ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 30, 2015-07-01 00:00

יצחק וקנין: צהריים טובים, אנחנו פותחים את ישיבת מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: היום יום רביעי, י"ד בתמוז התשע"ה, 1 ביולי 2015.

יצחק וקנין: כהרגלנו ביום רביעי אנחנו פותחים את הישיבה בשאילתות.

יצחק וקנין: שאילתה דחופה מס' 40 לשר אבי גבאי – אבקש את השר שיעלה לדוכן.

יצחק וקנין: תשאל אותו חברת הכנסת נאוה בוקר.

יצחק וקנין: השר להגנת הסביבה אבי גבאי יעלה לדוכן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת נאוה בוקר, תמתיני שנייה שהשר יעלה.

יצחק וקנין: את יכולה לשאול.

נאוה בוקר: בשבועות האחרונים סובלים תושבי קריית-ביאליק ממטרדי ריחות עזים שמקורם בתחום המועצה האזורית מטה-אשר.

נאוה בוקר: בסיור שהתקיים לפני כשבוע וחצי, מקור הריח אותר בבעירה היוצאת מתוך האדמה.

נאוה בוקר: ברצוני לשאול: מדוע לא טופל המטרד, הגורם למחנק ולחוסר אונים לתושבים?

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

יצחק וקנין: ישיב השר להגנת הסביבה.

אבי (אברהם) גבאי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, חברות כנסת נכבדות, קודם כול תודה על הפנייה.

אבי (אברהם) גבאי: מדובר בעצם בשרפה, מה שנקרא בעירה תת-קרקעית שמתרחשת שם במקום שהיה בעבר בריכת דגים שכוסתה בחול וכו' ונשאר גזם.

אבי (אברהם) גבאי: בעקבות הפנייה באמת הסתכלתי מה לוחות הזמנים, מה עשו אצלנו במשרד.

אבי (אברהם) גבאי: אז באמת בעקבות הפנייה נשלח כבר למחרת כונן של המשרד שבדק וראה במה מדובר, הזעיקו כוח כיבוי וכל מה שצריך, ובהמשך בעצם פנו למועצה האזורית מטה-אשר וביקשו ממנה לטפל בנושא, כי זאת חובתה של המועצה.

אבי (אברהם) גבאי: כמובן, המועצה לא רוצה לטפל בזה, לא באמת מטריד אותם.

אבי (אברהם) גבאי: כמובן, המועצה לא בדיוק התלהבה לטפל בזה, ובהמשך פשוט התחיל דין ודברים בין המועצה למשרד, האם זה בתחום האזור שלה, לא בתחום האזור שלה – את יודעת, שיחות של ביורוקרטיה, נקרא לזה.

אבי (אברהם) גבאי: ובסופו של יום המשרד הודיע באמת למועצה שזאת אחריותה וזה בתחום שלה, זה בתוך תחומי השיפוט שלה, והוציאו פנייה לראש המועצה.

אבי (אברהם) גבאי: הם יצאו שוב למקום עם איגוד ערים גליל מערבי, שזה בעצם איגוד סביבתי.

אבי (אברהם) גבאי: מצאו שוב שהבעיה יכולה להיות עוד יותר חמורה.

אבי (אברהם) גבאי: אז לפחות דבר ראשון, צעד ראשון שעשו, גידרו את האזור, במובן הזה שהביאו מחפרון שיגדר מסביב לאזור כך שהבעירה הזאת לא תתפשט.

אבי (אברהם) גבאי: אבל עדיין זה לא פותר את הבעיה, כי עדיין יש הריחות וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: לאחר מכן הביאו כוחות כיבוי וכל מה שנוגע בזה.

אבי (אברהם) גבאי: כרגע רמת הפליטה ירדה במידה מאוד משמעותית, אבל היא עדיין קיימת, והמשרד הודיע למועצה שהוא מפעיל את הסמכות שלו בהתאם לחוק.

אבי (אברהם) גבאי: יש תהליך ביורוקרטי שבו המשרד קודם כול נותן התראה לפני צו ורק אחרי זה הוא יכול להורות למועצה, ורק אחרי שהמועצה שוב לא מטפלת בזה, רק אז המשרד יכול לטפל בזה בעצמו ולחייב את המועצה.

אבי (אברהם) גבאי: בעקבות הפנייה שלך ביקשתי להבין את התהליכים האלה אצלנו במשרד.

אבי (אברהם) גבאי: ואנחנו נשנה את התהליכים לעתיד, נשנה את כל התקנות ואת כל מה שקשור בזה, וניצור מצב שניתן למועצה 24, 48 שעות לטפל בבעיות כאלה.

אבי (אברהם) גבאי: ואם היא לא תטפל אז אנחנו נטפל בזה בעצמנו, ונחייב לאחר מכן את המועצה בכל מה שקשור בהתחשבנות הכספית וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: ככה צריכים להיות הדברים.

אבי (אברהם) גבאי: ברור שיש פה סוג של – אני אפילו לא חושב שכולם צודקים, אבל את יודעת, לכל אחד נוח להעביר את הבעיה למישהו אחר, בינתיים התושבים סובלים.

אבי (אברהם) גבאי: ומבחינת התושבים, זה לא מעניין אותם.

אבי (אברהם) גבאי: הם בסופו של יום מריחים את הריח, וזה מה שמעניין אותם, שייפסק הריח.

אבי (אברהם) גבאי: לא מעניין אותם מי אחראי, מי משלם, מי לא משלם וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: אלה בעצם הדברים, אשמח אם יש לך שאלה נוספת בעניין.

יצחק וקנין: חברת הכנסת נאוה בוקר, עומדת לרשותך שאלה נוספת.

נאוה בוקר: מתי אתם צפויים להוציא את הצו?

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: רק רגע, אדוני השר, הפרוצדורה שיש שואלים נוספים ואתה תשיב לכולם ביחד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין ביקש שאלה נוספת, ואחריו – דני עטר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה השלישי, אאפשר לך לפנים משורת הדין, אבל זה חד-פעמי.

מיקי לוי: תודה רבה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, קודם כול ברכות על התשובה, ובמיוחד על השינוי שאתה מוביל בהיבט הזה.

דב חנין: אני רוצה להרחיב את השאלה, כי לא רק בקריית-ביאליק אלא בכלל במפרץ חיפה משהו מסריח.

דב חנין: אדוני התייחס לכך בהרחבה בנושא האמוניה, מפעל האמוניה, אבל אני רוצה להפנות את תשומת לבך לעובדה שבימים אלה שאנחנו מדברים נמצאות על השולחן שלוש תוכניות, שלושה מהלכי ענק להרחבת פעילות תעשייתית מזהמת באזור מפרץ חיפה: הסיפור של מתחם בז"ן, הסיפור של מתחם קרקעות הצפון והסיפור של נמל חיפה.

דב חנין: שלושה מהלכים מאוד מאוד גדולים שכל אחד מהם מייצר סיכון להגדלת הזיהום באזור המפרץ.

דב חנין: הסוגיה של הנמל, למשל, כרוכה בהרבה מאוד חומרים מסוכנים.

דב חנין: הבוקר קראתי שמנמל חיפה נמסר שפארק הקישון על שתי גדות נחל הקישון יפריע לאחסון של חומרים מסוכנים.

דב חנין: אני בטוח שפארק מפריע לאחסון של חומרים מסוכנים; האמת היא שמי שבאמת מפריע לאחסון של חומרים מסוכנים זה מיליון אזרחים שחיים סביב מפרץ חיפה.

דב חנין: הגיע הזמן להחליט מה עדיף – פארק ואזרחים או חומרים מסוכנים.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דני עטר, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי בשרשרת.

יצחק וקנין: אדוני ישיב לכולם – לא מחויב, דרך אגב, אדוני השר לא מחויב להשיב.

אבי (אברהם) גבאי: לא, אשיב, אשיב.

דניאל עטר: אדוני השר, אני בהחלט מצטרף לדברי הברכה על ההתייחסות הרצינית שלך מיום כניסתך לתפקיד, וזו לא הפעם הראשונה שאנחנו נפגשים בענייני המשרד שלך.

דניאל עטר: אני רוצה, ברשותך, להמשיך את שאלתו של חברי חבר הכנסת חנין וטיפה להרחיב אותה.

דניאל עטר: אנחנו באים עכשיו מדיון בוועדת הפנים, ונציגיך מהנהלת המשרד באזור חיפה היו שם.

דניאל עטר: אני רוצה לציין בפניך שנדהמתי לגלות – זה כבר מעבר לקצב ולאיכות העבודה, התחושה שניתנה לנו שם, שהמשרד להגנת הסביבה לא ממלא את תפקידו באופן המלא.

דניאל עטר: ואחרי כל כך הרבה שנים שעוסקים בסוגיה הזו של זיהום האוויר והפגיעה הקשה בבריאותם של מיליון תושבים בסביבת חיפה והקריות, עדיין עסוקים בגיבוש תוכניות איך להתמודד עם הסוגיה הזו.

דניאל עטר: כל מה שאני מבקש ממך, אדוני השר, צריך לנסות להתייחס לעובדה שגם אם יש איגוד ערים עדיין האחריות היא אחריות מלאה של המשרד להגנת הסביבה.

דניאל עטר: קחו את האחריות הזו בידיים שלכם.

יצחק וקנין: תודה.

דניאל עטר: דווקא אתה, עם הכניסה שלך לתפקיד ועם הגישה הישירה שלך, יכול להביא שם שינוי שישפר את בריאותם של האנשים שחיים שם, כי הם כרגע חיים, תרתי משמע, על חבית חומר נפץ.

דניאל עטר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דני עטר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי – אנא מכם, תצטמצמו בשאלה.

מיקי לוי: תודה לך, אדוני, על האישור לעלות לכאן לפנים משורת הדין.

מיקי לוי: אדוני השר, אני מאחל לך הצלחה בתפקידך ותודה על תשובתך.

מיקי לוי: ענייני הוא הקמת מטמנה, ואני מניח שהחומר אינו לפניך.

מיקי לוי: זימנו לשבוע הבא דיון בוועדת הפנים בעניין הקמת מטמנה לאשפה בין הגבעה-הצרפתית לבין הכפר עיסאוויה.

מיקי לוי: הקמת המטמנה דורשת הפקעת קרקעות.

מיקי לוי: ראה זה פלא: הגבעה-הצרפתית עם הכפר עיסאוויה התאחדו יחד, התארגנו יחד כל התושבים כדי להילחם במגמה הזו של הקמת המטמנה, שתבוא לפגוע בחיים שלהם, לפגוע במרקם העדין – הפקעת הקרקעות וכו'.

מיקי לוי: אולי אדוני יבחן את החומר.

מיקי לוי: אני לא ממתין לתשובה.

יצחק וקנין: תודה.

מיקי לוי: יבחן את החומר.

מיקי לוי: שיבואו אנשיך מוכנים בשבוע הבא לוועדת הפנים עם – –

יצחק וקנין: תודה.

מיקי לוי: – – תשובה ראויה.

מיקי לוי: תודה לך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: אדוני השר להגנת הסביבה ישיב לכולם.

אבי (אברהם) גבאי: אדוני היושב-ראש, חברים נכבדים, אני אתחיל מהסוף.

אבי (אברהם) גבאי: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מתנצל, לא מכיר את הסוגיה, לא שמעתי עליה עד היום במשרד.

אבי (אברהם) גבאי: נלמד, נבדוק במה מדובר.

אבי (אברהם) גבאי: אני מבין ממך שזה תהליך תכנוני כרגע.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת שזה עוד בשלב של תכנון, עוד לפני היתרים בכלל.

אבי (אברהם) גבאי: בסדר.

אבי (אברהם) גבאי: נלמד את זה.

אבי (אברהם) גבאי: בסך הכול, בירושלים, כמו שאתה יודע, חנכנו לפני כשבועיים מתקן מיחזור ואיסוף של אשפה; תחנה עצומה, מתקדמת מאוד.

אבי (אברהם) גבאי: אני כמובן רק באתי לגזור את הסרט.

אבי (אברהם) גבאי: לא עשיתי כלום חוץ מלגזור את הסרט, קודמי עשו את הכול, אבל עשו דבר יפה מאוד שם.

אבי (אברהם) גבאי: אני אתייחס לשתי השאלות – גם של חבר הכנסת חנין וגם של חבר הכנסת עטר.

אבי (אברהם) גבאי: אני אמרתי לכם, גם בוועדת הפנים וגם בהזדמנויות אחרות, שנושא מפרץ חיפה הוא הנושא המרכזי שעומד כרגע על שולחן המשרד להגנת הסביבה והנושא המרכזי שבו אני עוסק.

אבי (אברהם) גבאי: ואני עוסק בו – כמעט אין יום שאני לא עוסק בו.

אבי (אברהם) גבאי: היום בבוקר הייתה לי ישיבה לוודא שהחוזה של מפעל האמוניה יצא בזמן, שלא מעכבים את זה.

אבי (אברהם) גבאי: יש עניינים עם רמ"י.

אבי (אברהם) גבאי: יש, אתה יודע, אלף גופים שצריך לסנכרן בכל נושא.

אבי (אברהם) גבאי: אני עוסק בזה ברמה – תאמין לי, לפעמים בפרטים הכי קטנים.

אבי (אברהם) גבאי: אתמול עסקנו בנושא של תחנות הדלק במפרץ חיפה.

אבי (אברהם) גבאי: יש, מה שנקרא, מישוב אדים.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, בתחנת דלק, כשמתדלקים יש הרבה אדי דלק שיוצאים, ויש הנחיה של המשרד שעד סוף 2016 כל תחנות הדלק בארץ, יותקנו בהן מתקני מישוב אדים, ככה שהאדים חוזרים.

אבי (אברהם) גבאי: אז אתמול שוחחתי עם מנכ"לי החברות וביקשתי שאת חיפה ישימו ראשונה בסדר העדיפויות, שיעשו בכל התחנות בחיפה לפני שהם עושים בשאר הארץ.

אבי (אברהם) גבאי: כולם הסכימו ויעשו את זה.

אבי (אברהם) גבאי: מטפלים בנושא הגז במפרץ חיפה.

אבי (אברהם) גבאי: כמו שאתם יודעים, נושא הגז יש לו – צד אחד זה מה שקורה בים, המתווה וכו', וצד שני זה הביורוקרטיה שהורגת אותו בתוך הארץ, שלא מאפשרת להביא אותו למפעלים.

אבי (אברהם) גבאי: ובמפרץ חיפה אמורים לעבור שני קווי גז, שהם כרגע בתכנון, וכל העולם ואשתו כמובן מתנגדים, כל אחד מהסיבות שלו.

אבי (אברהם) גבאי: אז גם כאן אני מרים טלפון ליושב-ראש חברת "נמלי ישראל", שבאמת מייד בדק וזירז וקידם את הנושאים, באמת בצורה רצינית; ומרים טלפון לראש עיר שלא יפריע לעניין, כי יש ראשי ערים שאומרים: צינור הגז עובר אצלי, הוא לא משמש אותי, והוא שוכח שהוא משמש אותו, כי ברגע שיהיה גז במפעלים יהיה פחות זיהום בעיר שלו כי היא צמודה לזיהום.

אבי (אברהם) גבאי: אז עושים את כל פרטי הפרטים האלה כדי שרמת הזיהום במפרץ חיפה תרד.

אבי (אברהם) גבאי: זו עבודה שיש בה הרבה פרטים.

אבי (אברהם) גבאי: אין מה לעשות.

אבי (אברהם) גבאי: יש לנו תוכניות והתוכניות מתבצעות.

אבי (אברהם) גבאי: כי ברגע שאני מרים טלפונים לאנשים התוכנית מתבצעת, זה לא דיבורים בעלמא, בסדר?

אבי (אברהם) גבאי: זה לא לרשום על הנייר לוחות זמנים.

אבי (אברהם) גבאי: עובדים.

אבי (אברהם) גבאי: אני בעצמי, באופן אישי, כל יום חמישי יושב על הנושא – יש לנו סטטוס: מפרץ חיפה – עם כל האנשים הרלוונטיים, כל יום חמישי.

אבי (אברהם) גבאי: בודקים מה קרה עם התוכנית, מה עשינו השבוע, מה הדברים החדשים שרוצים לעשות שבוע הבא.

אבי (אברהם) גבאי: מנהלים את זה כמו – כל פרויקט שצריך לנהל, ככה הוא מנוהל.

אבי (אברהם) גבאי: ובסך הכול יש במשרד אנשים מצוינים שמאוד מחוברים לעניין, מאוד מבינים את הצורך, ועוזרים לי מאוד מאוד בעניין הזה.

דניאל עטר: אם יורשה לי, רק הערה קטנה – – –

קריאה: – – –

דניאל עטר: – – – לא הייתה התייחסות כוללת לשלושתם יחד, בראייה אחת, אלא כל אחד בנפרד.

דניאל עטר: זה דבר שיכול לשפר מאוד את העתיד.

אבי (אברהם) גבאי: תראה, הנושא של שלוש התוכניות, של הנמל, קרקעות הצפון ובתי-הזיקוק, הוא נושא; קודם כול, ברור שיש בו הרבה אספקטים, גם של אוויר נקי, של זיהום, גם של חומרים מסוכנים.

אבי (אברהם) גבאי: אבל יש בו גם אספקטים, נקרא לזה, ארכיטקטוניים, אדריכליים, של איך צריכה חיפה להיראות.

אבי (אברהם) גבאי: בסדר?

אבי (אברהם) גבאי: יש בתוך חיפה אופוזיציה שחושבת שחיפה צריכה להיראות אחרת, שלא צריך להיות נמל, צריך להיות שדה תעופה וכו' וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: אני לא נכנס לזה.

אבי (אברהם) גבאי: אני לא – – –

דניאל עטר: – – –

אבי (אברהם) גבאי: – – – לא חי בעולמות האלה.

אבי (אברהם) גבאי: אין לי שום – לא סמכות וגם לא ערך מוסף בדיון הזה, אז אני לא נכנס לזה.

אבי (אברהם) גבאי: אני נכנס רק למרכיבים האחרים.

אבי (אברהם) גבאי: בכלל, זה יחול גם על בתי-הזיקוק, אבל כרגע התפיסה של המשרד להגנת הסביבה, כפי שהוא גם הציג אותה בוועדה המחוזית וכו', אומרת את הדבר הבא: אתם רוצים להרחיב את הבנייה בתוך השטח שלכם, תרחיבו כמה שאתם רוצים, אין בעיה; אתם לא יכולים להגדיל את רמת הפליטה מהשטח הזה.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, אתם רוצים לעשות שם דברים שמגדילים את רמת הפליטה, קודם כול תקטינו במקומות אחרים את הפליטה, כדי שבסופו של דבר זה יתאזן.

אבי (אברהם) גבאי: בלי קשר לזה, כחלק מהתוכנית שלנו, אנחנו עכשיו בודקים מחדש את ההיתרים שיש לכל אחד מהמפעלים הגדולים במפרץ חיפה, ואנחנו בודקים איזה טכנולוגיות יכולות לאפשר להוריד את רמת הזיהום.

אבי (אברהם) גבאי: ואנחנו, לחלק מהמפעלים נוציא הנחיות חדשות ויצטרכו להוריד את רמת הזיהום.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו נעשה את זה בצורה שתאפשר להם לעשות את זה וגם לחיות, כי אנחנו לא רוצים לסגור מפעלים, אבל אנחנו נעשה את זה.

אבי (אברהם) גבאי: ובסך הכול, גם כאן אנחנו מדברים עם התעשיינים, וגם התעשיינים מבינים שצריך לעשות את הדברים האלה.

אבי (אברהם) גבאי: צריך גם לומר שאין פה מערב פרוע.

אבי (אברהם) גבאי: כל המפעלים עומדים במה שהם מחויבים לו.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, אין פה מצב שאנחנו לא אוכפים דבר שמישהו עושה, דבר שאסור לו.

אבי (אברהם) גבאי: זה אחד מהמרכיבים, וזה המרכיב שמתייחס גם לבתי-הזיקוק.

אבי (אברהם) גבאי: ויכול להיות שבתי-הזיקוק בעתיד יקבלו הוראה להוריד את רמת הזיהום, אף שצריך לזכור שבתי-הזיקוק בעצמם השקיעו בשנים האחרונות עשרות מיליונים ואפילו יותר מזה באמצעים שמורידים את רמת הזיהום שם.

