובואו נגיד: אנחנו פה בבית-המחוקקים לא עושים עם זה שום דבר, ויש לנו אחריות, יש לנו אחריות כלפי הילדים שלנו, כלפי הנוער שלנו וכלפי בוגרים גם כן.

רויטל סויד: וביום ראשון אמורה לעלות לוועדת השרים לענייני חקיקה הצעת החוק שהגשתי, הצעת החוק לתיקון חוק איסור לשון הרע, הצעת חוק שאולי תאפשר באיזו דרך לגדור את האלימות ואת הבריונות ברשת החברתית, לא כדי שמישהו יוכל לרוץ אחר כך ולתבוע בבית-משפט על לשון הרע, לא כדי שמישהו יוכל לקבל אחר כך כסף, בסך הכול כדי שיסירו דברים פוגעניים, בריוניים, דברים שעולים כדי לשון הרע.

רויטל סויד: ואני רוצה לסיים בזה שאת אפרים ברכה, זיכרונו לברכה, אף אחד לא יוכל להשיב.

רויטל סויד: בחתונת בנו שתתקיים בעוד חודשיים הוא לא יהיה לרקוד ולשמוח; לילדיו האחרים, לנכדיו העתידיים, הוא לא יהיה שם, גם לא לרעייתו, גם לא למשטרת ישראל, גם לא ליחידה הארצית לחקירות הונאה.

רויטל סויד: והאיש הזה ליווה את החקירות הכי חשובות שלה בשנים האחרונות.

רויטל סויד: אותו לא נוכל להשיב, אבל יכול להיות שנוכל לעצור את מקרה ההתאבדות הבא.

רויטל סויד: ויכול להיות שלא נקרא יותר כותרות בעיתון על ניסיון אובדני של ילדה בת 16 מפני שחברים שלה פגעו בה ברשת.

רויטל סויד: ויכול להיות שאנחנו נוכל לבוא ולומר ניסינו והצלחנו, לא יילקחו יותר חיי אדם, וזה מתחיל קודם כול בבית הזה.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חבר הכנסת זוהיר בהלול, ולאחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: אדוני, עשר דקות שלך.

זוהיר בהלול: כנסת יקרה, כאשר הגעתי לכנסת ישראל ביקשו ממני הצהרת הון, והגשתי, אומנם קצת באיחור אבל הגשתי.

זוהיר בהלול: אלא שהכנסת לא ביקשה ממני הצהרה קוגניטיבית ואינטלקטואלית.

זוהיר בהלול: אז אני, בעומדי מולכם, כאשר השעון מתקתק לו 23:30, בלילה, אני מודה ומתוודה ומצהיר קבל עם ועולם מול כנסת נכבדה זו שאני איש קשה קליטה ותפיסה.

זוהיר בהלול: אני, כערבי, אלוהים לא חנן אותי במנת משכל גבוהה.

זוהיר בהלול: אני כערבי גם לא נולדתי בדנ"א שלי כבעל מוח יהודי קודח.

זוהיר בהלול: גם לא ביקשו ממני, כאשר נכנסתי לכנסת ישראל, להציג בפניכם מבחן פסיכומטרי שיש בו משהו שמתקרב ל-730.

זוהיר בהלול: אני איש צנוע, אינטלקטואלי, איש מוגבל שכלית שאיננו מסוגל לקרוא יותר מעשרה עמודים ביום רגיל אחד.

זוהיר בהלול: הכיצד מעמידה כנסת ישראל את עבדכם הנאמן בפני משימה בלתי אפשרית, כאשר בנובמבר הקרוב, הידוע לשמצה, יגיע אל פתחי תקציב המדינה, ויש אומרים שהוא תקציב עב כרס?

זוהיר בהלול: כיצד יוכל איש כמוני, מוגבל כאמור, לקרוא היטב את סעיפיו המסועפים של תקציב המדינה?

זוהיר בהלול: כיצד יביאו לי תקציב עב כרס, ואני שליח ציבור – ככה אמרו לי כאשר באתי לבניין הזה, לקראת בואי לבניין הזה, אמרו לי: אתה שליח ציבור – כיצד שליח ציבור יכול לאשרר ולאשר תקציב מדינה עמוס לעייפה בפרטים עלומים, חשאיים, לעתים סולידיים, לעתים אחרות בלתי מפוענחים בעליל?

זוהיר בהלול: ואני, שחייב אולי שיירת יועצים כדי שיפענחו לי את נבכי התקציב הזה, לא אוכל לעשות זאת.

זוהיר בהלול: הכיצד אני יכול להיות שליח ציבור כאשר אינני יכול לקיים את ייעודי?

זוהיר בהלול: אני חי – וחייב לומר לכם, כך נדמה לי – ברפובליקת בננות, כי יכול להיות שאני אינני מבין, אבל הסתבר למשל שבמתווה הגז, עיסאווי פריג', יותר מ-70% מבעלי היקום הזה, המדינה הזו, המרתקת בסיפורי ההצלחה המהפנטים שלה, יותר מ-70% אינם מבינים שום דבר ממתווה הגז.

זוהיר בהלול: אני גם בטוח שאם יגיחו לפתע פתאום בוחני משרד העבודה והרווחה אל הבניין הזה ויבחנו את חברי הכנסת המכובדים, ובעלי היכולת האינטלקטואלית שלא תסולא בפז – – –

דניאל עטר: אתה יכול להיות בטוח שהאחוז יעלה.

זוהיר בהלול: נדמה לי שנגיע אולי ל-75% בממוצע ארצי.

זוהיר בהלול: זו לא רפובליקת בננות?

זוהיר בהלול: זו לא הונדורס?

חיים ילין: המועצה האזורית חוף-הכרמל מתביישת – – – של המדינה.

זוהיר בהלול: רפובליקת בננות כמטפורה.

זוהיר בהלול: אלי אלאלוף ידידי, אתה נמצא, נדמה לי, בצד הלא-נכון של המפה של המליאה הזו, ואני אומר לך למה.

זוהיר בהלול: אני, במהלך גיחותי, למשל, לתפוח הגדול, קרי ניו-יורק; אני מגיע, נדמה לי, לאזור הוול-סטריט באקראי באחד מביקורי, ומה עיני הצנועות רואות?

זוהיר בהלול: רואות שעון אלקטרוני, דיגיטלי, כמיטב המסורת של האמריקנים, ששם מרצד המספר הארוך מנשוא, לאיש מוגבל כמוני, כמובן אינטלקטואלי, שבו האמריקנים מודים ומתוודים בשקיפות מלאה אל מול עמם מהו הגירעון בטריליונים של הכסף של הקופה האמריקנית.

זוהיר בהלול: ואתם, כאשר אתה יושב במקום הלא-נכון של המפה – – –

עיסאווי פריג': מה זה קשור לאלאלוף, רק שנבין?

קריאות: – – –

יפעת שאשא ביטון: מה קשור – – –

זוהיר בהלול: תפוח גדול – ניו-יורק.

עפר שלח: דיקן דוח העוני.

קריאות: – – –

זוהיר בהלול: אני מאוד מבסוט שהבניין שוקק, ככה לפתע פתאום יש תסיסה.

זהבה גלאון: ואתה דיברת על מוגבלים.

זוהיר בהלול: אני מוגבל, אני לא רוצה להטיל רפש באחרים, גברת זהבה גלאון.

זוהיר בהלול: את יודעת, אני מכבד בני-אדם.

דניאל עטר: גברתי היושבת-ראש, האם החוק פה זה בגלל זוהיר, או שבגלל – – –

יפעת שאשא ביטון: אז למה אתה אומר, לא מספיק זמן ללמוד את זה?

יפעת שאשא ביטון: בוא נחכה.

זוהיר בהלול: אבל יפעת, אני אהבתי את שינוי הפוזיציה שלך – באת ככה פרונטלית אלי, כי אני מבין שאני מעניין אותך בנאום שלי.

יפעת שאשא ביטון: – – –

זוהיר בהלול: אני מאוד שמח, בשיא הרצינות, את לא יודעת איזה תעודת כבוד זו.

טלי פלוסקוב: זאת הייתה המטרה, יפעת, עכשיו – – –

זוהיר בהלול: עכשיו אני ממש יודע שאני מאותגר בצורה בלתי רגילה.

זוהיר בהלול: אז, חברי, אם האמריקנים שישראל – הרי ישראל נמצאת באקראי במזרח, היא לא לבנטינית, לחלוטין.

זוהיר בהלול: ישראל היא המערבית ביותר במרחבי המזרח התיכון.

קריאות: – – –

עפר שלח: – – –

זוהיר בהלול: שלח, אתה לא מבין, אתה היית יכול להיות באוגנדה במקרה, ואתה נמצא עכשיו במהות – הייתי אומר – המזרח התיכון התוסס.

זוהיר בהלול: אז אתה נמצא אולי גיאוגרפית כאן, אבל אתה מערבי לכל דבר.

זוהיר בהלול: אתם רוצים להיות קרובים לאמריקה יותר מאשר להיות קרובים למזרח התיכון.

זוהיר בהלול: אז תלמדו מאמריקה, תראו לנו את המספרים המרצדים אל מולנו רגע עוקב רגע, כדי שנבין בדיוק מה אומר התקציב הבלתי-מפוענח הזה.

זוהיר בהלול: יש מספר כזה, אלאלוף?

אלי אלאלוף: יש, אבל לאיזה מדינה באזור יש מספר כזה?

אלי אלאלוף: אנחנו הכי לבנטינים – – –

זוהיר בהלול: לא, אני ממש מתנצל בפניך, אתם לא יכולים, היהודים, העם הנאור והנעלה, אתם לא יכולים תמיד לומר "אצל שכנינו אין ולנו יש", הרי אתם מורמים מעם.

זוהיר בהלול: אתם צריכים להיות דוגמה ואור לגויים.

זוהיר בהלול: מי האור לגויים אם לא היהודים?

דניאל עטר: מי הגויים?

זוהיר בהלול: אני הלבנטיני, אני אינני מבין, אתה צריך להבין הכול.

זוהיר בהלול: אבל אתם מעלימים את התקציב בעלטה, בחשכה.

זוהיר בהלול: אתם נכנסים למקומות חשוכים במתכוון, במזיד, כדי לפזר ערפל בעיני העם, כדי לזרות מלח בעינו של האדם הממוצע שיושב כאן ומקווה שהבניין הזה הוא בניין ריבוני.

זוהיר בהלול: והוא איננו בניין ריבוני, אתם לא יושבים בכנסת שהיא ריבונית.

זוהיר בהלול: אתם נמצאים שבויים לכל היותר מרצון, כי אתם אינכם יכולים מוסרית לחתום על התקציב הזה כאשר מיליארדים על גבי מיליארדים, מה-360 או 370 לעזאזל, מיליארדי השקלים, כאשר מיליארדים רבים אינם מפוענחים.

עיסאווי פריג': 401.

זוהיר בהלול: 401, אוקיי.

זוהיר בהלול: הבנת, אני הגשתי הצהרת הון אבל לא מבין בכסף.

זוהיר בהלול: אני יודע שלכסף יש צבע אבל אין לו ריח.

זוהיר בהלול: אבל אני גם רוצה להריח את הכסף הזה, שבמקום שישקע במקומות הנכונים, הוא מתפזר לו בחלל האוויר ללא שליטה, ללא סמכות, ללא מוסר.

זוהיר בהלול: אתם נפלתם ברשת השררה, אלאלוף, כיוון שראש הממשלה שלכם מכהן כבר ללא הפסקה, כמעט כמו עריצי המזרח התיכון שהתאיידו להם, ואני מאחל לו אריכות ימים.

זוהיר בהלול: תשע שנים?

זוהיר בהלול: למה אתם עדיין מהלכים עלינו אימים ומטילים עלינו אימה ופחד?

זוהיר בהלול: כיצד נאשר תקציב כאשר עשרות – – –

קריאות: – – –

דני דנון: – – – זה לא עובד ככה.

זוהיר בהלול: אני מאוד שמח שאתם, באמת, בשיא הרצינות, אתם בתסיסה, זה לא ייאמן.

עיסאווי פריג': – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אתה מחמם אותם.

טלי פלוסקוב: אתה לא מבין.

שרון גל: אתה כל הזמן מייצר פה מתח.

זוהיר בהלול: שרון גל, אני שמח על ההערות האלה.

זוהיר בהלול: תשמעו, אני גם אחרי צום, אז אם אני חוטא במטרותי, אני מתנצל בפניכם.

זוהיר בהלול: דבר אחרון שרציתי לומר לכם על רפובליקת הבננות – שאני מרגיש שאנחנו מריונטות.

זוהיר בהלול: סליחה על הביטויים הקשים בשעת לילה מאוחרת.

זוהיר בהלול: התקציב הזה לא מתייחס לזעם האתיופי, לא מתייחס לצורך הערבי, מתעלם מרבדים בפריפריה, מתעלם מהצרכים הייחודיים של הנגב והגליל.

זוהיר בהלול: זהו תקציב אליטיסטי, תקציב ייעודי, תקציב מחטפי, תקציב לא שוויוני – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

זוהיר בהלול: – – תקציב שמתאים לעולם אחר, לא למדינת ישראל הנאורה.

זוהיר בהלול: אז אני אמשיך להטיל בכם את התיאורים של מדינה מרתקת, של סיפור הצלחה, של נרטיבים שוקקי חיים; אבל לא כך בפועל, כאשר אנחנו מדברים על תקציב המדינה, כאשר המדינה בעצם מהלכת עלינו אימים, במתווה הגז, כאשר המדינה הזאת שוכנת בחושך במקום להאיר את פנינו.

זוהיר בהלול: חבל לך, אני דומע על הדמוקרטיה המתאיידת מהמקום הזה בגלקסיה.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה, ולאחר מכן – חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: עשר דקות, גברתי.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני צריכה לזכור לא לעלות לדבר אחרי זוהיר בהלול, כי פשוט אי-אפשר להתחרות בך, זוהיר.

מיכל בירן: זה – note to self.

מיכל בירן: אני בטוחה שכולכם ראיתם את הסרט "מטריקס".

מיכל בירן: בסרט "מטריקס" יש קטע שבו הוא רואה את הקוד של המערכת.

מיכל בירן: הוא רואה, ככה – – –

ציפי לבני: מהסרטים הטובים שראיתי.

מיכל בירן: לגמרי.

מיכל בירן: כל אחד, נראה לי, מפרש אותו בדרכו.

מיכל בירן: כל אחד חושב שזאת מטפורה על עולמו, גם חרדים וגם נוער-עובדניקים.

מיכל בירן: אז יש הקטע הזה שבו הוא פתאום רואה את הקוד האמיתי של העולם, מה מניע את העולם, מה מניע את מה שבהתחלה הוא רואה כמו כסות כוזבת.

מיכל בירן: הוא רואה עולם שהוא בסופו של דבר כולו אשליה, ומגיע הרגע שבו הוא רואה איך העולם באמת מתנהל.

מיכל בירן: תקציב המדינה זה הקוד הזה.

מיכל בירן: תקציב המדינה הוא הקוד שעל-פיו באמת המציאות מתנהלת.

מרב מיכאלי: זה מה שעושה אותו סרט כל כך טוב.

מיכל בירן: אפשר להפריד – הבטחות, סיפורים, מהיום ועד הודעה חדשה.

מיכל בירן: אבל בסוף, אם זה לא מגובה בתקציב, זה חסר משמעות.

מיכל בירן: אפשר, למשל, להגיד שהלב נקרע מהעובדים הסוציאליים, מהמעמסה הכבדה.

מיכל בירן: אבל בסוף, אם לא מוסיפים כסף לתקנים, אם אפילו בארצות-הברית עובדת סוציאלית מטפלת ב-20 ילדים בסיכון, ובארץ – ב-80 ילדים בסיכון, אז זה שאומרים שהלב נקרע זה מאוד מרגש, אבל אם לא מוסיפים בסוף כסף כדי שיהיו עוד תקנים ועוד עובדות סוציאליות, אז אלה פשוט הבטחות חסרות שחר.

מיכל בירן: אפשר להגיד שכואב הלב מזה שיש מיילדת אחת לכל שלוש-ארבע לידות פעילות – אנחנו מדברים, כשהתינוק כבר יוצא, לא כשמחכים, לא כשממתינים.

מיכל בירן: כל מי שמדמיין את זה, כמה הסיטואציה אבסורדית: באירופה יש שתי מיילדות על יולדת; אצלנו מיילדת אחת לשלוש-ארבע לידות פעילות.

מיכל בירן: אז אפשר להגיד שהלב נקרע, וכל אחד שם יכול לדמיין מישהי אהובה במצב הזה – הלב נקרע.

מיכל בירן: אבל אם לא מוסיפים כסף, ואין יותר מיילדות, המציאות לא מחכה; נשים יביאו את הפתרונות הפרטיים שלהן, את הדולה שלהן.

מיכל בירן: אנשים לא יחכו למדינה שתפעל ותישא באחריות שלה.

מיכל בירן: אפשר להגיד שבריאות הנפש זה מערך מאוד מאוד חשוב.

מיכל בירן: אבל בסוף, אם לא מוסיפים כסף אמיתי – ורואים לאן הולך הכסף – תחשבו, זה בדיוק הקוד של המטריקס – אם מוסיפים כסף וזורקים אותו לתוך בור שחור, ולא רואים לאן הוא הולך, ולא מוודאים שהוא באמת ישביח את המערך; אם לא מוודאים שאנשים שהיום מקבלים טיפול עלולים אחרי הרפורמה למצוא את עצמם שנמנע מהם טיפול, אם לא נכנסים לפרטים הקטנים, שזה אותו הקוד, כל ההבטחות הן פשוט מילים ריקות.

אלי אלאלוף: מי הוציא ממשרד הבריאות את בריאות הנפש?

מיכל בירן: לא הוציאו.

מיכל בירן: כשחוקקו את חוק ביטוח בריאות ממלכתי ב-1995 – – –

אלי אלאלוף: כן, מי היה בשלטון?

אלי אלאלוף: אה, סליחה.

מיכל בירן: זה בסדר, אני מוכנה לקחת אחריות על הרבה מחטאי מפא"י ההיסטורית, על מפלגת העבודה.

מיכל בירן: אבל, ואללה, אלי, אפשר לחפש אשמים ב-1995.

מיכל בירן: אבל אתה יושב על הכיסא.

מיכל בירן: אתה עכשיו יושב על הכיסא.

מיכל בירן: אתה עכשיו נמצא במקום שבו ההיסטוריה נכתבת.

מיכל בירן: אבל פה אני הולכת לסתור את עצמי.

מיכל בירן: אני רוצה להגיד לכם שלאחרונה גיליתי בעצמי קמצנות חדשה, קמצנות בתאים אפורים.

מיכל בירן: אני מאוד קשורה לתאים האפורים שלי.

מיכל בירן: הם ליוו אותי כל החיים, ואני חושדת שאני אצטרך אותם גם לעת זיקנה, ובכנסת אני מתחילה להרגיש שאני פשוט מבזבזת אותם; שוב ושוב אנחנו נכנסים לתקציב, אנחנו נכנסים לדיונים – ארוך מדי, קצר מדי, מספיק תקציב פה, כן לחינוך, לא לחינוך, יושבים עם שר החינוך, משכנעים אותו שצריך לעבור לתקציב חד-שנתי, מצליחים לשכנע לעבור לתקציב חד-שנתי, והופ, הוא כבר לא שר חינוך.

מיכל בירן: כיסאות מוזיקליים, שוב כולם מתחלפים, כאילו שום דבר לא קרה.

מיכל בירן: עושים על ה-white board, מוחקים את הכול, עושים delete, ושוב אנחנו מתחילים מההתחלה מאותם שכנועים.

מיכל בירן: אפילו לא נעים לי.

מיכל בירן: חבל לי על המילים שלי, חבל לי על השרה איילת שקד שיושבת פה ושומעת את כל הליהוגים שלנו.

מיכל בירן: יכול להיות – – –

מרב מיכאלי: למה להגיד "ליהוגים"?

מרב מיכאלי: דברים של טעם.

טלי פלוסקוב: דווקא השרה נהנית.

מיכל בירן: בסופו של דבר, כולנו באנו לכאן כי אנחנו רוצים לראות שינויים במציאות.

מיכל בירן: אנחנו רוצים לראות שינויים במציאות שגם מחזיקים לאורך זמן.

מיכל בירן: המחשבה על זה, הנה באו, עשו שוויון בנטל.

מיכל בירן: כל המערך, כולם משקיעים בזה, כולם מדברים על זה, כולם כותבים על זה.

מיכל בירן: הופה, כפתור אחד, לוחצים delete וזה נעלם.

מיכל בירן: מע"מ אפס.

מיכל בירן: מצאנו את עצמנו מבזבזים המון זמן בפגרה כדי לחסוך למדינת ישראל ולחסוך ממנה את הבזבוז של 2.5 מיליארד שקלים.

מיכל בירן: מה קרה בסוף?

מיכל בירן: לוחצים על הכפתור, יש delete – כאילו לא היו דברים מעולם.

מיכל בירן: והנתונים שמשרד האוצר הולך להביא לנו עם התקציב – אני אפילו, באמת, באמת חבל לי על התאים האפורים, הרי בסוף זה נראה כמעט רנדומלי.

מיכל בירן: כששאול מופז מודיע שיש 40 מיליארד גירעון לפני בחירות, אומרים לו: מה פתאום, אתה הוזה, אתה הזוי, זה לא נכון.

מיכל בירן: נגמרות הבחירות, מתחילים לדון בתקציב, מגיע שר האוצר יאיר לפיד, ואנשי האוצר, שאמרו לשאול מופז שהוא הזוי, אמרו: חברים יקרים, אין מה לעשות, יש גירעון של 40 מיליארד, חייבים לחתוך בבשר החי.

מיכל בירן: אחרי שחותכים בבשר החי אומרים: אוי, אוי, טעינו בחישוב, טעינו בתחזיות, בסוף הגירעון לא כל כך גדול, חלק מהגזירות, דווקא אלה – על קבוצות מסוימות שאנחנו לא רוצים שהן תשלמנה את מלוא המחיר – עזבו, תשכחו מזה.

מיקי לוי: את צריכה לעשות גוגל ולראות שהגירעון היה 4.2.

מיקי לוי: לא צריך להיות חכם גדול.

מיקי לוי: לבוא עכשיו ולהגיד שלא היה כדבר הזה זה באמת – – –

מיכל בירן: מיקי, ישבתי בכל הישיבות האלה, ומי שיעשה גוגל יראה את אנשי האוצר קוראים לשאול מופז "הזוי" ו"הוזה", על הגירעון, לפני הבחירות.

מיכל בירן: אתם אמרתם שהגירעון גדול והייתם צריכים לקצץ.

מיכל בירן: אני ישבתי בוועדת כספים.

מיכל בירן: אחרי שהטלנו מס על המעסיקים, אני חושבת שזה היה על ביטוח בריאות – אני לא זוכרת כבר מה זה היה, מהדברים האלה, ובסוף החלטנו לצמצם את המס עליהם, כי אמרו שהגירעון לא כל כך גדול.

מיכל בירן: אז תעזוב אותי, זה נשמע שההערכות האלה של האוצר – ואגב, אתה יודע מה, מיקי לוי?

מיכל בירן: כשאני דיברתי אתך על איך הכניסו לנוסחה של כלל ההוצאה מקדם רגרסיבי עם יעד הוצאה של 50% יחס חוב–תוצר, שבשום מקום בעולם זה לא ככה, אמרת לי: את צודקת, זה ממש לא – עמדת שם וצעקת עלי: מה שאת אומרת הוא לא הגיוני.

מיכל בירן: אמרתי לך: מיקי, אתה גם צודק וגם טועה; זה גם לא הגיוני, וזה גם מה שאתם מביאים שנצביע עליו.

מיכל בירן: אחרי שביררת, חזרת אלי עם התשובה – אגב, מאוד הערכתי את זה שטרחת וביררת וחזרת עם תשובה, ואני אומרת את זה לזכותך, אבל התשובה שלך הייתה: לקחו כמה מספרים, חילקו, סידרו, ובסוף רצו שזה יצא המקדם הרגרסיבי שיגיע לגודל התקציב שאותו רוצים באמת להעביר.

מיכל בירן: אז תעשה לי טובה, המספרים האלה הם מגוחכים, הם פוגעים באמון הציבור.

מיכל בירן: לאנשים, בטח לאנשי משרד האוצר, בוודאי לפוליטיקאים שיושבים כאן, יש אחריות עצומה לאמון של הציבור, ואני לא יודעת מה להגיד.

מיכל בירן: אם אני מתחילה להתקמצן על התאים האפורים שלי, אני רק מרחמת על מי שצופה בנו עכשיו בערוץ הכנסת.

מיכל בירן: שיהיה לכם ערב טוב.

דניאל עטר: כל הכבוד – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, עשר דקות שלך.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, אנחנו כינסנו היום בכנסת את שדולת הגמלאים והגמלאיות, ידידי חבר הכנסת שמולי ואני, מתוך כוונה שבזמן הזה שתקציב המדינה הולך ונתפר באיזה מקום, כרגיל בחושך, רחוק מן העין הציבורית ומהאוזן הציבורית, הנושא של האוכלוסייה המבוגרת, של האזרחים הוותיקים – פעם קוראים להם אזרחים ותיקים, פעם קוראים להם זקנים-זקנות, פעם קוראים להם גמלאים-גמלאיות, פעם קוראים להם קשישים-קשישות; לא יודע, כל פעם.

נחמן שי: אני קורא להם פשוט אזרחים ותיקים – איך הם יקבלו את חלקם בתקציב ואיך מדינת ישראל תסייע להם.

נחמן שי: אני רוצה רק להציג לכם כמה נתונים כלליים לגבי קבוצת האוכלוסייה הזאת, שהיא קצת רחוקה, למרביתנו, ואני לא בטוח שנעים תמיד לעסוק בה, כי היא קשה, היא תובענית, היא קצת טרחנית אולי, אבל היא עומדת במרכז החברה הישראלית מפני שהיא פלח האוכלוסייה שצומח הכי מהר.

נחמן שי: צומח הכי מהר.

נחמן שי: האוכלוסייה של בני 65 ומעלה – אני אומר לכם עכשיו לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה – מנתה בשנת 2014 866,000 איש, מהם 485,000 נשים ו-380,000 גברים – זה עניין בפני עצמו.

נחמן שי: 10.6% מאוכלוסיית מדינת ישראל.

נחמן שי: אם קצב הגידול של האוכלוסייה הזאת יימשך כפי שהוא היום, ושמענו השבוע בפגישה אחרת, בשדולה אחרת, אשר עסקה בפרישת נשים, את קצב הגידול של האוכלוסייה היום, נגיע ב-2025 ל-1.6 מיליון ישראלים מעל לגיל 65, בגיל פרישה.

נחמן שי: ותוחלת החיים ממשיכה וגדלה במדינת ישראל.

נחמן שי: יש פה נס.

נחמן שי: עם כל הצרות ועם כל התלונות – –

דניאל עטר: נחמן, השאלה – – –

נחמן שי: – – ועם כל, עם כל – – –

דניאל עטר: – – – האוכלוסייה הזאת – –

נחמן שי: כן.

דניאל עטר: – – יותר טוב שלא יהיה תקציב או שכן יהיה תקציב?

נחמן שי: ברור שצריך להיות תקציב.

נחמן שי: על זה אני מדבר.

נחמן שי: אני הלוא מנסה לבנות את התזה שלי על כך שאני רוצה להסביר לכם שב-2025 יחיו פה 1.6 מיליון איש בגיל פרישה.

דניאל עטר: צריך להיערך לזה.

דניאל עטר: זה ראוי.

נחמן שי: צריך, צריך להתייחס אליהם כאל מרכיב מרכזי בחברה הישראלית.

נחמן שי: זה לא זקנים בשוליים שמוציאים אותם, כמו האסקימואים, מחוץ לכפר, או כמו בספרטה – מחוץ לעיר, שייעלמו.

נחמן שי: אף אחד מהם לא מתכוון להיעלם.

נחמן שי: תוחלת החיים הממוצעת של נשים במדינת ישראל, נכון להיום, היא 86.

נחמן שי: תוחלת החיים הממוצעת של גברים בישראל, נכון להיום, היא 84.

נחמן שי: תמיד אני אומר שטוב שנתנו – – –

רויטל סויד: – – –

נחמן שי: – – – טוב שנתנו לנשים שנתיים לנוח.

קריאה: – – –

דניאל עטר: את שומעת, גברתי היושבת-ראש?

דניאל עטר: זה מזכיר לי את הבדיחה ההיא על זה שהיא חולה-חולה-חולה – אלמנה.

טלי פלוסקוב: כולנו צחקנו על הבדיחה הזאת – –

נחמן שי: – – – אנחנו – – –

טלי פלוסקוב: – – אבל לפחות כאן אנחנו מנצחות.

נחמן שי: הבדיחה הזאת לא טובה.

טלי פלוסקוב: לפחות.

קריאה: הנתונים, הנתונים האלה לא מדויקים.

נחמן שי: אני רוצה להמשיך.

נחמן שי: אני רוצה להמשיך ולהסביר לכם.

נחמן שי: אני יכול לתת לכם עוד נתונים, אבל נתתי לכם רק תמונה עד כמה הנושא הזה הוא דרמטי וחשוב ורלוונטי.

נחמן שי: אבל המפגש הזה היום של השדולה היה מפגש עצוב.

נחמן שי: הוא היה מפגש עצוב מפני שהבאנו למפגש הזה שלושה אנשים מבוגרים, בגיל גמלאות, שסיפרו לנו סיפורים עצובים ביותר על חוסר היכולת שלהם לנהל את חייהם; על הצורך שלהם לחסוך במזון, בתרופות, בצרכים בסיסיים, על מנת להתקיים.

נחמן שי: והם ישבו על הבמה – הם אנשים שלא הסתירו את פניהם ולא הסתירו את שמותיהם – הם דיברו אלינו, הם דיברו אל מאות האנשים שישבו באולם, והם סיפרו את הסיפור שלהם כדי לזעזע, כדי שיהיה ברור שהמצוקה היא לא תיאורטית.

נחמן שי: ועכשיו אני רוצה להגיד לכם את הדבר שהוא הכי קשה בעיני: קרוב ל-22% מהאוכלוסייה הבוגרת הזאת שדיברתי עליה היום היא מתחת לקו העוני.