אבי (אברהם) גבאי: עוד הפעם, אני אומר:

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו צריכים גם לשמור על התעשייה וגם לשמור על האזרחים, וברור לי שבכל נקודה שאני לא אמצא – או התעשייה תרגיש שהיא נפגעת או שהאזרחים ירגישו שהם נפגעים.

אבי (אברהם) גבאי: אבל בסופו של דבר תפקידנו לקבל החלטות ואת זה נעשה.

אבי (אברהם) גבאי: לגבי קרקעות הצפון, אני מכיר את הסוגיה, אבל אני לא מכיר אותה לפרטים.

אבי (אברהם) גבאי: אני בשבוע הבא נמצא שם בביקור ובפגישה עם תש"ן ועם ראש העיר חיפה, וגם עם סגן השר ליצמן, שהיה פה לפני כמה דקות, ונלמד לעומק את הסוגיה הזאת.

אבי (אברהם) גבאי: זאת לא איזו סוגיה בוערת.

אבי (אברהם) גבאי: צריך להבין שזה כרגע בתהליכי תכנון די ארוכים, ויש שם ערעורים, עררים – גם של החברה, של תש"ן, וגם של האזרחים.

אבי (אברהם) גבאי: נלמד, נגבש את דעתנו ונאמר אותה.

אבי (אברהם) גבאי: בסך הכול, צריך להבין שכרגע המצב הוא של זיהום רב מאוד.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, אנחנו לא נמצאים באיזה מצב מצוין, שמישהו עכשיו אומר: אוקיי, אתה במצב מצוין, בוא עכשיו תרחיב ותגדיל לי את הזיהום כתוצאה מזה.

אבי (אברהם) גבאי: כרגע המצב לא טוב, וצריך לטפל בדבר הזה.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, בסך הכול הכיוון של לעשות שינוי, שאתו באה תש"ן, הוא כיוון חיובי, רק צריך לראות לאן מובילים את זה, כך שהדבר ישתפר בצורה יותר משמעותית.

אבי (אברהם) גבאי: לגבי הנמל: צריך להבין שבנמל, הטענה לפחות אומרת שהרחבת הנמל תגדיל את הזיהום.

אבי (אברהם) גבאי: עכשיו, מאחר שלפחות התוכניות של אלה שהולכים להשקיע ולהפעיל את הנמל הן להפוך את נמל חיפה בעיקר לנמל שיטעוּן – זאת אומרת, שמגיעות אוניות גדולות, פורקות, ובאות אוניות קטנות ואוספות את כל המכלים ומפזרות אותם בים התיכון, בכל מיני נמלים אחרים – לא נראה תופעה של משאיות נכנסות ויוצאות.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, היקף המשאיות שייכנסו ויצאו לנמל לא יגדל.

אבי (אברהם) גבאי: להפך, הוא יקטן.

אבי (אברהם) גבאי: הן, מן הסתם, ילכו יותר לאשדוד, פחות לחיפה.

אבי (אברהם) גבאי: הטענה, ויש בה משהו, היא שתהליך הבנייה הוא תהליך מסיבי שבו הרבה מאוד משאיות והרבה מאוד חומרים וכו' יסתובבו שם ויגדילו את רמת הזיהום.

אבי (אברהם) גבאי: בעניין הזה אנחנו, עוד הפעם, אנחנו מצד אחד לא יכולים לעצור נמל שמתחיל להיבנות או יתחיל להיבנות, ומצד שני, נצטרך לשמור על רמה כזאת שיהיו שם כמה שפחות חומרים מסוכנים.

יצחק וקנין: תודה, אדוני השר.

אבי (אברהם) גבאי: בסדר?

אבי (אברהם) גבאי: – – –

יצחק וקנין: אני מודה לך, השר.

יצחק וקנין: אני מודה לשר להגנת הסביבה, מודה לחברי הכנסת השואלים.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לשאילתה מס' 39: ביטוח נגד הבולענים בים-המלח.

יצחק וקנין: יעלה סגן שר האוצר, ישיב בשם שר האוצר.

יצחק וקנין: ישאל אותו חבר הכנסת איתן ברושי – שאילתה מס' 39.

יצחק וקנין: דקה, עד שסגן השר יגיע לדוכן.

יצחק וקנין: מייד תוכל לשאול אותו.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, סגן שר האוצר, חברי – – –

יצחק וקנין: אדוני יכול לשאול.

איתן ברושי: במהלך דיון בוועדת הפנים העלו נציגי המועצות האזוריות טענות קשות נגד חברות הביטוח שלא מוכנות לבטח את המועצות ותושבי האזור נגד בולענים הנפערים באזור ים-המלח.

איתן ברושי: אני רוצה לשאול: מה היא עמדת המפקח על הביטוח בנושא ביטוח נגד בולענים?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חבר הכנסת איתן ברושי, כפי שנקבע בעבר בבית-המשפט העליון, בבג"ץ 8293, שיין ברגנר-גוטמן נגד המפקח על הביטוח והממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון, גם בג"ץ קבע, וזה מעוגן בפסיקה, שאין זה מתפקידה של המפקחת על הביטוח להתערב במדיניות ניהול הסיכונים של חברות ביטוח או לחייב אותן לתת כיסוי ביטוחי בתחומים המסווגים אצלן כבעלי סיכון גבוה.

יצחק כהן: החלטה של חברת הביטוח להתקשר בחוזה ביטוח כזה או אחר נובעת ממדיניות ניהול הסיכונים הקבועה אצלה, ולאורה היא מחליטה אילו מוצרי ביטוח ישופו על-ידה.

יצחק כהן: אנחנו לא נמצאים במדינה שהמפקחת מתערבת, זה אפילו עוגן בפסיקת בג"ץ, אלא חברות הביטוח מנהלות את הסיכונים שלהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברושי, לרשותך שאלה נוספת, ולאחריך – חבר הכנסת דב חנין.

איתן ברושי: התשובה, אדוני היושב-ראש, של סגן שר האוצר היא יותר קשה ממה שהייתה לפני ששאלתי.

איתן ברושי: אומר סגן שר האוצר, שבעבר ראו בתושבי עין-גדי, בצפון ים-המלח, שליחים, עכשיו אתם הופכים אותם לפראיירים.

איתן ברושי: עכשיו, צריך לדעת פה, שחברי הכנסת ידעו, סגן השר, אתה צריך לדעת: עובדי מדינה מבוטחים.

איתן ברושי: אם יורד פקיד ממשרד האוצר, אם יהיה לו זמן וכוח לרדת לעין-גדי הוא מבוטח אם הוא נופל לבולען; אבל מי שגר שם, מי שבונה שם, מי שאמור להתמודד יום-יום, עובדי המועצה האזורית, חברי הקיבוצים, תושבים נוספים, חקלאים, מי שבונה את ביתו – לא מבוטח.

איתן ברושי: יש הפקרות יותר גדולה מזה?

איתן ברושי: זו לא תשובה של מפקח על הבנקים, זו תשובה של ממשלה שמשתחררת מאחריות.

איתן ברושי: מה, הפרטנו את עצמנו בכל דבר?

יצחק וקנין: תודה.

איתן ברושי: אני מבקש לחייב את הממשלה לחרוג מתשובה לא עניינית.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחבר הכנסת דב חנין, ולאחריו – חבר הכנסת דני עטר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני סגן השר, אכן השאלה שהעלה חבר הכנסת ברושי מכוונת אותנו לבעיה מאוד מאוד קשה וחמורה, בעיית הבולענים.

דב חנין: ההתמודדות עם הבעיה הזו היא מערכתית, מסובכת, ובוודאי לא כולה נמצאת במגרשו של משרד האוצר.

יצחק כהן: יכול להיות שחלק כן, אבל הוא מדבר על ביטוח, זה חברות הביטוח.

דב חנין: מאה אחוז, אבל אני מדבר במבט יותר רחב.

דב חנין: אין ספק שהפגיעה של הבולענים ביישובים שנמצאים באזור ים-המלח היא מאוד מאוד קשה, והשאלה שלי היא: האם אתם במשרד האוצר נערכים לדיון כלשהו עם היישובים שקיימים שם, איך אנחנו נותנים מענה, לפחות ברמה הכלכלית, לאילוצים ולבעיות שנוצרים ביישובים האלה כתוצאה מהבולענים?

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דני עטר.

דניאל עטר: אדוני סגן השר, יש לי, ברשותך, שתי שאלות קצרות אליך.

דניאל עטר: 1.

דניאל עטר: אנחנו – היום שנה ל"צוק איתן", והבוקר נחשפנו למה שכולנו יודעים, להיערכות של "חמאס" וההתייצבות שלהם והאיום הממשי על כל היישובים בעוטף-עזה שהם בטווח המרגמות, שבו לנו אין מענה טכנולוגי.

דניאל עטר: יש שם יישובים, כמו נתיב-העשרה, שאחרי כל כך הרבה שנים – זה יישוב שהוקם על-ידי מפוני ימית, אני מזכיר לכבודו – שאין להם חדרי מיגון לבתים שלהם במקום שהם גרים.

דניאל עטר: האם משרד האוצר מתכוון לחייב את משרד הביטחון לבנות את המיגוניות האלה, את חדרי הביטחון האלה, כדי להבטיח את חייהם של האנשים?

דניאל עטר: זו נקודה אחת, זו שאלה אחת קצרה, ברשותך.

דניאל עטר: והדבר השני, אנחנו מעלים כאן לא פעם את הסוגיה של ההיטל על העובדים הזרים בחקלאות, ו-10% היטל – שזה כ-130 מיליון שקלים במצטבר על כל החקלאים בארץ.

דניאל עטר: אני חושב, כבודו, שהגיע הזמן להסיר את הנטל הזה מקבוצת האוכלוסייה ששומרת על הגבולות, וכבוד היושב-ראש מייצג אותם יותר טוב מכל אחד אחר בבית הזה.

דניאל עטר: כבוד היושב-ראש הנוכחי, אני מתכוון.

דניאל עטר: אני חושב שבאמת הגיע הזמן לעשות מעשה ולהוריד את הדבר הזה מעל החקלאים, שהם באמת מלח הארץ, הטובים ביותר שיש למדינה הזאת.

דניאל עטר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דני עטר.

יצחק וקנין: אדוני סגן שר האוצר ישיב לכל השואלים.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת איתן ברושי, הקדמתי ואמרתי שהיה בג"ץ שגם פסק שאין זה מעניינה של המפקחת לנהל את הסיכונים של חברות הביטוח.

יצחק כהן: אם הטענה שלך נגד חברות הביטוח, למה הן לא מבטחות ולמה המפקחת לא כופה עליהן – אז זה בלתי אפשרי חוקית.

יצחק כהן: אם אתה רוצה, תשנה את החוק או תלך לבג"ץ עוד הפעם, תעתור לבג"ץ, אולי תשנה את הפסיקה.

יצחק כהן: המדינה לא מפקירה אף אחד, המדינה נותנת טיפול לכולם, ואתה יכול להיכנס לישיבה במשרד האוצר ולראות כמה מושקע שם באזור למען התושבים.

יצחק כהן: נכון, הם שליחים נהדרים וחלוצים נפלאים, אבל המדינה לא יכולה לכפות על חברות הביטוח לבטח ולא לנהל את הסיכונים, הם מנהלים את הסיכונים.

איתן ברושי: גם לא על "ענבל"?

יצחק כהן: בבקשה?

איתן ברושי: גם לא על "ענבל"?

יצחק כהן: נראה שלא, היא מנהלת את הסיכונים.

יצחק כהן: עכשיו לגבי השאלות של דב חנין.

יצחק כהן: חברי הכנסת חיים ילין ובן ראובן העלו את כל הסוגיה הזאת.

יצחק כהן: איפה דב?

יצחק וקנין: דב, משיבים לך ואתה לא מרוכז.

יצחק כהן: חברי הכנסת חיים ילין ובן ראובן כבר העלו את הסוגיה הזאת, ובקרוב יתקיים דיון משרד האוצר יחד אתם בנושא המיגונים האלה.

יצחק כהן: לא, זו השאלה של עטר לגבי המיגונים בנתיב-העשרה ועוטף-עזה.

יצחק כהן: אז חברך, שכנך, כבר העלה את זה, כיוונת לדעת גדולים, ובקרוב, בעזרת השם, יתקיים דיון.

יצחק כהן: אנחנו נעדכן אותך או שהשכן שלך יעדכן אותך.

דניאל עטר: זה גם לגבי השאלה השנייה שלי?

יצחק כהן: לגבי השאלה השנייה, לגבי עובדים זרים – אכן, יש כזאת תוכנית אבל היא לא גובשה סופית, כרגע זה בדיון.

דניאל עטר: אני מבקש מכבודו לצרף את הסוגיה השנייה לאותו דיון, ואולי נמצא פתרון יוצא מן הכלל לעניין, ובבקשה מאדון היושב-ראש – – –

יצחק כהן: כשתתקבל החלטה נעדכן אותך.

חיים ילין: הוא מבקש גם את הביומטרי ואת הגז ביחד באותו דיון, אם אפשר.

יצחק וקנין: חיים ילין, חבר הכנסת, תפסת מרובה – לא תפסת.

יצחק כהן: תן שאילתה נוספת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין שאל אותך שאלה.

יצחק כהן: מה הוא שאל?

יצחק כהן: תזכיר לי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, אדוני סגן השר – – –

יצחק כהן: אתה שאלת לגבי השקעות באזור ים-המלח, לגבי הבולענים.

יצחק כהן: יש השקעות אדירות בנושאים האלה.

יצחק כהן: אתה יודע שכל התוכנית של קציר המלח סביב המלונות – תוכנית ששותפות בה גם החברה "כימיקלים לישראל" גם החברה להגנות ים-המלח – מושקעים שם מיליארדים.

יצחק כהן: אני לא רואה עדיין שהגיעו כבר לפתרון, כנראה במהלך הדרך, במעלה הדרך, יימצא פתרון, ואם יהיה פתרון אנחנו נשקיע, אוקיי?

יצחק וקנין: תודה, אדוני סגן שר האוצר.

יצחק וקנין: אני מודה גם לשואלים וגם לסגן שר האוצר.

יצחק וקנין: כאמור, רבותי, יש עוד שאילתות, אבל מאחר ששר התחבורה איננו, והשאילתה לשר הביטחון נקבעה מראש לתוך הדיונים על הצעות החוק – מכיוון שהוא משתתף בלוויה של אחד ההרוגים – השאילתה תישאל בתוך זמן הצעות החוק שבקריאה הטרומית.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/971/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצעות חוק לקריאה טרומית.

יצחק וקנין: הצעת חוק למניעת התעמרות בעבודה, התשע"ה–2015, של חברת הכנסת מרב מיכאלי; ישיב שר הכלכלה אריה מכלוף דרעי.

יצחק וקנין: לרשותך עשר דקות.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, אני מודה שאני ממש ממש מתרגשת להציג את הצעת החוק למניעת התעמרות בעבודה לקריאה טרומית בכנסת.

מרב מיכאלי: על ההצעה חתומים וחתומות 38 חברי וחברות הבית מכל הסיעות, ואת התמיכה הרחבה בחוק אפשר היה לראות גם בכנס שקיימנו בשבוע שעבר כאן

מרב מיכאלי: בכנסת מציבור גדול ורב שהגיע כדי לתמוך.

מרב מיכאלי: הפגיעה במסגרת התעמרות היא פגיעה באמת רחבה ביותר, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות ומדברים על לפחות אחד או אחת מכל העובדות והעובדים שסובלים מהתעמרות – משרד הכלכלה, שבדק את הנושא בשנת 2013, בדוח שלו נמצא שאחד מכל שני עובדים שכירים סובל מהצקות, השפלות והטרדות.

מרב מיכאלי: גם מחקרים אחרים מראים את הדבר הזה היום, גם בישראל וגם במקומות אחרים בעולם.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שהמילים "התעמרות בעבודה" – כשבאתי עם הנושא לכל מי שבאתי, התופעה הייתה כזאת שבאופן אינטואיטיבי מייד ידעו על מה מדובר, ואז במחשבה שנייה אמרו – מה זה בעצם?

מרב מיכאלי: כי בעצם כשאנחנו אומרות היום חוק למניעת התעמרות בעבודה, בפעם הראשונה אנחנו נותנות לתופעה הזאת ולעבירה הזאת שם.

מרב מיכאלי: בפעם הראשונה קוראות לזה בשם ואומרות: זה אסור.

מרב מיכאלי: אז אני רוצה, ברשותכם וברשותכן, בשביל להניח את דעת כולם וכולן, לתת לכם מתוך החוק חלק מהדוגמאות וגם את ההגדרה מהי התעמרות בעבודה.

מרב מיכאלי: התעמרות במסגרת עבודה היא, חברות וחברים, התנהגות חוזרת ונשנית כלפי אדם, בכמה אירועים נפרדים, שיש בה כדי לייצר עבורו או עבורה סביבה עוינת במסגרת העבודה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, למי מכם שחוששות וחוששים שעכשיו זה יהיה: דיברתי לא יפה למישהו שעובד אתי אז כבר אפשר לתבוע אותי על התעמרות בעבודה?

מרב מיכאלי: התשובה היא לא.

מרב מיכאלי: מדובר בהתנהגות שצריכה להיות חוזרת, נשנית, וגם צריך להגיד מכוונת.

מרב מיכאלי: למשל, התייחסות מבזה ומשפילה ומזיקה כלפי אדם, לרבות באמצעות צעקות, קללות, האשמות שווא או הפצת שמועות מזיקות.

מרב מיכאלי: למשל, שיבוש יכולתו של אדם לבצע את תפקידו, לרבות הצבת דרישות בלתי סבירות או יצירת תנאים בלתי סבירים לביצועו, שאינם נחוצים לביצוע התפקיד ואינם מטעמים ענייניים, כמו היטפלות קנטרנית למעשיו; הצגת דרישות או שינוין באופן שאי-אפשר להתמודד אתן; שליטה הדוקה באופן בלתי סביר על פעילותו במסגרת עבודה; או הצרה בפועל ובכוח של סמכויותיו, תחומי אחריותו כנגזר מתפקידו, מטעמים בלתי ענייניים – חברות וחברים – מטעמים בלתי ענייניים, כשביצוע העבודה אינו מחייב זאת; או למשל, הטלת משימות על אדם, שמטרתן מילוי צרכיו האישיים של האחר ושאינן נוגעות למילוי תפקידו; למשל, הכפפת אדם לאווירה של פחד ואיומים; למשל, ייחוס הצלחותיו של אדם לאדם אחר או ייחוס כישלונות לאדם, שלא הוא עשה ולא באחריותו, הסתרת עובדות או הצגה מעוותת שלהן.

מרב מיכאלי: למרבה הצער, חברות וחברים, יש המון המון דרכים יצירתיות שבהן אלה שמתעמרים, או גם מתעמרות לצערי, יודעות ויודעים להגיע ולהשיג התעמרות בעבודה.

מרב מיכאלי: אז החוק הזה, חברות וחברים, בא ואומר: לא יתעמר אדם בזולתו במסגרת העבודה.

מרב מיכאלי: עובדות ועובדים שהשתתפו בסקר של משרד הכלכלה ובסקרים אחרים דיווחו שכתוצאה מההתעמרות הם חווים תחושה של פגיעה קשה מאוד בתדמית, בערך העצמי, וגם פגיעה בבריאות הפיזית והנפשית.

מרב מיכאלי: הם מרגישים שכבודם נרמס.

מרב מיכאלי: התעמרות גורמת לבעיות בריאות, וההערכה היא שהן עולות למשק 2 מיליון ימי עבודה בשנה.

מרב מיכאלי: מעל 50% מהאנשים שנפגעים מתפטרים, והמחקרים, חברות וחברים, מצביעים על כך שכ-10% ממקרי ההתאבדות בעולם הם של אנשים שעברו התעמרות בעבודה.

מרב מיכאלי: העבודה, אחרי הכול, חברי וחברותי, היא המקום שבו אנחנו נמצאות ונמצאים חלק גדול מהזמן של החיים שלנו, אם לא רוב זמן חיינו.

מרב מיכאלי: אנחנו תלויות בעבודה לא רק לפרנסה.

מרב מיכאלי: מבחירה או שלא מבחירה, העבודה שלנו היא חלק מהזהות שלנו, היא מגדירה אותנו.

מרב מיכאלי: מה שקורה לנו בעבודה משליך השלכות מרחיקות לכת על כל זירה אחרת בחיים, על כל הקשרים שלנו, על כל הפעולות שלנו בכל מקום אחר.