נחמן שי: 22%.

נחמן שי: ואני רואה שאתה מסתכל עלי, זוהיר, כי אתה תיתן לזה את הצבעים היותר-דרמטיים בדרכך המיוחדת והציורית, אז אני רוצה להגיד לך גם איך זה מתחלק, ה-22% האלה: 22% הם מכלל האוכלוסייה.

נחמן שי: אבל אתה יודע כמה ערבים נמצאים מתחת לקו העוני בגילים האלה?

נחמן שי: קרוב ל-60%.

נחמן שי: קרוב ל-60%.

נחמן שי: ויוצאי ברית-המועצות לשעבר – גם הם מעל הממוצע.

נחמן שי: ומתחת לממוצע – אלי, חבר הכנסת אלי אלאלוף מכיר את זה כי הוא ניהל את הוועדה למלחמה בעוני, ואני בטוח שכל הנתונים האלה היו פרוסים לפניו – ומתחת לקו העוני: הוותיקים ילידי הארץ, או אלה שחיים בארץ כבר תקופות ארוכות; הם רק 11%.

נחמן שי: אז גם פה זה משקף את הקרע החברתי הקשה ביותר שמדינת ישראל סובלת ממנו.

נחמן שי: ואנחנו שאלנו את עצמנו, איך מדינת ישראל מתייחסת לאוכלוסייה הזאת?

נחמן שי: מה היא עושה למענה?

נחמן שי: איך היא משתמשת בכלי הזה, החשוב כל כך, שעכשיו אנחנו עוד עתידים לראות אותו, התקציב, כדי לשפר את מצבם?

נחמן שי: אז ביקשתי ממרכז המחקר של הכנסת לעשות עבורנו עבודה ולהשוות את ישראל למדינות אחרות בהתייחסות לאוכלוסייה – הם קראו לזה זקנים וזקנות, אמרתי שכל פעם הטרמינולוגיה שונה – ואמרתי: תראו לי מה, איפה אנחנו במועדון הזה, המפורסם, של ה-OECD, שכל כך התגאינו להיות בו.

נחמן שי: אני לא בטוח שמדינת ישראל כל כך מאושרת, כי כל פעם שה-OECD מפרסם נתונים זה נופל עלינו כמו פצצות מצרר – מכה אחת ואחר כך עוד הרבה מכות.

מיקי לוי: נחמן – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: – – אתה יכול לדבר שעתיים – אין שר.

קריאה: אין שר.

חיים ילין: לא, לא.

חיים ילין: אז היא הלכה – – –

נחמן שי: אז אני יכול להתחיל לקרוא מהתנ"ך.

נחמן שי: אני אקרא.

קריאה: – – –

נחמן שי: לא, אין לי בעיה, אני יכול, כי הנושא הזה בוער בעצמותי.

נחמן שי: ובכן, שאלנו, קודם כול, בתוך מדינות ה-OECD, שיעור בני 65 ומעלה באוכלוסייה.

נחמן שי: הנתונים האחרונים היו מ-2012.

נחמן שי: אמרתי שזה משנה.

נחמן שי: איפה אנחנו נמצאים בשיעור בני 65 ומעלה באוכלוסייה?

נחמן שי: תלכו, תרדו למטה, תרדו למטה, תגיעו בסופו של דבר לישראל.

נחמן שי: אנחנו נמצאים במקום החמישי.

נחמן שי: זה יפה.

נחמן שי: אנחנו 10.3%.

נחמן שי: המדינה עם הכי הרבה אזרחים מעל לגיל 65, אגב, היא יפן, עם 24%.

נחמן שי: המדינה עם הכי פחות היא מקסיקו, מדינה צעירה עם 6.4%.

נחמן שי: זה – אופיר אקוניס, השר, אומר, עושה לי סימן שהוא פה, באולם.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: כן.

נחמן שי: זה בסדר.

נחמן שי: אני שמח שהוא מאזין.

נחמן שי: הוא מחזיר לי את הזמן.

נחמן שי: אז אנחנו במצב טוב מבחינת האוכלוסייה – אנחנו במקום החמישי.

נחמן שי: אבל אז שאלתי: כמה משקיעים באוכלוסייה הזו?

נחמן שי: מה ההשקעה באוכלוסייה הזאת?

נחמן שי: אני בטוח שאתם מאוד סקרנים לדעת, אז אני רוצה לספר לכם: מבין 35 מדינות ב-OECD, 35 מדינות ב-OECD, אנחנו במקום ה-30.

נחמן שי: במקום ה-30 בהשקעה באוכלוסיית הזקנים.

נחמן שי: אני רואה שזה מעניין אתכם.

נחמן שי: איטליה משקיעה 13.4% מהתוצר המקומי הגולמי; מדינת ישראל משקיעה 4.71%.

נחמן שי: שליש, שליש מאיטליה.

נחמן שי: אחרינו באות עוד כמה מדינות: אחת מהן היא קנדה – אני צריך לבדוק, כי בטוח שהיא נכנסה בדרך אחרת – צ'ילה, איסלנד, קוריאה ומקסיקו.

נחמן שי: אז, רבותי, האמת העירומה מתגלה בפרק הזה של האוכלוסייה המבוגרת של בני 65 ומעלה במדינת ישראל.

נחמן שי: האוכלוסייה הזאת אינה מקבלת את ההתייחסות הראויה לה בתקציב המדינה, בהשקעות שהמדינה משקיעה בה.

נחמן שי: ואנחנו דוחקים אותם במו-ידינו אל שולי החברה, ואנחנו לא נותנים להם בפרישתם ובפרישתן, כשהם מעבר לגיל העבודה, חיים של כבוד, ואנחנו כופים עליהם לעשות ויתורים, ואנחנו מכריחים אותם לחיות בבושה, ולפעמים חיים של חרפה.

נחמן שי: לא כולם, אבל מספיק שאחד מתוך חמישה יחיה חיים כאלה כדי שזה יטיל צל על מדינת ישראל כולה.

נחמן שי: ואני אגיד לכם את הכלל הישן, שהוא כל כך נכון: עוצמתה של החברה, עוצמתה של החברה, היא כחוזקה של החוליה החלשה ביותר.

נחמן שי: בשרשרת – עוצמתה של השרשרת היא כעוצמתה של החוליה החלשה ביותר.

נחמן שי: ולכן, עוצמתה של מדינת ישראל היא כעוצמתה של החוליה החלשה ביותר, והחוליה החלשה ביותר בחברה הישראלית היא של האוכלוסייה בת ה-65 ומעלה, כי שם נמצא העוני העמוק ביותר, ושם גם נמצאת ההתייחסות הגרועה ביותר מבחינת האוכלוסייה.

נחמן שי: זאת ההזדמנות שלנו, עכשיו, לתבוע מהממשלה לשים את האנשים הללו, בני ה-65 ומעלה, את האזרחים והאזרחיות הוותיקים, את הגמלאים והגמלאיות, במרכז ולתת להם חיים של כבוד.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ואחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דניאל עטר, אני מבינה שאתה רגיל בלילות לא לישון, אבל – בתור ראש רשות, כמו שאתה מבין – אבל בואו לא נפריע.

טלי פלוסקוב: מאוד קשה לנהל כאן

טלי פלוסקוב: דיון כאשר שם יש דיון נפרד.

אראל מרגלית: החלטנו שאנחנו פותחים בר בכנסת.

קריאה: כל זמן שאת לא מפעילה את השעון, זה בסדר.

טלי פלוסקוב: אני כבר הפעלתי אותו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, קסניה.

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, שרים, חברי חברי הכנסת, לפני כמה שבועות התבשרנו שהממשלה מבקשת להאריך את התקופה שבה אנחנו נצביע על התקציב, ותביא את התקציב להצבעה בתחילתו של חודש נובמבר.

קסניה סבטלובה: לאחר מכן ביקש יושב-ראש ועדת הכספים, משה גפני שמו, לדחות עוד יותר את ההצבעה הזאת, מתחילת נובמבר כמעט לסופו, ל-20 בנובמבר.

קסניה סבטלובה: ואיך נימק את ההחלטה שלו ואיך תירץ את ההחלטה שלו?

קסניה סבטלובה: אמר משה גפני שהכנסת חייבת יותר זמן כדי להתעמק ברזי התקציב, ואם כבר – ואם כבר – הממשלה עבדה כל כך קשה על התקציב, ראוי שגם יהיה זמן לוועדת הכספים וגם לחברי הכנסת לעיין בנוסח של התקציב ולבדוק את כל הסעיפים בו.

קסניה סבטלובה: ואני רוצה לומר לכם, שלא כל דבר שדוחים אותו ולא כל דבר שמאריכים אותו, הרי הוא משובח.

קסניה סבטלובה: בואו תסתכלו על מעשה הבריאה – בואו תסתכלו על מעשה הבריאה – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת היקרים, תכבדו את חברת המפלגה שלכם.

קסניה סבטלובה: – – שישה ימים של בריאה, ותראו איזה יופי יצר לנו אלוהים.

קסניה סבטלובה: תסתכלו על העולם הנפלא הזה, וכל זה בשישה ימים.

קסניה סבטלובה: תסתכלו על מלחמת ששת הימים – גם כן, שישה ימים, באופן נפלא, ותשוו את התוצאות של המלחמה ההיא למלחמת "צוק איתן", לפעולה של "צוק איתן".

יחיאל חיליק בר: מזל שזה היה רק שישה ימים.

קסניה סבטלובה: ואם אנחנו כבר מדברים על "צוק איתן", חברים, אנו בימים אלה מציינים שנה למבצע "צוק איתן" – לפני שנה – עכשיו קשה לנו להיזכר, אבל בואו ניזכר ברגעי האימה האלה, ש"קסאמים" נפלו על בתים של תושבים.

קסניה סבטלובה: אחד מהם נפל בבאר-שבע, בשכונת נחל-בקע, ובשכונת נחל-בקע, באופן מפתיע, מה קרה במהלך השנה הזאת?

קסניה סבטלובה: אתם תופתעו לדעת שאלפי תושבים שמתגוררים בשכונה האומללה הזאת, שהגיל הממוצע של התושבים שם הוא משהו בין 82 ל-85, עדיין לא זכו למקלטי קבע ליד הבניינים שלהם.

קסניה סבטלובה: מה קרה בשכונת נחל-בקע בשנה שבעברה, ב-2014, אתם יודעים?

קסניה סבטלובה: אני ביקרתי בשכונה הזאת לפני זמן מה, ואני שמעתי מפי התושבים שהביאו להם מקלטים ניידים.

קסניה סבטלובה: איפה מיקמו את המקלטים האלה – 14 במספר, שזה כמובן לא מספיק כדי להכיל את כל התושבים שמתגוררים בשכונה הזאת?

קסניה סבטלובה: שמו אותם בקצוות של הרחובות.

קסניה סבטלובה: עכשיו, כדי להגיע בזמן אמת, כשיש אזעקה של "צבע אדום", תושב מבוגר, תושב שהוא ישראלי, ושומע פתאום "צבע אדום", מבוהל, בן-אדם מבוגר שמתקשה בהליכה, האם סביר שהוא ירוץ וירד במדרגות, שהרי הבתים שם ישנים, בתים שבעצם לא ראויים בכלל למגורים?

קסניה סבטלובה: זאת בנייה קלה.

אראל מרגלית: זה לא סביר.

קסניה סבטלובה: זה לא סביר.

קסניה סבטלובה: אז האם בעצם הגיוני שהאנשים האלה יעשו את כל הדרך למקלט שלהם בתוך 20 שניות?

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים פה על עיר שמאוד קרובה לרצועת-עזה.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על שנה מאז "צוק איתן", ומה קרה בנחל-בקע מאז?

קסניה סבטלובה: בעצם לא קרה כלום.

קסניה סבטלובה: תופתעו לדעת שלא קרה כלום.

קסניה סבטלובה: אז עדיין האנשים האלה, ששוחחתי אתם ממש היום – אמרתי, היום אנחנו מציינים שנה ל"צוק איתן" – חשוב לשמוע ולברר מה קרה בבתים האלה – בנייה קלה, שזה בתים מקרטון, שאפשר לגעת בהם באצבע.

קסניה סבטלובה: גם לא צריך "קסאם", את זה הפלסטינים בעזה לא מבינים, שאבן יכולה לפגוע בבית כזה, ועדיין אין מקלטים שיכולים לאכלס את האנשים האלה.

קריאה: זה פחות או יותר אבן.

קסניה סבטלובה: זה בערך אבן, אבל אתה יודע מה?

קסניה סבטלובה: גם אבן יכולה לפגוע בבניין הזה, ופה אנחנו מדברים על מחדל גדול, שהרי אנחנו עוד פעם שומעים את האזעקות של "צבע אדום", אנחנו עוד פעם שומעים את ה"קסאמים", אנחנו עוד פעם שומעים את האיומים של "חמאס", ש"חמאס" זה "דאעש", ו"דאעש" זה "חמאס", אני כבר לא הבנתי מהדברים של ראש הממשלה.

קסניה סבטלובה: אבל בכל מקרה, מה שאנחנו מבינים – שה"חמאס" שוב מאיים עלינו – לא משנה אם הוא "דאעש", "חיזבאללה", או שקוראים להם בשם אחר, ועוד פעם ייתכן פה מבצע "צוק איתן" – 1, 2 או 3, אני כבר לא יודעת איך לקרוא להם – כי בעצם אולי "צוק איתן" אף פעם לא נפסק – אנחנו מדברים על איום מתמשך.

קסניה סבטלובה: מת-מ-שך.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על טילים שמאיימים על הבתים של התושבים, בנחל-בקע ובמקומות אחרים, שלצערי הרב עדיין לא ממוגנים.

קסניה סבטלובה: איך אנחנו יכולים היום לעמוד בכנסת, ואיך אנחנו יכולים להסתכל בעיניים של אותם תושבים, שעדיין זקוקים באופן נואש, ועדיין חרדים ועדיין נחרדים מכל צליל, אפילו של אמבולנס שעובר, כי הם פוחדים מחזרת החוויה האיומה הזאת שקרתה להם בשנה שעברה?

קסניה סבטלובה: אז אני אומרת לכם, רבותי, שאין שום טעם לדחות את ההצבעה על התקציב.

קסניה סבטלובה: אנחנו חייבים לקחת את עצמנו בידיים, ואם צריך לבטל את הפגרה, אז בואו נבטל אותה, למען התושבים של מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: בואו נתכנס, ובואו נעיין יומם ולילה בתקציב של מדינת ישראל, שמה שנשאר שם מ-2015 – גם זה לא הרבה, ואנחנו נעשה את המאמץ העילאי הזה, ואנחנו נצביע על התקציב ונביא תקציב למדינת ישראל, וזה בעצם מה שהממשלה הייתה יכולה לעשות כבר בחודש הראשון מאז שכוננה.

קסניה סבטלובה: אז אני רוצה להגיד לכם שפשוט לא ייתכן שאנחנו היום, כשיש עדיין תושבים במדינת ישראל – גם בפזורה הבדואית, גם בעיר גדולה כמו באר-שבע – שעדיין חיים ללא מיגון.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא יכולים לאפשר את זה, ולדעתי זאת פשוט בושה.

קסניה סבטלובה: חלק מהאנשים האלה, שמתגוררים בשכונת נחל-בקע – ואתם ודאי כבר תזכרו הרבה זמן את השם הזה – הגיעו היום לכנסת, אלי אלאלוף – שכנים שלך לשעבר.

קסניה סבטלובה: אתה עדיין שם?

קסניה סבטלובה: מצוין.

קסניה סבטלובה: הם הפגינו בחום כבד מאוד ליד הכנסת.

קסניה סבטלובה: חלק מהאנשים האלה הם לא רק אנשים מבוגרים, אלא הם גם נכים – מה הקצבה שהם חיים ממנה?

קסניה סבטלובה: 2,342 שקלים בלבד.

קסניה סבטלובה: אנחנו אומרים כל פעם וחוזרים על הססמה הזאת: נכה אינו חצי בן-אדם.

קסניה סבטלובה: הוא בן-אדם שלם.

קסניה סבטלובה: האם בן-אדם שלם יכול להתקיים מחצי משכורת?

קסניה סבטלובה: אם אנחנו מדברים על המשכורת הממוצעת במשק, ולא על המשכורת הממוצעת במשק, אלא על שכר מינימום, ואנחנו מסתכלים על הקצבאות, גם קצבאות הזיקנה וגם קצבאות הנכים, שאנשים מתקיימים מהכסף המועט הזה, אז אנחנו אומרים: נכה זה כן חצי בן-אדם.

קסניה סבטלובה: אם לא, איך אנחנו יכולים לאפשר לעצמנו להתקדם במצב הזה?

קסניה סבטלובה: ואיך אנחנו יכולים לפעול למען השוויון בחברה הישראלית, אם יש לנו נתח כל כך גדול, כל כך עצום, של החברה הישראלית, שבעצם נזרק לשוליים?

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על אנשים שמדי יום מסתכלים במקרר שלהם ומוצאים שהוא ריק, ועם כל זה אנחנו עדיין דוחים את ההצבעה על התקציב ל-20 בנובמבר?

קסניה סבטלובה: איפה הבושה?

קסניה סבטלובה: איפה מגיני השקופים, כבוד השר אריה דרעי?

קסניה סבטלובה: אני שמחה שאתה פה, ומתעניין בדיון הזה, ואני עדיין קוראת לכם – עוד לא מאוחר מדי, עוד לא נסתם הגולל על ההחלטה הזאת.

קסניה סבטלובה: בואו עכשיו נקבל החלטה אמיצה, כולנו יחד, קואליציה ואופוזיציה, ולא נדחה את ההצבעה על התקציב.

קסניה סבטלובה: אין שום סיבה בעולם לדחות את זה עכשיו לנובמבר.

קסניה סבטלובה: מה שנשאר בכל מקרה – אם נעביר את זה ב-2015 – – –

רויטל סויד: אנחנו מסכימים.

קסניה סבטלובה: מי שמסכים – שיצביע עכשיו.

קסניה סבטלובה: ואנחנו נעביר את הדבר הזה מייד.

קסניה סבטלובה: בסדר?

קסניה סבטלובה: אולי אתה תעבור לצד הזה של האולם.

קריאה: אין תקציב.

קסניה סבטלובה: בסדר, אלי.

קסניה סבטלובה: אז בואו נעשה שיהיה תקציב.

קסניה סבטלובה: למה אין תקציב?

קסניה סבטלובה: למה אין תקציב?

קסניה סבטלובה: אני חושבת שזה לא ראוי שאנחנו, במדינת ישראל, מדברים – ואנחנו כבר בחודש יולי, ואנחנו עכשיו מצפים לנובמבר כדי להצביע על התקציב?

קסניה סבטלובה: זה לא ייאמן.

קסניה סבטלובה: אנחנו עכשיו מתמודדים עם הבחירות, שהיו לנו פחות משנתיים בין בחירות, ומי יודע, אולי זה יהיה פחות משנה – אי-אפשר לדעת איך הדברים האלה יתגלגלו.

קסניה סבטלובה: בכל מקרה, אנחנו לא יכולים לאפשר, אפילו אם יהיו כל שנה בחירות, ואני מקווה שבפעם הזאת זה אכן יהיה כך, ואפילו בפחות זמן, אפילו אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להיות דקה ללא תקציב.

קסניה סבטלובה: אז כל אחד אומר פה: בסדר, אבל אנחנו מתנהלים על-פי התקציב של 2014.

קסניה סבטלובה: ומה אנחנו מסיקים מכך?

קסניה סבטלובה: שזה בעצם התקציב ללא התוספות וללא הדברים הדחופים שאנשים זועקים להם; ללא התוספת שמגיעה, למשל, לחולים סיעודיים, שכן עלה השכר, אנחנו יודעים, של העובדים הזרים שעובדים אתם, והעובדים הסיעודיים זקוקים לעזרה הזאת.

קסניה סבטלובה: מה עם הנכים, שצריכים באופן נואש שיעלו להם את הקצבה?

קסניה סבטלובה: מה עם האנשים המבוגרים שמשתכרים רק קצבת זיקנה?

קסניה סבטלובה: אלה – אני מדברת עם האנשים האלה כל יום.

קסניה סבטלובה: האנשים האלה מסתכלים עלי בעיניים כלות ואומרים: אז מתי תבוא הישועה?

קסניה סבטלובה: איפה התקציב שהוא באמת שוויוני?

קסניה סבטלובה: איפה התקציב שיתחשב בנו, בחלשים האמיתיים, בשקופים של החברה הזאת?

קסניה סבטלובה: אני רואה שאנחנו עדיין מדברים ומדברים, ומדברים, ושום דבר לא מתקדם, אז אני אומרת: בואו, אנחנו היום פשוט נחליט שאנחנו לא זזים מכאן עד שיש לנו תקציב ועד שיש לנו את ההצבעה על התקציב.

קסניה סבטלובה: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת יוסי יונה.

אופיר אקוניס: איילת, זה עד עשר דקות.

איילת נחמיאס ורבין: זה רק עשר דקות.

אופיר אקוניס: לא, זה עד עשר דקות.

איילת נחמיאס ורבין: עד עשר דקות.

איילת נחמיאס ורבין: כן, כן, כן.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לשר אקוניס שמדייק אותי ומחדד.

איילת נחמיאס ורבין: חברים וחברות, אני רוצה לספר לכם במה אני עסקתי בשבוע שעבר.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע שעבר הגיעה אלי פנייה – סליחה, אלי?

אלי אלאלוף: – – –

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע שעבר הגיעה אלי פנייה, בהמשך לניסיון שלי לטפל בנושא של ילדות חולות סוכרת נעורים.

איילת נחמיאס ורבין: הגיעה אלי פנייה משתי משפחות, משתי ערים בארץ, אני כרגע לא אציין את שמותיהן.

איילת נחמיאס ורבין: בסוף אני אציין את העיר שבה היה לנו הישג מאוד יפה ומשמעותי.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת שאשא ביטון – היא פה?

טלי פלוסקוב: כן, כן.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת שאשא ביטון גם הייתה בסוד העניינים.

איילת נחמיאס ורבין: מסתבר שבמדינת ישראל ילדות חולות סוכרת נעורים, שהיא סוכרת מאוד מאוד קשה, החל מכיתה ד' לא זכאיות לסייעת בכלל, שלא לדבר על חודשי הקיץ, שאז הן פשוט לא זכאיות לסייעת.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, ילדות חולות סוכרת – מה אומר בעצם משרד החינוך?

איילת נחמיאס ורבין: מה אומר משרד החינוך?

איילת נחמיאס ורבין: בעצם, מגיל תשע או עשר נתחיל ללמד אותן איך לשלוט בצריכת הסוכר שלהן.

איילת נחמיאס ורבין: אני במקרה שמעתי אתמול על נער בן 14 שהגיע לבית-חולים ואושפז מפני שהוא אכל בטעות איזה ממתק שאסור היה לו לאכול.

איילת נחמיאס ורבין: אז הילדות האלה, בנות התשע והעשר – הן צריכות לשבת בכיתה בלי סייעות.

איילת נחמיאס ורבין: התחלתי לטפל בנושא, ואז מגיעה אלי פנייה שכל האימהות שיושבות כאן בחדר – וגם האבות, אני רוצה להאמין – לא היו יכולות להסכים לה, וזה ששתי הילדות האלה לא יכולות ללכת לקייטנה.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: כי אין סייעת, כי לא מממנים להן סייעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת מה אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסתכלת על רויטל, מסתכלת על שלי, מסתכלת על מרב, מסתכלת על יפעת – זו מרב שם?

איילת נחמיאס ורבין: מסתכלת על מרב.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת, לא יכול להיות בן-אדם במדינת ישראל שמסוגל לישון בלילה או מסוגלת לישון בלילה כשיודעת שיש ילד או ילדה שלא יכולים בגלל מוגבלוּת להגיע לקייטנה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אמרתי: אני לא מרפה.

איילת נחמיאס ורבין: התקשרתי ללשכת ראש העיר בשני המקומות.

איילת נחמיאס ורבין: לעיריית קריית-שמונה התקשרתי בעצמי.

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שאני מנסה לעשות הרבה פעמים, אני פשוט מתקשרת בעצמי, הרב דרעי.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מחפשת מתווכים, לא צריכה עוזרים.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: מתקשרת.

איילת נחמיאס ורבין: התקשרתי, ענתה לי מנהלת לשכה, אמרתי למנהלת הלשכה: אני לא יכולה לסבול את המחשבה שיש ילדה שהיא חולת סוכרת ולא יכולה ללכת לקייטנה.

איילת נחמיאס ורבין: מה אתכם?

איילת נחמיאס ורבין: מדובר בעיריית קריית-שמונה.

איילת נחמיאס ורבין: לעירייה יש חשב מלווה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל שם הייתה התגייסות של מנהלת אגף החינוך, יחד עם הממונה על החינוך, יחד עם ראש העיר, יחד עם אותה מנהלת לשכה, שירז; התגייסו, אספו מעה למעה – הילדה הזאת היום התחילה קייטנה.

איילת נחמיאס ורבין: תהיה סייעת.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אני אומרת לעצמי, זה מה שאנחנו חושבים שצריך לקרות במדינת ישראל?

איילת נחמיאס ורבין: חבר כנסת – ויפעת חברתי היקרה, שגם הייתה מעורבת בעניין – האם זה מה שצריך לקרות כדי שילדים עם מוגבלויות יוכלו להיות בקייטנה בקיץ?

איילת נחמיאס ורבין: האם זה מה שצריך לקרות, או שחס וחלילה צריך לקרות אסון לילדים בגיל מסוים כדי שהם יהיו זכאים לסייעת גם אחרי גיל תשע ועשר?

איילת נחמיאס ורבין: כי זה לא גיל רציני – בואו נהיה תכליתיים: זה לא גיל שבו ילדים יכולים לווסת את רמות הסוכר שלהם.

יפעת שאשא ביטון: – – –

איילת נחמיאס ורבין: יקירתי, כשאני לא שמה את המשקפיים אני לא שומעת אותך.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור החמור הוא שגם כשהם זכאים לסייעת, הם זכאים לחלק משעות הלימודים – – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון, נכון.

איילת נחמיאס ורבין: צודקת חברת הכנסת שאשא ביטון.

איילת נחמיאס ורבין: ההורים האלה בעצם צריכים לסיים את יום העבודה שלהם מאוד מוקדם, כי בצהרון אין סייעת.

איילת נחמיאס ורבין: וזו מדינת ישראל של 2015.

איילת נחמיאס ורבין: זו מדינה שיש בה אנשים בעלי לקויות מסוגים שונים ומשונים, ויש מחלות שהן תופעות של האלף שבו אנחנו חיים.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו לא נותנים את הדעת לדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: ואז אנחנו באים, מרהיבים עוז – תסלחו לי שאני אומרת את זה בצורה קצת ציורית – ממשיכים להתנהל ב-1 חלקי 12.

איילת נחמיאס ורבין: כל מי שיושב כאן במליאה עכשיו יודע שהתנהלות של 1 חלקי 12 היא התנהלות שערורייתית.

איילת נחמיאס ורבין: כל אחד שיושב כאן במליאה עכשיו יודע – דני, אני מסתכלת עליך ואתה לא מסתכל אלי.

דניאל עטר: אבל אני מקשיב לך.

איילת נחמיאס ורבין: דני, בדוּק: אתה לא יודע לעשות שני דברים במכה.

איילת נחמיאס ורבין: בדוּק.

דניאל עטר: – – –

טלי פלוסקוב: הוא היה ראש עיר.

טלי פלוסקוב: קחי את זה בחשבון.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם:

איילת נחמיאס ורבין: 1 חלקי 12, 1 חלקי 12, 1 חלקי 12, כולנו יודעים, כולנו יודעים, גם השרים יודעים – –

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – שזו התנהלות בלתי מתקבלת על הדעת, זו התנהלות שפוגעת בהשקעות, זו התנהלות שפוגעת בכל ענפי המשק.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אתם יודעים, מי שיושב אצל החשבת הכללית, וציין את זה קודם אחד מהדוברים, רואה ויודע שהיא זו שמשחררת את תקציב המדינה.

דניאל עטר: מרב דיברה על זה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: איזו אחריות מטורפת נתונה בידיה.

איילת נחמיאס ורבין: איזו אחריות מטורפת נתונה בידיה.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו מותירים בידיה באמת אחריות כבדה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך יותר מזה: אני אמרתי לחשבת הכללית לפני בערך חודש וחצי, אמרתי לה: תגידי מה יהיה במוסדות החינוך?

איילת נחמיאס ורבין: מה יהיה עם כיתות חדשות שאמורות להיבנות?

דניאל עטר: למה זה קורה?

דניאל עטר: למה זה קרה אבל?

איילת נחמיאס ורבין: מה יגידו ההורים ב-1 בספטמבר?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו עד לפני שתי דקות – הרי פה לא זוכרים שום דבר – דנו במחאת הסרדינים.

איילת נחמיאס ורבין: הרב דרעי, אנחנו דנו בזה גם בוועדת החינוך בפרוטרוט.

איילת נחמיאס ורבין: ואני שאלתי שאלה פשוטה: מתי כבר נהיה לסלמון?

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו ממשיכים להיות סרדינים, וזאת קופסה קטנה.

איילת נחמיאס ורבין: והשמיכה קצרה – ואני יודעת מה אתם תגידו לי: השמיכה קצרה.

איילת נחמיאס ורבין: מה שהיה צריך לעשות בעצם זה להעביר תקציב במהירות, ואף אחד לא רצה לעשות זאת מבחינה פוליטית, ואז לגשת במלוא הרצינות לתקציב 2016.

איילת נחמיאס ורבין: וזאת האמת, וגם במשרד האוצר ידעו שהם מסוגלים לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל היה צריך לקבל פה החלטה פוליטית קשה.

איילת נחמיאס ורבין: ואין פה, אני לא מכירה במליאה הזאת, אני לא מכירה החלטה פוליטית אחת קלה.

איילת נחמיאס ורבין: השאלה היא רק מתי נתחיל לקבל החלטות פוליטיות קשות לטובת הציבור.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

דניאל עטר: יוסי, אני מבקש שתתייחס לשאלה ששאלתי את איילת והיא לא ענתה לי.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, מה, אני אמור להתחיל את דברי, קודם לענות על שאלות שנשאלו כאן או סוגיות?

דניאל עטר: כן, בדיוק.

דניאל עטר: תן לנו את הצ'אנס לשאול.

יוסי יונה: יאללה, שאל.

דניאל עטר: – – –

יוסי יונה: נו, בסדר.

יוסי יונה: אני נותן לך את זכות השאלה, דני.

דניאל עטר: למה כל זה קורה?

יוסי יונה: למה כל זה קורה – תראו – – –

דניאל עטר: אתה רואה, זו הרמה להנחתה.

יוסי יונה: כל הכבוד, דני, אני אנסה לענות על שאלה שלא נשאלתי, ואני אדבר גם על הנושא של הגז.

יוסי יונה: תראו, עוד פעם, ועוד פעם, ועוד פעם, אם מישהו היה עוקב אחר השתלשלות העניינים והיה עוקב אחר השתלשלות העניינים במשך שנים, מה קרה בפרשייה הזו, היום באים נציגי הממשלה ואומרים: זה המתווה ואין בלתו, זה המתווה ואין טוב ממנו.

יוסי יונה: אבל הרי גם על מתווים קודמים אמרו: זה המתווה ואין בלתו, זה המתווה ואין טוב ממנו, ובכל זאת הצלחנו להשיג מתווים טובים יותר.

יוסי יונה: ראינו גם מה קרה בדרך, ושמענו דברים שהם, במדינה מתוקנת, קצת שערורייתיים.

יוסי יונה: שמענו על שר אוצר לשעבר, שאמר שממש היו איומים על חייו – השר שטייניץ.

יוסי יונה: הוא אמר שאיימו עליו, הוא אמר שיחסלו אותו.

יוסי יונה: והיה גם איש בשם ששינסקי, שאמר שהפעילו עליו לחצים כדי שהוא ירכך את ההמלצות של ועדת המשנה – סליחה, את המלצות הביניים.

יוסי יונה: והיו דברים מסמרי שיער בתהליך הזה.

יוסי יונה: והיה האחראי להגבלים שחשב שזה נכון שהוא יתפטר משום שהמתווה אינו מאפשר תחרות והוא מלא במונופולים.

יוסי יונה: ויש שר, שיושב כאן אתנו, השר אריה מכלוף דרעי, שקיבל – גם – החלטה אמיצה.

יוסי יונה: מה גרם לו לחשוב שהוא לא יכול לשאת את האחריות על כתפיו ולעקוף את האחראי להגבלים?

יוסי יונה: ושמענו על לחצים, ושמענו על איומים, ושמענו ושמענו – האם זה לא סביר, לנוכח ההקשר, לנוכח הנסיבות שבהן מתווה הגז הזה מובא בפנינו, שנבוא ונאמר: לא, יכול להיות טוב ממנו, יכול להיות שהמתווה הספציפי הזה, אלי אלאלוף, בא לעולם בחטא?

יוסי יונה: היום ישבתי בוועדת הכלכלה – הערכתי את היושבת-ראש, שהייתה שם, על אומץ לבה, שהיא באה לשם.

יוסי יונה: כמעט לא היו נציגים מהקואליציה; היה יואב קיש, חבר הכנסת יואב קיש, והיה חבר הכנסת ינון מגל, והם כל הזמן התלחשו ואמרו: אנחנו פה לבד, מה לכל הרוחות קורה?

יוסי יונה: מה קורה?

יוסי יונה: כי רבים מחברי הכנסת של הקואליציה לא רצו להיות במופע הזה.

יוסי יונה: אפשר שהם חשו בושה, כי הם ידעו מה שהלב שלהם אומר, והם לא רצו להיות שם.

דוד אמסלם: הם היו בוועדות אחרות.

יוסי יונה: דוד אמסלם, חברי הטוב, כן, היו בוועדות אחרות.

אלי אלאלוף: הם היו בוועדות אחרות, עם החברים שלך.

דוד אמסלם: הנה, הם באו אלי, בדיוק ניהלנו ועדה.

יוסי יונה: גם דוד וגם אלי, אני חייב להביא בחשבון את ההערות שלכם.

אלי אלאלוף: זה אומר שאנחנו מקשיבים לך.

יוסי יונה: זה אומר, ואני מאוד מאוד מעריך את ההקשבה, אלי.

יוסי יונה: ובכל זאת, היינו שם בעיקר אנשי האופוזיציה.

יוסי יונה: כי אני חושב שעדיין רבים מחברי הקואליציה לא רצו ליטול חלק בפארסה הזאת שנקראת "מתווה הגז" כפי שהביאו אותה בפנינו.

יוסי יונה: ולנוכח הנסיבות האלה, לנוכח האנשים שאוימו, לנוכח האנשים שהופעלו עליהם לחצים, לנוכח השרים שלא רצו לשאת באחריות, לנוכח האחראים להגבלים שלא רצו לשאת באחריות, האם לא נראה לכם הגיוני שהמתווה הזה לא יעבור כפי שהוא עובר?

יוסי יונה: האם לא נראה לכם הגיוני שהלחצים שמופעלים על הממשלה, כאשר היא אומרת, זה המתווה הטוב ביותר שאנחנו יכולים להשיג, כלומר גם היא מבינה, וראש הממשלה עצמו, שהמתווה הזה לקוי, וכשהוא אומר כמעט בחצי הודאה: לנוכח האיומים והלחצים שמופעלים עלי אני חייב לקבל אותו כפי שהוא?

יוסי יונה: אבל זה היה אותו ראש ממשלה שלא נכנע בנושא האיראני, ונסע לקונגרס האמריקני וקרא תיגר על הממשל האמריקני.

יוסי יונה: והנה, היום הוא כורע ברך בפני "נובל אנרג'י".

יוסי יונה: איפה זקיפות הקומה?

יוסי יונה: אנחנו יושבים כאן, המחנה הציוני, תנועת מרצ גם שותפה, ואחרים, ומייצגים את האינטרס הציבורי האמיתי, את האינטרס – תגידו – הלאומי.

יוסי יונה: ויושבים גם חברי כנסת, ויאשימו אותנו: אתם בולשביקים, אתם קומוניסטים.

יוסי יונה: באיזה עזות מצח תעמוד כאן שרת המשפטים איילת שקד ותאמר לנו "קומוניסטים", כאשר דאגתנו העמוקה והאמיתית היא לציבור הישראלי?

יוסי יונה: מה יכול להיות מהלך יותר פטריוטי מזה שאנחנו עומדים כאן, ושם, בוועדות ובתקשורת, ואומרים: אנחנו רוצים להגן על האינטרס הציבורי?

יוסי יונה: ואנחנו מוקעים כבולשביקים וקומוניסטים ועוכרי ישראל למיניהם.

יוסי יונה: תראו לאיזה שפלות מגיעה הכנסת, כאשר אנחנו מואשמים בהאשמות שווא מסוג זה.

יוסי יונה: אנחנו, שלא רוצים שהגז שלנו יימכר לגורמים זרים, אנחנו קומוניסטים, אנחנו לא פטריוטים.

יוסי יונה: אנחנו, שלא רוצים שתע"ש יימכר לגורמים זרים, אנחנו קומוניסטים.

יוסי יונה: איך התהפכו היוצרות?

יוסי יונה: מה הקלות הבלתי-נסבלת הזאת בשימוש במלל?

יוסי יונה: והנה, למול עינינו המשתאות קם לו ג'ורג' אורוול ומראה לנו שעד כה לא נס לחו; השימוש הציני, השימוש המתסיס, השימוש הלא-הוגן – יש איזו הגינות בסיסית שאנחנו צריכים לשמור עליה כאן, באי ובאות הבית.

יוסי יונה: והדבר הזה באמת גובל בעזות מצח ובחוצפה, להאשים את האנשים שיושבים כאן, כאשר האינטרס הציבורי מונח לרגליהם והם עושים הכול כדי שהאינטרס הציבורי יקבל את ביטויו.

יוסי יונה: והתהפכו להם היוצרות, ודווקא האנשים שמגינים על האינטרסים הציבוריים הופכים להיות עוכרי ישראל.

יוסי יונה: זו זילות, זה שימוש ציני בשפה, ואנחנו צריכים להתקומם נגד זה, אבל לא רק נגד השימוש הציני בשפה, אלא נגד מה שקורה אל מול עינינו המשתאות – פגיעה אנושה, קשה, באינטרס הציבורי.

יוסי יונה: מתווה הגז הוא דוגמה לתהליכים רחבים ועמוקים שעוברים על החברה הישראלית, שדווקא ממשלות ימין, שמתגאות בזקיפות הקומה הלאומית שלהן – דווקא מפלגות ימין מוכרות את האינטרסים, את משאבי הטבע שלנו, לגורמים זרים.

יוסי יונה: דווקא ממשלות הימין.

יוסי יונה: לכו תסבירו את זה.

יוסי יונה: על-פי איזה היגיון אפשר להסביר את הלהט הפטריוטי של מפלגות הימין, כאשר הם מבקשים למכור את הנכסים שלנו לגורמים זרים?

יוסי יונה: תסבירו את זה.

חיים ילין: אולי זה הולך גם עם סיפוח לארצות-הברית.

יוסי יונה: יכול להיות.

יוסי יונה: ואנחנו, שרוצים להגן על האינטרס הלאומי, שרוצים להגן על האינטרס הציבורי, מוקעים ככאלה שהם בעצם עוכרי ישראל.

יוסי יונה: זה הדבר שהוא ממש מעל בינתי.

יוסי יונה: השיח הזה מגיע באמת לשיא; לשיא הצביעות, לשיא הציניות, לשיא הזילות.

יוסי יונה: הייתי מקבל את זה – אתם יודעים מה?

יוסי יונה: בואו ונאמר שיש בינינו ויכוח לגיטימי; אתם חושבים ככה, אנחנו חושבים אחרת; מה שמשותף לנו זה האינטרס הציבורי.

יוסי יונה: אבל להגיד שאנחנו, כדי להגן על האינטרס הציבורי – לומר שאנחנו מונעים על-ידי גורמים זרים?

יוסי יונה: זה שיא.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: הזמן תם.

יוסי יונה: עשר דקות.

יוסי יונה: הנה, עברתי את הזמן.

אלי אלאלוף: 20 דקות דיבור.

יוסי יונה: אלי, אני מרחם עליך, כל פעם שאתה סובל, במיוחד פה בבית הזה.

אלי אלאלוף: לא, 20 דקות – – –

חיים ילין: כשנהנים הזמן עובר מהר.

אלי כהן: יוסי לא סובל.

אלי כהן: מעבירים דברים חשובים.

אלי כהן: מעבירים את ועדת אלאלוף.

אלי כהן: אנחנו בכיוון הנכון, יוסי.

יוסי יונה: אלי, אתה יודע, כל דבר שאתה מעביר נכון – אני סומך את ידי ונותן תמיכה מלאה, נכון?

אלי כהן: אכן כך.

יוסי יונה: לכן, כאשר אתם עושים דברים טובים, גם אנחנו באופוזיציה מברכים על כך, מקדמים את אותם נושאים ותומכים אותם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יונה, נא לסיים.

טלי פלוסקוב: לא להפריע, אנחנו צריכים לסיים.

יוסי יונה: אני מסיים.

יוסי יונה: תודה רבה לכם, ואנא, אנא, תנו דעתכם, מהו באמת האינטרס הציבורי הנכון שצריך להנחות את כולנו כאן.

יוסי יונה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: ואחריו – חבר הכנסת יעקב פרי.

קריאה: כל הכבוד – – –

טלי פלוסקוב: ויתרת?

קריאה: יאללה, מיקי, גם אתה – – –

מיקי לוי: מזמן לא הייתי פה, האמת.

קריאה: – – –

מיקי לוי: מה קרה לכם?

קריאה: – – –

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: במקום לקבל אותי יפה, אתם באים בתלונות.

טלי פלוסקוב: איפה יעל גרמן?

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שינוי חוקי-היסוד על-ידי הממשלה דומה למשחק פלסטלינה שקניתי לנכדותי בשבוע שחלף: ברצותן ישנו ויבנו מהפלסטלינה סוג כזה, וברצותן ישנו את הפלסטלינה ויעשו את זה בצורה אחרת.

מיקי לוי: העיבוד של הפלסטלינה דומה להתנהלות הממשלה הזאת בכל ההתייחסות שלה לשינוי חוק-יסוד: הממשלה, למשל לטובת הגדלת מספר השרים.

מיקי לוי: ומה אמרו לנו?

מיקי לוי: שזה אמור לחזק את המשילות.

מיקי לוי: איזו משילות בדיוק?

מיקי לוי: כל היום אתם מתרוצצים בין הוועדות, קשה, 61 – גברתי, את שייכת לצד הזה.

מיקי לוי: זה לא פשוט וזה לא חיזק, לא את המשילות ולא שום דבר.

מיקי לוי: עוד לא חלף זמן וכבר הונחה בקשה למלאכה נוספת – שינוי חוק-יסוד: הכנסת, שינוי קביעת מועדי אישור התקציב – 195 יום.

מיקי לוי: 195 יום.

מיקי לוי: שינויים של אותם מועדים שהממשלה הקודמת, שנתניהו עמד בראשה, דחפה לקדם.

מיקי לוי: וגם פה מתרצים: יציבות הממשלה.

מיקי לוי: לא יציבות המשק היא בראש סדר העדיפויות, אלא יציבות הממשלה וביצורו של ראש הממשלה.

מיקי לוי: התיקון שהכנסת נדרשת לעשות הערב ייצור תקדים מסוכן מאוד: 11 חודשים שמדינת ישראל מתנהלת ללא תקציב.

מיקי לוי: זה אובדן של שנה כלכלית שלמה – אי-אפשר לתכנן, אי-אפשר לבצע השקעות, ובנוסף, 1 חלקי 12, שאף אחד לא מסוגל לבזבז חודש בחודשו, והכסף חוזר לאוצר מאותם משרדי ממשלה שלא מצליחים לממש את ההשקעות או את הוצאת התקציב, וכך נחסך באוצר הרבה מאוד כסף מהתקציב של 1 חלקי 12.

מיקי לוי: וזה מדוע?

מיקי לוי: יש הסכמים קואליציוניים שעלותם 8.5–10 מיליארד שקל.

מיקי לוי: אז הקריבו שנה כלכלית שלמה למען אותם הסכמים קואליציוניים.

מיקי לוי: כלכלה חדשה.

מיקי לוי: לא ייאמן, פטנט.

מיקי לוי: ופתאום, ללא התרעה וככה משום מקום, יש המצאה חדשה; המצאה חדשה שמישהו ביקש לקבל עליה פרס נובל: תקציב תלת-שנתי הגיע למחוזותינו.

מיקי לוי: אז אני שמח לשמוע היום בבוקר ששר האוצר התנגד התנגדות נמרצת והתקציב התלת-שנתי ירד מסדר-היום, כי תקציב תלת-שנתי מיועד לדבר אחד – אם הוא היה עובר: לצורך ביצורו של ראש הממשלה בתפקידו.

מיקי לוי: לא מעניינת אותו הצמיחה, לא מעניינות אותו הרפורמות הנדרשות, לא מעניין אותו מה יהיה עם הגבייה העתידית וכמה מסים תוכל רשות המסים להביא לתקציב המדינה, ומה עם המאבק בעוני, ומה עם הגירעון, ומה עם החוב–תוצר – שום דבר לא מעניין.

מיקי לוי: אבל היום בבוקר חבר סיפר לי בדיחה עצובה – שעברה מחשבה במשרד ראש הממשלה לתקציב היובל.

מיקי לוי: שוו רגע בנפשכם שתקציב היה הופך להיות תקציב יובל ומבצר את מעמדו של ראש הממשלה ליובל שלם.

מיקי לוי: לא רגיל.

מיקי לוי: אני אומר עוד הפעם, גברתי, פספסנו שנה כלכלית שלמה, ובדברי ימי הכנסת לא היה כדבר הזה.

מיקי לוי: וצר לי, צר לי על כך שמהערב, מכיוון שיש יתרון לקואליציה, עם 61 קולות, הנושא הזה יאושר גם מהערב לתקציב של דו-שנתי לכאורה, שנה וחודש אחד, כאשר שנה כלכלית, כפי שאמרתי, ירדה לטמיון ללא יכולת השקעות, ללא יכולת תכנון כלכלי.

מיקי לוי: פשוט כל המדינה קופאת על שמריה, לא ניתן לבנות, לא ניתן לבצע.

מיקי לוי: הלכה לאיבוד שנה כלכלית שלמה.

מיקי לוי: ואתם, חברי, אדוני השר דרעי, חברי מש"ס ומאגודה, כמה זעקתם, צעקתם, כשהתאמנו בממשלה הקודמת את מועדי התקציב למועדים סבירים, לא ל-195 יום, וכעת אתם נותנים את ידכם להארכה לא הגיונית נוספת.

מיקי לוי: יכולתם לקחת את תקציב 2015 שעבר בקריאה ראשונה, לעשות את התיקונים הנדרשים, ממילא יש כמה סעיפים בתקציב הזה ששר האוצר, ואני מברך אותו על כך – ששינסקי 2 וכל הנושא של אוצרות הטבע ועוד כהנה וכהנה – יכול לעשות שינויים נדרשים על-פי תפיסות העולם הכלכליות של אותם אנשים שיושבים כרגע בקואליציה, להביא אותו, ואני מבטיח לכם שגם האופוזיציה הייתה תומכת בעניין הזה רק כדי לא לאבד את השנה הזאת, שנה שהלכה לאבדון ללא כל השקעות, וכך היה נותר בידכם מספיק זמן לתכנן את תקציב 2016.

מיקי לוי: ואני אומר לכם, היינו תומכים בכם.

מיקי לוי: אבל ההיצמדות לכיסא, הפחד, החשש מהאופוזיציה בבית הזה מטריפים את דעתו של ראש הממשלה, ראש הממשלה ואנשיו, שאצים רצים כל העת לכופף ולהנדס את חוקי-היסוד לטובת ההישרדות הפוליטית.

מיקי לוי: כמה זמן זה יחזיק מעמד, ההישרדות הפוליטית?

מיקי לוי: וכאן החלק העצוב בכל הסיפור הזה, גם אם הוא בא על חשבון יציבות המשק.

מיקי לוי: כבר נשאתי דברים בנושא סקירה כלכלית עתידית לשנת 2059.

מיקי לוי: הכלכלן הראשי באוצר הוציא דוח מאוד מאוד מסודר, תמציתי, שהוא צופה ב-2059 מצב שהחוב–תוצר מטפס ל-170%, כפי שהיה ב-1985, או ביוון של היום.

מיקי לוי: 1959, חברים, זה מחר בבוקר.

אריה מכלוף דרעי: 2059.

מיקי לוי: 2059.

מיקי לוי: זה עול שיונח על כתפי הנכדים והנינים שלנו, זה עול במצב כלכלי קשה שיכול להכניס את המדינה הזאת לסחרחרת מבחינה ביטחונית, מדינית, כלכלית בוודאי ובוודאי, וראוי שייתנו אותם קברניטים באוצר כבר היום דעתם על העניין הזה.

מיקי לוי: והעניין של הצמיחה – כדי להתגבר על העניין הזה אני לא מכיר הרבה פטנטים: או על-ידי השקעות, ורצוי השקעות חיצוניות, או יציאה לעבודה.

מיקי לוי: אין יותר פטנטים לנושא הצמיחה.

מיקי לוי: ואם אנחנו לא נממש את היציאה לעבודה של כל הסקטורים במדינת ישראל, אנחנו עלולים להגיע אל פי פחת ועלולים לקחת סקטורים שלמים על כתפינו.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, את מדברת?

יעל גרמן: מוותרת.

טלי פלוסקוב: מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן?

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח?

עפר שלח: מוותר.

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין?

חיים ילין: מוותר – – –

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת שרון גל – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון שר הכלכלה חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי.

אריה מכלוף דרעי: גברתי היושבת-ראש – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: מה קרה?

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, השר כבר ממתין.

טלי פלוסקוב: תנו בבקשה לשר לסכם את הדיון.

אריה מכלוף דרעי: גברתי היושבת-ראש, ראשית, אני רוצה להביע התפעלות – –

טלי פלוסקוב: תשמעו קצת – – –

אריה מכלוף דרעי: – – שאי עינייך וראי, סביב, איך ספסלי האופוזיציה מלאים, רעננים, תוססים, ובאמת – –

קריאות: – – –

אריה מכלוף דרעי: – – היה שווה לחכות כל היום, לראות אתכם.

אריה מכלוף דרעי: לתרגם?

קריאה: כן.

קריאה: אין לך מה להגיד?

אריה מכלוף דרעי: לא לא לא, נלחמתם כמו אריות – אני לא רוצה להמשיך את המשפט, אבל – אני מביע באמת התפעלות, ואני מקווה שיהיו לכם עוד הרבה אתגרים כאלה, בדיוני התקציב.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נשמח לבלות לילות ארוכים, זה מחזיר אותנו לימי הישיבה, שעשינו "משמרים", ככה זה נקרא, והיינו נשארים לילות שלמים, אין בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: תלוי מי החברותא.

אריה מכלוף דרעי: אוה, הנה, אדוני היושב-ראש הגיע.

אריה מכלוף דרעי: האמת שעלו כאן – שמעתי חלק מהנאומים, והיו מרתקים, באמת שהיו מרתקים.

אריה מכלוף דרעי: נהניתי מאוד.

אריה מכלוף דרעי: חבל שחלק ויתרו על רשות הדיבור, רציתי לשמוע על – – –

חיים ילין: כבוד השר, גם לך יש הכבוד לוותר על זכות הדיבור.

אריה מכלוף דרעי: רציתי לשמוע, זה מאוד מרתק.

אריה מכלוף דרעי: אפילו רשמתי חלק מההערות, מהדברים, לתשומת לב.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו מספיק זמן להיערך עד התקציב, אז רציתי להעלות את הדברים ששמעתי כאן, בדיוני התקציב.

אריה מכלוף דרעי: שמעתי חברות כנסת, באמת, איך הן דואגות לכל מיני בעיות של פרט, באמת, כל הכבוד.

קריאות: – – –

אריה מכלוף דרעי: דברי תורה אתם רוצים קצת?

מיקי לוי: השר דרעי, אתה צריך לדבר, אתה על הדוכן.

אריה מכלוף דרעי: בסדר, מיקי, שמעתי את הנאום שלך, אפילו את הנאום שלך לשנת 2059.

אריה מכלוף דרעי: קודם כול, אני מאחל לך מכל הלב בריאות ואריכות ימים, ושב-2059 תעמוד כאן אתה בעצמך ותישא את הדברים באותו להט ובאותו כוח ומרץ.

אריה מכלוף דרעי: תגיד "אמן".

מיקי לוי: אמן כן יהי רצון.

אריה מכלוף דרעי: אוה, יפה, אמן.

אריה מכלוף דרעי: הנה, אתה רואה, קיבלת ברכה בשעת חצות לילה, זו שעה טובה בשמים.

אריה מכלוף דרעי: עליזה תגיד לך – חברת הכנסת לביא תגיד לך מה המעלה של שעת חצות בישיבה של מעלה.

עליזה לביא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לביא, אני נורא אוהב לנהל את הישיבות בלילה, כל כך הרבה תורה לא למדתי מימי כמו בישיבות האלה, מכמה דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי וורט ל-20 שבתות לאחר מכן.

עליזה לביא: – – –

אריה מכלוף דרעי: דרך אגב, חברת הכנסת לביא, מנהג ירושלים בשלושת השבועות מי"ז בתמוז לתשעה באב, שזה נקרא ימי בין המצרים, שאומרים תיקון חצות גם ביום, לא רק בלילה, בגלל ימי האבל על חורבן הבית.

אריה מכלוף דרעי: אז עכשיו זו באמת שעה של תיקון – – –

קריאה: – – –

אריה מכלוף דרעי: אפשר לפתח את זה, אפשר לפתח את העניין.

יולי יואל אדלשטיין: אני עדיין רוצה לשמוע אותך, אדוני השר.

אריה מכלוף דרעי: עלתה כאן, באמת, אדוני היושב-ראש, שורה שלמה של נושאים, והדאגה המרכזית של חברי האופוזיציה הייתה שמדינה לא יכולה לתפקד בלי תקציב, וצריך כבר – וראיתי את הערגה שלהם, את הכמיהה שלהם – שתקציב המדינה כבר יאושר.

אריה מכלוף דרעי: אני מאוד מקווה שכשיגיע התקציב לכאן, אכן נראה את התמיכה שלכם בתקציב.

אריה מכלוף דרעי: נכון שזה לא דבר שגרתי שבתאריך כזה עדיין אין תקציב, וקשה מאוד למשרדי הממשלה לתפקד.

אריה מכלוף דרעי: קשה מאוד לתפקד.

מרב מיכאלי: – – – מילא במקום יושב-ראש ועדת הכספים, אבל – – –

אריה מכלוף דרעי: אני שר הכלכלה, יש לי איזה קשר, שייכות לעניין.

קריאות: – – –

אריה מכלוף דרעי: כפי שאמרתי, אני מחכה לך.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, יש אפשרות שאם איזה שר רוצה להוסיף דברים – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא לא, אני חושב שמיציתם את הדיון, ואני אבקש מכבוד השר לסיים את דבריו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה – אם אתה צריך, משפט או שניים, ונעבור להצבעות.

אריה מכלוף דרעי: אוקיי, בסדר גמור.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר – אני פונה אל חברי האופוזיציה, באמת, שהעירו הערות מאוד טובות, שבדיוני התקציב אכן הדיונים יהיו ענייניים ולגופן של הצעות, ולא תהיה רק הצבעה אוטומטית של האופוזיציה מול הקואליציה, כפי שאנחנו נהגנו בחודש האחרון, ואתם יודעים שהרבה הצעות חוק של האופוזיציה הסכמנו להעביר כיוון שהן היו טובות, לגופו של עניין.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש – –

מיכל רוזין: אתה צריך להמשיך לדבר אתנו, אין לך ברירה.

אריה מכלוף דרעי: – – אין ספק שאחד מהאתגרים והיעדים של התקציב, כפי שאני רואה אותו, הוא הגברת התעסוקה – נושא שמאוד מעניין את חבר הכנסת יאיר לפיד – במגזרים שלא משתתפים היום מספיק בתעסוקה.

אריה מכלוף דרעי: אני נעניתי, למשל, לפנייתה של חברת הכנסת, יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה – היא מקיימת דיון בנושא תעסוקת נשים ערביות, ואני נענה ברצון לדיון.

אריה מכלוף דרעי: הנה, אני חושב ששם יש לנו אתגר אמיתי.

אריה מכלוף דרעי: אומנם חלה התקדמות, קצת, בשנה-שנתיים האחרונות, עלינו מ-23% ל-30% השתתפות נשים ערביות במגזר העבודה – זה לא מספיק, ואני רואה בזה יעד חשוב, הן לחברה הערבית והן למדינת ישראל, ואני אשמח, יחד עם חברי הכנסת ועם ראשי המגזר, למצוא פתרונות, לעודד ולהתאים, כדי לקדם את התעסוקה אצל הנשים במגזר הערבי.

אריה מכלוף דרעי: אני בטוח שצריך להתאים שם התאמות ולתת פתרונות.

עמיר פרץ: אדוני השר, עכשיו זו תקופת רמדאן, תיתן פרשנות על הקשר בין התקופות – בין המצרים – – –

אריה מכלוף דרעי: להזכירך, אתמול גם היה צום שבעה-עשר בתמוז.

אריה מכלוף דרעי: זה היה צום נדחה – הצום חל בשבת, ודחו אותו ליום ראשון, כי בשבת לא צמים.

אריה מכלוף דרעי: גם צום ט' באב, שיהיה בעוד שלושה שבועות, נדחה משבת ליום ראשון.

אריה מכלוף דרעי: ויש בזה הקלות בהלכה, כיוון שזה לא חל באותו יום – – –

עמיר פרץ: למה יום כיפור חל בשבת וזה לא?

אריה מכלוף דרעי: כיוון שעל יום כיפור כתוב בפירוש "שבת שבתון", יום כיפור דוחה שבת, מה שאין כן הצומות האחרים, לא דוחים שבת.

אריה מכלוף דרעי: הצום היחידי שדוחה שבת זה יום כיפור.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי, היות שיש כאן התעניינות גדולה, אני רואה, בענייני שאלות בהלכה – – –

יולי יואל אדלשטיין: צעקו היום לקראת חבר כנסת אחר: איפה הימים שהיית ממלא אצטדיונים?

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר את השר חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי נואם שלוש שעות בלי הפסקה, מה קרה?

שי פירון: אז בלי המכלוף.

עמיר פרץ: – – –

אריה מכלוף דרעי: הרב פירון, שלחו לי כבר – לאור זה שאתה טורח כל הזמן לקרוא לי מכלוף – שלחו לי – – –

שי פירון: לא, רק פעם אחת.

שי פירון: מאז שאמרת לי – – –

אריה מכלוף דרעי: לא, זה טוב, ההפך, אני מעודד את זה.

אריה מכלוף דרעי: כבר התחלתי לקבל פניות מה מקור השם הזה, מכלוף; האם זה שם שעומד בזכות עצמו או שזה איזה תחליף למיכאל?

אריה מכלוף דרעי: איך כותבים את המכלוף, בכ"ף או בחי"ת?

אריה מכלוף דרעי: יש בזה דיונים, אני שמח, אני מעודד את הדיונים הללו.

אריה מכלוף דרעי: זה נקרא להחזיר עטרה ליושנה.

אריה מכלוף דרעי: אני, למיטב ידיעתי, ואדרבה, אשמח אם יעירו לי, אני חושב שמכלוף זה שם שעומד בזכות עצמו וכותבים אותו בכ"ף ולא בחי"ת, אבל אשמח לשמוע באמת מהמאזינים אם יש הערות בעניין הזה, אשמח לשמוע את הדברים הללו.

עמיר פרץ: מכלוף זה מיכאל.

אריה מכלוף דרעי: לא, הנה, אתה רואה?

אריה מכלוף דרעי: מכלוף זה מיכאל – לא, לא, מה פתאום, למה?