מרב מיכאלי: לכן כל כך חשוב שמקום העבודה יהיה מקום בטוח ומעצים ולא מקום פוגעני.

מרב מיכאלי: לכן כל כך חשוב לנו להתמודד עם תופעת ההתעמרות בעבודה.

מרב מיכאלי: צריך לזכור גם שמהתעמרות בעבודה יש נזקים כלכליים כבדים.

מרב מיכאלי: אם אנחנו מדברים על 2 מיליון ימי עבודה בשנה, אז ההערכות על אובדן למשק מדברות על בין מיליארד וחצי ל-15 מיליארד שקלים בשנה אובדן למשק הישראלי בגלל התעמרות בעבודה.

מרב מיכאלי: משום שעובדות ועובדים שחווים וחשופים להתעמרות הם עובדות ועובדים שיכולים לעבוד פחות טוב.

מרב מיכאלי: אם לקחו למישהו את הסמכויות שלו, אם פוגעים ביכולת שלו לתפקד בעבודה, אם גורמות וגורמים לכך שמצבו הנפשי ירוד, מצבו הפיזי ירוד, היכולת שלה ושלו לעבוד נפגעת באופן קשה.

מרב מיכאלי: התוצאות של מקום העבודה, של המפעל, של המשרד, נפגעות באופן קשה, והתוצאות של המשק כולו סובלות.

מרב מיכאלי: חשוב לי להגיד, חברות וחברים, שהחוק הזה, לפעמים עלולים לחשוב לגביו שהוא חוק נגד מעסיקים, כאילו עוד רגולציה נגד מעסיקים או מעסיקות.

מרב מיכאלי: לא כן הוא, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: כמו שהסברתי כרגע, יש לזה שני צדדים – הצד של רווחת העובדת והעובד, אבל גם הצד של איכות והספק מקום העבודה.

מרב מיכאלי: ככלל, החוק הזה בא לראות את מקום העבודה כמקום מעצים, כמקום בטוח, גם לעובדות ולעובדים וגם למעסיקות ולמעסיקים.

מרב מיכאלי: ככלל, החוק הזה מקדם תפיסה של win-win, שכולם מרוויחות ומרוויחים, גם העובדות והעובדים, גם מקום העבודה.

מרב מיכאלי: גם הבעלים, גם הספקים, גם הלקוחות, גם נותני, מקבלות ומקבלי השירותים.

מרב מיכאלי: התעמרות בעבודה היא נושא שנחקר היום בעולם בהרחבה.

מרב מיכאלי: יותר ויותר מדינות מחילות אצלן חוקים שנועדו למנוע התעמרות בעבודה בדרכים שונות.

מרב מיכאלי: אני רוצה לשתף אתכן ואתכם בחוויה של אחת מעשרות רבות ביותר של נפגעות ונפגעי התעמרות בעבודה שהגיעו ללשכה שלי במהלך השנה האחרונה, שבה אנחנו עובדות על החוק הזה.

מרב מיכאלי: לא זו בלבד שעד היום לא היה שם לבעיה ואי-אפשר היה להגיד ממה בדיוק את סובלת – אני לא הבנתי, מה בדיוק ההצקות האלה?

מרב מיכאלי: מה זאת אומרת לוקחים לך, עושים לך, צורחים עלייך, משפילים אותך?

מרב מיכאלי: אז על מה בדיוק את מתלוננת או אתה מתלונן?

מרב מיכאלי: לא זו אף זו, נועה בק, שהיא אחת האמיצות היחידות שמוכנות לדבר בקול רם על מה שעברה בעבודה, והיא אף תובעת את מקום העבודה שלה היום, אחרי שעזבה אותו, כמו שקורה ל-50% מאלה שנפגעות ונפגעים מהתעמרות בעבודה – 50% מהם עוזבות ועוזבים את מקום העבודה.

מרב מיכאלי: נועה בק אמרה אצלנו בכנסת: כשאני מספרת לאנשים מה קרה לי ומה שקורה לאנשים אחרים, אז אנשים מסתכלים ואומרים: אוי, זה באמת לא בסדר.

מרב מיכאלי: אבל את יכולה לראות שמה שעובר להם בראש זה: למה זה בעצם קרה לך?

מרב מיכאלי: למה דווקא לך זה קרה?

מרב מיכאלי: אולי זה אישי?

מרב מיכאלי: אולי הבן-אדם שעשה לך את זה, משהו לא בסדר אצלו או שחשב שמשהו לא בסדר אצלך?

מרב מיכאלי: אולי את היית לא בסדר?

מרב מיכאלי: והתשובה שלי היא שזה לא משהו אישי, אלא מי שמתנכל לא עושה את זה באופן אישי.

מרב מיכאלי: הוא עושה את זה כי הוא יכול.

מרב מיכאלי: הוא עושה את זה כי הוא מחפש או היא מחפשת מישהו פגיע.

מרב מיכאלי: ניצול לרעה של כוח, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, הוא דבר שאנחנו מכירות ומכירים מהרבה זירות בחיים.

מרב מיכאלי: בעבודה, יחסי כוח, יחסי מרות, יחסי תלות קולגיאליים מאפשרים פעמים רבות ניצול לרעה של כוח באופן שגורם להתעמרות בעבודה.

מרב מיכאלי: בחוק הזה באנו לתת שם לתופעה הזאת, התעמרות בעבודה, ולהגיד: זה דבר שהוא אסור.

מרב מיכאלי: הוא מחוץ לחוק, הוא מחוץ לנורמה שלנו, הוא מחוץ לאיך שהיינו רוצות לראות את החיים שלנו בעבודה ומחוצה לה; הוא מחוץ לאיך שאנחנו רוצים לנהל את החיים שלנו ולהתנהל בינינו כבני ובנות אנוש.

יצחק וקנין: 17 שניות.

מרב מיכאלי: סליחה?

יצחק וקנין: 17 שניות.

מרב מיכאלי: או-אה.

מרב מיכאלי: אם כך, אני רק אגיד תודה רבה לשותפות ולשותפים להצעת החוק: ד"ר אורית קמיר, עורכת-הדין תמר וינטר קמר, איתן מאירי, עורכת-הדין אורלי ביטי, ד"ר יריב איצקוביץ ועוד רבות ורבים.

מרב מיכאלי: תודה מיוחדת לצוות המשפטי של ועדת העבודה והרווחה בראשות נועה בן-שבת; תודה לשר הכלכלה ולכל השרות והשרים שתמכו בוועדת השרים, וכמובן לכל חברות הכנסת וחברי הכנסת שחתומות וחתומים על החוק.

מרב מיכאלי: כמו שאמרתי, זה מאוד מרגש.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: ישיב שר הכלכלה השר אריה דרעי.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, כפי שאמרתי בשבוע שעבר, בינתיים אני משיב ומסכים להצעות חוק שהאופוזיציה מציעה, דווקא את החלק הזה – – –

איציק שמולי: זה לא נסתר מעינינו.

אריה מכלוף דרעי: נכון.

אריה מכלוף דרעי: ואני מאוד מקווה שהמגמה הזאת תהיה דו-סטרית, והיא תמשיך – כיוון שאני חושב שככה צריכה להתנהג כנסת, בענייניות – ואף שהיו לי מספיק סיבות לקום היום, אף שאני תומך בהצעת החוק, ולהעלות סיבות מספיקות למה לא לתמוך, מפני שיש הרבה עבודה שצריך לעשות.

אריה מכלוף דרעי: זאת הצעת חוק מאוד מאוד גדולה, זה לא איזה תיקון באיזה סעיף קטן שצריך לתקן.

אריה מכלוף דרעי: הצעת החוק השנייה שאעלה ואשיב עליה היא באמת דבר נקודתי.

אריה מכלוף דרעי: פה, זאת הצעת חוק ראשית שבדרך כלל ממשלה צריכה לחוקק, אבל זכתה חברת הכנסת מיכאלי והקדימה את כולם ועשתה עבודה.

אריה מכלוף דרעי: יש הרבה תיקונים, ישבנו אתה הרבה בשבועות האחרונים – והיות שראינו שיש לה רצון באמת לקדם את העניין, והיא הסכימה לשבת אחר כך עם הממשלה ולתקן, כיוון שיש כאן הרבה מאוד הבחנות.

אריה מכלוף דרעי: אני כבר מקבל את ההערות ואת ההסתייגויות ואת ההתנגדויות והחששות של מעסיקים שלא יאשימו אותם על כל איזה "בוקר טוב" בפרצוף חמוץ או דברים כאלה.

מרב מיכאלי: התייחסתי לזה.

אריה מכלוף דרעי: בסדר, אני שמעתי.

אריה מכלוף דרעי: אבל למרות זאת, בגלל המגמה שאמרתי שאני רוצה להוביל – לעודד את חברי וחברות הכנסת לחוקק.

אריה מכלוף דרעי: הממשלה, עם כל הכבוד, יש לנו הרבה עיסוקים אחרים, ולא כל דבר שאני רוצה לעשות עומד אצלי – קשה לי, וגם ההליך אצלנו בממשלה הוא קצת יותר מסורבל.

אריה מכלוף דרעי: לכן, אם אתם מקדימים אותנו ועושים, אני מברך על כך.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב, במשפט אחד, שהנושא הזה של ההתעמרות בעבודה, לצערי הרב – אני לא מאשים את כולם, אבל הוא הפך לנורמה של כלי ניהולי.

אריה מכלוף דרעי: במקום שתשתמש בכישוריך כמנהל, אתה משתמש בהתעמרות ככלי ניהולי, וזה דבר חמור מאוד.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר, עובד או עובדת שמגיעים הביתה אחרי שהם חטפו מהבוס איזה ביזיון או איזו התעמרות, הבית לא בית, השלום-בית לא שלום-בית, החינוך של הילדים לא חינוך, והבריאות של אותו אדם היא לא בריאות.

אריה מכלוף דרעי: ובדרך כלל, לפי הסקרים שעשינו ב-2013, הסקר שהזכרת, לצערי, שוב, אלה האוכלוסיות המוחלשות, שהם הסובלים העיקריים, וזה גם טבעי.

אריה מכלוף דרעי: הם לא המנהלים והם לא בעלי השכר הגבוה, אז באופן טבעי הם החוטפים בראש.

אריה מכלוף דרעי: לכן אני, אנחנו תומכים.

אריה מכלוף דרעי: שוב אני אומר, חברת הכנסת מרב מיכאלי, אני חוזר על ההתחייבות או על הסיכום שיש בינינו, שאנחנו נלך צעד בצעד, רגל ברגל, ונתקדם ונשמע ונלך בהסכמה, כיוון שבסוף, תזכרו רק, האכיפה של החוק הזה היא עלינו, ואני רוצה שבאמת נוכל לאכוף אותו וזה לא יהיה עוד איזה דבר סתם דקלרטיבי.

אריה מכלוף דרעי: לכן, חברי, אני תומך בהצעת החוק, הממשלה תומכת, ואני מקווה שבעבודת – אנחנו רוצים להעביר לוועדת העבודה והרווחה, לחבר הכנסת אלי אלאלוף, וביחד נעשה עבודה.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה מאוד שנצליח בזמן הקרוב לקבוע נורמות חדשות של התייחסות בין עובד ומעביד, ובעיקר לשמור על כבוד האדם וחירותו.

אריה מכלוף דרעי: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, מי שמחפש את המספרים כל הזמן, הכספיים, תדעו לכם שלפי המחקר שעשינו, יש הפסד ישיר – אני לא מדבר על הפסדים עקיפים – בגלל הסיפור הזה של התעמרות בעבודה, של 1.5 מיליארד שקל.

אריה מכלוף דרעי: יש ירידה בפריון.

אריה מכלוף דרעי: עובד ממורמר לא עובד טוב, והפריון נמוך.

אריה מכלוף דרעי: ויש כאלה שאומרים שההפסדים העקיפים הם עוד יותר גדולים.

אריה מכלוף דרעי: אבל גם פה יש הפסד גדול מאוד למשק בגלל הפריון הנמוך, בגלל ההתעמרות בעובדים הללו.

אריה מכלוף דרעי: אכן, אני חוזר, אני תומך בהצעת החוק – –

יצחק וקנין: תודה.

אריה מכלוף דרעי: – – ומציע להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

יצחק וקנין: תודה לשר הכלכלה אריה מכלוף דרעי.

יצחק וקנין: רבותי, המציעה מסכימה להתניות הממשלה, אני מבין.

יצחק וקנין: את מסכימה להתניות הממשלה?

מרב מיכאלי: כן.

יצחק וקנין: הממשלה בעד החוק.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק למניעת התעמרות בעבודה, התשע"ה–2015 – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד, רבותי?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 58 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת התעמרות בעבודה, התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 58 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר – – –

מיכל רוזין: יצחק, הצבעתי אצל דוד בטעות.

יצחק וקנין: אתקן את זה מייד.

יצחק וקנין: רבותי, 58 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין הצביעה במקום – חברת הכנסת רוזין, במקום מי הצבעת?

מיכל רוזין: דוד.

מיכל רוזין: בטעות.

יצחק וקנין: בטעות.

יצחק וקנין: בטעות.

יצחק וקנין: לפרוטוקול, רבותי.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איציק שמולי, יפעת שאשא ביטון ומיכל רוזין בנושא: הפרת חוק השאלת ספרים בבית-הספר וחיוב הורי תלמידים לרכוש טאבלטים כעזר לימודי; ובעקבות דיון בהצעה לסדר-היום של חבר הכנסת יוסף ג'בארין בנושא: סכנת סגירת בתי-הספר הכנסייתיים הנוצריים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/666/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בחקיקה: הצעת חוק פ/666 של חבר הכנסת אלי כהן – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשע"ה–2015.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלי כהן – גם ההצעה הזאת בתמיכת הממשלה.

יצחק וקנין: להצעה הזאת יש הצמדה של עוד הצעות חוק שיועלו מייד אחרי כן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת כהן, עשר דקות לרשותך.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, עמיתי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שמונחת כאן לפניכם, המטרה שלה לתקן את אחד העיוותים המשמעותיים שקיימים היום לגבי עצמאים לעומת שכירים.

אלי כהן: אם תשאלו את העצמאים: במסגרת חוק הביטוח הלאומי, מהי האפליה המשמעותית ביותר?

אלי כהן: הם יגידו לכם שזה הנושא של דמי אבטלה.

אלי כהן: עצמאי שמגיע למצב שהוא נאלץ לסגור את העסק, ברוב המקרים הוא הפסיד חלק גדול מההשקעה שלו ונמצא אחרי תקופה של הפסדים, ובאותה תקופה שבה הוא זקוק לכרית הביטחון הוא לא זוכה לה.

אלי כהן: כמו אותו שכיר שברגע – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, חבר הכנסת איתן ברושי, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אנא מכם, זה מפריע לדובר, זה באמצע המליאה.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך.

אלי כהן: כמו אותו שכיר שבאותם מקרים שמפטרים אותו מעבודתו זכאי לדמי אבטלה, כך אנחנו צריכים להבטיח גם לאותם עצמאים את אותה רשת ביטחון שנחוצה להם באותה תקופה קשה.

אלי כהן: כיום – החוק הזה מדבר על כך שעצמאי, ברגע שהוא ייתן תצהיר וברגע שזה יאושר על-ידי מס הכנסה, שהוא סגר את העסק, יהיה זכאי לאותה תקופה מרבית ששכיר זכאי לה.

אלי כהן: הזכאות הזאת יכולה להיות על-פני שלוש תקופות במצטבר.

אלי כהן: בעוד שכיר יכול להיות זכאי בלי הגבלה, אותו עצמאי יוכל להיות זכאי במשך שלוש פעמים.

אלי כהן: חוק הביטוח הלאומי עדיין מפלה בצורה לא מבוטלת בין עצמאים לבין שכירים, ויש קולות שבהחלט לא נופלים על אוזניים ערלות לצמצום כל הפערים.

אלי כהן: אבל החלק הזה למעשה מצמצם את אחת האפליות המשמעותיות ביותר, ואני חושב שצריך – –

יצחק וקנין: אני כבר הערתי להם.

יצחק וקנין: נתתי להם שיעור שיתפזרו.

אלי כהן: – – להמשיך הלאה, לבוא ולראות איך אנחנו מצמצמים את יתר הדברים.

אלי כהן: אותו עצמאי, על מנת לזכות בדמי האבטלה, יצטרך לשלם ביטוח לאומי במשך 25 חודשים בתקופה של שלוש השנים שקדמו לקבלת דמי האבטלה, כאשר תקופות קבלת דמי האבטלה, בין אחת לשנייה יצטרכו להיות שלוש שנים.

אלי כהן: כלומר, לא יכול להיות מצב שעצמאי כל שנה פותח עסק וסוגר עסק ומקבל את הכסף.

אלי כהן: צריך לזכור שכיום יש בישראל כ-490,000 עסקים קטנים ובינוניים, מתוכם 240,000 הם עוסקים שלא מעסיקים אף אחד, כלומר אנשים שעובדים לבד, בפני עצמם, ולמעשה כמעט אין שוני בין שכיר לבין עצמאי.

אלי כהן: משיקולים כאלה ואחרים, בחלק מהמקרים גם אותם גופים שאתם הם עובדים מציבים להם תנאי – לבוא ולעבוד עם חשבונית ולא במסגרת של שכיר, ולכן אנחנו צריכים להבטיח שיש להם את אותם תנאים.

אלי כהן: נכון להיום, צריך לזכור שהעסקים הקטנים והבינוניים הם אחד ממנועי הצמיחה המשמעותיים ביותר במשק, והם לא זוכים לאותם תנאים ולאותה הלימה כפי שהיה ראוי שהם יזכו.

אלי כהן: אנחנו מדברים על זה ש-30,000–40,000 בעלי עסקים נאלצים לסגור את העסק שלהם מדי שנה, וכאן אנחנו צריכים לבוא ולהבטיח להם את אותה תקופה, על מנת שהם יוכלו לחזור ממעגל האבטלה; את אותה רשת ביטחון סוציאלית שאנחנו נבטיח להם.

אלי כהן: ולכן, במסגרת הצעת החוק הכוונה היא להקים קרן ייעודית שתשמש לטובת הנושא של דמי האבטלה.

אלי כהן: משרד האוצר בא ואומר שהוא יירתם לטובת העניין, כלומר שלא כל המקור יהיה מתשלום דמי הביטוח הלאומי אלא גם תהיה השתתפות של המדינה.

אלי כהן: אני חושב שאנחנו צריכים לבוא ולעודד את העסקים הקטנים והבינוניים, במיוחד כאשר אנחנו רואים שעסקים שמתפתחים בארץ נודדים ועוזבים מעבר לים, ואנחנו צריכים לבוא ולדאוג שיישארו כאן.

אלי כהן: ככל שאנחנו נעודד את אותם עסקים ואת אותם עצמאים, אנחנו נוכל לטפל בתחרות, אנחנו נוכל לטפל בנושא של יוקר המחיה.

אלי כהן: גם אותם עסקים מוצלחים כמו "רמי לוי" וכמו "ישקר", היו פעם עסקים קטנים, ואם אנחנו לא נעודד עסקים קטנים, לא יהיו לנו עסקים גדולים.

אלי כהן: עסקים גדולים, משמעותיים ובין-לאומיים כמעט לא מגיעים לארץ, אם מסיבות גיאו-פוליטיות, אם מסיבות שהשוק בישראל הוא שוק קטן, ולכן ברגע שאנחנו ניתן את הדחיפה ואת העידוד לאותם עסקים, אנחנו נוכל, בין היתר, לבוא ולטפל בנושא של תחרות, בנושא של יוקר המחיה, וצריך לזכור שזה צעד ראשון מבין צעדים נוספים שיצטרכו להיות בעתיד לטובת צמצום האפליה ועידוד העסקים האלה, שהם מנוע צמיחה חשוב למשק.

אלי כהן: אני רוצה להודות לשר האוצר על הנכונות שלו ועל ההירתמות שלו במסגרת החוק ועל הדחיפה שלו בנושא הזה.

אלי כהן: אני רוצה להודות לחברי לסיעה רועי פולקמן, שהיה שותף אתי בהצעה.

אלי כהן: אני זכיתי להעביר את ההצעה הזאת אבל חשוב לציין עוד כמה אנשים, ובמשך כמה כנסות, שניסו להעביר את ההצעה הזאת או הצעה דומה לה.

אלי כהן: ואני רוצה לציין את שר הרווחה חיים כץ, שבעבר היה יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה וראה את חשיבות הטיפול בעסקים האלה.

אלי כהן: אני רוצה לציין את חבר הכנסת אילן גילאון, שגם הוא קידם.

אלי כהן: אני רוצה לציין את חבר הכנסת אראל מרגלית, שיחד עם השדולה לעסקים קטנים – הם באים ודוחפים את העסקים הקטנים, שהם בהחלט מנוע צמיחה חשוב – ואת חברת הכנסת סופה לנדבר, שגם היא העבירה זאת.

אלי כהן: אני זכיתי, אבל אני רוצה להודות לכולכם על התמיכה בהצעה החשובה הזאת.

אלי כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלי כהן.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/670/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: כאמור, רבותי, להצעה זו הוצמדו כמה הצעות חוק של כמה חברי כנסת.

יצחק וקנין: הראשון, חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: לכל מציע נוסף שלוש דקות, רבותי.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשע"ה–2015 – מיקי לוי, שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בתחילת דברי אני מבקש לברך את שר הרווחה חבר הכנסת חיים כץ ואת שר האוצר משה כחלון שניאותו וסייעו להעברת החוק הזה, שהחוק שלי מוצמד אליו, ולשאר חברי חברי הכנסת שפעלו בשדולות השונות.

מיקי לוי: המציעים עצמם, השרה לשעבר, כולם עסקו במלאכה כאשר לנגד עיניהם רק דבר אחד, העניין שבסיוע להעברת החוק הכל-כך חשוב הזה.

מיקי לוי: אני שמח לראות שבנושא זה אין אופוזיציה וקואליציה.

מיקי לוי: חברים מרוב סיעות הבית פועלים ומקדמים תיקוני חקיקה מהסוג הזה בכנסת להשוואת זכויות העצמאים לזכויות השכירים.

מיקי לוי: רק ביומיים האחרונים לקחתי חלק בכמה דיונים שוועדות הכנסת קיימו בנושא, ויש עוד הרבה עבודה.

מיקי לוי: אנחנו לא יכולים לקפוא על שמרינו, אני מאמין כי בשיתוף פעולה בין הממשלה לבין המייצגים עצמם, "להב" – לעסקים קטנים ובינוניים, לשכת יועצי המס, לשכת רואי-החשבון, נוכל להביא לשינוי חשוב ומשמעותי.

מיקי לוי: אני מזכיר לכולנו, לכל אלה שפעלו בנושא החוק הזה, שיש עוד עבודה רבה בשינוי הכללים הנהוגים בביטוח הלאומי, לגבי ימי המחלה שיש להקנות לאותם עובדים ובעלי עסקים קטנים.

מיקי לוי: זהו חוק חשוב, משמעותי מאוד עבור ציבור העצמאים במדינת ישראל.

מיקי לוי: זהו גלגל מרכזי וחשוב בצמיחת המשק.

מיקי לוי: העסקים הקטנים והבינוניים מהווים מנוע צמיחה, הם מונים כ-500,000 עסקים, וטוב עשינו ששינינו והבאנו את החוק הזה לחקיקה.

מיקי לוי: אני מבקש לברך את אדוני שר הכלכלה חבר הכנסת אריה דרעי שהצהיר הבוקר בישיבת ועדת הכלכלה של הכנסת שדנה בנושא מצוקת האשראי לעסקים קטנים ובינוניים, על הכוונה להמשיך לקדם את הצעת החוק שהתחלנו לקדמה טרם הבחירות להסדרת מוסר התשלומים של הממשלה, הרשויות המקומיות – שם הפיצוח המשמעותי, וכאן באמת הדמות שלך והיכולת שלך ללחוץ יביאו לידי קידום הנושא הזה – החברות הממשלתיות והמגזר העסקי.

מיקי לוי: יישר כוח על כך שאתה מוכן לפעול לתשלומים של שוטף פלוס 30.

מיקי לוי: עוד הפעם, תודה רבה לכל מי שעסקו במלאכה, בקידום חוק חשוב זה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/773/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סופה לנדבר, שגם לה הצעה דומה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטוח אבטלה לעובד עצמאי), של חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי כנסת, ואחריה – הצעת חוק של חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: חברת הכנסת סופה לנדבר, שלוש דקות לרשותך.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, שרים, רבותי, אני צריכה להזכיר שאת החוק הזה הגשנו יחד עם חבר הכנסת חמד עמאר, אבל בעצם זכויות היוזמים או זכויות הכותבים של החקיקה הזאת שייכות לשני חברי כנסת מסיעתי, צ'יטה ויורי שטרן, זיכרונו לברכה.

סופה לנדבר: אני הגשתי את הצעת החוק בפעם הראשונה בשנת 2006, ואני צריכה לציין כאן את ההיסטוריה של החקיקה הזאת.

סופה לנדבר: היא נולדה בעקבות מחלה קשה של בעלי, זיכרונו לברכה, שהיה רופא שיניים מצליח מאוד, עם קליניקה פרטית לא קטנה, עם קליינטורה גדולה.

סופה לנדבר: הוא חלה במחלת לב.

סופה לנדבר: אחרי התקפת לב ראשונה ושנייה, אחרי ניתוח לב פתוח, הקליניקה התמוטטה בגלל המחלה ונסגרה.

סופה לנדבר: ואז הבנתי שטוב שאני חיה בחיים האלו ואני חברת כנסת ואני יכולה לתרום לאחרים מפני שבעצם הקליניקה נסגרה.

סופה לנדבר: אתמול בוועדת הכספים, אצל חבר הכנסת גפני, היה מקרה דומה.

סופה לנדבר: הגיע בן-אדם שבעבר היה עצמאי, חלה במחלה קשה ביותר, סרטן, והוא הציג לנו, לכולנו, את ההתמוטטות של העסק שלו.

סופה לנדבר: ואז הבנתי שטוב שאנחנו בזמן הזה עושים צדק חברתי, אדוני היושב-ראש, כי אני חושבת שזה סופר צדק חברתי להחזיר לאנשים שהם המשענת של הכלכלה של מדינת ישראל, כמעט חצי מיליון אנשים עצמאים במדינת ישראל שהם המשענת של הכלכלה של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: כל החיים הם משלמים ומחויבים למדינה, אבל כאשר חלילה וחס קורה משהו, האנשים האלה מתמוטטים.

סופה לנדבר: ואני שואלת למה.

סופה לנדבר: אם הם משלמים למדינת ישראל, אם הם מחויבים למדינת ישראל, הרי גם מדינת ישראל מחויבת להם.

סופה לנדבר: ותסתכל, אדוני היושב-ראש, בפרדוקס של החיים.

סופה לנדבר: אם אצל עצמאי בביזנס, בעסק, עובדים כמה שכירים, הוא מחויב לשלם את כל הזכויות הסוציאליות לאנשים האלה.

סופה לנדבר: אז כאשר קורה משהו, הם מקבלים זכויות סוציאליות.

סופה לנדבר: העצמאי הזה לא מקבל כלום.

סופה לנדבר: אני חייבת לספר כאן

סופה לנדבר: שאני המשכתי את העבודה שלי גם בממשלה, כאשר הייתי שרת העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: לא מעט עשינו לתמיכה בעצמאים, באלה שמגיעים למדינת ישראל, פותחים את העסקים.

סופה לנדבר: אנחנו הגדלנו את ההלוואה שמקבל עולה חדש שפותח כאן עסק, אנחנו לקחנו 170 יועצים, כדי לעזור במסלול של פתיחת עסק והתקדמות של עסק, אבל לעתים קרובות הרגשתי לא נוח, מפני שלא יכולתי להסביר איך עצמאי במדינת ישראל, כאשר העסק מתמוטט, לא מקבל שום דבר.

סופה לנדבר: ואז אני אומרת שמה שנעשה היום על-ידי חברי כנסת מסיעות שונות זה צדק חברתי – למען החברה.

יצחק וקנין: תודה.

סופה לנדבר: ואני צריכה כאן להגיד – ואני חייבת להקריא כאן את הנוסח.

סופה לנדבר: אני מתחייבת שלא לקדם את הצעת החוק שלי אלא – – –

יצחק וקנין: אני אשאל אותך אחרי כן, חברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: לפני שנצביע אני אשאל את המציעים, על מנת שזה יהיה ברור גם לכם וגם לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אל תדאגי, לא יישאר פתוח הנושא הזה.

סופה לנדבר: אז אני מחויבת לעמוד במתווה הזה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1221/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, שגם לו הצעה דומה – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), של חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: מייד אחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית, גם לך הצעה דומה, אז תהיה מוכן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לחבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי השרים, חברי הכנסת, זו כמובן הצעת חוק שמתגוללת ומתגלגלת כל מושב.

אילן גילאון: זו קדנציה שלישית, נדמה לי, כנסת שלישית, שאני מקורב אליה.

אילן גילאון: עוד לפני באו אחרים.

אילן גילאון: אין כאן שום המצאה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: סך הכול החוקים באו לתקן את מה שלא היה צריך להיות מראש מקולקל.

אילן גילאון: בניגוד למה שאנחנו יודעים, ואני לא יודע אם כולם יודעים, קרוב לחצי מיליון – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין, חבר הכנסת מיקי לוי, אנא מכם.

יצחק וקנין: זה מפריע גם לדובר ולחשיבות של הצעת החוק הזו.

אילן גילאון: קרוב לחצי מיליון אזרחים במדינת ישראל הם עצמאים, בניגוד לסטיגמה שהייתה קודם, שמדובר כאן במשפחות עשירות.

אילן גילאון: פעם זה היה מקובל – הפרוגרסיבים העצמאים, הליברלים העצמאים, העשירים האלה שבאים לעשוק את כולם.

אילן גילאון: קרוב למחצית האנשים הללו, הכנסתם היא כשכר המינימום.

אילן גילאון: האנשים האלה, אין להם שום רשת ביטחון.

אילן גילאון: בסך הכול הבעיה המרכזית כאן היא שהם אינם קבוצת רכישה, וזה מה שפועל ומפריע להם ללכת ולקבל את הזכויות, כמו שכל אחד אחר יכול היה לזכות.

אילן גילאון: אני רואה בקבוצה הזאת את הפרולטריון המרכזי במדינת ישראל, את קבוצת המשתכרים שהכי ראוי לעזור לה היום – יחד עם הקבוצות האחרות, שהן עובדי קבלן וקבוצות חלשות אחרות.

אילן גילאון: והדבר הזה חייב לקרות בכמה תחומים; אחד מהם הוא דמי אבטלה.

אילן גילאון: זו קבוצה לא זכאית, אני קורא להם.

אילן גילאון: בממשלה יש זכאים, כפי שאתה יודע, ויש אנשים שאינם זכאים, וזה העצמאים האלה.

אילן גילאון: הם לא זכאים לחופשת מחלה והם לא זכאים, במקרה שהעסק שלהם מתמוטט, לפיצויים, והם לא זכאים לדמי חופשה.

אילן גילאון: הם לא זכאים לשום דבר, ובוודאי לא היו זכאים עד עכשיו לעניין הזה של דמי אבטלה, ואנחנו לפי החוק מציעים לחשב אותם על-פי ממוצע ההכנסה בשנתיים הקודמות.

אילן גילאון: יש מקצת מן הצדק.

אילן גילאון: אני מאוד רוצה לברך את אלה שהניחו את החוק עכשיו.

אילן גילאון: בסופו של דבר הקרדיטים יהיו לכל אלה שהציעו את זה כל הזמן, אבל בעיקר לאלה שהצליחו לממש את זה.

אילן גילאון: כי אנחנו, אדוני, תמיד נמצאים במשפט שלמה, ואנחנו רוצים שהעסק הזה יצליח.

אילן גילאון: ומלאכתם של צדיקים נעשית בידי צדיקים אחרים.

אילן גילאון: אני רוצה רק לברך על הדבר הזה ולתת את כל הקרדיט לקודמי, שלי, ולאלה שמבצעים את החוק, וזה קצת מן הצדק, קצת מן התיקון של מה שלא היה ממילא צריך להיות מקולקל.

אילן גילאון: קוראים לדבר הזה הגינות, וזה חלק ממנה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1306/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעה דומה, של חבר הכנסת אראל מרגלית, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעובד עצמאי), התשע"ה–2015.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית, שלוש דקות.

יצחק וקנין: רבותי, מייד אחרי כן אנחנו נעבור לתשובת שר הרווחה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני חושב שזה יום חשוב בכנסת ישראל, שבו העצמאים מקבלים את היחס שלהם.

אראל מרגלית: ואני רוצה באמת להודות קודם כול לשר האוצר משה כחלון, ולשר הרווחה חיים כץ, ולשר הכלכלה אריה דרעי, ולחברי אלי כהן, ולרועי פולקמן, ולחברים הטובים – לאורלי לוי אבקסיס, שהייתה חתומה, ולמיקי רוזנטל ולעיסאווי פריג' ולאיציק שמולי, ולעוד הרבה חברים אחרים וחברות אחרות שמובילים את החוק הזה פה בכנסת.

אראל מרגלית: רבותי, 66% מהאנשים במגזר העסקי במדינת ישראל מועסקים בעסקים קטנים.

אראל מרגלית: בשנת 2014 – שימו לב – אנחנו נמצאים במיתון: 60,000 עסקים קטנים ומפעלים נסגרו במדינת ישראל.

אראל מרגלית: עם ישראל חנוק ברחובות המדינה.

אראל מרגלית: אשראי לעסקים קטנים היום נמצא במצב נמוך אף שבפרסומות של הבנקים הוא במצב גבוה.

אראל מרגלית: הביורוקרטיה.

אראל מרגלית: היום עסק קטן – כדי לפתוח עסק צריך לעבור 18 רשויות שונות כדי לקבל את החתימה, ולרוב מי שפותח עסק קטן הוא כאילו עבריין עד אותו רגע שהוא מקבל את האישור.

אראל מרגלית: הגיע הזמן לפתוח את האשראי.

אראל מרגלית: הגיע הזמן שיהיה One Stop Shop לכל עסק, עם גורם אחד מטעם המדינה.

אראל מרגלית: החברות והחברים הטובים בקואליציה ובאופוזיציה שמובילים את זה, כולל חברים טובים מאוד, אנחנו רק התחלנו, ואנחנו צריכים – חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה, קיים היום דיון חשוב בוועדת הכלכלה; גם בוועדת הכספים היה דיון חשוב.

אראל מרגלית: יש היום נכונות, קואליציה ואופוזיציה, לתת לעסקים הקטנים במדינת ישראל סיכוי.

אראל מרגלית: ועכשיו אני אומר לכם את הדבר הבא: השר ישראל כץ, למשל יש כל המקומות של הקניונים של הרכבות.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לוודא שזה לא יהיה רק בידיים של הענקים.

אראל מרגלית: כי היום הקניונים – יש שני קניונים שהם פחות או יותר דואופול.

אראל מרגלית: הם שולטים במסחר במדינת ישראל.

אראל מרגלית: והרבה מאוד פעמים, אם אתה שחקן קטן, אתה לא יכול להיכנס.

אראל מרגלית: אם אתה חברה גדולה, אתה יכול לעשות הסכם על כל הקניונים.

אראל מרגלית: שחקן קטן מקבל הסכם הרבה יותר גבוה מבחינת העלות למטר.

אראל מרגלית: ולכן, אם בקניונים, אם ברכבות, אם במקומות אחרים – לתת לעסקים קטנים היום סיכוי זה להוריד את יוקר המחיה, כי זה להכניס תחרות, לתת לעוד שחקנים להיכנס.

אראל מרגלית: ורבותי, אם בארצות-הברית שמו את העסקים הקטנים, Small Business Administration, בבית הלבן, הגיע הזמן שאנחנו נשים את העסקים הקטנים על ראש שמחתנו ובראש חוצות – –

יצחק וקנין: תודה.

אראל מרגלית: – – כי זה מה שיבריא את הכלכלה הישראלית.

אראל מרגלית: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: ישיב לכל הצעות החוק שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, איך שעולם מתגלגל, כמה ניסינו להעביר את החוק הזה.

חיים כץ: החוק הזה מתגלגל הרבה כנסות, גם אני זכיתי להגיש את הצעת החוק הזאת, מאחר שחשבתי שגם העצמאים, שמשלמים ביטוח לאומי, צריכים לקבל את התנאים שהשכירים מקבלים, שהם משלמים ביטוח לאומי.

חיים כץ: יש עצמאים קטנים ועסקים קטנים שלפעמים לא מקבלים את השכר שמקבלים שכירים, אבל כשקורה משבר, הם פתאום לא מקבלים.

חיים כץ: ואני שמח על הצעת החוק, הצעת החוק של חברי הכנסת אלי כהן, רועי פולקמן, אראל מרגלית, מיקי לוי, אילן גילאון, סופה לנדבר.

חיים כץ: הצעת החוק הזאת זכתה לתמיכת הממשלה.

חיים כץ: היא זכתה לתמיכת הממשלה בהתניות.

חיים כץ: גם הממשלה חושבת, על כל מרכיביה – כמו שרואים פה בהצעת החוק את כל מרכיבי הבית הזה, גם הממשלה, על כל מרכיביה, חושבת שהגיע הזמן לתת דמי אבטלה לעצמאים.

חיים כץ: ולכן אמרה: אנחנו נאשר את ההצעה הזאת לטרומית בלבד, ואנחנו נגיש הצעה ממשלתית שתבוא לפתור את בעיית דמי האבטלה של העצמאים.

חיים כץ: החברים שהעלו פה את ההצעות התחייבו בוועדת שרים להסכים.

חיים כץ: אלי כהן, אתה מסכים?

אלי כהן: כן.

חיים כץ: אתה מסכים, ואראל מרגלית?

אראל מרגלית: כן כן, מסכים.

חיים כץ: ואילן גילאון?

חיים כץ: אילן גילאון איננו.

אילן גילאון: – – –

יצחק וקנין: אנחנו לפני ההצבעה נשאל אותם.

חיים כץ: אילן גילאון מסכים.

חיים כץ: מיקי לוי?

מיקי לוי: מסכים.

חיים כץ: ומיקי לוי מסכים.

חיים כץ: סופה, הצעת החוק שלך שונה קצת מהצעות החוק האחרות שהוגשו בעניין.

חיים כץ: את התחייבת שם שהצעת החוק שלך תותאם ותהיה זהה לשאר הצעות החוק.

סופה לנדבר: גם אני – – – כן.

חיים כץ: ואת מסכימה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, זה נרשם בפרוטוקול שהצעות החוק האלה אחר כך יוצמדו ויהיו להן הרבה יוזמים והן יבואו – בטרומית הן יעברו איך שהן יעברו, אבל כשזה יעלה, אני מקווה במהרה, לקריאה הראשונה, הן יותאמו להצעת החוק הממשלתית, וייתנו סוף-כל-סוף דמי אבטלה, בתקווה שלא יצטרכו אותם.

חיים כץ: אראל, בתקווה שהעצמאים לא יצטרכו דמי אבטלה.

חיים כץ: לזה כולנו מקווים, אבל אם חלילה הם יצטרכו, הם יוכלו לקבל מענה ולקבל לפחות כמו שכירים באותם תנאים.

חיים כץ: בתנאים האלה, ומאחר שחברי הכנסת המציעים מסכימים להגבלות, הממשלה תומכת בהצעת החוק, ואני מבקש לאשר אותה.

אריה מכלוף דרעי: להעביר אותה לוועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: ונעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

יצחק וקנין: תודה לשר הרווחה והשירותים החברתיים, השר חיים כץ.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על כל חוק בנפרד.

יצחק וקנין: אני מבין שכל המציעים הודיעו פה לפרוטוקול שהם יסכימו לכל ההתאמות הנדרשות בהמשך החקיקה, ולא נתקדם בחקיקה ללא התאמה עם הממשלה.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אלי כהן – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 77 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 77 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים.

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת מיקי לוי – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 78 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 78 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, גם הצעה זו תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטוח אבטלה לעובד עצמאי), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 78 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטוח אבטלה לעובד עצמאי), התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 78 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, גם הצעה זו תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי כנסת – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 76 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 76 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת חוק זו תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעובד עצמאי), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אראל מרגלית וקבוצת חברי כנסת – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 75 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעובד עצמאי), התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 75 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, גם הצעה זו תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אני מבין שהבקשה היא לעבור לשאילתות – איפה יושב-ראש הקואליציה?