אריה מכלוף דרעי: יש מיכאל ויש מכלוף, זה לא – – –

זהבה גלאון: יש כבר רוב כאן.

אריה מכלוף דרעי: וכי את מעלה על דעתך שאני עומד כאן לנאום בגלל רוב או מיעוט?

אריה מכלוף דרעי: אני מדבר כאן מפני שאני צריך לענות על כל ההערות.

שי פירון: אתה צריך להסביר לנו על מכלוף – – –

אריה מכלוף דרעי: להבדיל אם כן, חברת הכנסת גלאון, אני ישבתי ושמעתי את כל הנואמים, את נכנסת עכשיו, בסוף, אם היית שומעת באמת את הנאומים המקצועיים של חברי הכנסת אז היית מבינה למה צריך לטרוח ולענות לכל אחד על העניין שלו.

אריה מכלוף דרעי: קשה לי לדבר, אדוני היושב-ראש, הרעשים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, השר דרעי, למיטב זיכרוני בכלל בבניין, כרגע נותן את אחד הנאומים המשמעותיים והמהותיים ביותר ששמעתי מפיו מאז נבחרתי לכנסת בפעם הראשונה ואתם מפריעים לו.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שאתם לא מפריעים לרשמת הפרוטוקולים בנאום החשוב הזה עם כל ההערות באמצע.

יולי יואל אדלשטיין: השרה מירי רגב תשב, ואז זה יגרום גם לחבר הכנסת אחמד טיבי לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: וגם חברת הכנסת תמר זנדברג תשב.

יולי יואל אדלשטיין: אתם באמת מפספסים הזדמנות לשמוע את הנאום של השר דרעי, פשוט מפספסים.

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: גם השר אלקין וחברת הכנסת עזריה, והשר גלנט – אנחנו כולנו רוצים לשמוע.

יולי יואל אדלשטיין: השר לביטחון פנים, חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גלעד ארדן, השר לביטחון פנים, הפקודים שלך עושים סדר בכל המדינה ואני לא מצליח לעשות סדר אפילו במליאה, אתה מבין?

יולי יואל אדלשטיין: הנה, גם חבר הכנסת מוטי יוגב ישב עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: באמת בהזדמנות הזאת, אדוני היושב-ראש, יש כאן כמעט הקשבה מלאה – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, רק חברי הכנסת בגין ובן צור שקועים בשיחה, שקועים בשיחה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בן צור – – –

אריה מכלוף דרעי: תגיד לו שהיושב-ראש שלו מדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בן צור, יושב-ראש התנועה שלך ביקש למסור לך – טוב, אני לא אגיד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, אתם מסכנים את העתיד הפוליטי של חבר הכנסת בן צור כרגע, והמבין יבין.

אריה מכלוף דרעי: אחר כך תגידו שבש"ס אין דמוקרטיה, תראו, הוא כבר רבע שעה מפריע לי, יואב, ולא מתחשב בי אפילו.

אריה מכלוף דרעי: זו דמוקרטיה אמיתית.

יולי יואל אדלשטיין: אבל ביושב-ראש הוא התחיל – – –

אריה מכלוף דרעי: בסדר, נו, המשמעת לא כמו שהייתה פעם, אין מה לעשות.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה באמת לנצל את השעה הזו, הנעימה – –

שי פירון: שעת חסד.

אריה מכלוף דרעי: – – כדי לשתף בעיקר את חברי האופוזיציה שאולי לא מודעים לכך שהממשלה קיבלה החלטה מאוד חשובה על תוכנית אסטרטגית לצפון המדינה, לכל המחוז הצפוני.

אריה מכלוף דרעי: משרד הכלכלה בשנה האחרונה זיהה שבמחוז הצפון במדינת ישראל, אפילו לעומת מחוז הדרום, יש פערים די גדולים – –

מיקי רוזנטל: האחרון שזיהה, כמו שאומרים.

אריה מכלוף דרעי: – – הן ברמת השכר, הן בתעסוקה, הן בצעירים שעוזבים את המקום, ובשורה שלמה של דברים בצפון יש, לצערי הרב – לעומת הדרום – בעיות די קשות.

אריה מכלוף דרעי: מובן שבדרום, בגלל מעבר צה"ל וההשקעה הגדולה שהשקיעו שם וממשיכים להשקיע שם, רואים כבר תוצאות, אבל בצפון הדבר הזה לא הגיע.

אריה מכלוף דרעי: אני שמח שהממשלה הטילה עלי להוביל את התוכנית הזו, ואני מתכוון, כיושב-ראש ועדת השרים לפיתוח הנגב והגליל, לקדם את העניין ובתוך חצי שנה להביא לממשלה, וכמובן לכנסת אחר כך, תוכנית – שאני מקווה שתהיה בקונסנזוס רחב – לחמש השנים הקרובות.

נחמן שי: לצמצום הפערים בין הדרום לצפון, זו הכוונה?

אריה מכלוף דרעי: לא.

אריה מכלוף דרעי: קודם כול, אני אומר לך שאם נצליח להשוות את הצפון לדרום זה גם טוב, זה גם טוב, כיוון שיש פערים גדולים מאוד, אבל מובן שגם בצפון וגם בדרום, לעומת המרכז, עדיין אנחנו בבעיה גדולה מאוד.

אריה מכלוף דרעי: אני רואה חשיבות מאוד גדולה בתוכנית הזו, וכבר קבעתי עם כמה חברי כנסת – כולל חבר הכנסת אראל מרגלית, שאני באמת חייב לציין שאני נהנה מאוד מהעצות שלו בהרבה תחומים.

עמיר פרץ: אדוני השר – – –

אריה מכלוף דרעי: אני לא רוצה להיכנס עכשיו לפוליטיקה, אני משתדל לתת נאום מקצועי ולא להיכנס לפוליטיקה, אבל אם כבר גירית אותי אז אני אגיד לך, חבר הכנסת עמיר פרץ, שעם כל השבחים – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה יכול לקצר וראש הממשלה יאריך.

אריה מכלוף דרעי: – – – עם כל השבחים שנתתי לאופוזיציה, באמת, שאתם נלחמים כמו אריות, אבל בואו, חבר'ה, נעמיד את הדברים על דיוקם: הממשלה הזו היא חזקה, אין אופוזיציה שיכולה להפיל אותה.

אריה מכלוף דרעי: בעזרת השם אנחנו נעביר את תקציב המדינה למרות כל הציפיות.

אריה מכלוף דרעי: תקציב המדינה יעבור, ואדרבה, אני מקווה מאוד שהממשלה תרחיב את שורותיה – –

מיכל בירן: תראה את ראש הממשלה, עומד בפינה, סופר אצבעות.

אריה מכלוף דרעי: – – אבל הממשלה חזקה והיא תמלא את ימיה.

מיכל בירן: תראה את ראש הממשלה סופר אצבעות.

קריאה: חבר'ה, התעוררתם?

קריאה: תמשיכו לישון.

נחמן שי: סופרים, מי חסר?

נחמן שי: מי חסר?

מיקי רוזנטל: תראה, ראש הממשלה נהיה מצליף, איזה יופי.

דניאל עטר: אז אתה נשאר בתפקיד חמש שנים או לא?

אריה מכלוף דרעי: כפי שאמרתי, חבר הכנסת עמיר פרץ – – –

מיקי לוי: השר בגין אינו מדבר – – –

אריה מכלוף דרעי: הקואליציה הזאת, הממשלה הזאת, בעזרת השם, תעביר תקציב.

מיקי רוזנטל: גם תשובה יבוא להצביע בשבילכם.

אריה מכלוף דרעי: היא תעביר תקציב, היא תמלא את כל היעדים שלקחה על עצמה.

אריה מכלוף דרעי: ההפך, ה-61, הקואליציה הצרה מה שנקרא, היא נותנת לכולנו מחויבות – – –

זהבה גלאון: אדוני השר, מה קורה?

אריה מכלוף דרעי: אווירה משפחתית הייתי אומר גם כן.

אחמד טיבי: זה היה טוב, זה היה טוב, אריה.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מחויבים.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו חילוקי דעות, אנחנו פותרים אותם בתוך הבית ואנחנו מתגברים על המשברים.

אריה מכלוף דרעי: אני לא רוצה לאחל לכם, אבל אני מאחל גם שהאופוזיציה תהיה הומוגנית כמו שהקואליציה הומוגנית.

קריאות: – – –

אריה מכלוף דרעי: ואם אתם שמים לב, בכל ההצבעות האחרונות, אתם רואים, כמעט בכל הצבעה, את הפערים הגדולים.

אריה מכלוף דרעי: ואני מאחל שהמצב ימשיך כך, הקואליציה הזאת תמשיך, בעזרת השם – –

זהבה גלאון: יושב-ראש הכנסת – –

אריה מכלוף דרעי: – – ותמלא את כל יעדיה.

ישראל אייכלר: – – –

אריה מכלוף דרעי: אמרתי, אתה ראית, חבר הכנסת – – –

קריאות: – – –

אריה מכלוף דרעי: אמרתי אפילו שמנהג ירושלים בימי בין המצרים להגיד תיקון חצות גם ביום, בחצות יום, לא רק בחצות לילה.

זהבה גלאון: אנחנו ממהרים – – –

שרון גל: עוד משהו, עוד משהו, אולי כבר – – – עוד אחד – – –

אחמד טיבי: אריה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, למען הסר ספק, השר שמסכם את הדיון בהצעת החוק לא מוגבל בזמן.

יולי יואל אדלשטיין: פניתי לשר, ביקשתי ממנו לסכם, הוא לא נענה לפנייתי הנרגשת, והוא ממשיך, כי יש לו עוד הרבה דברים חשובים לספר לכם.

יולי יואל אדלשטיין: מה אני יכול לעשות?

יולי יואל אדלשטיין: אני פונה אליו עוד הפעם בקריאה נרגשת להגיע לסיכום דבריו.

אריה מכלוף דרעי: האם אתה יכול גם, אדוני היושב-ראש, לפנות לחבר הכנסת צחי שיקשיב לי?

אריה מכלוף דרעי: שיקשיב גם לנאום שלי, נו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת צחי הנגבי, אני מעביר אליך את הקריאה הנרגשת של השר דרעי להקשיב לדבריו.

מיקי רוזנטל: הוא מחפש קולות, הוא מחפש – לא תמצא – – –

אחמד טיבי: – – – הוא תקוע בקסטל, הוא תקוע בקסטל.

קריאות: – – –

מיקי לוי: אני לא שומע.

מיקי לוי: נרגש – – –

זהבה גלאון: אדוני שר הכלכלה – – –

אריה מכלוף דרעי: אני מוכן לענות גם על שאלות.

אריה מכלוף דרעי: בבקשה.

חיים ילין: לא לא לא, שאילתות זה לא עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: לא לא, שאלות, שאלות.

יולי יואל אדלשטיין: השר, אני מבקש, באמת, דבר עוד איזה שלוש דקות, תדבר ותפסיק עם זה, כי זה באמת כבר הופך – – –

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: זה מבזה את הכנסת, חלאס.

אריה מכלוף דרעי: סליחה, סליחה, כשנרשמים לדיון 30 או 40 איש, ובשנייה אחת נמחקים 15, אז בואו נחלק – אז עם כל הכבוד, זה לא – – –

קריאות: – – –

חיים ילין: לא עשית את זה אף פעם?

אריה מכלוף דרעי: אז – תרגילים – תרגילים הם לא – – –

קריאות: – – –

אריה מכלוף דרעי: – – – לא לבוא עכשיו בתלונה מי מבזה את הכנסת, עם כל הכבוד.

קריאה: – – –

אריה מכלוף דרעי: בסדר, אוקיי, אז כל אחד ינצל את התקנון איך שהוא רוצה לנצל.

אריה מכלוף דרעי: זכותכם לוותר על זכות הדיבור, בסדר.

חיים ילין: שעתיים – – –

אריה מכלוף דרעי: נרשמתם לרשות הדיבור – – –

מיקי רוזנטל: אבל יש גם טעם טוב, די – – –

זהבה גלאון: דבר – – –

אריה מכלוף דרעי: אין ספק, חברת הכנסת גלאון, לשאלתך, לגבי מעונות-היום – מעונות-היום – את רוצה, בבקשה, חברת הכנסת, לשמוע תשובה?

אריה מכלוף דרעי: – לגבי מעונות-יום, 1.

אריה מכלוף דרעי: זה כלי חשוב מאוד לעודד – ולסייע לנשים לצאת לעבודה.

עמיר פרץ: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, השר מכלוף דרעי – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אדוני, עוד מעט ארוחה מפסקת של הבוקר.

יולי יואל אדלשטיין: לא שומע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמיר פרץ מנסה לומר משהו, כן.

עמיר פרץ: – – – משפט.

יולי יואל אדלשטיין: לא שומע, מה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, כן.

עמיר פרץ: משפט.

עמיר פרץ: אני חושב שכבוד השר אריה מכלוף דרעי מסתכל על חברי הכנסת ולא רואה אותם.

עמיר פרץ: אנחנו שקופים בעיניך, ואתה לא נותן לנו את הכבוד המגיע לנו.

עמיר פרץ: אנחנו מבקשים – – –

קריאה: אני יכול להחליף אותו קצת?

קריאות: – – –

קריאה: אני יכול לעזור לאריה?

מיקי לוי: השר דרעי מתקשה, נגמרו לו המילים, אז אני מביא לו נאום מוכן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לוי, נא לשבת במקומך, כן.

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת דנון, הייתי באמצע התשובה – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת במקומך, זה לא מכובד.

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מכבד אותך, תכבד את עצמך.

אריה מכלוף דרעי: תעשה לי טובה, נו, באמת, נו, לא מתאים, נו.

אריה מכלוף דרעי: בפרט שאיחלתי לך, בעזרת השם, ב-2059 לנאום – –

מיכל רוזין: – – – כבוד היושב-ראש – – – שלוש הדקות – – –

אריה מכלוף דרעי: – – שמור את הכוחות לנאום אז.

אריה מכלוף דרעי: חברת הכנסת גלאון, מעונות-היום הם חלק מהמכשירים שאנחנו נותנים לנשים – אפשרות לצאת לעבודה.

יולי יואל אדלשטיין: השר צריך לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, תכף הוא ישלים את התשובה לחברת הכנסת גלאון ויסיים את דבריו.

נחמן שי: למה שאלת שאלה?

נחמן שי: למה?

זהבה גלאון: – – –

נחמן שי: את פוטרת אותו – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, השר, תשיב בבקשה על שאלתה של חברת הכנסת גלאון, ונא לסיים.

אריה מכלוף דרעי: הם לא רוצים – – –

נחמן שי: אין דבר, הוא ישאל שאלה עצמית.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, יש לי – חברת הכנסת גלאון, זהבה, יש לי תשובה ארוכה, אבל היושב-ראש מבקש לקצר, אז אני נאלץ לקצר ולסכם את הדיון.

אחמד טיבי: לא, לא, מוקדם.

קריאות: לא, לא.

בנימין נתניהו: מי מאלץ אותו לסיים?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אי-אפשר לאלץ את השר דרעי – –

מאיר פרוש: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – הוא פשוט נענה סוף-סוף לקריאות החוזרות ונשנות של היושב-ראש, ומבקש לסיים את דבריו.

אריה מכלוף דרעי: לא, אבל אם חבר הכנסת טיבי לוחץ על שאלה, לא אכפת לי, לא מתנגד.

אחמד טיבי: תן למזוז לעלות.

אריה מכלוף דרעי: מה זה?

אחמד טיבי: מזוז, תן לו לעלות, שידבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: התקנון לא מאפשר זאת, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אבל ההיגיון מאפשר.

יולי יואל אדלשטיין: ההיגיון – אתה יודע, הכול בעיני המתבונן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פועלים פה לפי התקנון, לא תמיד לפי ההיגיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר – –

אריה מכלוף דרעי: אני מבקש – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – משפט המחץ לסיכום.

אריה מכלוף דרעי: אני מבקש מהכנסת לאשר בקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק שהוגשה לכאן, ואבקש את תמיכת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אריה מכלוף דרעי, שר הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

אחמד טיבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, משהו לסדר-היום?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תפתחו מיקרופון, בבקשה, לחבר הכנסת אחמד טיבי, הוא מבקש הצעה לסדר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש בשם חברי האופוזיציה לדעת אם יש הסכם קואליציוני בין ראש הממשלה לבין ש"ס על ההצבעה הזאת שאנחנו עומדים להצביע, כי יש חברים אחרים בקואליציה שמעלים את השאלה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: השר המקשר, האם יש איזה הסכמים?

גלעד ארדן: למה?

גלעד ארדן: זאת הצבעת אי-אמון?

גלעד ארדן: למה שר צריך לענות על זה?

יולי יואל אדלשטיין: השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין מבקש גם להשיב לחבר הכנסת טיבי וגם להשתתף בסיכום הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: התקנון מגביל את השר הנוסף לחמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את השעון – עד חמש דקות לרשות השר לוין, גם להשיב על השאלה וגם להתייחס לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, לא שאני – למיטב הבנתי אנחנו לא בדיון שבכלל מצריך תשובה על השאלה הזאת, שהיא בעיני לא יותר מאשר – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא לא, זה חוק התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה יכולה להיות רטורית, אבל זה חוק התקציב.

יריב לוין: כן, אני חושב שזה ברור לחלוטין.

יריב לוין: אני לא יודע למה דווקא ש"ס ולמה כל השאלות האלה.

יריב לוין: יש קואליציה, יש הסכמים קואליציוניים, הם הונחו בפני הכנסת ואנחנו פועלים כמובן על-פיהם.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת והשרים, נא לשבת.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני שר האוצר, גברתי סגנית שר החוץ – גברתי סגנית שר החוץ, גברתי סגנית שר החוץ – גברתי סגנית שר החוץ, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: גם השר אלקין, נא לשבת, בוודאי לא להפנות לנו את הגב.

יולי יואל אדלשטיין: כן, השר ימשיך, בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שמגיע לי לקבל בחזרה את הדקה, לא?

יריב לוין: לא התחלתי להגיד אפילו משפט, ואני כבר עומד פה דקה וחצי, בלי לדבר.

מיקי רוזנטל: יש תקנון, תקנון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, דבר.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בכל הכבוד, אני חושב שהגיע הזמן שנתייחס לבניין הזה ברצינות, לנושאים האלה ברצינות.

יריב לוין: היטיב חברי השר דרעי – – –

זהבה גלאון: הבניין הזה – – – אתם מזלזלים, אתם מושכים זמן – – –

יריב לוין: חברת הכנסת גלאון, אולי תזכירי לי, כמי שנמצא עדיין – –

אחמד טיבי: תחזירו את שטייניץ – – – איראן.

יריב לוין: – – בתקופת ההרצה שלו פה, בכנסת, כמה קדנציות עודף יש לך לפני, ואז ננסה להיזכר יחד מתי לא עשו את זה, לא מתי כן עשו את זה.

זהבה גלאון: – – –

יריב לוין: אז – אני, לפחות, מכל מלמדי השכלתי.

יריב לוין: אני הייתי יושב בבית, רואה טלוויזיה, כשלא הייתי חבר כנסת, ראיתי שזה מה שעושים.

יריב לוין: ואני חייב להודות בעוד דבר: כשעבדתי בכנסת השמונה-עשרה – – –

ג'מאל זחאלקה: אולי נצביע איזה שר ידבר?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים את דרעי.

יריב לוין: חבר הכנסת זחאלקה, גם אני רוצה את דרעי, אבל הוא, הספיק לו – – –

ירון מזוז: – – – רמדאן.

ירון מזוז: תנוחו, תנוחו קצת.

עיסאווי פריג': מזוז דיבר – – –

קריאות: – – –

ירון מזוז: תנוח, תנוח.

יריב לוין: טוב, אדוני היושב-ראש, אני חושב – –

יולי יואל אדלשטיין: בשל הנסיבות וההפרעות הבלתי-פוסקות, אתה כמחאה יורד מהדוכן.

יריב לוין: – – שלנוכח הנסיבות האלה והבקשה של חברת הכנסת גלאון, הנה אני אומר, אדוני היושב-ראש, אני מוכן לוותר על שלוש דקות ולתרום את הזמן הזה לכולם כאן ולסיים את הדברים ולומר שראוי ונכון לתמוך בחוק, ואני מקווה שכך יהיה.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, אנחנו יכולים להצביע אלקטרונית?

צחי הנגבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה מבקשת הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אנחנו – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, איך תדעו על מה נצביע?

יולי יואל אדלשטיין: איך תדעו על מה נצביע אם לא תקשיבו?

יולי יואל אדלשטיין: גם סגן השר מזוז, איך תדע על מה מצביעים אם לא תקשיב לי?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4).

יולי יואל אדלשטיין: לחוק יש מספר רב של הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: שאלתי, אדוני יושב-ראש האופוזיציה או יושבת-ראש סיעת המחנה הציוני, מול מי אני מתנהל בנושא הזה, בהסתייגויות?

אראל מרגלית: אנחנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: מול חבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: מקובל על כולם, אני מקווה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נצביע על ההסתייגות של חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון – בקיצור, אני חושב שכל חברי האופוזיציה הגישו הסתייגות לפני סעיף 1: חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג, להלן: קבוצת סיעת מרצ; חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף, להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת; חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, דניאל עטר, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה ואיל בן ראובן, להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני; חברי הכנסת יאיר לפיד, שי פירון, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא ומיקי לוי, להלן: קבוצת סיעת יש עתיד; חברי הכנסת אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, שרון גל, חמד עמאר ורוברט אילטוב, להלן: קבוצת סיעת ישראל ביתנו.

יולי יואל אדלשטיין: על ההסתייגות הזאת תתקיים הצבעה שמית, על-פי בקשת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד אלי בן-דהן – נגד נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – אינה נוכחת יוסף ג'בארין – בעד באסל גטאס – בעד אילן גילאון – בעד שרון גל – בעד זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – בעד משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד דני דנון – נגד אריה מכלוף דרעי – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – בעד תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – בעד מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד משה יעלון – נגד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד משה כחלון – נגד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד ינון מגל – נגד מנחם אליעזר מוזס – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – נגד קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – בעד רחל עזריה – נגד דניאל עטר – בעד חמד עמאר – בעד רועי פולקמן – נגד שי פירון – בעד טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, נא לקרוא בשמות חברי וחברות הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) רוברט אילטוב – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת ענת ברקו – אינה נוכחת משה גפני – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, האם יש מישהו באולם שמעוניין להשתתף בהצבעה ולא קראו בשמו או בשמה?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה, נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר ההכרזה על התוצאות יהיו הצבעות אלקטרוניות, כך שמי שמעוניין להצביע, שישב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצבענו על הסתייגות מס' 1, לפני סעיף 1 – 56 הצביעו נגד, 54 תמכו.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לפני סעיף 1, הסתייגות מס' 2.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, על זה אנחנו מוותרים.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים?

יולי יואל אדלשטיין: את כל ההסתייגויות?

אראל מרגלית: לא לא, את זאת.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, הסתייגות לחלופין לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אני שאלתי איך אני מתנהל, אני עדיין לא הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: על לחלופין ב' לפני סעיף 1 אתה רוצה להצביע?

אראל מרגלית: כן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, אנחנו מצביעים על לחלופין ב' לפני סעיף 1 בהצבעה אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' לפני סעיף 1, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (2) לחלופין ב' של קבוצת סיעת יש עתיד לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אותה תוצאה: 54 בעד, 56 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' לפני סעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 – קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת ישראל ביתנו מציעות את הסתייגות מס' 3.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 56 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות 3 לסעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1, כנוסח הוועדה – לא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד סעיף 1 ללא הסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1, ללא הסתייגויות, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 55 נגד – 54 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 55 בעד, 54 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 – הסתייגות מס' 4.

יולי יואל אדלשטיין: מבקשים להצביע – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד ההסתייגות, 56 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 4 לסעיף 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: תוקם ועדת חקירה לבדוק איפה נעלם מישהו בהצבעה הקודמת.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 לסעיף 2 – האם להצביע, אדוני?

אראל מרגלית: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין?

אראל מרגלית: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6 לסעיף 2?

אראל מרגלית: רוצים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: רוצים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 6 לסעיף 2 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 56 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 6 לסעיף 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, האם להצביע על 7, לאותו סעיף?

אראל מרגלית: כן.

אראל מרגלית: אנחנו מבקשים אותה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: הגשתם חתימות כנדרש?

מיקי רוזנטל: הנה, עכשיו נגיש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, המזכירות, ערוכים?

יולי יואל אדלשטיין: כן, אז על-פי בקשה – אתה תגיש למזכירת הכנסת 20 חתימות כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: על-פי בקשת האופוזיציה – הוגשו 20 חתימות – הסתייגות מס' 7 לסעיף 2 – הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד נפתלי בנט – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – אינה נוכחת יוסף ג'בארין – בעד באסל גטאס – בעד אילן גילאון – בעד שרון גל – בעד זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – בעד משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד דני דנון – נגד אריה מכלוף דרעי – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – בעד תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – בעד מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד משה יעלון – נגד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד משה כחלון – נגד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד ינון מגל – נגד מנחם אליעזר מוזס – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – נגד קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – בעד רחל עזריה – נגד דניאל עטר – בעד חמד עמאר – בעד רועי פולקמן – נגד שי פירון – בעד טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, נא לקרוא בשמות חברי וחברות הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) רוברט אילטוב – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת ענת ברקו – אינה נוכחת משה גפני – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח רויטל סויד – בעד אוסאמה סעדי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – בעד סילבן שלום – אינו נוכח

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, האם יש מישהו שמעוניין להשתתף בהצבעה ולא קראו בשמו?

יולי יואל אדלשטיין: לא נמצאו כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לספור את הקולות, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7 לסעיף 2: בעד ההסתייגות – 54, נגד ההסתייגות – 56.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 7 לסעיף 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: האם להצביע על הסתייגות מס' 8, של קבוצת סיעת יש עתיד?

קריאה: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: על לחלופין להצביע, אדוני?

אראל מרגלית: לא.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8 לחלופין – לא.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9 לסעיף 2, גם לחלופין א' וגם לחלופין ב'?

אראל מרגלית: לא.

יולי יואל אדלשטיין: מבקשים להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9 לסעיף 2, אדוני, בעמוד 5, להצביע או לא?

אראל מרגלית: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' ולחלופין ב' של 9?

אראל מרגלית: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לסעיף 2, או הוסרו הסתייגויות או שלא התקבלו הסתייגויות, ולסעיף 3 אין הסתייגויות, לכן אנחנו נצביע על סעיף 3 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצבעה אלקטרונית על סעיף 3 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: 2 ו-3, סליחה, אני מתקן את עצמי, 2 ו-3 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: 2 ו-3 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה – 56 נגד – 54 נמנעים – אין סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 54 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 2 ו-3 לחוק התקבלו כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף מס' 4 יש הסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע, אדוני?

אראל מרגלית: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מצביעים על הסתייגות מס' 10 לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הסתייגות מס' 10, לסעיף 4: בעדה יש לנו 53, נגדה יש 56.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: על 11 להצביע, אדוני?

אראל מרגלית: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11, לסעיף 4 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (11) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 52, נגד – 57.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12, לסעיף 4 – האם להצביע, אדוני?

אראל מרגלית: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12, לסעיף 4 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יצחק הרצוג: נא להצביע נכון, חבר'ה.

יצחק הרצוג: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (12) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 12: יש לנו 54 בעדה.

יולי יואל אדלשטיין: ויש 56 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות 12 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' וב' להצביע, אדוני?

אראל מרגלית: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על לחלופין א' בהסתייגות מס' 12.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות לחלופין א'?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (12) לחלופין א' של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 56.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין א' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (12) לחלופין ב' של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 56.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין ב' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות שמספרה 13, לאותו סעיף, של קבוצת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' וב'?

אראל מרגלית: אני מציע – מסירים עד הסוף.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים עד הסוף את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, מסעיף 4 ועד בכלל, אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מסעיף 4 הוסרו כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: – נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיף 4 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד סעיף 4 כנוסח הוועדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד סעיף 4, כהצעת הוועדה – 56 נגד – 54 נמנעים – אין סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד סעיף 4 – 56, נגד – 54.

יולי יואל אדלשטיין: כל הסעיפים לחוק התקבלו ללא הסתייגויות בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, נוכל לעבור להצבעה בקריאה שלישית.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: כל ההסתייגויות עד הסוף הוסרו על-ידי חבר הכנסת אראל מרגלית בשם האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, לא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סדר-היום עוד לא תם.

יולי יואל אדלשטיין: העזיבה ההמונית הזאת פשוט בשעות מאוחרות – – – הצבעה מס' 22 בעד החוק – 56 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4) נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 56, נגד – 54.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4) התקבל כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/929); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2 והוראת שעה), התשע"ה–2015, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה לקריאה ראשונה השר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתקיים דיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, החוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים נחקק במטרה לייעל את יכולת הפיקוח והאכיפה של הרשויות המקומיות בעבירות שבתחום אחריותן ולאפשר להן לסייע למשטרת ישראל בפעולות למניעת אלימות בשטחן.

גלעד ארדן: במסגרת החוק הוקנו לפקחי רשויות מקומיות אשר עומדים בתנאים הקבועים בחוק ואשר הוסמכו לפי הוראותיו סמכויות מסוימות לשם פיקוח על ביצוע חוקי עזר.

גלעד ארדן: כמו כן, לפקחי רשויות מקומיות אשר הוסמכו כפקחים מסייעים בהתאם להוראות החוק הוקנו סמכויות נוספות שהם רשאים להפעיל לשם סיוע למשטרת ישראל בפעולות למניעת אלימות, בתנאים ובסייגים המפורטים בחוק.

גלעד ארדן: החוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה), התשע"א–2011, נחקק בהמשך ובהשלמה להחלטת ממשלה מס' 1848 מיום 24 ביוני 2010, שבמסגרתה הוחלט, בין היתר, על הקמת מערך אכיפה עירוני משולב הכולל כוח שיטור ייעודי ויחידת פיקוח עירונית ייעודית ברשויות מקומיות, אשר ירתיע, ימנע ויאכוף בתחום עבירות איכות חיים, אלימות והתנהגות אנטי-חברתית, זאת במטרה לאפשר רפורמה מהותית ויסודית שתגביר במידה משמעותית את הביטחון האישי ואת תחושת הביטחון של אזרחי ותושבי המדינה כדרך מרכזית וכמנוף לשיפור איכות החיים במדינת ישראל.