אריה מכלוף דרעי: לא לא – – –

אריה מכלוף דרעי: [הצעת חוק פ/931/20; נספחות.

אריה מכלוף דרעי: ]

יצחק וקנין: רבותי, הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון – הגברת השקיפות של דיוני הוועדה לפטורים ולמיזוגים), התשע"ה–2015.

יצחק וקנין: רבותי, תציג את הצעת החוק חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן, רבותי, אנחנו עוברים לשאילתות לשר התחבורה ולשר הביטחון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מעלה עכשיו היא של חבר הכנסת גפני ושלי, ואני רוצה להודות לחבר הכנסת גפני.

זהבה גלאון: אני מנמקת את ההצעה בשם חבר הכנסת גפני ובשמי.

זהבה גלאון: אני רוצה להודות לשר הכלכלה חבר הכנסת אריה דרעי ולוועדת השרים לחקיקה על התמיכה בהצעת החוק.

זהבה גלאון: אני אגדיר אותה בקיצור רב, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אני לא שומעת את עצמי.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: חברת הכנסת בן ארי.

יצחק וקנין: רבותי, נא לפזר את ההפגנה שם.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שלנו מבקשת להגביר את השקיפות של החלטות רשות ההגבלים העסקיים כשהיא מאשרת לחברות פטור מהסדר כובל.

זהבה גלאון: אנחנו מציעים שהוועדה תפרסם פרוטוקול שמכיל את תקציר הדיונים שהיא קיימה, וזאת בניגוד למצב היום, שהוועדה נדרשת לפרסם רק את ההחלטה שלה ואת המסמכים שהגישו לה לקראת הדיון.

זהבה גלאון: אנחנו רואים בהצעה הזו הצעה ממש ממש דרמטית – אף שהיא נראית מסובכת – כי היא מרחיבה את הוראות השקיפות שחלות על הוועדה לפטורים ולמיזוגים ברשות ההגבלים העסקיים.

זהבה גלאון: זו ועדה שהממונה על ההגבלים העסקיים חייב להתייעץ אתה לפני שהוא מאשר מיזוג או פטור מהסדר כובל.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, העובדה שיפרסמו את העמדה של הוועדה ואת הפרוטוקול של ההתייעצות אתה, ביחד עם החלטת הממונה הנוגעת למתן פטור מהסדר כובל – העובדה הזאת תבטיח שתהליך ההתייעצות עם הוועדה יהיה שלם, יהיה מקיף, יהיה אפקטיבי, ויממש את זכות הציבור לדעת וגם את עקרון השקיפות.

זהבה גלאון: אני רוצה רק להסב את תשומת לבה של המליאה שבשנים האחרונות הממונה על ההגבלים העסקיים אישר כמעט כל בקשה שהוגשה לו לקבלת פטור מהסדר כובל.

זהבה גלאון: יש לנו כאן נתונים מלאים, אבל אני לא אלאה את המליאה.

זהבה גלאון: הנתונים שיש לנו, ביחד עם העובדה שבכל המקרים הוועדה לפטורים ולמיזוגים אישרה את ההחלטות של הממונה, העלתה אצלנו חשש שהוועדה לא באמת משמשת כגוף שמפקח באופן אפקטיבי על הממונה ומאתגר את ההחלטות שלו, אלא לעתים משמשת כחותמת גומי.

זהבה גלאון: אני רוצה לסיים, חברי חברי הכנסת, ולומר שהצעת החוק מקטינה באופן משמעותי את החשש הזה.

זהבה גלאון: היא מחייבת את הוועדה לפרסם את תוכן הדיונים שלה, והיא מחילה על הפעילות של הוועדה שקיפות ציבורית.

זהבה גלאון: ושוב, אני רוצה להודות לשר ולוועדת השרים.

זהבה גלאון: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: ישיב שר הכלכלה והנגב והגליל, השר אריה מכלוף דרעי.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, חברות הכנסת, הצעת החוק שמוצעת לנו, של חברת הכנסת זהבה גלאון וידידי הרב משה גפני, העיקרון שעומד מאחוריה זה הנושא של השקיפות; שקיפות הדיונים בפרוטוקולים ברשות ההגבלים, נושא שהיום עומד על סדר-היום הציבורי, אפשר לומר.

אריה מכלוף דרעי: רשות ההגבלים דנה בנושאים הכי מרכזיים שיכולים להיות במשק היום.

אריה מכלוף דרעי: אני חייב לומר שהכנו הצעת חוק ממשלתית שמתקנת גם את הסעיף הזה, אומנם בשינויים; והיות שחברת הכנסת זהבה גלאון וחבר הכנסת משה גפני הסכימו שאנחנו נתקדם ביחד, אני ממשיך את המדיניות שהחלטתי עליה – אני מקווה שלא יעצרו אותי בהמשך – שלא משנה מי המציע ומי המציעה; אם ההצעה תואמת למדיניות שלנו, אז למה לא? טובים השניים מן האחד.

אריה מכלוף דרעי: לכן אני שוב עומד היום כאן ואני תומך בהצעת החוק.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לומר שהנושא של השקיפות הוא לא רק עניין של איזו טובה או איזה – יש בזה הרבה מעבר לכך.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שגם הדיונים יהיו שונים וגם השיקולים יהיו שונים ברגע שיש שקיפות.

אריה מכלוף דרעי: ואני חושב שגם החובה מבחינת הציבור – כשהם יודעים בשלב מוקדם את סוג ההחלטות ומה היה בדיונים, אז גם הם יכולים להתמודד.

אריה מכלוף דרעי: אני חייב לומר, אדוני היושב-ראש, שאחד מהשיקולים המרכזיים לכך שלא רציתי להשתמש בסמכותי לבד בסעיף 52, הייתה למען השקיפות – שהנושא יהיה בדיון ציבורי כאן בכנסת, וגם בציבור.

אריה מכלוף דרעי: כי בכל זאת, בנושאים כל כך מרכזיים, אני לא חושב ששר לבד – אסור לברוח מאחריות, אבל כדאי גם שהציבור ידע וישותף בעניין, ובעיקר הכנסת, שגם תהיה שותפה.

אריה מכלוף דרעי: לכן אני תומך בהצעת החוק הזו, ואני מציע להוריד את זה לוועדה – איזו ועדה?

אריה מכלוף דרעי: ועדת הכספים או ועדת הכלכלה?

יצחק וקנין: לפי מה שכתוב, ועדת הכלכלה.

אריה מכלוף דרעי: ועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: כן, רבותי, הממונה על ההגבלים זה בוועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

יצחק וקנין: אני מבין שהיו – אדוני השר, היו איזה מגבלות שביקשתם להתקדמות בחוק?

אריה מכלוף דרעי: כן, כן, אנחנו ביקשנו – – –

יצחק וקנין: לעשות התאמה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, את מסכימה להתניות של הממשלה לגבי התקדמות החקיקה?

זהבה גלאון: כן.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון – הגברת השקיפות של דיוני הוועדה לפטורים ולמיזוגים), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת זהבה גלאון – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 56 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון – הגברת השקיפות של דיוני הוועדה לפטורים ולמיזוגים), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: 56 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק תועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו חוזרים לשאילתות.

יצחק וקנין: אדוני שר התחבורה – אדוני שר התחבורה יעלה לדוכן.

יצחק וקנין: השר ישראל כץ, אדוני שר התחבורה – אני קורא לו כבר חמש פעמים.

יצחק וקנין: אם תמשיך להפריע לו, הוא לא ישמע אותי.

יצחק וקנין: אדוני שר התחבורה יעלה, ישיב על שאילתה – אדוני יעלה לדוכן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוזנטל – חבר הכנסת רוזנטל איננו?

איתן כבל: רגע, אני אקרא לו.

יצחק וקנין: אני מבקש לקרוא לו.

יצחק וקנין: עד שהשר יגיע אני מאמין שהוא כבר ייכנס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוזנטל.

ישראל כץ: הולכים לאתר אותו?

יצחק וקנין: לא, לא, הוא היה, הוא ישב, הוא יצא ממש לפני חצי דקה.

יצחק וקנין: כנראה הוא חשב שאנחנו ממשיכים בחקיקה.

יצחק וקנין: אבל אני הודעתי לפני כן שמייד אחרי החוק הזה אנחנו נעבור לשאילתה גם לאדוני וגם – במידה שבתוך כמה שניות הוא לא ייכנס, ניאלץ להעלות את שר הביטחון לפה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת – טוב, אני מצטער, אדוני השר, פשוט חבר הכנסת רוזנטל היה פה ויצא.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, אדוני היושב-ראש, יכול להיות שהוא – – –

יצחק וקנין: אני הודעתי בהתחלת החקיקה של החוק של זהבה גלאון שמייד אחרי כן אנחנו עוברים לשאילתות.

יצחק וקנין: אבל הוא לא יפסיד את השאילתה, השר פה.

יצחק וקנין: אני אעבור לשאילתה לשר הביטחון; רק נבדוק שמיכל רוזין נמצאת פה.

יצחק וקנין: אדוני שר הביטחון – אדוני שר הביטחון יעלה לדוכן וישיב על שאילתה מס' 42 של חברת הכנסת מיכל רוזין: הדרת נשים בטקס של משרד הביטחון.

יצחק וקנין: רשות הדיבור שלך, חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, תודה, השר, בטקס שנערך לאחרונה לכבוד תלמידי המכינות הקדם-צבאיות החליף משרד הביטחון להקה צבאית המשותפת לנשים ולגברים בלהקה שבה שרים גברים בלבד.

מיכל רוזין: כמו כן, כל הנואמים באירוע – שבו לקחו חלק נציגים של מכינות חילוניות ודתיות – היו גברים, אף שנשים מאיישות חלק מהתפקידים הבכירים במשרדי הביטחון והחינוך.

מיכל רוזין: ההחלטה להחליף את הלהקה המעורבת התקבלה, כך נודע, בעקבות בקשה של כמה מרבני המכינות הדתיות להימנע משירת נשים באירוע.

מיכל רוזין: רציתי לשאול: 1.

מיכל רוזין: האם נכון הדבר?

מיכל רוזין: 2.

מיכל רוזין: האם קיים נוהל מסודר לגבי השתתפות נשים בטקסים?

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: אדוני ישיב מייד.

משה יעלון: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אכן לפני כשבועיים התקיים במשרד הביטחון טקס סיום והענקת תעודות לבוגרי המכינות הקדם-צבאיות, במעמד סגן שר הביטחון, ראש האגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון, ראש מינהל חברה ונוער במשרד החינוך, יושב-ראש ועדת המכינות, מועצת המכינות וראשי המכינות, וכמובן הבוגרים.

משה יעלון: בטקס השתתפו כ-350 בוגרים ובוגרות, נציגי 46 המכינות הקיימות היום – 22 מכינות דתיות לבנים ו-24 מכינות מעורבות לבנים ובנות, דתיים וחילונים.

משה יעלון: הטענה כאילו הייתה הדרת נשים בטקס אינה נכונה, ולראיה: בטקס השתתפו בוגרות של המכינות המעורבות; בוגרות הציגו את סיפורן מעל הבמה, ביחד עם בוגרי המכינות; ובעלות תפקידים ממשרד הביטחון ומשרד החינוך בירכו את הבוגרים והבוגרות מעל הבמה.

משה יעלון: אכן נעשתה טעות בשיקול הדעת של מארגני הטקס כאשר נענו לפניית ראשי מכינות אחדים באשר להרכב הצוות ששר בטקס, והוא כלל בנים בלבד.

משה יעלון: כשהנושא הגיע לידיעתי ראיתי בכך טעות, טעות בשיקול דעת, ולאור האמור לעיל יפעל משרד הביטחון בשיתוף משרד החינוך ומועצת המכינות לגיבושו של נוהל סדור שיגדיר את תוכני הטקס ואת המשתתפים בו.

יצחק וקנין: תודה לשר הביטחון.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין, לרשותך שאלה נוספת.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן – סתיו שפיר וחבר הכנסת זאב בנימין בגין, שאלה נוספת.

מיכל רוזין: קודם כול, אני מודה לך.

מיכל רוזין: אני חושבת שצריכה להיות יכולת גם לנו, לנבחרי הציבור, להגיד טעינו.

מיכל רוזין: ואני שמחה שאמרת כך, מכיוון שבאמת יש מדיניות של הרמטכ"ל שקובעת שיש חובת נוכחות של גברים דתיים באירוע שהוא רשמי ויש בו שירת נשים, לעומת אירוע ציבורי בידורי.

מיכל רוזין: ולכן אני מקווה מאוד שגם משרד הביטחון יקבע נוהל כזה.

מיכל רוזין: הייתי שמחה לדעת מי קיבל את ההחלטה הזאת, אבל אני מבינה שאתם פועלים כדי לשנות אותה, ואני מברכת על כך.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: חברת הכנסת סתיו שפיר.

סתיו שפיר: תודה רבה.

סתיו שפיר: גם אני מודה לך על הדברים.

סתיו שפיר: אני הגשתי שאילתה דומה, ועל כן הייתי רוצה להסתכל עכשיו על המצב הרחב.

סתיו שפיר: קרה משהו בצבא.

סתיו שפיר: אנחנו רואים בשנים האחרונות יותר ויותר דוגמאות כאלה, כמו בטקס הספציפי הזה.

סתיו שפיר: זו אכן הייתה בעיה בשיקול דעת, כפי שאמרת, לגבי מצב של הדרת נשים ממקומות, מהמרחב הציבורי בתוך הצבא.

סתיו שפיר: האם קרה משהו?

סתיו שפיר: האם יש הבדל בין הצבא של היום לצבא שהיה לפני 40 שנה, ששילב נשים בצורה רגילה, כמובן עם בעיות בשילוב במקצועות מסוימים?

סתיו שפיר: האם יש פה מגמה?

סתיו שפיר: האם צה"ל נדרש ומטפל במגמה הזו?

סתיו שפיר: האם מתוכננים שינויים נוספים, או קביעת נהלים ונורמות שיגנו על הנשים המשרתות בצבא מאפליה ומהדרה מהסוג הזה?

סתיו שפיר: תודה.

משה יעלון: קודם כול, לגבי השאלה הראשונה של חברת הכנסת מיכל – – –

יצחק וקנין: רק רגע, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת זאב בנימין בגין גם ביקש שאלה.

יצחק וקנין: אחרי כן אדוני השר ישיב לכולם.

זאב בנימין בגין: השר, חברי הכנסת, מעניין לעניין באותו עניין.

זאב בנימין בגין: אני מדבר על טקסים ונשים, אבל מכיוון הפוך.

זאב בנימין בגין: זה שנים אחדות שניסיתי ולא הצלחתי לשנות את ההרגל הבא: בטקסים שבהם יש חלק שבו מונחים זרים, בדרך כלל – למעשה תמיד, בשנים האחרונות – את הזרים האלה נושאות בזוג – –

יצחק וקנין: או חיילות או – – –

זאב בנימין בגין: – – אל המניח הרשמי החשוב, נושאות שתי חיילות – שתיים ועוד שתיים ועוד שתיים.

זאב בנימין בגין: תפקידן הוא אחד – להגיש, כלומר לשרת.

זאב בנימין בגין: הצעתי כבר לפני שנים רבות, לא הצלחתי לשרש זאת, אבל זאת ההזדמנות.

זאב בנימין בגין: יואילו גם כמה חיילים, לא מוכרחים להיות בעלי כושר קרבי דווקא כדי להשתתף באותו צוות שמגיש את הזרים להנחה.

זאב בנימין בגין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זאב בנימין בגין.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב לכולם.

משה יעלון: תודה על השאלות.

משה יעלון: בתשובה על שאלת חברת הכנסת מיכל רוזין – האחראי לטקס במשרד הביטחון הוא ראש האגף הביטחוני-חברתי, וכאמור, ההחלטה שהתקבלה לאור פנייה ממש בסמוך לטקס, כיומיים לפני הטקס – הוא מבין אותה היום כטעות בשיקול דעת, ועל כך הערתי לו.

משה יעלון: לגבי שאלת חברת הכנסת סתיו שפיר – העלאת הנושא של שירות נשים, גברים, חיילים, חיילות, בצה"ל על סדר-היום נובעת משתי תופעות חיוביות: 1.

משה יעלון: יש לנו יותר חיילים דתיים בצבא.

משה יעלון: אני חושב שלמכינות הקדם-צבאיות יש תרומה חשובה לזה; לאופן שבו הצבא מתייחס, קולט ומאפשר שירות של חיילים דתיים, יש תרומה לזה, ואנחנו רואים את הנוכחות הגדולה יותר של חיילים דתיים בכלל בתפקידים השונים, ובעיקר בתפקידי פיקוד.

משה יעלון: התופעה השנייה החיובית היא פתיחת יותר ויותר תפקידים, כולל קרביים, לשירות נשים.

משה יעלון: ובמקומות מסוימים נוצרו מתחים שנובעים מצרכים שונים שעל בסיסם – אני חוזר אחורה עוד לתקופת היותי רמטכ"ל – קבענו כללים שמאפשרים גם לחיילים הדתיים לשרת וגם לחיילות לשרת.

משה יעלון: וזה קורה, למשל, אם יש לנו במערך הנ"מ גדוד שיש בו גם גברים וגם נשים, אז אנחנו דואגים לכך שתהיה סוללה אחת לפחות שמאפשרת לגברים דתיים לשרת, כך שבסוללה הזו לא תהיינה נשים, ובסוללות אחרות השירות יהיה מעורב, ובכך אנחנו לא פוגעים ביכולת של נשים להשתלב בתפקיד מן הסוג הזה ולא פוגעים בצרכים המיוחדים של חיילים דתיים.

משה יעלון: הדוגמה הבולטת יותר כמובן קשורה לשירות של חיילים חרדים.

משה יעלון: שם אנחנו גם שומרים על מסגרת נפרדת, כמו גדוד הנח"ל החרדי, בגלל הצרכים המיוחדים.

משה יעלון: אני חושב שהשילוב הזה, שנובע ממגמות חיוביות בחברה הישראלית, של נכונות להשתתף בזכות לשרת שירות ביטחוני, בסך הכול ניתן לזה מענה מספק.

משה יעלון: מדי פעם כתוצאה מזה עולים אירועים כאלה ואחרים מהסוג של האירוע שבגינו אני עומד כאן ומשיב על השאילתה, שמחייבים כמובן הנחיה, פתרון, כדי לשמור על דרך המלך.

משה יעלון: הצבא, משרד הביטחון, אנחנו גופים ממלכתיים.

משה יעלון: משרתים גם בצבא, גם במשרד הביטחון, גברים ונשים, חיילים וחיילות, ואנחנו פועלים כך שאיש מהם לא ירגיש כמי שמדירים אותו, אלא מאפשרים לכל אוכלוסייה להמשיך ולשרת.

משה יעלון: לשאלה של חבר הכנסת בגין – קלעת לדעת גדולים.

משה יעלון: אני הערתי לאחרונה הערה בנושא, גם לי זה צרם.

משה יעלון: בתקופת היותי רמטכ"ל אפילו הנחיתי לשלב את זה, וראיתי שיש חזרה לאחור אז הנחיתי לאחרונה, לפני כחודש, לשלב.

משה יעלון: יש עניין של אם אנחנו מביאים עכשיו חיילים וחיילות מיחידות לא אורגניות או יחידות כן אורגניות וכו'.

משה יעלון: בסופו של דבר, זה שיקול של הצבא, אבל אתה תראה בטקסי הנחת הזרים שגם חיילים מניחים זרים.

יצחק וקנין: תודה לשר הביטחון, השר בוגי יעלון.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים לשאילתה מס' 41.

יצחק וקנין: עכשיו אני יכול להגיד לשר התחבורה כן לעלות לדוכן; גם השואל נמצא וגם השר נמצא.

יצחק וקנין: אדוני השר, שאילתה מס' 41 של חבר הכנסת מיקי רוזנטל; שאל את שר התחבורה והבטיחות בדרכים – מחסור בפקחי טיסה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוזנטל – לפתוח לו את המיקרופון, בבקשה.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, לפני כשבועיים הושעה פקח טיסה מתפקידו עקב מעורבותו באירוע בטיחות בנתב"ג.

מיקי רוזנטל: לטענתו של הפקח, האירוע הזה קרה בגלל עייפות יתר שנובעת מעומס יתר שמוטל על הפקחים בגלל מחסור בפקחי טיסה בנמל-התעופה בן-גוריון.