גלעד ארדן: לאור חדשנות מערכי האכיפה העירוניים ועל מנת לבחון את האפקטיביות שבהקמתם ואת מידת יעילותם בהשגת המטרות שלשמן הוקמו, נחקק החוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים בשנת 2011 כהוראת שעה.

גלעד ארדן: בתחילה לתקופה של שנתיים, ובהמשך הוארך תוקף הוראת השעה לשנתיים נוספות, עד ליום 31 ביולי 2015.

גלעד ארדן: מיום חקיקת החוק ועד היום הוקמו ומוקמים מערכי אכיפה עירוניים בלמעלה מ-50 רשויות מקומיות.

גלעד ארדן: אני רוצה לציין שלפי סקר שהמשרד לביטחון הפנים ערך, הנתונים שהצטברו במשרד ובמשטרת ישראל מעידים כי פעילות מערכי האכיפה העירוניים במתכונתם הנוכחית היא יעילה ואפקטיבית.

גלעד ארדן: בנוסף, קיימת שביעות רצון רבה בקרב ראשי הרשויות המקומיות שבהן הוקמו מערכי אכיפה עירוניים מהידוק שיתוף הפעולה בין משטרת ישראל לרשות המקומית ומהיוזמה לפעילות משותפת בתחומי האכיפה השונים.

גלעד ארדן: כעת, היות שמטרות חקיקת החוק – ובהן המאבק באלימות, בעבריינות ובעבירות הפוגעות באיכות החיים של התושבים ברשויות המקומיות – עדיין קיימות ולאור הצלחת המודל של מערכי האכיפה העירוניים, מוגשת בפניכם הצעת החוק המבקשת לתקן את החוק ולהפוך את הוראת השעה להוראת קבע.

גלעד ארדן: לאור הניסיון שהצטבר בנושא בשנות הפעלת מערכי האכיפה העירוניים וכמתבקש מהפיכת הוראת השעה להוראת קבע במסגרת הצעת החוק, אנחנו מבקשים, הממשלה מבקשת, לערוך בחוק תיקונים נוספים, שעיקריהם: 1.

גלעד ארדן: העברת פרק ג' לחוק, העוסק בהסמכת פקחים עירוניים, לפקודת העיריות; 2.

גלעד ארדן: קיצור תהליך קביעת הרשויות המקומיות שבהן יפעל מערך אכיפה עירוני וביטול התוספת הראשונה לחוק, כדי לאפשר הוספת רשויות מקומיות לחוק ולהקים בהן מערכי אכיפה; 3.

גלעד ארדן: עיגון תנאי הסף להקמת מערך אכיפה עירוני ברשות מקומית ועיקרי אמות המידה בנושא בתוך החוק הראשי; 4.

גלעד ארדן: פירוט העילות להפסקת פעילות מערך אכיפה עירוני ברשות מקומית.

גלעד ארדן: בנוסף – וזה החלק החשוב בעיני בחוק – במסגרת הצעת החוק אנו מציעים להקנות לפקחים העירוניים אשר יוסמכו לכך, כהוראת שעה לשלוש שנים, סמכות לעכב אדם עד לבואו של שוטר בהתקיים חשד לביצוע עבירת קנס בחוקי עזר, בנסיבות המפורטות בהצעת החוק.

גלעד ארדן: זאת כדי לייעל את יכולת הפיקוח של הפקחים העירוניים ולאפשר להם לבצע את תפקידם כנדרש ובאופן אפקטיבי יותר.

גלעד ארדן: לכן, אני מבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

גלעד ארדן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר לביטחון הפנים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא ביקשה הצעה לסדר.

בצלאל סמוטריץ': דקה אחת לרשות גברתי, בבקשה.

עליזה לביא: תודה, אדוני – – –

קריאות: – – –

עליזה לביא: אדוני, לא על חשבון הדקה שלי.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, חברי הכנסת, אנחנו מבינים את ההתרגשות בשעה הזאת של הלילה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, חברת הכנסת תמר זנדברג – – –

אחמד טיבי: אל – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת ביציע.

אחמד טיבי: הם רוצים שנצביע על הגיור.

אחמד טיבי: אני לא רוצה להצביע על הגיור, ואני לא רוצה שתתערבו במינוי קאדים שרעים, נקודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, אנחנו מבקשים להמשיך בדיון.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: – – – אותך?

אחמד טיבי: לא מעניין אותי הגיור, זה לא אותי.

אחמד טיבי: זה לא עניין שלנו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, אני לא רוצה לקרוא לסדר פעם ראשונה בחיי.

קריאה: הוא כועס.

קריאה: תוציא אותו.

קריאה: תוציא אותו.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אחמד טיבי: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת, אנחנו מבקשים לשבת, כדי שנוכל להמשיך בדיון.

קריאה: – – –

תמר זנדברג: אבל אתם לא משאירים לנו ברירה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זנדברג, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אריה מכלוף דרעי: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לביא, אנחנו רוצים להתחיל את הדיון – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא – –

אחמד טיבי: – – – מישהו שיכול להכריח אותי?

בצלאל סמוטריץ': – – אנחנו רוצים שיתקדם הדיון.

אחמד טיבי: 13 – מוציאים מהמליאה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לביא, יש לכם דקה.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

עליזה לביא: אדוני, אתה רואה את ההתלהמות פה – – –

קריאות: – – –

עליזה לביא: אני לא יכולה לדבר ככה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אתם מתבקשים לשבת באמת.

עליזה לביא: השר אלקין.

עליזה לביא: השר אלקין.

עליזה לביא: השר אלקין, כמי שקרוב לנושא, אני מניחה שתצטרף להצעה שלי לסדר.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לבקש את אישורך לכך שהדיונים בשני נושאים – חבר הכנסת שלח, אני לא רואה את היושב-ראש – שהדיונים בשני הנושאים המהותיים, החשובים, בלב של החברה הישראלית, גם הנושא של הגיור – הביטול של החלטת הממשלה, הביטול האומלל הזה – וגם הנושא של ההעברה של בתי-הדין ממשרד המשפטים למשרד הדתות הם שני נושאים מהותיים, חשובים, ערכיים; לא ראוי שיתקיים עליהם דיון בשעת ליל כזאת.

עליזה לביא: אני מבקשת ממך, וזה בסמכותך, להעביר את הדיון לשעה שבה באמת כולנו נהיה ערניים, קשובים, כראוי.

עליזה לביא: זה לא ראוי, זה לא מוסרי, זה לא ערכי, לנהל דיון בשעה כזאת, בצורה כזאת, באווירה כזאת.

עליזה לביא: זה דיני נפשות, אדוני, בכל מה שקשור לסוגיית הגיור.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': נראה שכולם מאוד ערניים פה, חברת הכנסת, לא נראה לי שיש כאן למישהו בעיית ערנות, ראינו את זה לפני רגע.

בצלאל סמוטריץ': (קריאה ראשונה)

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נתחיל עכשיו ברשימת הדוברים על הצעת החוק שהשר ארדן הציג כאן קודם.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין – ראשון הדוברים – מוותר על זכותו.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סָוָיֵיד.

רויטל סויד: סְוִיד.

בצלאל סמוטריץ': סְוִיד, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סויד, את רוצה לדבר?

בצלאל סמוטריץ': מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אראל מרגלית – גם מוותר.

בצלאל סמוטריץ': יפה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מוזס – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': איזו אדיבות.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – –

מיקי לוי: אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': – – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת; חבר הכנסת באסל גטאס – גם איננו; חבר הכנסת סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת עפר שלח – יצא – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת אורי מקלב – מוותר על זכותו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת צחי הנגבי – מוותר?

בצלאל סמוטריץ': אתה מעוניין להגיב על החוק?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת צחי הנגבי.

בצלאל סמוטריץ': אחריו יסכם השר לביטחון הפנים חבר הכנסת ארדן.

בצלאל סמוטריץ': גם חבר הכנסת צחי הנגבי מוותר.

בצלאל סמוטריץ': השר ארדן.

בצלאל סמוטריץ': השר ארדן, אתה מוזמן לעלות לסכם, ונעבור להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני לא מוגבל בזמן.

גלעד ארדן: אם האופוזיציה תגיד שהיא השתכנעה והיא תומכת, אני אוותר על הסיכום.

גלעד ארדן: יש עתיד תומכים?

גלעד ארדן: צחי, יש עתיד אומרים שהם השתכנעו, שהחוק הוא טוב.

גלעד ארדן: לסכם אותו בכל זאת?

גלעד ארדן: אפשר לקבל את הנאום שהיה לשר דרעי?

גלעד ארדן: חברי חברי הכנסת, אני באמת חושב שהחוק הזה – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – על ייעול האכיפה ברשויות המקומיות – טוב, אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני, מבחינתי, סיכמתי את הדיון.

גלעד ארדן: אני מבקש, כפי שאמרתי, מהכנסת לתמוך בחוק בקריאה ראשונה ולהעבירו לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

גלעד ארדן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש מכולם לשבת.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה אלקטרונית.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, איש למקומו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2 והוראת שעה), התשע"ה–2015, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 54 נגד – 24 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2 והוראת שעה), התשע"ה–2015, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 54 בעד, 24 נגד, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה הראשונה.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עוברת לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מתקדמים הלאה בסדר-היום: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה על החלטתה להעביר לראש הממשלה את סמכויות השר לשירותי דת לפי פקודת העדה הדתית (המרה) – בנושאי גיור.

בצלאל סמוטריץ': מוסר לנו את ההודעה השר המקשר בין הכנסת לממשלה חבר הכנסת יריב לוין.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה כדלקמן: 1.

יריב לוין: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לראש הממשלה את סמכויות השר לשירותי דת לפי פקודת העדה הדתית (המרה) בנושאי גיור.

יריב לוין: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, הממשלה מבקשת את אישור הכנסת להחלטה הנ"ל.

יריב לוין: 2.

יריב לוין: כן החליטה הממשלה בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה להעביר את שטח הפעולה "מערך הגיור" מהמשרד לשירותי דת למשרד ראש הממשלה.

יריב לוין: בהתאם לסעיף 9(א)(11) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, הממשלה מבקשת להביא את דבר ההחלטה בעניין העברת שטח הפעולה כאמור לידיעת הכנסת.

יריב לוין: ההחלטה על העברת שטח הפעולה "מערך הגיור" תיכנס לתוקפה במועד שבו תאשר הכנסת את העברת הסמכויות כאמור בסעיף 1 לעיל.

יריב לוין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר לוין.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים עכשיו לדיון אישי.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת איתן כבל.

אלי בן-דהן: איתן, תוותר.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא ממשיך במסורת של הדיון הקודם?

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, שרים נכבדים, רשמות – למה שאני אוותר?

איתן כבל: אין שום סיבה שאני אוותר.

איתן כבל: אני רק רציתי לוודא – ראיתי שחבר הכנסת טיבי לא נמצא.

איתן כבל: אני מקווה שהוא גבה הפעם מחיר יותר גבוה מבדרך כלל, כי זה צמוד.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, האמת היא שאני לא יודע – איפה בנט, השר בנט.

איתן כבל: איך אתם הסכמתם שזה יהיה כך, שתהיה העברה כזאת, השר בנט?

איתן כבל: בקדנציה הקודמת עמלנו כל כך כדי שזה לא יהיה.

איתן כבל: השר בנט, איך נפלתם בעניין הזה?

איתן כבל: איך הסכמתם להעביר את הסמכויות לשר הדתות, ידידי, שאני לא – חס וחלילה – אני בעדו, אבל קרו פה דברים.

איתן כבל: אני מקווה שיהיה הסבר.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, קרה משהו?

איתן כבל: קיבלתם משהו אחר במקום?

איתן כבל: גיור לחומרה?

איתן כבל: גיור להלכה?

איתן כבל: מה בדיוק קרה פה?

איתן כבל: וזה עובר ככה מתחת לרדאר.

איתן כבל: והבית היהודי, זה בית בלי גג, לא שומעים, לא רואים, הצלחתם להשתבלל פתאום, פתאום ענייני גיור – שמעתי בקדנציה הקודמת, שומו שמים, איזו מלחמה, אנחנו עזרנו לכם.

יואב קיש: אתה דואג לקואליציה יותר מלאופוזיציה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, מה קרה?

איתן כבל: חבר הכנסת חברי אלי בן-דהן, הרב אלי בן-דהן, יש כאן שאלה, צריך לעשות שאלת רב, רק איזה רב נשאל?

איתן כבל: איזה רב נשאל?

איתן כבל: איפה אתם?

איתן כבל: מה קרה?

איתן כבל: מה קרה, חברותי וחברי חברי הכנסת?

איתן כבל: איך כתוב בפרשת מקץ – "ולא נודע כי באו אל קרבנה".

איתן כבל: ולא נודע.

איתן כבל: הייתי שמח לדעת מה הסיבה שנדם קולם, מה הסיבה שנדם קולם, מה קיבלתם בתמורה.

איתן כבל: מה, מה יותר חשוב מהגיור?

איתן כבל: שומו שמים, השמים נפלו בקדנציה הקודמת, מה לא עשיתם בעניין הזה?

איתן כבל: עקרתם הרים וטחנתם אותם זה בזה.

איתן כבל: חבר הכנסת יוגב, שכחתם את העלייה לרגל, עשו פה הפגנות, אמרו שיפילו את הממשלה, ופתאום ששש – שקט, דממה.

בצלאל סמוטריץ': בדיוק בדממה זמנו של אדוני תם.

בצלאל סמוטריץ': אחר כך יגידו שלא ערניים מספיק בהצבעה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, תן לי עוד איזה – אני, באמת, חבר הכנסת יוגב, אני יודע שבמפלגה שלך ממדרים אותך, אבל אולי תברר, תברר מה קרה פה, סתם – ידע אישי, 50 שקל, כמו שפעם היו אומרים.

איתן כבל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת כבל.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: חברות וחברים, הדברים שלי מיועדים – באמת, אנחנו בשעה מאוחרת, ונהניתי לשמוע אותך, איתן, אבל רגע בנימה של רצינות.

תמר זנדברג: השר דרעי והשר בנט, אני הייתי רוצה ללכת הביתה, לא מפני שהייתי רוצה ללכת הביתה, מפני שהייתי רוצה שתהיה לי הפריבילגיה שלא להתעניין בנושא הגיור ובנושא בתי-הדין הרבניים ובהעברת סמכויות.

תמר זנדברג: אני חילונית, הייתי רוצה שזה לא יעניין אותי, שזה יהיה קרב בין הכיפות השחורות לכיפות הסרוגות; איזה עניין פנים-מגזרי שכביכול לא נוגע, לא לי ולא לציבור שאני מייצגת.

תמר זנדברג: הייתי רוצה, אבל מה?

תמר זנדברג: זה לא ככה.

תמר זנדברג: ולמה זה לא ככה?

תמר זנדברג: כי לרבנות יש מונופול שבו זרם אורתודוקסי מסוים וצר קיבל את המפתחות לבלעדיות על החיים שלנו, על הנישואים, על הגירושים, על הגיור, שזה עניין שנוגע לאימהות, ולנשים שאין להן ברירה והן כבולות בידי המונופול הרבני האורתודוקסי.

תמר זנדברג: אף שאין לכם מונופול, לא על מה זה להיות דתי, וגם לא על מה זה להיות יהודי, וגם לא על האופן שבו אדם יכול לבחור, או אישה יכולה לבחור איך היא מתחתנת, איך היא או הוא מתגרשים, וגם באיזה גיור היא בוחרת.

תמר זנדברג: אתם לא מייצגים את הזרמים המובילים היום ביהדות, הרפורמים והקונסרבטיבים; אלה הזרמים הגדולים היום ביהדות העולמית.

תמר זנדברג: אין מה לעשות, זאת המציאות.

תמר זנדברג: אתם לא מייצגים את העובדה שכל אחד ואחד מאתנו, כמסורתי, כשומר או שומרת מצוות, כחילוני או חילונית, יכולה לבחור להיות יהודי, וגם להתחתן או להתגרש על-פי דתה.

תמר זנדברג: למעשה, מדינת ישראל, מדינת היהודים, הבית הלאומי של העם היהודי, היא המדינה היחידה בעולם שבה יהודי ויהודייה לא יכולים להתחתן או להתגרש על-פי אמונתם, ולכן אנחנו עומדים כאן בשעה 02:00, לפנות בוקר, ולכן זה עניין שנוגע גם לנו, כי הרבנות היא של כולנו, מפני שאתם הפכתם אותה להיות של כולנו.

תמר זנדברג: אז או שתפתחו את השערים לכלל הזרמים ולכל מי שמקבל שירותים מהמוסד הזה, שהוא מוסד ממלכתי ולא דתי ולא אורתודוקסי, או שתבטלו את המונופול של הרבנות, תנהיגו כאן נישואים אזרחיים, או לפחות חופש בחירה בנישואים, ואז כולנו נלך הביתה וזה יהיה עניין שלכם, ולא יעניין לא אותנו ולא את הציבור שאנחנו מייצגים.

תמר זנדברג: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': תראה איזה שקט, חבר הכנסת גילאון, יש לכבודך.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: השיר מתחיל ב"דגים, דגים, וזהו ים".

אילן גילאון: האמת, אלה לא המילים, אבל זה מתאים לאירוע.

אילן גילאון: ואתם החרדים, שלום ייסורים, חזרתם לשלטון.

אילן גילאון: היו קטעים אתכם באופוזיציה ומאוד נהנינו.

אילן גילאון: אבל אין לי טענות אליכם.

אילן גילאון: אין לי טענות אליכם, יש לי טענות לראש הממשלה שלי, שהוא זיקית שמחליפה את הצבעים, ואת המעיל ואת הפרווה ואת השטריימל שלו, כל אימת שמתחלפים לו השותפים – אין שום עקביות בעניין.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לכם משהו.

אילן גילאון: להיות יהודי זה להיות בן-חורין מול מורשתך, ולהיות יהודי זה שאתה בוחר מתוך המורשת שלך מה בא לך.

אילן גילאון: ואתם, שמפריטים לדעת כל דבר במדינה הזאת, אולי תפריטו את הרבנות הראשית?

אילן גילאון: מה דעתכם על העניין הזה?

אילן גילאון: אנשים ילכו על-פי בחירתם, וכל אחד יהיה יהודי על-פי דרכו.

אילן גילאון: ואני אפילו הייתי בונה לעצמי "גיורומט", בסדר?

אילן גילאון: כאדם שמגייר אותך, בלי המילה.

אילן גילאון: שמגייר אותך.

אילן גילאון: כי אני מאמין שיהודי על-פי ההגדרה של ז'אן-פול סארטר, זה אדם, האקזיסטנציאליסט, אדם שחושב שהוא יהודי, וגם אחרים חושבים עליו את אותו דבר.

אילן גילאון: ואני כבן-חורין אומר לכם שאני בוחר משם את כל תפיסת עולמי, ואת הנביאים שלי, כי אני חושב שהעימות הגדול בינינו לביניכם, בין השמאל לבין הימין, בין אלה שאוחזים בקרנות המזבח של הדת, היא כבין הנביאים לכוהנים; והנביאים שאני בוחר לעצמי כיהודי בן-חורין מול המורשת שבוחר מה בראש שלו, זה את עמוס ב"צדק צדק תרדוף" – כן, באשדוד קוראים לו עמוס; בדרך כלל אתם קוראים לו עמוס – ואת ישעיהו, "וכתתו חרבותם", ולצורך העניין הזה את ירמיהו – מאסתי בזבחיכם.

אילן גילאון: תעופו לי מהעיניים, ותנו לכל אחד להיות יהודי בדרך שלו, כי מדינת היהודים, אמרה חברתי תמר זנדברג, היא המקום היחיד בעולם שמפלה לא ערבים – ערבים זה מובן מאליו – שמפלה יהודים.

אילן גילאון: אז צאו מהעניין הזה, חברים.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת גילאון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לרגע חשבנו, אנשי הבית הזה, ובעיקר אנשי הבית היהודי המאכזבים, שהנה, סוף-סוף מערך הגיור יהיה ממלכתי ולא חרדי קיצוני.

מאיר כהן: ההחלטה הקודמת שלפיה רבני ערים יכולים לבצע גיורים באמצעות הרכבים שיוקמו לשם כך הייתה, כדברי השר בנט – תקשיבו, אנשי הבית היהודי – החלטה אחראית ומאוזנת שתאפשר לאחינו המתגיירים – ככה הוא אמר – אפשרות לעבור את תהליך הגיור כחוויה חיובית ותומכת המשלבת בתוכה את ההלכה.

מאיר כהן: אז מה קרה לכם, אנשי הבית היהודי?

מאיר כהן: איך הסכמתם לבטל את החוק הזה ולהפקיר את עתיד העם היהודי לקומבינות פוליטיות של קיצונים חרדים?

מאיר כהן: איך הסכמתם?

מאיר כהן: החוק הזה, העלוב והמקומם, מפקיע ממאות-אלפי אזרחים, שהיו עד היום אזרחים סוג ב', את זכותם לממש את רצונם ושאיפתם להיות חלק מהעם היהודי.

מאיר כהן: כל כך הרבה אנשים התייאשו מתהליך הגיור, אתם יודעים את זה, ולרגע נדמה היה ששבה להם התקווה.

מאיר כהן: ואתם בתוך הממשלה הנוכחית רמסתם ברגל גסה, ומתוך מדיניות של הישרדות בכל מחיר חתמתם על הסכמים קואליציוניים שבהם במודע אתם בזים ומוציאים מחוץ לגדר מאות-אלפי אנשים.

מאיר כהן: ואם לא די בכך, אנשי הבית היהודי, אתם מבזים את רבני העיר, שהם השליחים שלכם בשטח, גם שלכם וגם של ש"ס – מה יש?

מאיר כהן: רבני העיר בדימונה, הרב אליפנט, הרב דיין, שאני מעריך ומוקיר את פועלם, הם לא ראויים לגייר?

מאיר כהן: מי טוב מהם.

מאיר כהן: תנוח דעתך, אדוני ראש הממשלה.

מאיר כהן: במסע שלך למכירת נכסי המדינה ליהדות הקיצונית חסרת הגבולות, הפכת את תהליך הגיור לחלק מהקומבינות הפוליטיות שלך.

מאיר כהן: תקשיבו כולם, גם חברי מש"ס.

מאיר כהן: במקום להחזיר את היהדות לעם ולפתוח את שערי היהדות, לפתוח את אזורי הגיור, לקרב אלינו את אותם אלפי אזרחים טובים, חיילים, חיילות ובני המשפחות שלהם, במקום זאת, אתם, חברי הקואליציה, מעמיקים את הניכור כלפי היהדות, ובעיקר אתם משחקים במשחקים פוליטיים על גבם של מאות-אלפי אזרחים ואזרחיות שרוצים להתגייר.

מאיר כהן: תתביישו לכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לוי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נפל דבר בישראל.

מיקי לוי: בקדנציה הקודמת אנשי הבית היהודי לחמו מלחמת חורמה להביא את החוק הזה ולהקל על 300,000 עולים שיהדותם לכאורה מוטלת בספק, שיש להם בעיות כאלה או אחרות.

מיקי לוי: והנה, ראו זה פלא, ויתרתם ובגדתם בשליחות שלכם.

מיקי לוי: חבל לי שרק אתה או שני חברי כנסת מהבית היהודי נוכחים, ואינכם שומעים מה דעתנו עליכם.

מיקי לוי: אתם בגדתם בשליחות הזאת, בגדתם ב-300,000 יהודים.

מיקי לוי: אני לא רוצה להכליל, אבל יש בעיות כאלה ואחרות, והיינו יכולים להכניס אותם מתחת לכנפי העם, עם ישראל, כדי שהם יהיו חלק מאתנו.

מיקי לוי: ללכת לצבא זה בסדר גמור, ולמסור את נפשם על הגנת המולדת ועל הגנתכם שלכם זה בסדר גמור, אבל – להוציא להם את הנשמה, לזלזל בנשים, להעביר אותם מסכת בלתי ראויה כשהם באים אל תוך המשכן של הרבנות הראשית – זה מותר, זה בסדר.

מיקי לוי: ואני אומר לכם, אם הייתי יכול להגדיל את העם הזה ולחפש עוד מיליון נוצרים, שהיו באים ומבקשים להיכנס תחת כנפי עם ישראל, לא הייתי מהסס לעשות את זה.

מיקי לוי: לא הייתי מהסס לעשות את זה, כי המאסה בסוף עלולה להכריע אותנו.

דוד אזולאי: אתה שומע מה אתה אומר?

דוד אזולאי: להביא נוצרים ולהעביר אותם ליהדות.

מיקי לוי: ומי שרוצה לבוא ולהיכנס אל תוך היהדות – היה מוזמן.

מיקי לוי: מה קרה?

מיקי לוי: והנה מחזירים את בתי-הדין הרבניים לרבנות הראשית, מה שהיה פעם, אדוני שר הדתות, כר נרחב לג'ובים ולסידורי מפלגה, והנה, זה חוזר על עצמו.

מיקי לוי: ובמשרד המשפטים, לפחות, היינו יכולים להיות רגועים, שהנושא הזה מתנהל בצורה סבירה, בצורה הולמת, עם כבוד הדדי, כבוד האדם, ואתם מחזירים אותנו אחורה, וגורמים לכך שהשירות הזה, שאמור לקבל כל אזרח במדינת ישראל, הוא שירות שהופך להיות בעייתי, בזוי, מיום ליום, מענה את אותם אנשים, מענה אותם.

מיקי לוי: נותן יחס מפלה לאנשים.

מיקי לוי: אני אקח מחברי מאיר כהן את הסיומת שלו: תתביישו לכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת לוי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

בצלאל סמוטריץ': רשימת הדוברים סגורה.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

יואל רזבוזוב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מסתכל על השעון – 02:15; אני מסתכל על הכותרת: הודעת הממשלה, חוק-יסוד – הממשלה מחליטה להעביר את הסמכויות לראש הממשלה.

יואל רזבוזוב: נשמע טוב, ממשרד הדתות לראש הממשלה.

יואל רזבוזוב: נשמע טוב ביותר.

יואל רזבוזוב: מדברים על עניין הגיור.

יואל רזבוזוב: אבל אנחנו מבינים מה מסתתר.

יואל רזבוזוב: רוצים לבטל לגמרי את רפורמת הגיור, שכל כך נלחמנו עליה בכנסת הקודמת.

יואל רזבוזוב: שלא תבינו, אנחנו לא נגד גיור, אנחנו בעד.

יואל רזבוזוב: אנשים שרוצים להיכנס ליהדות, אנחנו נשמח לקבל אותם.

יואל רזבוזוב: בכנסת הקודמת אני נלחמתי – נלחמתי באמת, וכמעט הלכתי מכות, על 20 מיליון שקלים ל"נתיב" – "נתיב" זה גיור בצבא – דרשנו את הכסף וקיבלנו אותו, והתוכנית נמשכת, ואנחנו בעד.

יואל רזבוזוב: אבל את מי החלטתם להעניש, ציבור של עולים שרוצים להיכנס ליהדות?

יואל רזבוזוב: אתם יודעים על מי אתם מדברים?

יואל רזבוזוב: אתם מדברים על אנשים שיש בהם דם יהודי, שסבלו בארץ המוצא מאנטישמיות.

יואל רזבוזוב: קראו להם קריאות גנאי.

יואל רזבוזוב: הם עלו לארץ ופתאום הם הפכו ללא-יהודים, כי אנשים מסוימים החליטו שהם לא יהודים.

יואל רזבוזוב: אז הם בכל זאת רוצים לעשות מאמץ ולהיכנס ליהדות.

יואל רזבוזוב: הולכים, לומדים, באמת עושים את כל המאמץ, ולא מקבלים אותם מספיק.

יואל רזבוזוב: היום התקשרה אלי בחורה צעירה.

יואל רזבוזוב: היא שמעה מהתקשורת שיש עם זה בעיה, ובדיוק בימים הקרובים היא אצל דיין, היא ממש עוברת את התהליך, מבחן סופי, והיא חוששת.

יואל רזבוזוב: היא חוששת שהיא לא תעבור.

יואל רזבוזוב: הבחורה הזאת משרתת את המדינה במשך הרבה הרבה שנים, באמת בחורה מדהימה, שרוצה להיכנס, והיא חוששת.

יואל רזבוזוב: זה המצב שאנחנו רוצים להיות בו?

יואל רזבוזוב: שיהודים צריכים לחשוש?

יואל רזבוזוב: הרי אנחנו יודעים, כל מי שיש לו כסף, היום יכול – עובר את הגיור הזה, עובר.

יואל רזבוזוב: אין אחד שאני יודע שלא – שילם ולא עבר את הגיור הזה.

יואל רזבוזוב: אני יודע שזה נשמע רע, אבל זה המצב.

יואל רזבוזוב: אני מכיר המון המון מקרים, אנשים שיש להם כספים עברו את זה, עברו בקלות.

יואל רזבוזוב: כאן, כשאנחנו באמת סמכנו דווקא על רבני ערים, שבחרו אותם, ואנחנו היום מקבלים את התשובה שלא רוצים אותם, לא סומכים עליהם?

יואל רזבוזוב: אז אני באמת אשתמש במילים של חברים שקדמו לי: באמת, תתביישו לכם.

יואל רזבוזוב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חבר הכנסת עמר בר-לב.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות.

עליזה לביא: היושב-ראש, תודה רבה, אני בטוחה שזאת לא ישיבה קלה לניהול, בטח לך.

עליזה לביא: אני מקווה שלך.

עליזה לביא: זה לא עניין של בושה, זה עניין של אחריות קיומית.

עליזה לביא: אני לא יודעת איך אתם תלכו לישון בלילה ומה תגידו בבוא היום לבורא עולם.

עליזה לביא: כל מה שעשיתם, שהגעתם וזכיתם להיות בדורות קודמים, באתם ונעלתם את שערי העם היהודי – במה?