מיקי רוזנטל: והשאלות שלי: 1.

מיקי רוזנטל: האם זה נכון?

מיקי רוזנטל: 2.

מיקי רוזנטל: אם כן – מה נעשה לטיפול במחסור החמור של פקחים ובשעות העבודה הארוכות שלהם?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השאילתה הועברה להתייחסות רשות שדות התעופה, ולהלן תמצית התשובה שהתקבלה: כמות פקחי הטיסה במגדל בן-גוריון נמצאת בתהליך גידול רציף בשבע השנים האחרונות.

ישראל כץ: קצב הגידול בא להעניק מענה הולם לצרכים המבצעיים של איוש עמדות פיקוח טיסה, בהתאם לגידול בכמות הטיסות.

ישראל כץ: רשות שדות התעופה ממשיכה ותמשיך בתהליך הוספת פקחי טיסה גם בשנים הקרובות ככל שיידרש.

ישראל כץ: לגבי אירוע הבטיחות הזה שבו היה מעורב הפקח שמדובר בו – האירוע נמצא בחקירת החוקר הראשי לתאונות אוויר במשרד התחבורה, ולא ניתן להתייחס לטענותיו של הפקח.

ישראל כץ: יחד עם זאת, נמצא בבירור שנערך כי הפקח הועסק במסגרת הגדרות הרגולציה והחוק בנושא שעות עבודה ומנוחה לפקחי טיסה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחבר הכנסת רוזנטל, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי גם ביקש שאלה נוספת.

מיקי רוזנטל: אדוני השר, אני אוסיף.

מיקי רוזנטל: בעברי עסקתי, בתפקידי העיתונאי, בסוגיות הבטיחות בנתב"ג, והתשובה מהרשות הייתה אז אותו דבר: הכול בסדר, הכול בסדר.

מיקי רוזנטל: אחר כך מצאו שלא היה בסדר, ואפילו יושב-ראש הרשות הודח על-ידי השר.

מיקי רוזנטל: עכשיו, אנחנו לא מחפשים פה איש, אבל אנחנו יודעים את הדברים הבאים: פקח אמור לעבוד 170 שעות בחודש.

מיקי רוזנטל: זו נורמה שהייתה מקובלת עד היום.

מיקי רוזנטל: היום נרשמות כבר 240 שעות, ומדובר במקצוע שברור לנו שהערנות בו היא חשובה ביותר וכו'.

מיקי רוזנטל: זה בבדיקה.

מיקי רוזנטל: אבל ברור הרי – אני יודע שמצבת הפקחים לא הוגדלה בנתב"ג באופן יחסי למספר הטיסות ולמספר המשמרות הנדרשות, במיוחד כשמפעילים מגדל חדש וכל התהליכים האלה.

מיקי רוזנטל: יש פה פשוט בעיה שכדאי לעלות עליה לפני, ולא להגיד: למה לא חשבנו על זה לפני?

מיקי רוזנטל: לתשומת לבך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני השר, לפני כחודש העליתי בפניך שאלה: מדוע משרדך לא אוכף את התקנות שאתה קידמת ואתה חתמת עליהן, והן אושרו על-ידך בוועדת הכלכלה, בעניין כלי רכב שהוכרז עליהם אובדן להלכה על-ידי חברות הביטוח?

מיקי לוי: לא נרשם ברישיון הרכב דבר, המכוניות האלה מוצאות דרכן לרשות הפלסטינית, כלי רכב אחרים נגנבים ממדינת ישראל כדי להשתמש בחלפים שלהם, ואחר כך הם חוזרים אלינו כשהם בצורה גרועה מאוד ולא בטיחותיים.

מיקי לוי: אני מניח, ואני מכיר אותך, שהפנית את השאלה לגורמים המקצועיים במשרדך, אבל אני לא קיבלתי תשובה, וכלי הרכב ממשיכים להימכר ללא רישום ברישיון הרכב, ותמורתם נגנבים כלי רכב אחרים, אדוני.

מיקי לוי: אשמח אם תעביר את זה לגורמי המקצוע, שישיבו לי.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב לשואלים.

ישראל כץ: לשאלת ההמשך של חבר הכנסת רוזנטל, אכן המקצוע הוא מקצוע חשוב, מקצוע רגיש עם הרבה אחריות.

ישראל כץ: אני הקראתי כאן את תשובת רשות שדות התעופה כפי שהיא נמסרה.

ישראל כץ: יחד עם זאת, אני מאוד אתפלא אם אכן נכון שלא קולטים פקחים, כי הרי היקף הטיסות גדל.

ישראל כץ: אתה, אדוני היושב-ראש, העברת את חוק הטיס ההיסטורי, אתה מכיר את הדברים, אני חושב, לפרטי-פרטים, יותר מאתנו.

ישראל כץ: לכן גם בונים מגדל חדש, סיימו לבנות אותו, ומתחיל הליך חפיפה.

ישראל כץ: אמונה עלי התשובה של הנהלת רשות שדות התעופה.

ישראל כץ: יחד עם זאת, בעקבות שאלת ההמשך, אבקש מהם לחדד ולוודא שאכן כמו שהם אומרים, הכול עומד בתקן המקצועי ובהתאם לנורמות הבטיחות והרגולציה שקיימות בנושא.

ישראל כץ: לגבי חבר הכנסת מיקי לוי – אכן העברתי את הנושא לבדיקה ותשובה, ואני אבקש לראות איפה עומד התהליך הזה של הבדיקה.

ישראל כץ: יש היגיון רב במה שאתה אומר.

יצחק וקנין: תודה לשר התחבורה.

יצחק וקנין: רבותי, אני מודה גם לשואלים וגם לשר התחבורה, השר ישראל כץ.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/70/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – החרגת הכנסה מעבודה או ממשלח יד ממבחן ההכנסה), התשע"ה–2015, של חברי הכנסת מאיר כהן ויאיר לפיד.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: תשיב שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יצחק וקנין: רבותי, אני מבקש משרת המשפטים להיכנס.

יצחק וקנין: נא לקרוא לשרת המשפטים.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת הנכבדים, אדוני השר חיים, שר הרווחה, לפני עוד כמה חברי כנסת העלו את הצעת החוק הזו, בכנסות קודמות, גם בכנסת שאני הייתי שר הרווחה – כמדומני חברת הכנסת זהבה גלאון וחבר הכנסת עמיר פרץ.

מאיר כהן: אני מודה ומתוודה שהקשבתי גם לפקידי האוצר וגם ליועצים המשפטיים למיניהם שדיברו על הסכנה שיש בהשפעות הרוחביות של החוק הזה.

מאיר כהן: אני רוצה לומר מה החוק זה אומר.

מאיר כהן: מירב, סגרי את הטלפון ותקשיבי, כי אני שמעתי אותך לפני הבחירות מדברת על כך שזה יהיה הדבר הראשון שאתם תעשו, ולצערי, התנגדו לכך בממשלה, הגם שאנחנו צמצמנו, ואנחנו ניסינו לעשות משהו יותר קטן.

מאיר כהן: יש במדינת ישראל, אדוני השר, אתה יודע את זה, 18,500 אימהות חד-הוריות שבגלל כל מיני סיבות הבעלים לא משלמים את המזונות שלהן, והביטוח הלאומי משלם להן מזונות לילדים.

מאיר כהן: יחד עם זה, הביטוח הלאומי מכריז על המזונות האלה כעל קצבה, ואומר ל-18,270 – בבדיקה שלי מהשבוע שעבר: נכון, אנחנו נותנים לכן מזונות, אבל אם אתן תצאו לעבוד, המזונות האלה ייעלמו; לא רק שייעלמו, אלא החל מ-600 שקלים שאתם תרוויחו, על כל שקל מעבר ל-600 שקלים אתן תשלמו 60 אגורות שינוכו משכרכן.

מאיר כהן: זה באמת סיפור עצוב, סיפור קשה, מה עוד שהסתבר, אדוני השר חיים, ש-72% מהכסף הזה מצליח הביטוח הלאומי לגבות.

מאיר כהן: ואני, לפני שכתבתי את הצעת החוק, הלכתי לביטוח הלאומי – – –

זהבה גלאון: תודה.

מאיר כהן: אני הרי פתחתי ואמרתי שאת תשאלי את השאלה הזאת, וזהבה גלאון תשאל את השאלה.

מאיר כהן: אמרתי.

מאיר כהן: אני קיבלתי את הצעת החוק, ישבתי עם היועצים המשפטיים.

מאיר כהן: הם היו גדולי המתנגדים, כולל משרד המשפטים, כי הוא אמר – סליחה שאני אומר את זה שוב – או שאנחנו מבטלים את כל ה-disregard, או שאנחנו דוחים את החוק הזה.

איילת שקד: אבל אתה היית שר הרווחה, והיה כאן שר אוצר, ואתה מביא הצעת חוק פרטית בלי עמדת השר.

מאיר כהן: סליחה, אנחנו החלטנו להקציב 52 מיליון שקלים לביטוח הלאומי, בהסכמת הביטוח הלאומי.

מאיר כהן: התפרקה הממשלה – לא יכולנו לעשות את זה.

מאיר כהן: לצערי הגדול, לפני שבועיים, כשהממשלה דחתה, עמדו אנשי הביטוח הלאומי, אותם אנשים שאמרו לי שאין שום בעיה עם זה, כולל היועצים המשפטיים שלהם, ואמרו בממשלה: אנחנו דוחים את ההצעה הזאת.

מאיר כהן: עכשיו, זה לא משחק של כבוד.

מאיר כהן: אם מישהו יבוא ויגיד: אני לוקח את זה – בבקשה.

מאיר כהן: אם מישהו רוצה – שנייה, מירב.

מירב בן ארי: – – –

מאיר כהן: נכון, אבל בינתיים אני הספקתי לדבר עם השרים שלך, והשרים שלך אמרו: לא, אנחנו נאמנים למה שמשרד המשפטים אומר.

מאיר כהן: ואני אומר לשרים שלך, ואני אומר לכם, שאפשר להביא את הצעת החוק הזאת.

מאיר כהן: אין שום בעיה עם זה.

מאיר כהן: אין שום בעיה עם ההחרגה של אותן 18,270 חד-הוריות.

מאיר כהן: ואין שום סיבה שבעולם ש-52 מיליון שקלים לא יימצאו בתקציב הביטוח הלאומי.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו נשכנע אותם.

מאיר כהן: חבל מאוד שאנחנו דוחים את ההצעה הזאת.

מאיר כהן: ועכשיו, עם כל אלה שמתחשבנים, גברתי השרה, וגם אם נניח שלא פעלנו נכון בכנסת הקודמת, אז מה?

מאיר כהן: אז מה?

מאיר כהן: אז זה אומר שאנחנו נמשיך להתכתש מי היה בסדר ומי לא בסדר?

מאיר כהן: יש אפשרות לתקן את המצב, יש אפשרות להפוך את החיים שלהן לטובים יותר.

מאיר כהן: אנא מכם, עשו את זה.

מאיר כהן: אתם מוכנים לקחת את זה אליכם, אדוני השר?

מאיר כהן: אין שום בעיה.

חיים כץ: אתה היית שר הרווחה, נכון?

מאיר כהן: אתה יכול לעשות את זה, חיים.

מאיר כהן: כן.

חיים כץ: לצערי, לא קיבלת מספיק כסף כדי לשפר את מצב האזרחים במדינת ישראל.

מאיר כהן: ל-2015 קיבלתי תוספת גדולה, ואני אעשה הכול בשביל שאתה תקבל את 3 – – –

חיים כץ: – – – גדולה.

חיים כץ: כשאתה פורט אותה לפרוטות, נתת שקל לזה ושקל להוא – היא עלובה.

חיים כץ: התוספת היא עלובה, כשאנחנו באים לעזור.

חיים כץ: כשאנחנו מקבלים תוספת עלובה כזאת, ואנחנו מפרקים אותה לכל הנזקקים, צריך לקבל החלטה מי נזקק יותר.

מאיר כהן: אדוני השר, אדוני השר, היות שפגשתי את האנשים האלה ואני חי בתוכם, הם באמת נמצאים בתחתית הסולם.

מאיר כהן: האמן לי.

חיים כץ: מי?

חיים כץ: הם או האוטיסטים?

חיים כץ: האוטיסטים שקמים ואוכלים צואה של עצמם?

חיים כץ: למי לתת את השירות?

זהבה גלאון: זה לא פייר.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

יצחק וקנין: אדוני השר, אדוני השר.

חיים כץ: – – – למי לתת.

יצחק וקנין: אדוני השר, חיים כץ, אתה מכיר את התקנות לא פחות טוב ממני.

יצחק וקנין: אתה יודע שאתה יכול גם להשיב אם אתה רוצה – –

חיים כץ: – – –

יצחק וקנין: – – כבר אחרי השרה.

יצחק וקנין: יש עוד הצעת חוק של זהבה גלאון.

מאיר כהן: אדוני השר, אני מקווה שלא נגיע למצב שאנחנו נצטרך לשים את האוטיסטים – אני אומר שיש כסף גם לאלה וגם לאלה.

מאיר כהן: ככה הקצבנו בתקציב 2015.

מאיר כהן: תבדוק.

מאיר כהן: ואני אעשה הכול כדי שהבקשות שלך ל-3 מיליארד – וקראתי את מה שאתה מבקש, אני אעשה הכול כדי שאתה תקבל את זה, כי באמת אנחנו חייבים למלא את הכיס, במיוחד במשרד הרווחה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון, שלה גם כן הצעה דומה.

יצחק וקנין: הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – החרגת הכנסה מעבודה או ממשלח יד ממבחן ההכנסה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת זהבה גלאון – שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: נשארו בדיוק שלוש – – –

זהבה גלאון: כבר הלכו לי שלוש דקות.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: זה מה שהשאיר לך חבר הכנסת מאיר כהן.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת גלאון יודעת שאם היא תצטרך עוד דקה אני אתן לה.

זהבה גלאון: נכון.

זהבה גלאון: תודה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא הצעה נכונה, צודקת.

זהבה גלאון: הוביל אותה בכנסות קודמות חבר הכנסת עמיר פרץ, מתוך הבנה שכשהמחוקק, בשנת 1972, חוקק את חוק המזונות, המטרה שלו הייתה להבטיח שנשים עם ילדים שלא מצליחות לגבות את המזונות שלהם מבני-הזוג שלהן לשעבר, בית-המשפט בעצם יסייע להן, והוא הטיל על הביטוח הלאומי לגבות את דמי המזונות ולשלם את זה לנשים.

זהבה גלאון: נוצר כאן מצב אבסורדי, חברי חברי הכנסת, מזונות האב – שימו לב – נועדו להחליף את ההכנסה שלו בחלוקה המשפחתית.

זהבה גלאון: וכשנשים בעצם ביקשו לממש את החוק, התברר להן שהמדינה לא מקיימת את ההבטחה הזאת, והתברר לאותן נשים שאכן הביטוח הלאומי גובה עבורן את המזונות.

זהבה גלאון: עכשיו, על מה אנחנו מדברים?

זהבה גלאון: על כבשת הרש.

זהבה גלאון: תכף אני אתן כמה נתונים.

זהבה גלאון: אבל אם הן רוצות גם, למשל, לצאת לעבוד – אנחנו מעודדים נשים שתצאנה לשוק התעסוקה – מתברר שהביטוח הלאומי מתייחס לסכום המזונות שהוא גובה עבור הנשים כאילו מדובר בקצבה, כאילו מדובר בהכנסה.

זהבה גלאון: הרי זה דבר לא מתקבל על הדעת.

זהבה גלאון: אם הם היו חיים ביחד, האבא והאימא, אם הם לא היו נפרדים או מתגרשים, מישהו היה אומר להם שצריך להפחית את הסכום של האב מההכנסה המשפחתית, מהמחויבות של האב כלפי הילדים שלו?

זהבה גלאון: הרי זה מצב בלתי מתקבל על הדעת, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: ולכן הצעת החוק שלנו, שנימק אותה קודם חבר הכנסת מאיר כהן, והודה שזו הייתה טעות לא לתמוך בתפקידו כשר הרווחה – אני אומרת על זה: מודה ועוזב ירוחם.

מאיר כהן: אני תמכתי.

זהבה גלאון: אני יודעת.

זהבה גלאון: אני יודעת שאתה תמכת.

זהבה גלאון: אבל בפועל, ועדת השרים, כשהגשתי את זה בכנסת הקודמת, אמרה לי נייט, כמו שאומרים.

זהבה גלאון: ואני אומרת מעבר לזה: מודה ועוזב ירוחם.

זהבה גלאון: אני לא מתנגחת.

זהבה גלאון: אני חושבת שהדבר החשוב ביותר כרגע זה לקדם את הצעת החוק.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה להסב את תשומת לבכם – ברשותך, חברת הכנסת מירב בן ארי, אני רוצה ששרת המשפטים תשמע את זה.

זהבה גלאון: לגבי המשכורת שלהן, שממנה מתחילים לנכות לאישה חלק מתשלום המזונות – המשכורת שלהן היא נמוכה.

זהבה גלאון: אני רוצה שתדעו על מה אנחנו מדברים.

זהבה גלאון: שימו לב לנתונים; אלה נתונים שקיבלתי עוד מהשר מאיר כהן בזמנו: אישה שמקבלת מזונות יכולה להשתכר עד 5,463 שקלים אם יש לה ילד אחד.

זהבה גלאון: אם יש לה שני ילדים היא מקבלת 6,256 שקלים, ואם היא משתכרת, רחמנא ליצלן, יותר מ-8,500 שקלים היא מאבדת את קצבת המזונות.

זהבה גלאון: מה זה רלוונטי?

יצחק וקנין: עוד חצי דקה.

זהבה גלאון: אדוני, מה זה רלוונטי?

זהבה גלאון: שימו לב, ממוצע מזונות של נשים עובדות עומד על 1,509 שקלים, לעומת 2,169 שקלים לנשים שאינן עובדות.

זהבה גלאון: זאת אומרת שזה פער של יותר מ-43%.

זהבה גלאון: אדוני, תרשה לי עוד משפט אחד.

יצחק וקנין: אני הוספתי לך עוד דקה ועוד דקה.

זהבה גלאון: כן, בסדר, אני מודה לך.

יצחק וקנין: אבל תסיימי ב-48 שניות.

זהבה גלאון: כתוצאה מכך, חברי חברי הכנסת, נשים נמנעות מלצאת לעבודה.

זהבה גלאון: הן מתקיימות מהסכום הזעום של המזונות.

זהבה גלאון: בהרבה מאוד מקרים הן עובדות בעבודה חלקית בשחור, עבודה שלא מאפשרת קידום, לא מאפשרת עלייה בשכר.

זהבה גלאון: הנתונים שקיבלתי ממשרד הרווחה, אדוני השר, מוכיחים שרק 45% מהזכאיות למזונות עובדות.

זהבה גלאון: זה ברור שזה נתון שקרי.

זהבה גלאון: הרבה יותר נשים עובדות.

זהבה גלאון: אף אחת לא יכולה לחיות מהסכום שהביטוח הלאומי משלם לה, ובגלל זה הן עובדות בשחור, והן לא צוברות הטבות וביטוח לאומי ופנסיה.

זהבה גלאון: וגם המדינה נפגעת, כי גם המעסיק וגם הן לא משלמים מסים כנדרש.

זהבה גלאון: ולכן – אני מסיימת באמת, אדוני – הצעת החוק, גם של חבר הכנסת מאיר כהן וגם שלנו, מבקשת לקבוע שלא להכליל את ההכנסה של הזוכה במזונות מהעבודה שלה בחישוב ההכנסות שלה לשם קביעת הזכאות למזונות.

זהבה גלאון: תנו לנשים שעברו תהליך קשה של גירושין, תנו לנשים להתפתח, תנו לנשים כבוד, לצבור רצף תעסוקתי, מגיע להן.

זהבה גלאון: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: אני מבין שהשר חיים כץ ישיב על שתי הצעות החוק.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שלא יצטייר שיש צד של טובים וצד של רעים.

חיים כץ: אלה רוצים לעזור לאלמנות, אלה רוצים לפגוע ביתומים.

חיים כץ: אני לא אומר שום דבר על התקופה שמאיר היה שר הרווחה, אני רואה את האילוצים.

חיים כץ: אני רואה מה נתנו לרווחה, ושמעתי את האוצר, איך הוא חייך כשביקשתי תוספת של 3 מיליארד.

חיים כץ: לא ביקשתי תוספת של 3 מיליארד.

חיים כץ: ביקשתי תוספת של 3 מיליארד, 287 מיליון ו-359,000 שקלים, כשהתוספת מפורטת פר-כל-נזקק, כמה משלמים לחודש, פר-כל-נזקק.

חיים כץ: ונתתי להם את כל הדרישה שלי, ואמרתי להם: זה מה אני צריך.

חיים כץ: ואם לא מתאים לכם, תבחרו למי לא לתת.

חיים כץ: יש שם ילדים בפוסט-טראומה, ויש שם בעיית ה-disregard, ויש שם בעיות מטורפות של מצוקה, של ילדות במצוקה, של משפחות אומנה, של חוק האוטיסטים.

חיים כץ: רק חוק האוטיסטים – 550 מיליון.

חיים כץ: זה כל מה שקיבלת בשביל 2015, חוק אחד, אחד.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

חיים כץ: לא.

חיים כץ: 350 מוכנים לתת בלי חוק.

חיים כץ: ואנחנו רוצים חוק.

חיים כץ: אז זה לבוא לפה – אתם באים ואומרים, ואתם תובעים.

חיים כץ: אחד הדברים הראשונים שישבתי עליו עם האוצר זה ה-disregard, לא רק למזונות; גם לנכים, גם למוגבלים, שמשלמים 70% על כל שקל מס.

חיים כץ: ואין שום סיבה שזה יקרה אם אנחנו רוצים להוציא אותם למעגל העבודה.

חיים כץ: ואני קיבלתי משרד מתוך רצון, ואני רציתי ללכת למשרד הזה, והעליתי את כל רשימת הדרישות שמסתכמות, מאיר, להערכתי, ב-3 מיליארד, 287 מיליון ו-359,000 שקלים, ומפורטות בהוצאה לחודש פר-כל-נזקק.

חיים כץ: יש מיליון ו-300,000 איש מטופלים במשרד הרווחה.

חיים כץ: אז אנחנו יושבים פה, וזה בסדר, אבל אני רוצה בדיוק כמוך.

חיים כץ: ואני יושב עכשיו על תקציב שייגמר – אני יודע?

חיים כץ: אני מקווה שיביאו את התקציב עד סוף חודש יולי לממשלה, ואני אראה את סדר העדיפויות.

חיים כץ: אני מאוד מעריך את מה שעשית, ואני גם מוכן לקרוא לך וגם לזהבה, ולהגיד לך: תבחר באיזה אוכלוסיות אנחנו נוגעים קודם במה שהשגנו.

חיים כץ: אני מקווה שאני אצא כשכל תאוותי בידי.

חיים כץ: הייתי עכשיו בכנס שזהבה עשתה להעלאת גיל פרישה של נשים.

חיים כץ: זהבה ושלי.

חיים כץ: העלאת גיל פרישה לנשים.

חיים כץ: אמרתי: אני מתנגד להעלאת גיל הפרישה לנשים.

חיים כץ: אמרו לי: למה אתה מתנגד להעלאת גיל הפרישה לנשים?

חיים כץ: אמרתי: אני אגיד לך למה אני מתנגד להעלאת גיל פרישה לנשים.

חיים כץ: יש שני סוגי פנסיה במשק הישראלי.

חיים כץ: יש הקרנות הוותיקות של אנשים שהתחילו לעבוד לפני ינואר 1995, והם צברו אחוזים, והם קופה סגורה.

חיים כץ: והנשים, יש להן שם יש זכות לעבוד עד גיל 67, והן מקבלות בונוס של 1% נוסף בצבירה על כל שנה שהן עובדות מעל גיל 62.

חיים כץ: זאת אומרת, אם אני מעלה להן את גיל הפרישה, אז אני פוגע להן בבונוס.

חיים כץ: זה – 1.

חיים כץ: עד 62 לא פוגע להן.

חיים כץ: עד 62 הן צוברות רגיל, 2% לשנה.

חיים כץ: אם הן ממשיכות לעבוד, על כל שנת עבודה הן מקבלות עוד 1% צבירה לפנסיה.

חיים כץ: עוד 1%.

חיים כץ: זאת אומרת, מ-62 יש להן אופציה לחמש שנים.

חיים כץ: אני מעלה את גיל הפרישה, מה אני יוצר?

חיים כץ: אני יוצר מצב שאני לוקח מהן 1% פרמיה לשנה, כשהסטטיסטיקה אומרת שהנשים בקופות הוותיקות פורשות בגיל 65 מרצונן.

חיים כץ: יש הקופות החדשות.

חיים כץ: מה זה הקופות החדשות?

חיים כץ: קופות שנפתחו בינואר 1995 – מאיר, אני מסביר לך עכשיו למה לא – קופות שנפתחו בינואר 1995, זאת אומרת לפני 20 שנה.

חיים כץ: אנשים נכנסו למעגל העבודה לפני 20 שנה.

חיים כץ: בואו נגיד שהם נכנסו בגיל 25, עכשיו הם בני 45.

חיים כץ: הגיל הממוצע שם 40.

חיים כץ: אם הגיל הממוצע שם הוא 40, למה אני צריך להעלות היום את גיל הפרישה?

חיים כץ: אם אני מעלה את גיל הפרישה על אפקט שאני אקבל בעוד 20 שנה – במיקרו יש אנשים שנכנסו, נפלטו מהעבודה ונכנסו בגיל 50, והם הגיעו לקטע הזה, והם הגיעו.

חיים כץ: אבל במקרו, בגדול, אין.

חיים כץ: ומה הסיבה?

חיים כץ: בכל שנה נכנסות למעגל מקבלות הקצבה כ-40,000 נשים.

חיים כץ: 40,000 נשים עולות מדרג שנתי.

חיים כץ: 40,000 נשים לפי 1,500 שקל לחודש זה 60 מיליון.

חיים כץ: זאת אומרת שהביטוח הלאומי חוסך בזה שהוא דוחה את גיל הפרישה 720 מיליון שקל לשנה בערך.

חיים כץ: זה הפועל היוצא של דחיית גיל הפרישה.

חיים כץ: ואז אני בא ואומר: אני מתנגד להעלאת גיל הפרישה.

חיים כץ: למה אני מתנגד?

חיים כץ: כי לא מספרים את הבעיה כמו שהיא.

חיים כץ: שיבוא הביטוח הלאומי ויגיד: תשמעו, תוחלת החיים עלתה.

חיים כץ: אנחנו עולים בקצב גדול.

חיים כץ: אנחנו נמצאים בגירעון.

חיים כץ: אנחנו רוצים להעלות את הקצבאות.

חיים כץ: אנחנו רוצים לשנות את ה-disregard לא רק באלה של המזונות, בכולם.

חיים כץ: ה-disregard הנמוך הזה, של 600 שקל בתקרה, או 680 שקל בתקרה, מונע מאנשים לצאת לעבודה.

חיים כץ: נותן לאנשים לעבוד בשחור, לא לדווח – –

זהבה גלאון: – – –

חיים כץ: – – משאיר את הכול בבית.

חיים כץ: אז יש לנו זה, ויש לנו הנכים, ויש לנו הילדים במצוקה.

חיים כץ: קיבלתי את ועדת העבודה והרווחה – את ועדת העבודה.

חיים כץ: ועדת העבודה – היה מזמן.

חיים כץ: קיבלתי את תיק הרווחה.

יצחק וקנין: כנראה אדוני מתגעגע לוועדה.

חיים כץ: גם, קצת.

חיים כץ: תשמע, אהבה גדולה.

חיים כץ: תשמע, שש שנים זו אהבה גדולה.

חיים כץ: אנחנו צריכים לקבל החלטות.

חיים כץ: אז אתם באים, חברי הכנסת – הצד הטוב שבעניין.

חיים כץ: אני אצביע נגד, אני מקווה שלא תצביעו ותחכו להצעת חוק ממשלתית, כי חייבת לבוא, על disregard מלא, לא רק למזונות.

זהבה גלאון: – – –

חיים כץ: לא רק למזונות.

זהבה גלאון: – – –

חיים כץ: לא, הצעת החוק הזאת תבוא.

זהבה גלאון: – – –

חיים כץ: תשמעי, אין – – –

מאיר כהן: על כל – – –

חיים כץ: ודאי.

חיים כץ: למה לא?

חיים כץ: כמה אנשים כאלה יש לנו?

חיים כץ: כל אחד, כשאנחנו נוגעים ב-disregard, צריך להעלות אותו לשכר מינימום.

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: אבל אנשים לא יוצאים לעבודה, הם מרמים אותך.

חיים כץ: אם אתה רוצה להוציא חרדים, נזקקים ועניים לעבודה, אתה חייב – – –

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: לא טעיתי.

חיים כץ: שמע, אני באתי לשם בשביל לנסות לעזור לאוכלוסיות המוחלשות.

חיים כץ: בשביל זה באתי לשם.

חיים כץ: בשביל זה אני יושב שם.

חיים כץ: אני רוצה להמשיך שם את מה שעשינו בוועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: לך אני לא צריך לספר את המצוקות.

חיים כץ: לא צריך לספר כמה אני רוצה לשפץ פנימיות.

אורלי לוי אבקסיס: זה יהיה?

אורלי לוי אבקסיס: זה יהיה?

חיים כץ: כן, זה יהיה.

חיים כץ: השאלה אם להביא קצת יותר כסף ולשפץ יותר מ-40 בשנה, של אנשים אחרי פוסט-טראומה, שנמצאים במצוקה ובפנימייה שאי-אפשר לחיות בה.

חיים כץ: מה, אנחנו לא רוצים לעזור לניצולי השואה?

חיים כץ: עכשיו אני הולך להוציא כסף בשביל לבדוק מי באמת צריך שם כסף, לא לשלם למי שיש לו? אבא שלי, עליו השלום, לא היה צריך שייתנו לו תוספת.

חיים כץ: אבל יש כאלה שכן צריכים.

חיים כץ: וצריך למפות את המגרש.

חיים כץ: ומה, אנחנו לא רוצים להעלות את קצבאות הזיקנה לאלה שמקבלים הבטחת הכנסה?

חיים כץ: חייבים, נכון?

חיים כץ: חייב.

חיים כץ: אז מאיפה אני אקח את הכסף?

חיים כץ: בוא, תגיד לי.

חיים כץ: ואני לא – היית שם.

מאיר כהן: בתקציב 2015 היה 300 מיליון – – –

חיים כץ: מה אני אעשה עם 300 מיליון כשאני צריך 3 מיליארד, 287 מיליון ו-359,000 שקלים?

מאיר כהן: אתה יודע יותר טוב ממני.

מאיר כהן: 130 – – – עשית בשש שנים, צריך להתחיל ממשהו.

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: אנחנו מתחילים עם הבעיה האתיופית, ואנחנו מקציבים 1.80 שקל לבן-אדם לחודש.

חיים כץ: זה נראה לך סביר?

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: אנחנו רוצים לעזור ליוצאי אתיופיה.

יצחק וקנין: אדוני, אני חושב שצריך להתחיל להתכנס.

חיים כץ: זה נראה לך סביר?

חיים כץ: כשאני לוקח 100,000 יוצאי אתיופיה – ולשמחתי, לא כולם נזקקים – ומוקצבים לפעילות 30 מיליון.

חיים כץ: תחלק את זה ל-100,000 ול-12 חודשים, ותראה שאנחנו נותנים 20 שקל לאחד.

חיים כץ: זהבה וגם מאיר, אני לא רוצה להצביע נגדכם.

חיים כץ: תאמיני לי, אני לא רוצה להצביע נגדכם.

חיים כץ: אני מבקש שתמשכו את הצעת החוק.

חיים כץ: תמשכו את הצעת החוק ונרוץ – – –

זהבה גלאון: – – –

חיים כץ: אני לא יודע להתחייב.

חיים כץ: אנחנו יוצאים לפגרה עכשיו.

זהבה גלאון: – – –

חיים כץ: אני לא רוצה להתחייב.

חיים כץ: תמשכו את הצעת החוק – –

יצחק וקנין: אני מבקש שתקבלו את ההצעה.

חיים כץ: – – אל תיתנו לי להצביע נגדה.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת מאיר כהן, וגם זהבה גלאון, אני חושב שתקבלו את ההצעה של השר.

חיים כץ: תודה.

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: אני ארשה לךְ לדבר.

יצחק וקנין: יש אפשרות גם לך, חבר הכנסת מאיר כהן, אם תרצה, או שזהבה תסכם את זה.

יצחק וקנין: אוקיי, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: אני מציע שתקבלי את ההצעה של השר.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, הדברים שלי נאמרים גם בשמו של חבר הכנסת מאיר כהן.

זהבה גלאון: אנחנו מעריכים את היוזמה של השר, את היוזמה הכוללת של השר.

זהבה גלאון: אנחנו נענים להצעה שלך.

זהבה גלאון: אנחנו מבקשים, אדוני, אם זה בסדר מבחינתך, שתגיד: תנו לנו שלושה חודשים.

זהבה גלאון: תנו לי.

זהבה גלאון: תנו לי שלושה חודשים.

זהבה גלאון: אנחנו נכונים למשא-ומתן אתך.

זהבה גלאון: עצם הקביעה של לוח-זמנים, אני חושבת, תכניס גם אותך לסד של התנהלות.

זהבה גלאון: אנחנו מכבדים את הבקשה שלך, אנחנו תומכים בה.

זהבה גלאון: תאפשר לנו מהיום, 1 ביולי – מתי חוזרים מהפגרה?

זהבה גלאון: אתה יודע מה?

זהבה גלאון: – –

חיים כץ: – – –

זהבה גלאון: – – אז בחזרה מהפגרה.

יצחק וקנין: חודש אחרי החזרה מהפגרה.

זהבה גלאון: חודש אחרי החזרה מהפגרה, אדוני – – –

חיים כץ: יש לנו חודש אחרי התקציב, זאת אומרת סוף השנה.

חיים כץ: בואו נראה איפה התקציב – – –

זהבה גלאון: בסדר, אז אני מסכמת: חודש אחרי התקציב, חודש אחרי החזרה מהפגרה השר יתמוך במהלך שלנו לקדם את הסוגיה הכל-כך כואבת.

חיים כץ: אני מכבד את מילותי.

זהבה גלאון: לא יפה.

יצחק וקנין: תודה.

חיים כץ: לא, לא, אני מכבד את מילותי.

חיים כץ: מאחר שאני מכבד את מילותי, ואני גם לא אשנה מילה ממה שאני אומר – קודם כול, זהבה, אני אעשה כמיטב יכולתי לפתור את הבעיה הזאת, כי הבעיה הזאת היא לא נורמלית.

חיים כץ: אם אנחנו רוצים לעודד אנשים לצאת לעבודה, היא לא נורמלית.

חיים כץ: אני אעשה כמיטב יכולתי לעמוד במה שביקשת עד סוף שנת – – –

יצחק וקנין: 31 בנובמבר.

חיים כץ: לא, עד סוף שנת 2015, 31 בדצמבר.

חיים כץ: אני מקווה שנבוא כולנו שבעי רצון.

חיים כץ: בכל אופן, אני מבטיח לך שאני אשב אתך – – –

זהבה גלאון: – – –

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: מאחר שהם מסכימים, אז לא תהיה הצבעה.

חיים כץ: אני מודה לכם.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, לא תתקיים הצבעה על שני החוקים, גם של חבר הכנסת מאיר כהן וגם של זהבה גלאון.

יצחק וקנין: הצבעה תתקיים במועד אחר, בהסכמת המציעים ובהסכמת הממשלה.

יצחק וקנין: תודה, רבותי.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/8/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק העונשין (תיקון – פנייה למוקד חירום והצלה בקריאת שווא לעזרה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: גם בהצעה זאת תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב, עשר דקות לרשותך להציג את הצעת החוק.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להחזיר את כולנו שנה אחורה, ל-12 ביוני 2014.

עמר בר-לב: באותו יום ארור, בזמן שישבנו כאן, במליאה, החלו לטפטף הידיעות על חטיפתם של שלושת הנערים נפתלי פרנקל, גיל-עד שער ואיל יפרח, זיכרונם לברכה.

עמר בר-לב: המליאה נסגרה במהרה, ואני, יחד עם מליאה שלמה, עקבתי בדריכות אחר הידיעות שהחלו לזלוג הנה.

עמר בר-לב: יומיים-שלושה אחרי זה נודע כי גיל-עד שער ז"ל ניסה לדווח על החטיפה למשטרה.

עמר בר-לב: לצערנו, פנייתו נפלה על אוזניים ערלות, ולעולם לא נדע מה היה קורה אילו הדברים היו אחרת, אבל ייתכן – לעולם לא נדע איך היו מתגלגלים הדברים אם זה היה אחרת, ואולי התוצאה הייתה שונה, אבל לצערי זה לא קרה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נשמח שיהיה שם שקט, בתאים בצד שמאל של המליאה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נשמח אם יהיה שקט בתאים בצד שמאל.

עמר בר-לב: הכעס הציבורי כלפי המוקדן במשטרה וכנגד המשטרה כולה התחלף במהרה, בתוך כמה ימים, בפליאה ותסכול, כאשר נודע לציבור, וגם לי, שבערך מחצית, 45% מההתרעות, מהפניות למוקד הטלפוני של המשטרה, הן התרעות שווא.

עמר בר-לב: מוקדי החירום אינם מוקדי שעשוע.

עמר בר-לב: עליהם להיות תמיד זמינים וערניים לשעת-חירום, אבל רק נסו לדמיין מוקדן – לו אתם, כל אחד מכם, חברי וחברותי חברי הכנסת, נמצאים במקום אותו מוקדן – שמקבל כל שיחה שנייה כהתרעת שווא, רק בזמן אמיתי כמובן הוא לא יודע מה אמת ומה שווא.

עמר בר-לב: אני חושב שגם אנחנו היינו במצב כזה מאוד מאוד מבולבלים, בלשון המעטה, ואולי אפילו הססנים מתי להפעיל את כוחות הביטחון.

עמר בר-לב: כולנו גדלנו על הסיפור הידוע של רועה הכבשים עם ה"זאב, זאב".

עמר בר-לב: זה מקרה קלאסי של התופעה הזאת, "זאב, זאב".

עמר בר-לב: ובסופו של דבר, כשיש התרעה אמיתית – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בר-לב, מחילה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מבקשים ממש – חברי הכנסת, זה לא מכובד מה שקורה פה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, אנחנו מבקשים שיהיה פה קצת שקט, שנוכל להמשיך את הדיון.

בצלאל סמוטריץ': זה לא מכובד.

בצלאל סמוטריץ': בכבוד.

עמר בר-לב: אמרתי שכולנו גדלנו על אגדת – סיפור הילדים על רועה הכבשים – – –

בנימין נתניהו: – – – החברים יכולים לשבת, זה בסדר.

בנימין נתניהו: – – – יכול להיות שכבודו לא מכיר את נוהלי הבית – הם משוחחים ואנחנו משוחחים – – –

בצלאל סמוטריץ': אז אני שאלתי את מזכירת הכנסת האם המצב הקיים נורמלי, וקיבלתי תשובה שהוא לא נורמלי.

בצלאל סמוטריץ': יש כנראה, אדוני ראש הממשלה, איזה סף שמעבר לו זה כבר לא מכובד.

בצלאל סמוטריץ': מי שעומד על הדוכן ומדבר – – –

בנימין נתניהו: – – – עם השר כץ – – –

בצלאל סמוטריץ': אז אני מתנצל על ההערה לראש הממשלה בשמו, ובכל זאת.

בצלאל סמוטריץ': בכבוד.

עמר בר-לב: כן, אני חוזר: אולי זה גם קשור לעניין הזה – כולנו גדלנו על הסיפור של רועה הכבשים שצועק "זאב, זאב", וברגע שיש התרעת אמת כבר אף אחד לא מאמין לו.

עמר בר-לב: הצעת החוק שלי באה ואומרת שצריך להתייחס לתופעה כזאת של התרעת שווא בחומרה ולהיאבק בה בנחישות.

עמר בר-לב: הגשתי אותה בכנסת הקודמת, מייד כשנודע הדבר, ולא הייתי היחיד.

עמר בר-לב: כמה וכמה חברי כנסת מסיעות שונות, כולל חברי ניסן סלומינסקי, הגישו אותה באותו הזמן.

עמר בר-לב: אני חושב שזה היה משותף לכולנו, בלי כל קשר לאופוזיציה, קואליציה, ימין ושמאל.