עליזה לביא: בנזיד עדשים פוליטי, עלוב?

עליזה לביא: איך?

עליזה לביא: איך?

עליזה לביא: מה תגידו בסוף היום לבורא עולם?

עליזה לביא: הרי יכולתם לעזור, יכולתם לתת יד.

עליזה לביא: אלו האחים שלנו, אלו האחיות שלנו.

עליזה לביא: זה הרבה מעבר לבושה, זה בכי לדורות.

עליזה לביא: אתם מקלקלים את העם היהודי, ואתם יודעים את זה.

עליזה לביא: במו-ידיכם אתם הורסים.

עליזה לביא: אתם מביאים לכך שיהיו עוד פסולי חיתון בעם ישראל.

עליזה לביא: אז ההסכמים הקואליציוניים העלובים האלה, שבאמת, ככה, מוכרים אותנו כלאחר יד.

עליזה לביא: נושא כזה חשוב ומהותי, בשעת לילה שכזאת?

עליזה לביא: איך אפשר?

עליזה לביא: זה דיני נפשות.

עליזה לביא: איך אפשר לעבור לסדר-היום בנושא כל כך קשה זה?

עליזה לביא: זאת הונאת הגיור הגדולה ביותר בעם היהודי – הגדולה ביותר בעם היהודי – וזה קורה במשמרת שלכם.

עליזה לביא: אין הונאה גדולה יותר מההונאה הזאת.

עליזה לביא: אלפים המתינו, קיוו, ציפו לשינוי המיוחל, ולבסוף, אחרי שנתיים של המתנה ושל הבטחות, אנחנו משיבים את פניהם ריקם ומותירים אותם בחוץ.

עליזה לביא: גרים רבים בעקבותיהם לא ימצאו את דרכם אל חיק היהדות, והם יהיו פסולי חיתון, והם ייוותרו ללא מענה במציאות החברתית הישראלית.

עליזה לביא: אני מזכירה לכם שגם אין לנו חלופה אזרחית ואין לנו ברית זוגיות.

עליזה לביא: הבעיה של הגיור, הסוגיה הזאת, היא סוגיה חברתית.

עליזה לביא: היא לא בעיה של המתגיירים, זאת לא הבעיה של הדתיים, זאת בעיה של כלל החברה הישראלית.

עליזה לביא: ייתכן שהרבנות רושמת לעצמה ניצחון נוסף, אבל היא למעשה מפסידה.

עליזה לביא: לאט-לאט, בקצב מדוד, הרבנות הראשית מפסידה.

עליזה לביא: המיאוס כלפיה גובר ומתפשט גם בתוך הקהל הביתי שלה.

עליזה לביא: ניסינו למצוא פתרונות, ואתם יודעים את זה.

עליזה לביא: לפני שבועות קיימתי כנס שנתי שאני עורכת בנושא הגיור זו הפעם השלישית בכנסת ישראל, בהשתתפות אנשי דת, אקדמיה, חברי כנסת – מי לא היה שם.

עליזה לביא: ויש פתרונות, ואתם יודעים את זה.

עליזה לביא: לכו לקרוא את ספרות השו"ת.

עליזה לביא: אתם יודעים הרי שיש פתרונות הלכתיים, ואפשר לבוא ולמצוא ולתת את הדעת.

עליזה לביא: אני מזכירה לכם באיזה דור אנחנו נמצאים, בדור של קיבוץ גלויות – "והיה כי יבאו עליך כל הדברים האלה הברכה והקללה אשר נתתי לפניך והשבות אל לבבך בכל הגוים אשר הדיחך ה' אלקיך שמה וקבצך מכל העמים אשר הפיצך ה' אלקיך שמה" – אז אנשי כנסת הגדולה קבעו על זה ברכה בפני עצמה, בתפילת שמונה-עשרה: "ותקע בשופר גדול".

עליזה לביא: אנחנו בדור של קיבוץ גלויות.

עליזה לביא: איפה האחריות שלכם?

עליזה לביא: הרי רות המואבייה לא הייתה מתקבלת – היא לא הייתה מתקבלת בגיור העכשווי, ואתם יודעים את זה.

עליזה לביא: ואני מזכירה לכם מה הזרע של רות המואבייה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: ומה קרה?

עליזה לביא: – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

עליזה לביא: – – למה לא נמשיך את דרכו של הרב עובדיה?

עליזה לביא: הרי הרב עובדיה, הרב עובדיה יוסף, בנושא הגיור, הגישה שלו תמיד הייתה להקל עד כמה שאפשר.

עליזה לביא: למה ברחתם מהגישה הזאת?

עליזה לביא: תדעו, אם לא נוכל להיות באמת מדינה של קיבוץ גלויות, אם לא נדע לפתור את מצוקת היהדות כשם שאנחנו משתדלים לפתור את מצוקת היהודים, אנחנו לא נוכל באמת להיות מדינה של קיבוץ גלויות.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עמר בר-לב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בר-לב.

עמר בר-לב: כן.

בצלאל סמוטריץ': סליחה.

עמר בר-לב: אני קטן, אבל לא כל כך.

בצלאל סמוטריץ': לא לא, מחילה.

עמר בר-לב: כן, אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר, אם היא תהיה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, לכאורה מדובר כאן בתיקון נכון, הלוא בכנסת הלפני-אחרונה הסמכויות היו במשרד ראש הממשלה, ובכנסת האחרונה העבירו אותן למשרד הדתות, ועכשיו מחזירים אותן למשרד ראש הממשלה.

עמר בר-לב: אז לכאורה הכול נשמע בסדר ונפלא.

עמר בר-לב: אבל מה הבעיה?

עמר בר-לב: למה אני אצביע נגד?

עמר בר-לב: כי את הסעיף הנחמד והקטן הזה אתם מביאים להצבעה, אבל את הסעיף המהותי אתם קוברים תחת הצעת מחליטים.

עמר בר-לב: והסעיף שעליו אני מדבר הוא כמובן רפורמת הגיור של חברת הכנסת ציפי לבני בהיותה שרת המשפטים; חברתי לסיעה וחבר הכנסת לשעבר אלעזר שטרן הובילו אותה בזמנם.

קריאה: – – –

עמר בר-לב: שטרן ידידי, אני מניח שאתה לא צופה.

עמר בר-לב: אתה יודע מה, אתה עוד מסוגל – –

קריאה: – – –

עמר בר-לב: – – לצפות.

עמר בר-לב: אתה עוד מסוגל – –

קריאה: – – –

עמר בר-לב: – – ב-02:00 לצפות בדיון הזה.

זהבה גלאון: מה יש לו לעשות שם?

עמר בר-לב: כן.

עמר בר-לב: צר לי, צר לי שלא הצלחת להשלים את המלאכה, שאתה לא כאן, בכנסת הזאת – לא שאני חושב שאם היית בכנסת הזאת, וסביר להניח שהיית באופוזיציה עם חברי מיש עתיד – זה לא היה עוזר – –

אראל מרגלית: אבל למה הוא לא אתנו?

עמר בר-לב: – – אבל אני חושב שהיית מוסיף נופך מיוחד לפעולה האלימה הזאת שנעשית עכשיו.

עמר בר-לב: ומי עושה אותה?

עמר בר-לב: עושים אותה ממשלה וראש ממשלה שבעצם מדבר כל הזמן על תחרות ונגד מונופולים.

עמר בר-לב: אז ראינו אותו בנושא הגז – איך הוא תומך במונופול ובונה בעצם מונופול של חברת גז שתשלוט על חלק מרכזי מהכלכלה הישראלית.

עמר בר-לב: ועכשיו הוא גם בונה ומחזיר מונופול בנושא הזה, בנושא הגיור, לרבנות הצבאית.

עמר בר-לב: סוף-סוף – – –

שי פירון: הראשית.

יעל גרמן: ראשית.

יעל גרמן: ראשית.

שי פירון: עמר – – –

עמר בר-לב: אבל – – –

שי פירון: – – –

עמר בר-לב: על – – –

יעל גרמן: – – –

קריאה: – – –

עמר בר-לב: לא הרבנות הנשית – הרבנות הראשית.

יעל גרמן: גם לא הצבאית.

עמר בר-לב: ולא הצבאית.

עמר בר-לב: והמונופול הזה, כמו כל מונופול, הוא דבר רע, הוא דבר בלתי מתקבל על הדעת בחברה דמוקרטית ופתוחה.

עמר בר-לב: ולכן, כמו כל חברי באופוזיציה, אני אצביע נגד, ואני מאוד מאוד מקווה שאיכשהו, בבוא היום, ידידי אלעזר שטרן יחזור לכנסת, ויחד אתנו – נחזיר ונפתח את נושא הגיור כמו שראוי שיהיה במאה ה-21.

עמר בר-לב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קארין אלהרר – איננה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': אני אוותר.

בצלאל סמוטריץ': מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': ואחר כך, אחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, מצוות של אדם למקום, מצוות של אדם לחברו.

חיים ילין: בין אדם למקום – כחילוני – קטונתי, מרים ידיים.

חיים ילין: אבל בין אדם לאדם – כל החילונים יכולים ללמד שיעור לכולם.

חיים ילין: והנושא של דת, למי שיש כיפה שחורה, וסרוגה, וגם למי שיש כיפה שקופה – לכולם יש אותו אלוהים.

חיים ילין: ומה שאתם עשיתם כרגע – שם, למעלה, הוא מתבייש.

חיים ילין: כי אותם ערכים שהוא מנסה להקנות וללמד אותנו, אתם פשוט, בפוליטיקה, הולכים וקורעים אותם לחתיכות.

חיים ילין: אני לא מצליח להבין עד כמה אדם יכול להזיז ערכים בסיסיים, שרק לפני שנה הם היו הכותרת, והיו אור לאותם 300,000 איש שעלו מברית-המועצות, שעלו מאפריקה, שעלו מדרום-אמריקה, שיכולים להקריב את חייהם למען מדינת ישראל, ולאחר מכן אין להם אפילו מקום לקבורה.

חיים ילין: ואתם לא מתביישים?

חיים ילין: אני לא מצליח להבין את זה.

חיים ילין: עד איפה הפוליטיקה?

חיים ילין: אני אומר לשר בנט: אני נורא נהנה בכנסת; יש לי רק בעיה קטנה: אין פה טיפת ערכים, הפוליטיקה מנצחת כמעט בכל רגע.

חיים ילין: הוא אומר: לא, יש הרבה ערכים.

חיים ילין: אמרתי לו: איך יש הרבה ערכים?

חיים ילין: רק לפני חצי שעה דיברתי אתו.

חיים ילין: איפה הערכים האלה?

חיים ילין: אני מחפש אותם.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, גם פה יש – אדוני, חבר הכנסת יולי, אמרת בתחילת הכנסת, נתת נאום חוצב להבות.

חיים ילין: אני קניתי לופה.

חיים ילין: אתה יודע מה זה לופה, נכון?

חיים ילין: לחפש את אותם ערכים פה בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מצאת?

חיים ילין: לא.

חיים ילין: ואני מתבייש.

חיים ילין: ואני מתבייש בזה.

חיים ילין: אני חושב שעקרונות, לפחות עקרונות: יש אלוהים אחד – צריך להילחם על זה.

חיים ילין: עכשיו אתם לוקחים אותו, מזיזים אותו ממשרד למשרד.

חיים ילין: הוא כבר עייף – אני אומר לכם את זה – הוא כבר עייף מכל השטויות שלכם.

חיים ילין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עפר שלח, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, אני בענייני גיור אינני מבין דבר וחצי דבר, אבל הרי לא ענייני גיור עומדים פה לפנינו.

עפר שלח: הן לימדוני – –

שי פירון: – – –

עפר שלח: – – גדולים ממני – כן.

שי פירון: – – –

עפר שלח: הנה, דבר וחצי דבר, שי.

שי פירון: אני חייב לשמוע את זה עוד פעם.

עפר שלח: – – – לימדוני גדולים ממני שהבעיה פה היא ממש איננה הלכתית.

עפר שלח: הבעיה פה היא דווקא דבר שכחוטא מדופלם אני מבין בו הרבה: יש פה כסף ויש פה צביעות.

עפר שלח: יש פה ממסד שמנסה לשמור על המונופול שלו, כי הוא מבין שהמונופול הזה, גם בענייני גיור וגם בעניינים אחרים, גם בענייני כשרות, שגם בהם קיבלה הממשלה החלטות, שווה הרבה מאוד כסף.

עפר שלח: ויש פה צביעות – אני רוצה להזכיר: רפורמת הגיור עמדה להיות חוק במדינת ישראל.

עפר שלח: היא עברה את ועדת החוקה והייתה מוכנה לקריאה שנייה ושלישית.

עפר שלח: באה סיעת הבית היהודי, בא ראש הממשלה, שעשה מאמץ, שהקפיא את הרפורמה הזאת – אגב, בניגוד להבטחה מפורשת של מי שהיה אז יושב-ראש הקואליציה והיום הוא שר – יריב לוין – הקפיא אותה במשך תשעה חודשים.

עפר שלח: באו גם הבית היהודי וגם ראש הממשלה, אמרו: לא, אנחנו נעביר את זה בהחלטת ממשלה, כי זה יותר ראוי, כי אנחנו לא רוצים שזה יהיה חוק, זה מפלג את העם.

עפר שלח: והיום אותו ראש ממשלה, אותה סיעה, בתוך הקואליציה, באים ומסבים את הדבר הזה אחורה בלי אפילו להסתכל ובלי להגיד לעצמם איזה דבר נורא הם עושים.

עפר שלח: ואני לא אחזור פה על הדברים שאמרו פה חברי – למי זה גורם עוול.

עפר שלח: אותנו השאלה מה בדיוק אומר הממסד הרבני על יהדותו של אדם כזה או אחר שאנחנו פוגשים או ילדינו פוגשים מטרידה הרבה פחות.

עפר שלח: היא אמורה להטריד אתכם; הסוגיה הזאת אמורה למנוע מכם מצבים שבעוד דור או בעוד שני דורות יישאלו פה שאלות ששוב, אינן מטרידות אדם שהוא חילוני.

עפר שלח: אבל מה זה ליד המונופול?

עפר שלח: מה זה ליד הצביעות?

עפר שלח: מה זה ליד הצורך לשמר את הקואליציה?

עפר שלח: על כל זה היה אפשר להתגבר, אלמלא בא ראש הממשלה, ובשקר, אחרי שהכנסת עשתה את עבודתה, אחרי שהוועדה, בלחץ שלנו – אני ישבתי ליד אלעזר שטרן כשהוא ניהל את המשא-ומתן עם אנשי ראש הממשלה, שיצאו ובאו כמו משוגעים לנסות להציל, שלא יהיה חוק.

עפר שלח: והסיעה שהכריעה שלא יהיה חוק הייתה הבית היהודי – כל זה היה יכול להימנע.

עפר שלח: הבושה הזאת הייתה יכולה להימנע מכם, אבל אתם, כמו שנאמר בנסיבות אחרות, בחרתם בחרפה, ותישאו גם בכישלון וגם בחרפה.

עפר שלח: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חברת הכנסת ציפי לבני.

קסניה סבטלובה: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל בציטוט של שר בממשלת ישראל, השר נפתלי בנט, מהשנה שעברה – אולי הוא כבר אינו זוכר את הציטוט הזה, אבל אנחנו כן זוכרים: "עתיד העם היהודי הוא לא נושא לקומבינות פוליטיות של קיצונים משני הצדדים"; כך אמר מי שעכשיו הפך לשר בממשלה, נפתלי בנט, כאשר הוא תמך, בעצם, כן, בחוק הגיור, שעבר לא מכבר.

קסניה סבטלובה: מה קרה מאז?

קסניה סבטלובה: למה דעתו השתנתה?

קסניה סבטלובה: למה חברי סיעת הבית היהודי עכשיו יוצאים נגד אותם אנשים, שהם ייצגו בכבוד, שתמכו בהם, שאמרו, אנחנו נתמוך בכם?

קסניה סבטלובה: מה קרה להם?

קסניה סבטלובה: למה הם הפנו את הגב?

קסניה סבטלובה: למה כל חברי הקואליציה הפנו את הגב, מלבד חברי הסיעות החרדיות?

קסניה סבטלובה: אבל יש לנו פה 48 חברים, בקואליציה, שבעצם מפנים את הגב לציבור כל כך רחב – אנחנו מדברים פה על 300,000 ישראלים וישראליות, שכרגע פשוט מבינים שהפנו להם את הגב, שזנחו את הזכויות שלהם, שמכרו אותם בזול, שוויתרו על כל דבר שיכול היה לחבר אותם לשורשים היהודיים שלהם.

קסניה סבטלובה: אני רוצה לספר לכם על אנשים שבילו את כל חייהם כיהודים, סבלו מאנטישמיות, נרשמו בדרכונים שלהם במדינות המוצא כיהודים, רק כדי אחרי זה להגיע ארצה, ואז לגלות שהם גם לא יהודים, וגם לא יכולים לעבור את תהליך הגיור המפרך והמייגע, שלא מקל, אלא להפך – שם כל מכשול אפשרי בפני אותם אנשים.

קסניה סבטלובה: אנשים שמדינת ישראל אמרה להם: תעלו, חברים, אתם תהיו פה אזרחים שווי זכויות, אתם תוכלו להשתלב פה, אתם תוכלו להיות חלק מאתנו פה – אותם אנשים שעומדים היום בפתחי הרבנות ואומרים: תנו לנו לעשות את הגיור הזה בכבוד, אנחנו רוצים לעבור את הגיור, תעזרו לנו.

קסניה סבטלובה: בעצם מה שעושה הממשלה היום, בראשות בנימין נתניהו, היא מפנה את הגב לאותו ציבור של ישראלים, וגם המסר ברור מאוד לכל אותם עולים, שעכשיו מסתכלים על מדינת ישראל, ובוחנים אותה בעיניים כלות ואומרים: אנחנו לא מבינים מה קורה פה.

קסניה סבטלובה: אנחנו מסתכלים פה על עליות שעומדות להתרגש עלינו מאוקראינה, מרוסיה, מצרפת ומחבלי ארץ אחרים, שמסתכלים על המהלך הזה ואומרים: אולי לא כדאי לנו.

קסניה סבטלובה: האם נוכר כאן, במדינה הזאת, כאזרחים שווי זכויות?

קסניה סבטלובה: האם אנחנו גם נוכל לתפקד פה?

קסניה סבטלובה: האם הרבנות הישראלית תהיה גם הרבנות שלנו?

קסניה סבטלובה: והשאלה המהותית פה היא אם אותם אנשים, שהרבנות היום דוחה אותם, גם כשהם עומדים בפתחה ורוצים לעבור את תהליך הגיור, וגם כשהם באים להתחתן, ועכשיו עם בתי-הדין הרבניים המצב רק יורע, וכל הרפורמות שנערכו עד היום, אנחנו חוזרים בעצם לאחור, הגלגל מסתובב, והוא לא לטובתנו; הוא חוזר אחורה.

קסניה סבטלובה: אז כל אותם אנשים – יש להם בחירה.

קסניה סבטלובה: הם יכולים לבחור שלא להתחתן על-פי דת משה וישראל, הם יכולים לנסוע ארצה.

קסניה סבטלובה: הנישואים שלהם יוכרו פה.

קסניה סבטלובה: השאלה אם הם והילדים שלהם ימשיכו לחיות כאן – זו שאלה גדולה.

קסניה סבטלובה: האם דור העתיד של היהודים האמריקנים יהיו מחוברים למציאות שלנו כאן בישראל?

קסניה סבטלובה: זו שאלה מאוד גדולה.

קסניה סבטלובה: האם הניכור הזה – איך הוא ישפיע עלינו?

קסניה סבטלובה: איך הוא ישפיע עלינו כעם היהודי?

קסניה סבטלובה: את זה אנחנו לא יודעים היום.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ציפי לבני.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, ראיתי את חברי הכנסת הערבים יוצאים תוך כדי הצהרה שהם לא רוצים להתערב בשאלה בענייני גיור.

ציפי לבני: אבל כשאני חושבת על זה, לא רק שהם צודקים מבחינתם שהם יוצאים; לדעתי הם גם צריכים לתמוך בהצעת הממשלה.

ציפי לבני: אני במשך שנים משכנעת את העולם – לא נתניהו, הרבה לפניו – שמדינת ישראל היא מדינת העם היהודי.

ציפי לבני: וכשבאים פלסטינים בחדר המשא-ומתן, ואומרים: לא לא לא, אתם לא עם, אתם דת, וכדת אתם לא זכאים למדינה משלכם, אני אומרת: אנחנו עם.

ציפי לבני: וכשאומרים לי באירופה: חוק השבות הוא חוק מפלה, אני אומרת: לא, זה לא חוק מפלה.

ציפי לבני: מדינת ישראל היא מדינת העם היהודי, ולכן חוק השבות הוא זכותה של מדינת העם היהודי לתת עדיפות לבני העם היהודי להגיע הנה.

ציפי לבני: ומה אני אמורה להגיד להם עכשיו?

ציפי לבני: הרי כל התהליך הזה משרת את אלה שרוצים לטעון שמדינת ישראל אינה מדינת העם היהודי, אלא היא מדינה דתית, ולכן נתניהו, שמדבר גבוהה-גבוהה על העניין של מדינת העם היהודי, שדורש מכולם להכיר בזה, הוא זה שפוגע היום בראש ובראשונה ביכולת שלנו לקבל ולגייס את כל התמיכה הבין-לאומית, קודם כול, ולשכנע במשמעות של מדינה יהודית ודמוקרטית.

מאיר פרוש: אפשר לשאול שאלה?

ציפי לבני: אם זה לא ייחשב על הזמן שלי, אני אשמח.

מאיר פרוש: למה מדינה יכולה להחליט שילד כזה וכזה שמקבל חינוך ממלכתי זכאי להרבה הטבות, ואחד שלא לומד כל מיני דברים הוא לא ממלכתי?

ציפי לבני: אני הבנתי את השאלה, רק לא הבנתי את הקשר.

ציפי לבני: אם תחבר לי.

מרב מיכאלי: זה בדיוק התפקיד של המדינה.

מאיר פרוש: כשמישהו לא לומד ליבה, הוא לא נחשב ממלכתי, הוא לא יקבל את מה שצריכים לקבל כל הילדים.

מאיר פרוש: אותו דבר.

ציפי לבני: אז הבנתי עכשיו.

ציפי לבני: הבנתי עכשיו.

ציפי לבני: אז אני רוצה לענות לך.

ציפי לבני: אנחנו כולנו, אם נחוקק יום אחד חוקה, אני מאמינה שחוק השבות צריך להיות הסעיף הראשון בחוקה, ואנחנו קראנו והלכנו כפר-כפר ועיר-עיר, בכל חבר המדינות, ואמרנו להם: בואו אלינו.

ציפי לבני: אבל מרגע שהם נמצאים כאן, והם רוצים להיות חלק מאתנו, הם אזרחים סוג ב'.

ציפי לבני: כשהם משרתים בצבא, אם חס וחלילה הם נהרגים, יש בעיה, בשאלה איפה הם ייקברו.

ציפי לבני: וכשהם עוזבים והם רוצים להתחתן – –

מאיר פרוש: גם הדרוזים משרתים.

קריאות: – – –

ציפי לבני: – – הם לא יכולים להתחתן במדינת היהודים.

חיים ילין: איך אתה אומר דבר כזה?

חיים ילין: תתבייש.

ציפי לבני: ואני רוצה להגיד לך עוד משהו.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': הוספתי לך דקה.

ציפי לבני: תודה.

ציפי לבני: אני לא רוצה שנהיה פה שבטים-שבטים, כמו שאמר נשיא המדינה.

ציפי לבני: אני רוצה שיהיה לנו איזה קו אחד שמחבר בינינו, דק, קטן, לא עבה.

ציפי לבני: לי יש שני בנים כאן.

ציפי לבני: יום אחד הם יחזרו הביתה – אני מתנצלת בפני החברות הנוכחיות שלהם, שהן מקסימות, אבל מבחינתי, שאני אדם מסורתי, ושנים אמרתי לכל מיני אנשים שירדו מהארץ: רק במדינת ישראל תדעו, יהודים, שהנכד שלכם יהיה יהודי, אני אצטרך – מה?

ציפי לבני: לבדוק אם אותה בחורה שהם פגשו באוניברסיטה או בצבא, אם אימא שלה יהודייה, כן או לא? כי אתם לא תיחשפו לבעיה הזאת.

ציפי לבני: היא לא נמצאת בשבט הזה שלכם, כי ממילא אתם לא מתחתנים גם אתנו.

ציפי לבני: אז משום שלי חשובה המדינה היהודית, מדינת העם היהודי, אני מבקשת דבר אחד: שרבנים קצת יהיו פתוחים – לפי ההלכה; לא ביקשנו להתריס, לא ביקשנו לא לעשות את זה על-פי ההלכה, ביקשנו רק להיות יותר ידידותיים למי שרוצה להיות חלק מהעם היהודי.

ציפי לבני: ואני רוצה לסיים במילה אחת, וזה קשור לבתי-הדין הרבניים.

ציפי לבני: הרי הציבור בישראל ראה את הסרט "גט".

ציפי לבני: והרי עכשיו יש גם עניינים של מה פוגע במדינת ישראל, וחשבתי על זה שכשהסרט הלך לייצג אותנו בעולם, אמרו: אוי אוי אוי, זה עלול לפגוע במדינת ישראל.

ציפי לבני: אבל יש שרת תרבות שיכולה מחר להחליט שבכלל אלה סרטים שאסור להראות אותם, או משהו כזה, כי הם פוגעים במדינת ישראל.

ציפי לבני: אני מעדיפה במקום לעסוק – איך אנחנו נראים, לעסוק בזהות האמיתית שלנו.

ציפי לבני: אנחנו לא רוצים להפריד; אנחנו רוצים לחבר.

ציפי לבני: אתם לא מאפשרים לנו לעשות את זה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי חברות הכנסת, יש משהו בעייתי ולא ראוי בזה שאנחנו עומדות ועומדים פה בשעה 02:40, לפנות בוקר, ודנות ודנים בנושא הזה, שאפשר לשמוע מהדוברות והדוברים כמה הוא באמת בנפשנו.

מרב מיכאלי: אנחנו, העגלה הריקה שלכם, שחלקכם עדיין מחשיבים אותנו כאילו זה לא עסק שלנו, כאילו זה לא נוגע לנו, כאילו אין לנו say, כאילו בכלל אין לנו זכות להתערב בהגדרות האלה שאתם חושבים שיש לכם בעלות עליהן, שאתם תודיעו לנו מיהו יהודי, מיהי יהודייה, איך את נהיית יהודייה ואיך אתה נהיה יהודי, ולנו כאילו אין כאן דריסת רגל.

מרב מיכאלי: ואפשר לשמוע באמת מהמיית הלב, מדם לבּן של המדברות והמדברים, עד כמה זה בנפשנו לא פחות ממה שזה בנפשכם, חברים יקרים שלי.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שאנחנו עומדים כאן ובאמת זועקות וזועקים כאילו מי יודעת מה, איזה רפורמה אדירה בגיור התהפכה.

מרב מיכאלי: אפשר לחשוב – מי שתשמע אותנו פה עומדות ומתלוננות תחשוב שהייתה פה איזו רפורמה אדירה ונפתח הגיור לכל הזרמים בעם ישראל, ונהיה פתח לכל היהודיות והיהודים בגולה להיות מסוגלות ומסוגלים לבוא לחיות כאן ולהיות מוכרות על-ידי המוסדות שלא מאפשרים כאן להתחתן, שלא מאפשרים כאן להתגרש.

מרב מיכאלי: בסך הכול, מלכתחילה, רפורמת הגיור הזאת הייתה קטנטנה, ממש קטנטנה.

מרב מיכאלי: ובכל מקרה, מה היא עשתה?

מרב מיכאלי: היא הרשתה לעוד כמה רבנים אורתודוקסים לגייר לפי ההלכה האורתודוקסית בלבד.

ציפי לבני: כאלה שהוכשרו על-ידי הרבנות.

מרב מיכאלי: כאלה שהוכשרו על-ידי הרבנות הראשית, שיש לה מונופול וחושבת – זה שיש לה מונופול על-ידי המדינה בגלל החוק – בעיה מצד אחד – אבל היא חושבת שיש לה מונופול אמיתי; היא חושבת שהקדוש-ברוך-הוא, או הקדוש-ברוך-היא, לצורך העניין, השכינה או אלוקים, נתנה לרבנות את המונופול הזה.

מרב מיכאלי: ולא כן היא.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת איך לספר לכם, חברות וחברים, כמה מהקריטריונים שלפיהם אתם מנהלים היום את מה שאתם קוראים יהדות לא באים אפילו מדאורייתא שאתם מחשיבים דאורייתא; כמה מהקריטריונים האלה מומצאים אלף פעם בדרך, ולא בטוח – לא בטוח שהרבה דורות בדרך היו מחשיבים אותם כיהדות, אפילו לא בדרך שאתם הולכים בה.

מרב מיכאלי: המקום שבו אתם עצרתם, שבו אתם מתחתם את הקו ואמרתם: עד כאן זה יהדות ומכאן זה לא יהדות, זה קו לא לגיטימי.

מרב מיכאלי: הוא בטח לא לגיטימי כשהוא בא לחול על כל בני ובנות עם ישראל, גם במדינת ישראל וגם מחוץ למדינת ישראל.

מרב מיכאלי: צריך להגיד, חברות וחברים, שבהקשר הזה, של רפורמת הגיור שמבוטלת, יכול להיות שמעז יצא מתוק.

מרב מיכאלי: משום שצריך בהקשר הזה להיות כל כך קיצוני וכל כך מופרך בשביל שיום אחד זה ייפתח, כדי שיום אחד באמת כולנו נוכל להיות יהודיות ויהודים, לא בהכרח לפי הסרגל שלכם.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת מיכאלי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, אם הוא יהיה כאן.

בצלאל סמוטריץ': אם לא – חברת הכנסת יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, התרגשתי ואני מתרגש לשמוע את הנאומים של חברי וחברותי.

אראל מרגלית: בשבוע שעבר אירחתי פה 40 בני-נוער מארצות-הברית.

אראל מרגלית: היה לי הכבוד שהבת שלי, שגומרת עכשיו את הצבא, הייתה המדריכה שלהם בתהליך הזה, והם הגיעו הנה, וחלק לא קטן מהם היו חבר'ה שבמשפחות שלהם היה גיור – הם יהודים, הם רואים את עצמם כיהודים, חלק היו ממשפחות אורתודוקסיות, אבל הרוב הגדול היו ממשפחות רפורמיות וממשפחות קונסרבטיביות.

אראל מרגלית: ואני שואל את עצמי איך – והם שאלו, שאלו את השאלות.

אראל מרגלית: הם שאלו: הרב שלנו, או שגייר אותנו, או שגייר את ההורים שלנו, את אימא שלנו, הוא מוכּר פה?

אראל מרגלית: כי הם חושבים לעלות לארץ, הם חבר'ה צעירים, מעניינים, מרתקים, ראו את ההיי-טק הישראלי, ראו כל מיני דברים שהדליקו אותם והם רוצים לבוא הנה.

אראל מרגלית: והאמת, הייתי צריך להודות בפניהם שגם אם הם חלק גדול מהעם שלנו, העם היהודי בארצות-הברית, כאן, במדינת ישראל, הרבנים שלהם לא מוכּרים.

אראל מרגלית: ומי שהתגייר שם – לא מוכּר.

אראל מרגלית: והתחושה הזאת, של בחור צעיר או בחורה צעירה בני 22 או 23, כשהם מקבלים את ההסבר הזה, אחרי שהם כל כך מזדהים עם המדינה וכל כך מזדהים עם מי שהם ומה שהם, והם כורכים את גורלם בגורלנו, היא תחושה שבעיני היא בלתי מתקבלת על הדעת.

אראל מרגלית: עכשיו, יש קבוצות שונות שמדברים עליהן פה, כולל 300,000 חבר'ה פה שלא מוכּרים, אבל אני דווקא רוצה לדבר על הקבוצה הגדולה הזאת, בארצות-הברית, ואני רוצה לשאול את עצמנו, איך אנחנו רואים את הקשר שלנו לחלקים הגדולים של העם שלנו, שנמצאים בפני סכנת התבוללות, ואם אנחנו רוצים באמת לסגור את שערינו ולשדר להם שדר כל כך סגור מבחינת קבלה של חלקים שלמים של העם על-ידי המדינה.

אראל מרגלית: ואני אומר לכם שהקרע, שחלקים שלמים של היהדות של עמנו מרגישים כלפי האופן שבו אנחנו כמדינה מתייחסים אליהם, הוא דבר שלא יסולח, הוא דבר שאי-אפשר לעבור עליו לסדר-היום, הוא דבר שאם אנחנו לא ניקח בדור שלנו לשנות אותו, אנחנו נהיה אחראים לכך שחלקים שלמים בעם היהודי לא ימצאו את עצמם בקרבנו במאה הבאה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מוזס – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: אני מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת באסל גטאס גם כן אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, חבר הכנסת ברושי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, ביום השנה ל"צוק איתן" הכנסת מוצאת את הזמן והמקום לדון בדבר הכל-כך רגיש הזה.

איתן ברושי: היום הייתה בהר-הרצל הלוויה של חבר הכנסת לשעבר נחמן רז, חבר קיבוץ גבע.

איתן ברושי: היה יושב-ראש ועדת החינוך – – –

בצלאל סמוטריץ': אין לנו נציג ממשלה?

איתן ברושי: מה?

בצלאל סמוטריץ': סליחה.

איתן ברושי: הממשלה הביאה את הבעיה.

איתן ברושי: היא לא הפתרון למקרה הזה, הממשלה.

איתן ברושי: שמעתי ברדיו איך שר הביטחון מוֹנה מאיפה באו הלוחמים ב"צוק איתן", וגם הנופלים.

איתן ברושי: אני חושב שיש טעם לפגם – אדוני סגן שר הביטחון פה, ואתה גם רב – באמת, זה מה שמאחד את העם ביום הזה?

איתן ברושי: מחר הכנסת מקדישה יום ל"צוק איתן".

איתן ברושי: יושבים פה יוגב וחיים ילין, שהם יוזמים את האירוע הזה.

איתן ברושי: זו תהיה הכותרת של מחר?

איתן ברושי: שאנחנו חוזרים לשאלה מי באמת פה יהודי על-פי הכללים, האם מי שמוכן להיהרג על הארץ הזאת – הוא צריך הכשר מאיזה רב?

איתן ברושי: אני חושב שיש פה חציית גבול.

איתן ברושי: באתי לא לוותר על רשות הדיבור כי אני יכול לומר שהנושא הזה קרוב לכולנו.

איתן ברושי: בתנועה הקיבוצית יום-יום יש 1,000 חיילים בודדים, ששני-שלישים מהם מגיעים מחוץ-לארץ ושליש מהארץ.

איתן ברושי: המיון הזה, הוויכוח הזה, לפעמים גם בבית-הקברות, הופך אותנו – בשעה הזאת, כשהאחדות כל כך נחוצה, במה אתם עוסקים ביום הזה?

איתן ברושי: לא רק ביום של "צוק איתן", בתקופה הזאת.

איתן ברושי: זה מה שחסר לנו?

איתן ברושי: עוד פלגנות ועוד ויכוח?

איתן ברושי: כאשר אתם יודעים – כולם יודעים – שרוב העם היהודי אינו בישראל.

איתן ברושי: בישראל נמצאת הקהילה הגדולה של יהודים.

איתן ברושי: זה לקח לנו הרבה זמן להגיע למעמד הזה, אבל רוב היהודים הם לא בישראל.

איתן ברושי: וכל שנה, לפחות 50,000 יהודים מתבוללים.

איתן ברושי: ויש לנו עניין גם לגדול בכלל ולהרחיב את הקהילה היהודית בכל מקום, ודאי כאן בישראל.

איתן ברושי: לכן אני חושב שהיום הממשלה חצתה גבול.

איתן ברושי: הממשלה חצתה גבול שלא לצורך.

איתן ברושי: ועוד לא מאוחר, למרות השעה הזאת, לחזור בכם.

איתן ברושי: זאת טעות גדולה להביא את הנושא הזה היום, להביא אותו בתקופה הזאת, להחזיר אותנו אחורה.

איתן ברושי: בשביל מה?

איתן ברושי: בשביל מה?

איתן ברושי: מה יצא מזה?

איתן ברושי: הרי את הקואליציה כבר הקמנו.

איתן ברושי: עכשיו היא נאבקת על קיומה.

איתן ברושי: אבל האם בשאלה הזאת אתם נבחנים?

איתן ברושי: אתם באמת עברתם את הגבול של חוסר רגישות, חוסר טעם, ובעיקר אין לזה שום תכלית חוץ מאשר עוד פלגנות מיותרת, בתקופה הזאת בוודאי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת ברושי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין, אם היא תהיה פה.

בצלאל סמוטריץ': אם לא – חבר הכנסת שי פירון, אם הוא יהיה פה.

בצלאל סמוטריץ': אם לא – חברת הכנסת סופה לנדבר, שאני רואה אותה פה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא צריך להיות רב ולא צריך להיות אדם דתי בשביל להבין את הקרע שאתם קורעים בהחלטה הזאת בתוך חלקים שונים בעם היהודי.

נחמן שי: מתוך אטימות, מתוך בורות, מתוך אי-הבנת המשמעות העמוקה שיש לכך; איזו תפיסה שמרנית, דווקנית, שסוגרת את שערי היהדות בפני אנשים רבים וטובים, גם כאלה שחיים מחוץ לגבולות ישראל וגם כאלה שחיים בתוך מדינת ישראל ורוצים להצטרף ליהדות.

נחמן שי: זו לא היהדות שאני מאמין בה.

נחמן שי: זו לא היהדות שאני מרגיש חלק בלתי נפרד ממנה.

נחמן שי: זו לא היהדות של "יהודית-דמוקרטית" במדינת ישראל.

נחמן שי: זו יהדות אחרת.

נחמן שי: והאמת היא שהיו סימנים של שינוי כשההחלטה הקודמת התקבלה לפני כשנה וחצי.

נחמן שי: ואמרתי לעצמי, לא חשוב איפה אני נמצא – בתוך הקואליציה, אופוזיציה, בתוך הכנסת, זה היה מעשה נכון להתיר במשהו או להקל במשהו גם על הישראלים שחיים פה – למעלה מ-300,000 שבחרו לחיות פה, שמקריבים את חייהם – לצורך העניין הזה הם טובים מאוד – שהם חלק בלתי נפרד מהחברה הישראלית, ששפתם עברית, שילדיהם מתחנכים פה, שהם חיים פה חיים מלאים, אבל כשהם מתדפקים על דלתות הדת היהודית הם נדחים.

נחמן שי: הם נדחים.

נחמן שי: במקום שנאמץ אותם, אנחנו דוחים אותם.

נחמן שי: ואחר כך באים מיליוני יהודים שחיים מחוץ לגבולות ישראל ורוצים להיות יהודים ומזדהים עם היהדות ומחפשים דרך להיות יהודים.

נחמן שי: וצריך להקל עליהם, אם בכלל הם רוצים לעבור את המבחן הזה.

נחמן שי: וגם אותם אנחנו דוחים.

נחמן שי: גם להם אנחנו אומרים: הבית הזה סגור, אתם לא מגיעים בזמן, אתם איחרתם את הרגע שלכם.

נחמן שי: לדיון הזה ב-03:00, לפנות בוקר, יש משמעות הרבה יותר עמוקה ממה שאנחנו רואים.

נחמן שי: הוא לוקח אותנו אחורה.

יריב לוין: אתה יודע, אני עוד לא מוצא משמעות רדודה.

נחמן שי: מה אתה לא מצליח?

יריב לוין: לראות משמעות רדודה.

יריב לוין: אתה טוען שיש משמעות – – –

נחמן שי: אני אומר שלדיון הזה יש משמעות עמוקה מול הזמן והמקום שבהם הדברים האלה נדונים, היום בכנסת, וצריך היה להציג אותו לפני ציבור יותר גדול כדי שהוא ירגיש בדיוק את המשמעות של מה שאנחנו הולכים לעשות היום.

נחמן שי: ולכן, בשביל אותם ישראלים רבים כל כך שרוצים להיות יהודים, בשביל אותם יהודים שחיים בחוץ-לארץ ורוצים להגשים את יהדותם, בטלו את ההחלטה הגרועה הזאת.

נחמן שי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל רוזין.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חבר הכנסת שי פירון; מוותר.

בצלאל סמוטריץ': אז אחריה – חברת הכנסת סופה לנדבר.

שי פירון: לא מוותר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ניתן לך להתחרט, חבר הכנסת פירון.

בצלאל סמוטריץ': אם תחליט ניתן לך להתחרט.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חייבת לשתף אתכם בדילמה גדולה שיש לי.

יריב לוין: ממש?

מיכל רוזין: חייבת.

מיכל רוזין: ממש חייבת.

מיכל רוזין: אתם יודעים, אני התנגדתי לשינויים האלה בכנסת הקודמת.

מיכל רוזין: אני מאוד עקבית באידיאולוגיה שלי ובמה שאני מאמינה.

מיכל רוזין: והסיבה לכך שאני התנגדתי, ואני גם מתנגדת היום, היא כי מבחינתי, אני חייבת לומר בכנות, אין הבדל גדול בין פרוש לבין וקנין לבין שי פירון לבין סלומינסקי או בן-דהן.

מיכל רוזין: מבחינתי זו אותה יהדות אורתודוקסית, שרבה בינה לבין עצמה על תפקידים.

מיכל רוזין: זו תפיסת עולמי.

מיכל רוזין: אין הבדל באותה – כן, זה בסוף ניואנסים של כיפה סרוגה מול כיפה שחורה: מי ייתן שירות – איך אמרתם בכנסת הקודמת, הבית היהודי – שירות עם חיוך.

מיכל רוזין: איך יקלו בצורה כזאת.

מיכל רוזין: אני לא מזלזלת בשום הקלה, ועדיין, עדיין, המהפכה המשמעותית שצריכה לקרות היא הרבה יותר רחבה מכך.

מיכל רוזין: המהפכה המשמעותית חייבת להיות שכל הזרמים ביהדות יוכרו במדינת ישראל.

מיכל רוזין: המהפכה המשמעותית תהיה כשנוכל להפריד את הדת מהפוליטיקה; שבסופו של דבר לא יהיה ריב על איזה תפקידים ומי ימלא אותם, והאם בתי-הדין יהיו תחת משרד המשפטים או תחת משרד הדתות, אלא שכן, כל אדם, כמובן, יוכל לקבל את השירותים הדתיים שמגיעים לו, כמו שאנחנו מקבלים וצורכים שירותי תרבות ושירותים אחרים.

מיכל רוזין: אבל שלא יהיה החיבור הזה שבין הפוליטיקה לדת, בין היהדות לדת.

מיכל רוזין: כי בסופו של דבר, אני שומעת את הוויכוחים פה ואני רוצה להגיד שזה כואב לי.

מיכל רוזין: זה כואב לי שהיהדות הופכת להיות מה שמפלג בינינו ולא מה שמחבר בינינו.

מיכל רוזין: הרי אנחנו יודעים גם שהרבנות ורוב השירותים נוצרים בשביל חילונים כמוני – כדי שאני אוכל להינשא במדינת ישראל, שאני אוכל כשר אם אני רוצה לאכול, או אם אני לא רוצה לאכול כשר.

מיכל רוזין: אבל השירותים האלה נוצרים בשבילי, כי הבת שלי לא תוכל להינשא לנכד של ליצמן, והבן של סלומינסקי, סביר להניח, לא יינשא – אני לא יודעת – לבן של רפורמי.

מיכל רוזין: ולכן, בסופו של דבר אנחנו מדברים פה על ריבים בתוך קבוצה מאוד קטנה שמייצגת היום מיעוט בתוך העם היהודי – מיעוט שגם אני כרגע משתייכת אליו, אבל אנחנו מיעוט בתוך העם היהודי.

מיכל רוזין: אנחנו מאבדים חלקים כל כך גדולים בעם היהודי, וגם בתוכנו; גם בתוכנו אנחנו מפלגים את עצמנו ורבים בינינו בשם היהדות, בשם הדת, בשם האחדות של העם.

מיכל רוזין: זה לא יוצר אחדות, זה יוצר פילוג, ועל כך אני כואבת.

מיכל רוזין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סופה לנדבר.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חבר הכנסת יאיר לפיד, אחרון הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, אחריה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לפיד, אתה הבא בתור.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – היה כאן שר – חברי חברי הכנסת, בלילה, מאוחר, בחושך, כדי להסתיר את הבושה – הצבעה מכוערת.

סופה לנדבר: מכוערת, רבותי.

סופה לנדבר: מה קורה כאן?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לוין, אולי תשב אתנו?

בצלאל סמוטריץ': השר, השר לוין, אולי תשב אתנו.

סופה לנדבר: מה קורה כאן?

סופה לנדבר: מונופול?

סופה לנדבר: אם שמת לב, אדוני היושב-ראש, חלק גדול של הקואליציה נמצא שם, מאחורי הקיר, מתביישים להיכנס לאולם.

סופה לנדבר: אז אני שואלת, רבותי, מה קורה כאן?

סופה לנדבר: מונופול – לא רק; שליטה – לא רק; ג'ובים, חלוקה של ג'ובים לרבנים – לא רק; מניפולציה פוליטית – לא רק; ניצול ציני – לא רק.

סופה לנדבר: מכירה פומבית של עולים ועלייה.

סופה לנדבר: ואני שואלת, אדוני ראש הממשלה, חברי הקואליציה, איך יכולתם להצביע נגד העלייה ונגד העולים?

סופה לנדבר: הם הגיעו לכאן, אנחנו הזמנו אותם למדינת ישראל.

סופה לנדבר: ואתה, אדוני ראש הממשלה, לא פעם אחת בישיבות הממשלה כשאני הייתי לצדך, אמרת: כאן הוא הבית.

סופה לנדבר: אמרת לצרפתים, יהודים מצרפת שהגיעו לכאן לפי חוק השבות; אמרת לאלה שהגיעו מאתיופיה; אמרת לאלה שהגיעו מחבר המדינות.

סופה לנדבר: ומה קרה?

סופה לנדבר: העולם התהפך, אין להם כאן בית.

סופה לנדבר: בושה, רבותי.

סופה לנדבר: במשך שנים נלחמנו כאן בעד העלייה, ואנחנו ידענו שלפי חוק השבות הגיעו לכאן אנשים שאנחנו חייבים לתת להם כתף, אנחנו חייבים לחבק אותם, אנחנו חייבים לקבל אותם במדינת ישראל אחרת לגמרי.

סופה לנדבר: בושה.

סופה לנדבר: בושה.

סופה לנדבר: אלה אנשים טובים, מצוינים, שהגיעו למדינת ישראל, לומדים, עובדים, משרתים את מדינת ישראל, לצערי, לעתים גם נהרגים.

סופה לנדבר: היום אני רוצה לבקש מהבחור דניסקה, שנהרג בחיפה, ברכבת, סליחה.

סופה לנדבר: אני זוכרת איך אנחנו נכנסנו ל"שבעה", והאימא לא-יהודייה והאבא יהודי.

סופה לנדבר: בחדר קטן גידלו שני ילדים כדי שיהיו אזרחים למופת במדינת ישראל.

סופה לנדבר: עוני כזה לא ראיתי מעולם.

סופה לנדבר: ואני נכנסתי – הילד נהרג ולפני זה עבר גיור.

סופה לנדבר: במכתב שהוא כותב הוא אומר:

סופה לנדבר: אני סוף-סוף – תמיד הרגשתי שאני יהודי, אבל סוף-סוף עברתי תהליך גיור קשה ביותר.

סופה לנדבר: חברי לא עברו את זה ואני גאה שאני עברתי.

סופה לנדבר: והגאווה הזאת הלכה יחד אתו, הבחור נהרג.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

סופה לנדבר: אני מסיימת, אדוני.

סופה לנדבר: הזכות להתגייר – אנחנו לא ניתן להם?

סופה לנדבר: היום קיבלתי המון טלפונים, ואני מאמינה שגם חברי.

סופה לנדבר: קיבלתי טלפון מאשדוד, מהעיר שאני גרה בה, מזוג שהגיע למדינת ישראל.

סופה לנדבר: הם הכירו כאן.

סופה לנדבר: היא הגיעה בתוכניות של הסוכנות, והם הכירו האחד את השני.

סופה לנדבר: היא לא יהודייה לפי האימא, יהודייה לפי האבא.

סופה לנדבר: הם מגדלים ילד קטן, והיא אומרת: עכשיו אין לי זכות, אני איבדתי תקווה.

סופה לנדבר: ואני לא ידעתי מה להגיד לה.

סופה לנדבר: אמרתי: תפני לראש הממשלה.

סופה לנדבר: ורבותי בקואליציה, אני רוצה להגיד, אתם יודעים איך זה נקרא?

סופה לנדבר: זה נקרא בגידה.

סופה לנדבר: אתם בוגדים.

סופה לנדבר: בגידה בעלייה, בגידה בעולים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

סופה לנדבר: ולראש הממשלה אני רוצה להגיד לסיום: אדוני ראש הממשלה, האחריות שלך ורק שלך.

סופה לנדבר: ותזכור תמיד, בספר שלך אתה כותב שמתחת לשמש יש מקום לכולם.

סופה לנדבר: ולאנשים האלה, 300,000 איש, אתה מכריז שאין מקום?

סופה לנדבר: אתה יודע מה, אנחנו נילחם עבורם.

סופה לנדבר: ואני אומרת לך: תיזהר.

סופה לנדבר: אנחנו נילחם עבור האנשים האלה ואנחנו נדאג שמתחת השמש של מדינת ישראל יהיה מקום לגיור ויהיה מקום מתחת לשמש.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סופה לנדבר, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אחרון הדוברים – חבר הכנסת יאיר לפיד.

בצלאל סמוטריץ': אחריו יסכם את הדיון השר יריב לוין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לפיד, שלוש דקות, בבקשה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמורא רבי אלעזר בן פדת אמר במסכת פסחים: לא הגלה הקדוש-ברוך-הוא את ישראל לבין האומות אלא כדי שיתווספו עליהם גרים.

יאיר לפיד: למה הוא אמר את זה?

יאיר לפיד: מפני שהיהדות היא דת של קבלה ולא של הרחקה, של מאור פנים ולא של חשדנות, של חיבור ולא של הפרדה.

קריאה: גם הרבנות עוסקת בקבלה.

יאיר לפיד: מפני שהיהדות שלו ושל חבריו, היהדות של התלמוד, היא דת שאינה פוחדת מזרים, אינה פוחדת מדעות אחרות, אינה פוחדת מרעיונות.

יאיר לפיד: אנחנו בנקודה קריטית בחייו של העם.

יאיר לפיד: אנחנו ברגע שבו אנחנו צריכים לבחור האם העם היהודי יחולק לשבטים הנלחמים זה בזה, פעם זה למעלה ופעם האחר, פעם זה מנצח ופעם האחר, או שאנחנו מסוגלים ויודעים לחיות פה ביחד מתוך הבנה שאנחנו שונים.

יאיר לפיד: אין לי ציפייה שחברי החרדים יסכימו אתי בשאלות כמו הגיור או מעמד האישה ביהדות, אבל אני אומר לעצמי ואני אומר להם: אנחנו מוכרחים ללמוד לא להסכים.

יאיר לפיד: אנחנו מוכרחים ליצור פה חיים משותפים שבהם המרחב הציבורי מסוגל לספוג אי-הסכמה בלי להפוך אותה לשנאה, בלי שנקרע את העם לגזרים, וזה הנושא שעולה כאן היום.

יאיר לפיד: עלינו לדאוג לכך שחיינו לא יהפכו להיות תחרות בכיפופי ידיים שבה בעוד שנה וחצי נעמוד פה שוב כדי להפוך את ההחלטות שכרגע קיבלנו.

יאיר לפיד: האם אנשים דתיים אינם רוצים שהיהדות תהיה הבסיס הרחב של חיינו המשותפים?

יאיר לפיד: מפני שאם התשובה היא כן, הם צריכים לדעת שיצטרכו לקבל גם דעות שונות משלהם.

יאיר לפיד: אין רק גרסה אחת ליהדות; אין רק ניגון תפילה אחד; אין רק בית-כנסת אחד; אין רק פרשנות אחת לכל פסוק.

יאיר לפיד: האם הפסיק להיות חשוב לכם הרעיון של אחדות העם?

יאיר לפיד: מפני שאחדות ואחידות זה לא אותו דבר, מפני שהיהדות אינה יכולה להיות רק דבר אחד אם היא רוצה להיות עולם ומלואו.

יאיר לפיד: יחד עם זה, אין לי בעצם תלונה לחרדים.

יאיר לפיד: הם עושים את מה שהם עושים מתוך תפיסה של מיעוט מתגונן.

יאיר לפיד: יש לי תלונה חמורה לאלה שישבו אתי בממשלה עד לפני רגע; לאנשי הבית היהודי, שנתנו את מילתם לגבי חוק הגיור ועכשיו עושים הצגה של התנגדות רגע לפני שיצביעו בעד; לראש הממשלה, שהבטיח אישית לשמור על חוק הגיור.

יאיר לפיד: האם מילתו של ראש ממשלה, האם הבטחתו בקול רם של ראש הממשלה כבר לא חשובה לאף אחד, כולל לעצמו?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

יאיר לפיד: הרי אם היה מכנס את שותפיו ואומר להם: רבותי, נתתי את מילתי, ומילתו של ראש ממשלה בישראל היא בעלת משמעות, אני בטוח שאתם מבינים שאני לא יכול לחזור בי – לא שהם לא היו מסכימים, הם היו מכבדים אותו יותר.

יאיר לפיד: למה?

יאיר לפיד: מפני שהם היו יודעים שהוא מכבד את עצמו ואת משרתו.

יאיר לפיד: הצעת החוק הזאת היא עלבון לחיילי צה"ל, עלבון ל-300,000 עולים, עלבון לזרמים ביהדות המהווים את רוב רובה של יהדות ארצות-הברית ועלבון לדמוקרטיה הישראלית.

יאיר לפיד: אני קורא לחברי להתנגד לה.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: האם הממשלה רוצה לסכם את הדיון?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין לסכם את הדיון בהודעת הממשלה שהוא הציג למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: האופוזיציה הגישה כנדרש 20 חתימות על מנת שנקיים הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, האמת, תאמינו או לא, מדי פעם האזנתי לנאומים שהיו כאן.

יריב לוין: אני מודה שלא לכולם, אבל מדי פעם זה קרה לי, והאמת שלא הבנתי מה רוצים.

יריב לוין: הרי אם מישהו היה מסתכל על הלוח והיה רואה מה כתוב עליו ובמה בכלל דנים עכשיו, אז הוא היה מגלה שאנחנו בכלל לא דנים בדבר שעליו האופוזיציה כל כך נזעקת, רחמנא ליצלן: העברת סמכויות לידי המשרד לשירותי דת, שבראשו עומד חברנו הוותיק, המנוסה, ונדמה לי גם שרואה את טובת כלל עם ישראל, השר אזולאי.

יריב לוין: אנחנו בכלל מדברים על מצב הפוך: לוקחים סמכויות ממשרד שמוחזק על-ידי ש"ס ומעבירים אותן לידי ראש הממשלה.

יריב לוין: עכשיו, אני אגיד לכם את האמת.

יריב לוין: אם הייתם משחקים את המשחק ככה כמו שצריך, עד הסוף, בזה דווקא הייתם תומכים.

יריב לוין: הייתם אומרים: הנה, תראו, אנחנו בעד כל מה שיציל אותנו מהדבר הנורא הזה, שסיעת ש"ס תחזיק איזה סמכויות אצלה, ואנחנו ניאבק בעוצמה גדולה נגד כל ניסיון להעביר לאחריותו של חברנו השר אזולאי – שלפחות בתוך הבניין הזה אנחנו כולנו יודעים מי הוא, וכמה הוא אדם פתוח ואדם רציני וענייני כאשר מעבירים אליו סמכויות אחרות.

יריב לוין: אבל האוטומט הזה, שבו עולים ונואמים ואפילו לא מסתכלים מה הנושא – – –

עליזה לביא: – – – ההחלטה האומללה הזו, בשעת לילה שכזו.

עליזה לביא: הרי זה לא נכון.

עליזה לביא: זה לא היה צריך להיות בשעת לילה שכזו.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: אבל, חברת הכנסת לביא, אני יכול להגיד לך – – –

עליזה לביא: ולבוא להגיד "אוטומט" – אנשים פה דיברו מדם לבם.

יריב לוין: – – – אני אגיד לך משהו בעניין הזה, אם כבר אנחנו רוצים לדבר על זה.

יריב לוין: תראי, קודם כול, מה לעשות, אנחנו נמצאים במצב שבו מושב הכנסת מסתיים עוד חודש, אחרי שכמעט שנה הכנסת לא תפקדה בגלל העובדה שאנחנו היינו בפגרה, ואחר כך בפגרת בחירות, ואחר כך בפגרה שאחרי הבחירות – – –

יאיר לפיד: כי ליצמן ואני ניסינו לעשות פוטש.

יאיר לפיד: אני וליצמן.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: תשמע, חבר הכנסת לפיד, תשאיר לי – יש, בשעה הזו יש גבול לשחזורים אחורה שאני מסוגל לעשות.

יריב לוין: אבל אין ספק, חברת הכנסת לביא, שזה חלק מהאילוץ, הרי אנחנו לא יכולים להביא למצב שהכנסת לא תסיים את הדברים שהיא צריכה לטפל בהם.

יריב לוין: ולכן הייתה בידכם הברירה לבוא ולהחליט שאתם מקצרים בנאומי הסרק שהיו בנושאים הקודמים ומביאים לכך שהנושא הזה יידון בשעה יותר מוקדמת.

יריב לוין: היה אפשר.

יריב לוין: לא רציתם.

יריב לוין: זו זכותכם.

יריב לוין: אבל לבוא ולהתלונן, אחרי שנאמתם כאן במשך שעות כדי לסחוב את הזמן – – –

מרב מיכאלי: איזה נאומי סרק?

עליזה לביא: – – –

זהבה גלאון: – – –

מרב מיכאלי: יאיר לפיד – – – קואליציה, מה תגיד אתה?

יריב לוין: חברת הכנסת מיכאלי, בואי, אני ארגיע אותך – גם הנאום שלי עכשיו נופל לאותה קטגוריה, בסדר?

יריב לוין: זה לא עניין של אופוזיציה וקואליציה בכלל.

יריב לוין: זו שאלה שאתם, בנושא הזה, בניגוד לרוב הנושאים, שבהם קואליציה היא שמכתיבה את הדברים כי הרוב בסוף מכתיב כאן את מה שקורה – – –

איתן כבל: השר לוין.

איתן כבל: שמית.

יריב לוין: אני יודע.

יריב לוין: אבל אני אגלה לך סוד: יושב-ראש קואליציה רציני לא מתחיל גם את השמית עד שאחרון האנשים בתוך האולם.

יולי יואל אדלשטיין: ואתה מדבר מניסיונך.

יריב לוין: אני מדבר מעברי.

יריב לוין: זה מה שחשוב להדגיש, כי ניסיון זה דבר מסוכן.

יריב לוין: לפעמים מחפשים בעלי ניסיון.

יריב לוין: אבל מי שזה כבר העבר שלו, אתה יודע – – –

יולי יואל אדלשטיין: דרושים בעלי ניסיון.

יריב לוין: בדיוק, כן.

יריב לוין: אז אני חוזר ואומר: הקואליציה שולטת באופן טבעי, ומכתיבה את רוב מה שקורה כאן, אבל יש דבר אחד לפחות שהאופוזיציה מכתיבה, והוא את אורך הדיונים בהצעות מהסוג הזה ובחקיקה בכלל.

צחי הנגבי: כבוד השר, אותי שכנעת.

יריב לוין: שכנעתי אותך?

יריב לוין: אז מה אני אעשה עם הנושא הבא?

יריב לוין: טוב, נוכח בקשתו של חבר הכנסת כבל – – –

איתן כבל: אני אהיה חייב לקרוא את דבריך אחר כך, בפרוטוקול.

יריב לוין: כן, ואני רשמתי בפני שהמבחן יתקיים בשבוע הבא.

יריב לוין: אני אבקש מהכנסת לתמוך בהעברת הסמכויות גם בשעה הזאת, וכך לעשות גם לגבי הנושא הבא, הבא עלינו לטובה עוד מעט.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מודים לשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שכבר הודעתי, האופוזיציה הגישה, כנדרש, 20 חתימות, ולכן אנחנו נצביע על הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה על החלטתה להעביר לראש הממשלה את הסמכויות של השר לשירותי דת לפי פקודת העדה הדתית (המרה) – בנושאי גיור.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה תהיה הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – אינה נוכחת יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – נגד שרון גל – נגד זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד דני דנון – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – נגד משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – נגד ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת דניאל עטר – נגד

קריאות: – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – בעד שי פירון – נגד טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – בעד יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' – נמנע עמיר פרץ – נגד נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – אינו נוכח נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, נא לקרוא בשמות חברי וחברות כנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח רוברט אילטוב – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח ענת ברקו – אינה נוכחת יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח דני דנון – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת מירי רגב – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: האם יש באולם חברי או חברות כנסת שמעוניינים להצביע ולא קראו בשמם?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: זה הרוב, הרוב הדומם.

יולי יואל אדלשטיין: השר המקשר, יש לזה פטנט, אם ההודעה הזאת של השר המקשר לא עוברת, אז הממשלה מושכת את שני הסעיפים הבאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק יסוד: הממשלה על החלטתה להעביר לראש הממשלה את סמכויות השר לשירותי דת לפי פקודת העדה הדתית (המרה) – בנושאי גיור: בעד – 41, נגד – 39, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הודעת הממשלה אושרה על-ידי המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, אני מתכבד להזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת יריב לוין – הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה על החלטתה להעביר את שטח הפעולה "מערך הגיור" מהמשרד לשירותי דת למשרד ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, קודם קיפחנו את השר אזולאי, עכשיו אנחנו נפצה אותו.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה כדלקמן: 1.

יריב לוין: בהתאם לסמכות הממשלה לפי סעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את הסמכויות המוקנות לשר המשפטים לעניין בתי-הדין הרבניים לפי המפורט להלן: א.

יריב לוין: חוק הדיינים, התשט"ו–1955 (להלן: חוק הדיינים) – למעט הסמכות להיות יושב-ראש הוועדה לבחירת דיינים ושאר הסמכויות שלפי סעיפים 5–7 לחוק הדיינים והסמכות לקבוע אגרות לפי סעיף 27, אך לרבות הסמכות לבחור טוענת רבנית לחברת הוועדה לפי סיפת סעיף 6(א) לחוק הדיינים – אל השר לשירותי דת.

יריב לוין: ב.

יריב לוין: הסמכות להיות יושב-ראש הוועדה לבחירת דיינים, ויתר הסמכויות שלפי סעיפים 5–7 לחוק הדיינים, אך למעט הסמכות לבחור טוענת רבנית לחברת הוועדה לפי סיפת סעיף 6(א) לחוק הדיינים – אל השר יובל שטייניץ.

יריב לוין: ג.

יריב לוין: הסמכות לקבל החלטות בית-דין משמעתי לפי סעיף 22(א) לחוק הדיינים – לידי השר לשירותי דת ולשר המשמש יושב-ראש הוועדה לבחירת דיינים לפי סעיף ב' להחלטה זו.

יריב לוין: ד.

יריב לוין: הסמכות שלפי חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין), התשי"ג–1953 – אל השר לשירותי דת.

יריב לוין: ה.

יריב לוין: הסמכות שלפי חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין), התשנ"ה–1995 – אל השר לשירותי דת.

יריב לוין: ו.

יריב לוין: סעיף 1 בחוק נציב תלונות הציבור על שופטים, התשס"ב–2002, פסקה (3) בהגדרת השר – אל השר לשירותי דת והשר היושב בראש הוועדה לבחירת דיינים לפי סעיף (ב) בהחלטה זו.

יריב לוין: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת להחלטות הנ"ל.

יריב לוין: 2.

יריב לוין: כן החליטה הממשלה בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את שטח הפעולה של יחידת הסמך בתי-הדין הרבניים ממשרד המשפטים למשרד לשירותי דת.

יריב לוין: בהתאם לסעיף 9(א)(11) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, מבקשת הממשלה להביא את דבר ההחלטה הנ"ל לידיעת הכנסת.

יריב לוין: העברת שטח הפעולה של יחידת הסמך בתי-הדין הרבניים תיכנס לתוקפה במועד שבו תאשר הכנסת את העברת הסמכויות כאמור בסעיף (1) לעיל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר, חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נמצאת בידי רשימת הדוברים שנרשמו לדיון, וכרגע רשום לי שיש רק ארבעה דוברים – תמר זנדברג, עליזה לביא, ציפי לבני ומרב מיכאלי – שמעוניינים לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שהיום כבר הכניסו את מזכירות הכנסת ואותי לאיזו מחלוקת מיותרת בין סיעות האופוזיציה, אז אני מודיע למען הסר ספק: כל חבר כנסת או חברת כנסת שרשומים ברשימה המקורית ומעוניינים להשתתף בדיון יקבלו זכות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אני עובד לפי הרשימה החדשה, שכוללת ארבעה דוברים מטעם סיעות האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אם יש חברי כנסת נוספים שמעוניינים לדבר, יפנו למזכירת הכנסת ויוכלו גם ליטול חלק בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: תמר זנדברג היא ראשונת הדוברים; בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

תמר זנדברג: חברות וחברים, קודם, בסעיף הקודם, דיברנו כאן על השאלה העקרונית של השתייכות לעם היהודי לפי זרמיו, כל אחד לפי אמונתו, ועל חופש הבחירה.

תמר זנדברג: כאן אנחנו כבר מדברים על חיי היום-יום ממש של כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל.

תמר זנדברג: ההחלטה שאתם מבקשים מאתנו להעביר כאן הלילה, הבוקר הזה – אני רוצה פשוט שתבינו מה המשמעות שלה.

תמר זנדברג: אתם בעצם אומרים היום לכל אישה, גם לגבר, אבל בעיקר לנשים, אני חייבת לעמוד על הנקודה הזאת: את עכשיו נידונה להמשיך להיות נתונה בכבלים של בתי-הדין הרבניים, שמהיום גם לא יהיה עליהם ולו את הפיקוח האזרחי הדמוקרטי המינימלי שהיה עליהם עד היום ממשרד המשפטים.

תמר זנדברג: אנחנו דנים אותך להמשיך להיות כבולה בידיים, קודם כול של מערכת – –

ישראל אייכלר: אנחנו כבולים בבתי-המשפט שלכם 70 שנה.

תמר זנדברג: – – שהיא מטיבה מפלה – –

ישראל אייכלר: אנחנו כבולים במערכת המשפט שלכם.

תמר זנדברג: – – ושונה.

ישראל אייכלר: מערכת המשפט שלכם, משפט זר – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: – – משפט – – – משפט של חולי – –

יולי יואל אדלשטיין: מספר הצופים בשעות כאלה בערוץ הכנסת לא משהו.

ישראל אייכלר: – – ואנחנו כבולים בידיים שלכם.

ישראל אייכלר: אנחנו כבולים בידיים שלכם.

תמר זנדברג: אתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר – – –

ישראל אייכלר: עוד נסיר את הכבלים שלנו.

ישראל אייכלר: אנחנו נמרוד בכם, ואנחנו נראה לכם מה זה כבולים.

תמר זנדברג: אתה אזרח של מדינה דמוקרטית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר, תודה, נא לשבת.

ישראל אייכלר: אנחנו כבולים בידיים שלכם.

תמר זנדברג: אתה אזרח של מדינה דמוקרטית.

ישראל אייכלר: לא, אתם כובשים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

תמר זנדברג: אתה אזרח של מדינה דמוקרטית – –

ישראל אייכלר: אם את לא מכירה ברבנות – – –

תמר זנדברג: – – והדברים האלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר, אני עצרתי את השעון כרגע, אתה מוסיף זמן לדוברת.

תמר זנדברג: אני מודיעה לך שאני לא מכירה ברבנות.

ישראל אייכלר: לא, החוצפה הזאת, בית-דין רבני זה כבלים.

תמר זנדברג: אני לא מכירה במונופול האורתודוקסי על הרבנות, ואני לא מכירה בזה שאתה קובע מהי הדרך היחידה להיות יהודי.

ישראל אייכלר: את לא תקבעי לי.

תמר זנדברג: אתה לא קובע את זה.

ישראל אייכלר: את כובשת זרה בפלסטין.

תמר זנדברג: אתה לא תקבע לי – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר, נא לשבת.

ישראל אייכלר: את כובשת זרה בפלסטין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת – – –

תמר זנדברג: – – – לצאת מהידיים שלך ולהתחתן מחוץ לישראל ומחוץ למדינה שלי.

ישראל אייכלר: את כובשת זרה בפלסטין.

תמר זנדברג: אז כשאני אתגרש אני אהיה נתונה – –

ישראל אייכלר: את מהגרת זרה בפלסטין.

תמר זנדברג: – – לדיין המיזוגני והשוביניסטי והמפלה שאתה קבעת מי הוא יהיה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, העידן הזה נגמר, וזה שאתם עכשיו, כולכם, כל אלה שיושבים פה נותנים למופע האימים הזה להימשך, בעודכם יודעים שזה מה שיהיה מעכשיו והלאה: בידיים האלה תהיה נתונה כל אישה, לא רק שרוצה להתחתן אלא גם שברחה מהידיים שלכם ועכשיו רוצה להתגרש.

תמר זנדברג: זה הגורל שלו אתם דנים אותה.

תמר זנדברג: אם אתם אומרים היום לכל אישה במדינה הזאת שזה העתיד שאתם נותנים לה, דעו לכם, האחריות לזה היא עליכם, לא על אייכלר ועל מוזס ועל פרוש, היא עליכם – היא על פולקמן ועל לוין ועל חוטובלי ועל פלוסקוב.

תמר זנדברג: כולכם אחראים לדבר הזה עכשיו.

תמר זנדברג: דעו לכם, גם אתה, מיקי זוהר, תדעו לכם, זה מה שאתם עושים הלילה.

תמר זנדברג: גם אתה, אמסלם, גם אתה, ותדעו לכם – –

אורן אסף חזן: תמר, מאיפה – – – הצבעה בבוקר.

תמר זנדברג: – – שמכאן והלאה יש רק דבר אחד שאפשר לעשות: לפרק, לפרק, לפרק – –

מאיר פרוש: – – –

תמר זנדברג: – – את המנגנון הרבני, להנהיג נישואים אזרחיים, או לפחות חופש בחירה בנישואים, כדי שזה לא יהיה העתיד של כל אישה ואיש בישראל.

תמר זנדברג: תודה.

מאיר פרוש: – – – "דאעש".

מאיר פרוש: – – – "דאעש".

מאיר פרוש: חברת הכנסת רוזין – – – "דאעש".

מאיר פרוש: אלה "דאעש".

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

אורן אסף חזן: – – – מאז המתקן לא ראיתי – – –

עליזה לביא: תודה, אדוני – – –

איתן כבל: אורן, התאוששת.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

עליזה לביא: תודה, אדוני – – –

אראל מרגלית: זה השעות שלו, זה השעות.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת – – –

אראל מרגלית: אורן, אורן, זה השעות שלך, אה?

יולי יואל אדלשטיין: נפתחה נשימה נוספת לחלק מחברי הכנסת, כמו במירוץ.

אורן אסף חזן: – – – האיש שהפך – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

איתן כבל: אורן, לא תצא טוב.

אורן אסף חזן: רוצים לנסות אותי?

יולי יואל אדלשטיין: חברים.

קריאה: אתה לוקח הימור.

אורן אסף חזן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת רוזנטל וכבל, שבו בבקשה, שבו בבקשה.

איתן כבל: אם כבר בשעה הזאת, לפחות ניהנה.

איתן כבל: למה רק אורן?

יולי יואל אדלשטיין: לא, ההפך, אני מניח שביום רגיל או בלילה רגיל אתה כבר שוכב בשעות כאלה במיטה, אז לפחות תשב, מצב ביניים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא להתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל לך את השעון.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, אני מצטערת שאני לא יכולה להיות שותפה לבדיחות של שעת ליל זאת.

עליזה לביא: זה נושא חמור, זה נושא קשה, זה נושא שההשלכות שלו קשות מאוד על כל אחת ואחד במדינת ישראל, אבל הרבה יותר על נשים.

עליזה לביא: מכירת החיסול של ממשלת ישראל ממשיכה ובגדול.

עליזה לביא: הממשלה מעבירה, היא מעבירה את רוב הסמכויות הסטטוטוריות ממשרד המשפטים למשרד הדתות, ואני אתן לכם דוגמה.

עליזה לביא: לפני חודשיים אני מקבלת טלפון מטוענת רבנית שיושבת בבית-הדין, והיא אומרת לי: עליזה, אני נמצאת פה עם אישה שארבע שנים היא עגונה, ארבע שנים היא עגונה, היא לא מצליחה להגיע לבית-הדין יחד עם בן-הזוג שלה, עם בעלה.

עליזה לביא: הוא מעגן אותה.

עליזה לביא: הגענו לפה אחרי ארבע שנים, ותפסנו את הבעל והבאנו אותו לפה, והדיין אומר: אני לא יכול לגרש אותה היום, אני לא יכול לסיים את התיק.

עליזה לביא: למה הוא לא יכול לסיים את התיק?

עליזה לביא: משום שהיום ראש חודש.

עליזה לביא: היום ראש חודש על-פי הלוח העברי, והוא לא היה מוכן בראש חודש לסיים את התהליך.

עליזה לביא: ארבע שנים של עגינות.

עליזה לביא: אתם יודעים שמעולם לא היה מספר העגונות ומסורבות הגט בעם היהודי כמו מאז שקמה מדינת ישראל, מאז שקמה הביורוקרטיה הדתית – ונשים משלמות את המחיר.

עליזה לביא: נשים משלמות את המחיר של להיות עגונות ומסורבות גט.

עליזה לביא: הרי לאורך הדורות ידעו למצוא את הפתרונות, ידעו לתת את הדעת.

עליזה לביא: לכו שוב תקראו את ספרות השו"ת.

עליזה לביא: הרי רבני הקהילות ואותם אנשים שחיתנו את הילדה וגידלו אותה והכירו אותה מהרגע שהיא נולדה בתוך הקהילה, ידעו גם לתת לה יד ברגע המצוקה הקשה שלה, והיא לא הייתה עוד מספר תיק שנמצא בבית-הדין.

עליזה לביא: ולא כל הדיינים הם כאלה, ואתם יודעים את זה, יש הרבה דיינים קשובים והרבה דיינים רגישים, אבל אי-אפשר, אי-אפשר ואסור להמשיך במצוקה הזאת.

עליזה לביא: אז כן, אז הרמתי טלפון למנכ"לית משרד המשפטים, שהיא אמונה גם על משרד הדתות היום, כי – המנכ"לית הזמנית, וסיפרתי לה – – –

ציפי לבני: עד היום.

ציפי לבני: עד היום.

ציפי לבני: אל תדאגי, ממחר יהיה שם גבר, והכול בסדר.

עליזה לביא: נכון, עד הלום, עד הלום.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: והרמתי אליה טלפון וסיפרתי לה על המקרה ועל המצוקה, ובו ברגע ניתן הפתרון.

עליזה לביא: אז יש פתרונות, ופתאום נמצא הדיין שכן מוכן לבוא ולאפשר את ההתרה של העגונה הזאת בראש חודש.

עליזה לביא: מאיפה ההחמרות האלה?

עליזה לביא: איך אפשר?

עליזה לביא: זו הונאה של האישה.

עליזה לביא: אז, אדוני, כן צריך לבוא ולשמור על אמות מידה של משרד המשפטים, ולתת את הדעת על ההשלכות החמורות.

עליזה לביא: אתם מחלישים את הרבנות, אתם מביאים לכך שזוגות צעירים לא רוצים קשר עם הרבנות, ואתם יודעים שגם זוגות דתיים היום עוקפים את הממסד ומתחתנים בנישואים פרטיים, אף שאתם הכנסתם, לצערי הרב, סעיף של מאסר על העניין הזה.

עליזה לביא: אז לאן אתם מדרדרים את הדת היהודית, שהיא כל כך חשובה לנו?

עליזה לביא: זאת לא הדת היהודית.

מאיר פרוש: די, די.

עליזה לביא: זאת הביורוקרטיה הזאת שהבאתם, שהפכה להיות כלי פוליטי מאוס.

מאיר פרוש: די, די.

יעקב ליצמן: זו דמגוגיה אחת.

יעקב ליצמן: זאת דמגוגיה אחת, הכול.

עליזה לביא: כלי פוליטי מאוס.

עליזה לביא: מה דמגוגיה?

עליזה לביא: מה דמגוגיה?

עליזה לביא: אתה לא הולך לבתי-הדין, לך יש – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

עליזה לביא: – – מערכות אחרות.

יעקב ליצמן: נכון.

יעקב ליצמן: זאת דמגוגיה אחת הכול.

עליזה לביא: איפה האחריות?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

עליזה לביא: איפה החרדה הקיומית?

יעקב ליצמן: הכול בלוף.

עליזה לביא: מה תגיד לבורא עולם, מה תגיד לבורא עולם כשתבוא לתת תשובות – –

יעקב ליצמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: – – על המהלך של החיים שלך כאן במדינה הזאת?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

יעקב ליצמן: הכול בלוף.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

מאיר פרוש: לא קרה ששופט לא מחליט?

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מאיר פרוש: לא קרה ששופטים לא מחליטים?

מאיר פרוש: אין מקרים שהשופטים לא מחליטים?

מאיר פרוש: אין שם עינוי דין?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

ציפי לבני: טוב, אני שמעתי כאן נאום באמת מדהים של חברת הכנסת תמר זנדברג.

ציפי לבני: אני לא מסכימה עם כל הדברים שהיא אמרה, כי אני עוד לא הגעתי למקום שהיא הגיעה אליו, אבל לשם אתם מובילים אותנו.

ציפי לבני: כי אני לא מבקשת להפריד את הכול, ולא מבקשת לעשות את הכול שלא לפי ההלכה – –

מאיר פרוש: יכול להיות שתגיעי למרצ?

ציפי לבני: – – ולא מבקשת – אני חוזרת ואומרת – – –

מאיר פרוש: יכול להיות שתגיעי למרצ?

ציפי לבני: – – – אני חוזרת ואומרת – –

מאיר פרוש: יכול להיות שתגיעי למרצ.

ציפי לבני: – – שמה שאתם עושים, אתם דוחפים את כל מי שרוצה עדיין לשמר משהו ממה – –

מאיר פרוש: – – – תגיע למרצ, אה.

ציפי לבני: – – שחשוב גם לכם, מבחינת בתי-הדין הרבניים, ולא לפרק את כל השיטה – –

יעקב ליצמן: למה הדיינים – – –

ציפי לבני: – – אתם תביאו אותם לאותו – – –

מאיר פרוש: – – –

יעקב ליצמן: אפשר לדעת למה הדיינים – – –

מאיר פרוש: לח"י, ליכוד, קדימה, אחורה – – –

ציפי לבני: ואת כל הסיפור האמיתי על בתי-הדין הרבניים צריכים לדעת כאן.

ציפי לבני: הסיפור לא כזה הלכתי.

מאיר פרוש: – – – לח"י, ליכוד, העבודה, קדימה, אחורה – – –

ציפי לבני: אנחנו רצינו לכבד את בתי-הדין הרבניים לפני שנים, העברנו אותם למשרד המשפטים, שיהיו בדיוק כמו בתי-המשפט.

מאיר פרוש: לח"י, ליכוד, קדימה, אחורה, מרצ.

ציפי לבני: שיהיה שר משפטים ויש נשיא בית-משפט עליון, ויש שר או שרת משפטים, ויש נשיא בית-הדין הרבני, שהוא גם הרב הראשי, וביחד הם יקבעו.

ציפי לבני: אבל לא.

ציפי לבני: עכשיו כל הג'ובים יהיו בידי אדם אחד.

ציפי לבני: הם אלה שימנו את המנכ"ל – לא חס וחלילה מנכ"לית – לבתי-הדין; הם אלה שיוכלו לעשות את הסידורים ביחס למינוי הדיינים, הם – – –

מאיר פרוש: – – –

ציפי לבני: כל אישה בישראל צריכה לעבור את החוויה הזאת.

ציפי לבני: אל תדחפו אותנו למקום הזה שאנחנו – ואני אדם מסורתי שמכבד את הרבנים ואת הדיינים, לא רוצה לשבור את הכלים, אבל אתם דוחפים אותנו לשם.

ציפי לבני: אבל יש לי עניין לרגע עם הליכוד.

ציפי לבני: אני גדלתי, בכל זאת, בבית שהייתה בו שורה שלמה של ספרים של ז'בוטינסקי, ולידם הייתה חוברת דקה – –

קריאה: את העניין שלך עם הליכוד את כבר גמרת.

ציפי לבני: – – נאומו של מנחם בגין – –

אורן אסף חזן: – – –

ציפי לבני: – – מנחם בגין – – –

קריאה: עזבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

ציפי לבני: – – – נאומו של מנחם בגין "יהודי, לאום ודת".

אורן אסף חזן: זו חוברת דקה – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – – הלכת לצד השני.

מכלוף מיקי זוהר: בגדת בדרך שלך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר.

ציפי לבני: ובנאום הזה, בשנת 1970, אמר מנחם בגין: "נכון, יש להקל בגיור.

ציפי לבני: לא לנו לשפוט מה היה בדורות שעברו, יש פירושים שונים לגבי גרים.

ציפי לבני: הקשו והקלו.

ציפי לבני: היו תקופות שונות.

ציפי לבני: היום יש תקופה מיוחדת, וזו זכותנו, אדוני היושב-ראש, לפנות מעל במת הכנסת, בשם האומה ששלחה אותנו, אל מורי ההוראה, למורינו ורבותינו, בקריאה, בכבוד ובכנות: היום התקופה היא מיוחדת במינה".

ציפי לבני: והוא מדבר כאן על חסידי אומות עולם, ואומר: "הם באים אלינו.

ציפי לבני: הם רוצים להיות יהודים.

ציפי לבני: הם מוכנים להתגייר.

ציפי לבני: למען השם – להקל עליהם".

ציפי לבני: "בברית-המועצות", מוסיף ואומר מנחם בגין – בברית-המועצות הייתה התבוללות – – –

מאיר פרוש: מדינה אחת – – –

ציפי לבני: "בברית-המועצות נוצרו תנאים שבגללם נישואי תערובת נעשו בתקופה מסוימת כמעט לחם חוקו של העם היהודי.

ציפי לבני: איש לא אשם בזה, אלה התנאים.

ציפי לבני: הם באים אלינו.

ציפי לבני: אנו מבקשים וקוראים להקל עליהם להצטרף אל עמנו.

ציפי לבני: "

מאיר פרוש: בגין אמר – – –

ציפי לבני: והיום יושבת התנועה שמדברת בשמו, שהוא הקים, שראש הממשלה אמר לי כשעוד הייתי בממשלתו הקודמת, שסגר עם כל הממשלה ועם הבית היהודי – – –

קריאה: – – – לא יכולה לדבר בשמו – – – אין לך זכות לדבר בשמו – – –

ציפי לבני: – – – הוא אמר:

ציפי לבני: אני צריך לדעת איפה החרדים, כי אותם אני צריך לממשלה הזאת.

ציפי לבני: אז את כל הערכים שלכם, חברי חברי הליכוד, מכרתם אתמול.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לבני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האם יש חברי כנסת שרשומים לדיון ומעוניינים לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה, לכן אני מבקש מהשר המקשר, חבר הכנסת יריב לוין, לסכם את הדיון.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני מוכרח לומר לך שבמשך לא מעט שנים הייתי עוקב אחרי פעילותו של חברנו, השר לשעבר מיקי איתן.

יריב לוין: והוא כחבר הכנסת היה מפליא לנאום נאומים ארוכים.

יריב לוין: ותמיד אמרתי: אולי פעם אני ככה אנסה לחקות אותו.

יריב לוין: נדמה לי שנפלה לידי שעת כושר שאין טובה ממנה.

יריב לוין: אפשר יהיה ככה לנאום אל תוך הזריחה.

קריאות: – – –

יריב לוין: אבל, אדוני, אני לא חושב שנזדקק לזה הפעם.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שכדאי לעשות את זה כי אחרת יהיו כאלה שיפספסו את זמן קריאת שמע של שחרית.

יולי יואל אדלשטיין: צריך למשוך עוד קצת, נגיע לשם, נניח תפילין, נתפלל – – –

יריב לוין: זו גם אפשרות.

יריב לוין: אבל אני בכל זאת מוכרח לומר בנימה מאוד רצינית ולהתייחס לדברים של חברת הכנסת לבני, ואני אומר כך: אני חושב שצריך לעשות הפרדה בין שני דברים באופן באמת אמיתי.

יריב לוין: יש שאלה אחת, והיא שאלת ההקלה בגיור והצורך לעשות את מה שאנחנו מוכרחים לעשות – –

ציפי לבני: – – –

יריב לוין: אני עוד באמצע המשפט, עוד לא גמרתי אותו.

יריב לוין: – – ואני חושב שבעניין הזה לפחות לנו אין ויכוח בכלל.

יריב לוין: ונדמה לי שכאשר ישבנו ביחד שנתיים – – –

ציפי לבני: – – –

יריב לוין: – – – ישבנו ביחד שנתיים באותה קואליציה – – –

ציפי לבני: – – – אבל אתם מחליטים הפוך – – –

יריב לוין: רגע אחד, תכף אני אענה על הכול.

יריב לוין: – – – ישבנו ביחד שנתיים באותה קואליציה, ואפילו העברנו החלטה שהייתה אמורה לקדם את העניין הזה; נדמה לי שבמבחן התוצאה זה לא עמד.

יריב לוין: אבל יש דבר אחד שאי-אפשר להתעלם ממנו: בתי-הדין הרבניים נמצאים במצוקה אדירה, והם נמצאים במצוקה הזאת אף שלפי שיטתכם הם היו במשרד המשפטים.

ציפי לבני: לא.

ציפי לבני: כי זה – – –

יריב לוין: מה זה הועיל להם?

יריב לוין: שום דבר.

ציפי לבני: כי התעקשו, כי התעקשו על מינוי אותם דיינים – – –

יריב לוין: חברת הכנסת לבני, אני אומר לך יותר מזה: זה לא רק שלא מינו, למיטב זיכרוני, אפילו דיין אחד במהלך השנתיים האחרונות – ואני אומר שזו לא אחריות רק שלך, זו אחריות של כולנו, שהיינו שותפים לאותה קואליציה.

יריב לוין: אבל אני אגיד לך יותר מזה: בוועדת שרים לחקיקה – נדמה לי, השר אזולאי, לפני שבועיים – הביא משרד המשפטים הצעה לעגן את משמר בתי-המשפט, נושא טכני לחלוטין, והתעלם לחלוטין מבתי-הדין הרבניים, כאילו הם לא קיימים; הביא הצעה להסדיר רק את השמירה בבתי-המשפט, כאילו בבתי-הדין הרבניים לא סובלים מאותן בעיות, ואין אותה חשיבות של הנראות, ואין אותה חשיבות של ביטחונם של היושבים על כס המשפט, ואין אותה חשיבות לסדר הציבורי.

יצחק הרצוג: – – –

יריב לוין: והדבר הזה הוא ביטוי נאמן למה שקרה לבתי-הדין הרבניים במשרד המשפטים: הזנחה מוחלטת, חוסר התייחסות, הרבה מאוד נאומים גבוהים על כמה צריך לשנות ואפס התייחסות, וקיפוח מתמיד אל מול מערכת בתי-המשפט.

ציפי לבני: כי לכל דבר צריך – – –

יריב לוין: צריך לומר את האמת הזאת, כי כל הטענות הנכונות שישנן על מה שמתרחש בבתי-הדין הרבניים הן טענות שנטענות כאשר בתי-הדין הרבניים, אפילו כאשר אני עומד כאן עכשיו על הדוכן, נמצאים בסמכות ובאחריות של משרד המשפטים.

ציפי לבני: – – – כשיש צורך בזה, יריב – – –

יריב לוין: אז הגיע הזמן להפסיק עם הדמגוגיה הזאת.

יריב לוין: אני רוצה לומר יותר מזה – –

עליזה לביא: – – – ללכת אחורה?

עליזה לביא: ללכת אחורה?

עליזה לביא: – – –

יריב לוין: – – אני חושב שהשר אזולאי והמשרד לשירותי דת, שבאמת אכפת להם מבתי-הדין הרבניים, שבאמת חושבים שהמוסד הזה הוא חשוב, שבאמת מבינים שיש צורך לדאוג לו – נדמה לי שדווקא בבית הזה יש תקווה שיהיה טיפול אחר ובתי-הדין יקבלו את המעמד וההתייחסות הראויים להם.

קריאה: – – – הממשלה הקודמת.

קריאה: למה הצבעת אחרת?

קריאה: למה הצבעת בעד?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה על החלטתה להעביר סמכויות המוקנות לשר המשפטים לעניין בתי-הדין הרבניים לפי המפורט, כפי שמסר לנו השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמצביע בעד – תומך בהודעה; מי מצביע נגד – מתנגד לה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד הודעות הממשלה – 40 נגד – 35 נמנעים – 1 הודעות הממשלה על העברת סמכויות משר המשפטים לשר לשירותי דת, על העברת סמכויות משר המשפטים לשר יובל שטייניץ ועל העברת סמכויות משר המשפטים לשר לשירותי דת ולשר המשמש יושב-ראש הוועדה לבחירת דיינים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 40, 35 נגד, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי מליאת הכנסת אישרה את הודעת הממשלה בדבר העברת הסמכויות.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, השר המקשר, הודעת כבר את ההודעה הבאה, נכון?

יריב לוין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הודעת כבר.

יולי יואל אדלשטיין: אז בזה אנחנו מיצינו, והגיע זמן קריאת שמע של שחרית.

יולי יואל אדלשטיין: תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, כ' בתמוז תשע"ה, 7 ביולי 2015, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.