עמר בר-לב: כולנו היינו מאוחדים סביב הדרישה שצריכה להיות הענשה חמורה במקרים כאלה של התרעות שווא.

עמר בר-לב: אני רוצה גם לחדד נקודה נוספת, שלא מדובר על בן-אדם שחושב שהיה איזה אירוע ובתום לב מצלצל למשטרה או למוקד חירום אחר ומודיע, ובסוף מתברר שהוא פשוט טעה.

עמר בר-לב: הצעת החוק לא עוסקת במקרים האלה.

עמר בר-לב: הצעת החוק מתכוונת לאותם אלה שכוונתם להטריד או מתוך שעשוע או חס וחלילה מכוונת זדון, ממש להפריע לפעולת המשטרה, מכבי-האש ומוקדי החירום האחרים.

עמר בר-לב: זה מקרים שונים.

עמר בר-לב: את המקרים האלה, שכרוכה בהם סכנת חיים, חייבים להפסיק.

עמר בר-לב: הטרדות טלפוניות מרגיזות – הן מרגיזות כל אחד מאתנו, היושב-ראש, אתה יודע כמונו.

עמר בר-לב: אנחנו מקבלים הודעות טלפוניות מוקלטות – פעם אחת זה סקר, פעם אחרת זה משהו אחר.

עמר בר-לב: אנחנו טורקים את הטלפון.

עמר בר-לב: אבל שוב, יש הבדל בין דברים כאלה לבין התרעות למוקדי חירום, שיכולות להסתיים בסכנת חיים.

עמר בר-לב: לאחר שנודע לי השבוע כי ועדת השרים לחקיקה החליטה לדחות את קבלת ההחלטה שלה בחודש, התלבטתי מה לעשות.

עמר בר-לב: האם הכוונה הזאת לדחות בחודש היא בעצם, אפשר לומר, כוונת סרק, כי פחות או יותר ביום השנה לרצח הנערים לא ראוי שמי שבאולם הזה יצביע נגד הצעת חוק כזאת, או שיש כאן סיבה אמיתית, אחרת, שנבצרה מבינתי?

עמר בר-לב: אז ניסיתי לברר, והתברר לי שהיועץ המשפטי למשרד הבט"פ ביקש את ההארכה, כי מתברר שבמשרד הבט"פ נעשתה עבודה על-ידי אחד מהסמפכ"לים לשעבר בדיוק בנושא, והעבודה הזאת ממש הגיעה לסיומה בימים האחרונים, והיועץ המשפטי עדיין לא הספיק לקרוא אותה, ולכן הוא ביקש את ההזדמנות לקרוא אותה, לעבור עליה, ויחד אתי לחזור לוועדת השרים לענייני חקיקה ולתת את ההמלצה שלו.

עמר בר-לב: לצורך זה הוא היה צריך חודש.

עמר בר-לב: אני חושב שבמקרה הזה, אף ששוב, הנושא ברור, פשוט וחד-משמעי, זאת דעתי, ואני חושב שעד כמה שהבנתי אפילו בוועדת השרים, חלק גדול מהשרים חשבו כמוני, אבל בכל אופן החלטתי להיענות לבקשה הזאת ולכן לדחות את ההצבעה על הנושא, כמובן לאחר שאני אראה את הדוח של משרד הבט"פ ואדון עליו יחד עם היועץ המשפטי, ואני מקווה שאנחנו נגיע להבנה והסכמה.

עמר בר-לב: יחד עם זאת, למה בכל אופן היה לי חשוב להעלות את הנושא היום ולעמוד כאן ולציין את זה היום?

עמר בר-לב: כי היום הוא יום השנה לרציחת הנערים – שלושת הנערים נפתלי פרנקל, גיל-עד שער ואיל יפרח, זיכרונם לברכה – ולציין ולהזכיר כי לא שכחנו ונמשיך להיאבק.

עמר בר-לב: כמובן לא נשכח את הקורבן העצום שהם ומשפחתם נשאו בו, אבל נוסף על זה נמשיך ונפעל בנחישות כדי שהצעה כזאת תגיע הנה לכנסת, ואני מקווה שתאושר בסופו של דבר פה-אחד.

עמר בר-לב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת בר-לב.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/309/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מתקדמים בסדר-היום: הצעת חוק פ/309, הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון – הקמת מרכזי מיצוי זכויות), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יואל חסון.

בצלאל סמוטריץ': ישיב אחריו שר הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

בצלאל סמוטריץ': יש עשר דקות לרשות אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שרי הממשלה, ראש הממשלה, הצעת החוק שלי באה לטפל אחת ולתמיד באחת הבעיות הגדולות שקיימות במדינת ישראל בתחום החברתי, וזה הנושא של מיצוי זכויות של האזרחים אל מול רשויות המדינה.

יואל חסון: רשויות המדינה – בדרך כלל או בעיקר מדובר בביטוח הלאומי, שהיום חלק גדול מאוד מהאזרחים נאלץ לקבל סיוע בתשלום על מנת למצות את הזכויות שלו מול הביטוח הלאומי או מול גופים מסוימים.

יואל חסון: אנחנו מכירים, אגב, את החברות שעוסקות בתחומים האלה.

יואל חסון: יש עכשיו הצעת חוק חשובה של חבר הכנסת מיקי רוזנטל, שעברה ומתקדמת בכנסת, לגבי הגבלת העמלות שהחברות האלה יכולות לגבות, והדבר הזה הוא בהחלט התקדמות חשובה.

יואל חסון: אבל אנחנו, בעיני, צריכים להגיע למצב שבו רשויות המדינה עצמן, הן עצמן מקימות מרכזים שיסייעו לאזרח למצות הזכויות שלו.

יואל חסון: מיצוי הזכויות באופן כזה בוודאי יחסוך לאזרח כסף, ולדעתי בסופו של דבר יסייע מאוד גם לביטוח הלאומי ולרשויות המדינה.

יואל חסון: אני מבין ששר הרווחה, השר כץ, בוחן את הנושאים הללו.

יואל חסון: אני יודע שהוא בודק את הדברים האלו, אני יודע שיש לו כוונה לעשות כל מיני מקרי בדיקה ולראות איך אפשר לטפל בסוגיה, ואני מבין, לצערי, שהממשלה לא תומכת בחוק שלי.

יואל חסון: אז אני בכל זאת אעשה הצבעה, אבל אני, אדוני היושב-ראש, רוצה לומר מילה על השר.

יואל חסון: אני סומך על השר הזה שהוא מכיר את הבעיות של הביטוח הלאומי, אני סומך עליו שהוא יודע במה לטפל, ולכן אני רוצה שהחוק הזה היום, גם אם הוא נופל, יעלה להצבעה.

יואל חסון: אבל עוד חצי שנה החוק הזה יעלה שוב, ובחצי השנה הזאת נוכל לראות אם הממשלה באמת פעלה לכיוון הזה של הקמת מרכזי מיצוי זכויות בחסות המדינה, בניהול המדינה, מה שיאפשר לציבור באמת נגישות חשובה ומיצוי זכויות כפי שאזרחים צריכים.

יואל חסון: אגב, ככל שהזכויות ימוצו בצורה ההגונה ביותר, כך יהיה מצב שיתפנה כסף לתת למי שבאמת מגיע לו, ולא לכל מיני כאלה שלפעמים לא מגיע להם אבל בחסות של ייעוץ כזה או אחר מקבלים את הזכויות.

יואל חסון: אבל אני רוצה בינתיים גם לדבר על נושא אחר.

יואל חסון: היום, הבוקר, שמעתי את אחד ממנהיגי הציונות הדתית, הרב אלי סדן, מהמכינה הקדם-צבאית עלי, שהפגין נגד אוזלת היד אל מול הפיגועים האחרונים, אוזלת היד של הממשלה.

יואל חסון: הוא אמר: יש אלף ואחת שיטות נגד פיגועים, והציע לבנות 100 או 200 יחידות דיור בשטחים.

יואל חסון: אחריו עלה לשידור הרב אלי בן-דהן, שעד כמה שאני זוכר מכהן בתפקיד סגן שר הביטחון – – –

ציפי לבני: גם שר הביטחון – – –

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: אז סגן שר הביטחון אמר:

יואל חסון: נמנע את הפיגוע הבא אם נעשה בנייה בהתיישבות ונראה לפלסטינים שזה לא משתלם.

יואל חסון: אם נעשה את זה מייד, אין ספק שהם יבינו את הקשר בין פיגוע לבין עונש, וזה יעזור והם לא יעשו פיגועים יותר.

יואל חסון: קודם כול, במסגרת הבהרת הסמכויות, ראוי אולי שנקרא לסגן השר הזה "סגן השר למשרד הבינוי", כי בביטחון, אדוני, סגן שר הביטחון לא מבין.

יואל חסון: ועכשיו אני חייב לשאול: תגידו לי – – –

ינון מגל: – – – הביטחון – – –

יואל חסון: תגיד לי אתה, חבר הכנסת מגל: אתם השתגעתם?

יואל חסון: אתם באמת מתכוונים למה שאמרתם?

יואל חסון: התשובה לטרור היא הצבת קרוונים בחוות-גלעד או ברמת-מגרון?

יואל חסון: זה הפתרון שמציע סגן שר הביטחון?

יואל חסון: איבדתם את השפיות, איבדתם את המצפן הערכי שלכם, קידשתם את האדמה על-פני החיים, וזו לא רק קלישאה.

יואל חסון: אתם מתמחרים את נפגעי הפיגועים פשוטו כמשמעו: פצוע קל – 50 קרוונים ברמת-שלמה; פצוע אנוש – 120 קרווילות בגבעת-אסף; ישראלי שנרצח בפיגוע זה כבר ממש יוקרתי – נשים עליו 200 יחידות דיור בחוות-סקאלי.

יואל חסון: איפה המנהיגות?

יואל חסון: איפה היוזמה שלכם?

יואל חסון: רבין – רבין, האיש שאתם אוהבים לתקוף, וגם אני תקפתי בעבר – רבין דרש לשבור למחבלים את העצמות; שרון נכנס לקני המחבלים ב"חומת מגן", ואהוד ברק לא חשב פעמיים לפני שנלחם ב"חמאס" בעזה.

יואל חסון: אבל אתם, אתם מברברים בתקשורת – בבוקר, בערב; אתם משחררים אלפי מחבלים עם דם על הידיים; אתם, אתם משחררים מחבלים עם דם על הידיים, בוכים על קברי הנרצחים ובערב ממירים את הדם שנשפך ליחידות דיור.

יואל חסון: אתם קואליציה רופסת, שאוזלת יד היא מחמאה עבורה ביחס לאימפוטנציה המדינית שלכם.

יואל חסון: תיאבקו בטרור, תיאבקו בטרור באמת, תגנו על תושבי המדינה, תפסיקו לתעתע בציבור ולמכור לו את השקר הזה שבנייה מונעת טרור.

יואל חסון: ככה לא מנצחים, ככה מפסידים גם למחבלים וגם בקרב על מעמדה של ישראל בעולם.

יואל חסון: הרב סדן עוד הגדיל וטען שנתניהו רודף אחרי יתושים במקום לייבש את ביצת הטרור.

יואל חסון: המומחה הגדול לביטחון, הרב סדן, טוען כי את הטרור נכניע עם 100 יחידות דיור נוספות.

ינון מגל: אתה המומחה.

ינון מגל: אתה המומחה.

יואל חסון: ואני אומר לך, חבר הכנסת מגל, כבוד הרב וגם כבוד סגן השר, אתם לא מבקשים לייבש את ביצת הטרור, אתם מבקשים להטביע את ישראל בביצת הטרור.

יואל חסון: אתם גוררים אותנו אל תוך הפלסטינים, מבקשים להציף את מדינת ישראל במיליונים של פלסטינים ולטשטש כל גבול בינינו לבין המדינה הפלסטינית העתידית.

ינון מגל: מה קרה לך?

יואל חסון: סגן שר הביטחון, אדוני, הניח הבוקר מטען חבלה תחת קיומה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: פצצת הזמן הזאת מתקתקת, וכשהיא תתפוצץ לא תהיה קרקע יציבה לריבונות הישראלית בארץ-ישראל.

יואל חסון: מרוב מאחזים לא נשים לב שבעוד כמה שנים מספר הפלסטינים יהיה גדול ממספר היהודים בין הירדן לים.

יואל חסון: הגיע הזמן שתבינו שהבעיה היא דמוגרפית, הגיע הזמן שתבינו שאם לא נעשה הפרדה בינינו לבין הפלסטינים נקבל מדינה דו-לאומית, שבה העם היהודי יאבד את הרוב שלו.

יואל חסון: זאת האמת, מזה צריך לחשוש, זאת הסכנה שעומדת בפנינו, חברי הקואליציה.

יואל חסון: הגיע הזמן שתבינו – אתם גם לא מבינים בטרור, חבר הכנסת מגל, אתם גם לא יודעים לטפל בו, אתם גם מסכנים את קיומה של מדינת ישראל בצורה שנאבד את הרוב היהודי.

ינון מגל: מה קרה לך?

יואל חסון: אתם גם מאבדים את היכולת שלנו לשמור על ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית, אתם מסכנים את הקיום שלנו.

יואל חסון: זאת האמת.

יחיאל חיליק בר: כואב לשמוע את האמת?

יחיאל חיליק בר: הגיע הזמן שתדעו את זה.

יחיאל חיליק בר: מה קרה?

יחיאל חיליק בר: אתם מקדמים מדינה ישראלית–פלסטינית.

יחיאל חיליק בר: אתם רוצים את אבו מאזן לא ראש הרשות אלא שר האוצר במדינת ישראל – ותקבלו אותו; אתם רוצים את ח'אלד משעל שר הבינוי – אתם תקבלו אותו.

קריאה: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת בר, הרי – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בר, תן לחברך למפלגה להמשיך.

יחיאל חיליק בר: גם אתה צריך לשמוע את זה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: גם אתה מקדם את זה.

מיקי לוי: זה פטנט טוב, לתת – – –

יואל חסון: הרי בלשון שלכם – – –

יחיאל חיליק בר: אפילו השמאל הקיצוני – – –

יואל חסון: הרי בלשון שלכם – – –

יחיאל חיליק בר: אתם לקחתם את השמאל – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, בואו ניתן לחבר הכנסת חסון להמשיך.

יחיאל חיליק בר: – – –

ינון מגל: בעזה זה הצליח.

יואל חסון: הרי ברצון שלכם – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת.

ינון מגל: בעזה זה הצליח.

יואל חסון: הרי ברצון שלכם לשמור פה על כל פיסת ארץ, ועל כל פיסטין ועל כל גבעה, אתם מסכנים גם את האחיזה שלנו בגושי ההתיישבות, באריאל, בגוש-עציון, בכל המקומות שאנחנו ניאבק שיישארו בישראל בכל הסדר מדיני.

יואל חסון: אתם גם מסכנים את ריבונותה של ירושלים.

יואל חסון: אתם בסופו של דבר מטילים סימן שאלה ענק על קיומנו כמדינה יהודית.

יואל חסון: הרי מה תרצו שיקרה כאן, חבר הכנסת מגל וחברי בקואליציה?

יואל חסון: שהתמונה הזאת יום אחד יהיה בה פרצופו של יאסר ערפאת?

יואל חסון: זה מה שאתה רוצה כאן?

יואל חסון: אתה רוצה 61 פלסטינים יושבים כאן במליאה ושאתה איבדת את הרוב היהודי?

יואל חסון: הכול כדי להישאר בגבעת-לבונה או בשקר כלשהו?

יואל חסון: זה מה שאתם רוצים?

יואל חסון: וממשיכים להגיד לציבור הישראלי שאין סכנה, ואין פרטנר, ושום דבר לא דחוף.

יואל חסון: אז זה מאוד דחוף, וההפרדה הזאת דחופה, וההפרדה הזאת קריטית – קודם כול לנו, היהודים; קודם כול, כדי לשמור את ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: אז אנחנו נשמור על ישראל, נשמור על האינטרסים שלה.

יואל חסון: אנחנו גם ניאבק בטרור הרבה יותר טוב מכם, כי אתם טובים בדיבורים ואתם מסכנים את קיומה של מדינת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת חסון.

בצלאל סמוטריץ': שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר כץ, אתה מתכבד להשיב על ההצעה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני לא חייב להשיב על הכול, אבל אדוני יכול.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת יואל חסון, למה אתה רוצה שאני אתייחס, למיצוי זכויות?

יואל חסון: למה שאתה רוצה.

חיים כץ: למה שאני רוצה?

חיים כץ: אז אני רוצה להגיד לך שהביטוח הלאומי חושב שמה שאתה – בהצעת החוק המקורית, לא מה שדיברת בזוטות; אני שם את כל הזוטות בצד ואני הולך ללב-לבו של העניין, למה שהגשת בהצעת החוק.

יואל חסון: אני מדבר על החיים עצמם.

חיים כץ: כן, בחיים עצמם גם הביטוח הלאומי חושב שלא יכול להיות שתעבור שנה ויישארו בקופה כ-3 מיליארד שקל שאנשים לא לקחו כי הם לא ידעו שמגיע להם.

חיים כץ: זה לא סביר וזה לא בסדר.

חיים כץ: ואני, בנקודות שישבתי עם הביטוח הלאומי – ישבתי עם הביטוח הלאומי ואמרתי להם, תשמעו, יש כמה דברים שאנחנו צריכים לגעת בהם.

חיים כץ: האחד זה הוועדות הרפואיות וועדות הערר.

חיים כץ: ביטוח לאומי – אני אתן לך תשובה, אתה דיברת על דברים גדולים, אני אדבר אתך על דברים קטנים – הביטוח הלאומי עושה בערך 300,000 ועדות בשנה.

חיים כץ: אם אתה לוקח את זה ומוריד שבתות וחגים וימי שישי, זה 1,500 ועדות ביום.

חיים כץ: זה מטורף.

חיים כץ: מטורף.

חיים כץ: זה מהווה פרנסה לעובדים שם, כי הם מזכירי ועדות.

חיים כץ: אין להם ברירה, הם צריכים לקבל פרנסה, כי העובדים במגזר הציבורי לא מתפרנסים כראוי; 60% מהעובדים במגזר הציבורי מקבלים השלמת הכנסה – השלמה לשכר מינימום.

חיים כץ: זאת אומרת, מקבעים אותם לכל החיים לשכר מינימום.

חיים כץ: כי אם הוא מקבל 1,000 שקל פחות, כהשלמה, אחרי שנה הוא מקבל תוספת ותק של 1%, מורידים לו 1,000 שקל.

חיים כץ: אז הוא מקבל 800 שקלים, 900 שקלים – עד שזה מתאזן.

חיים כץ: אחת הדרישות שלי הייתה לפתוח מרכזים של מיצוי זכויות, ואכן הם התחילו בפיילוט, קוראים לו – אני לא רואה את השם – "יד מכוונת", או משהו כזה – פרויקט של "יד מכוונת" כפרויקט התחלתי לפתור את הבעיה שאתה העלית.

חיים כץ: הצעת החוק שלך היא טובה, היא מעולה.

חיים כץ: מעולה.

חיים כץ: ואנחנו עובדים על זה.

חיים כץ: אנחנו עובדים על זה, ויכול להיות שנפתור את זה בתקציב שייגמר בעוד חודש.

חיים כץ: זו המטרה שלי.

חיים כץ: אני אומר לך כמו שאמרתי לחברי הכנסת זהבה גלאון ומאיר כהן, אל תבקשו להצביע על החוק.

חיים כץ: בואו נמשוך את זה עד 31 בדצמבר, נראה מה אנחנו עושים.

חיים כץ: אם אנחנו פותרים את זה בתקציב – כי זה צריך להיות.

חיים כץ: אני מסכים אתך שלא יכול להיות שיישארו בביטוח הלאומי 3 מיליארד שקל של אנשים שמגיע להם והם לא לקחו כי הם לא ידעו.

יואל חסון: מה אתה מציע לי בעצם?

חיים כץ: אני מציע לא להצביע היום, לחכות עד 31 בדצמבר.

חיים כץ: אל תיתן לי להצביע נגדך ולהפיל לך את החוק.

יואל חסון: טוב.

חיים כץ: מאה אחוז, הוא מקבל את זה.

בצלאל סמוטריץ': אז ההצבעה תהיה במועד אחר.

בצלאל סמוטריץ': ההצבעה נדחתה למועד אחר בהסכמת המציע, חבר הכנסת חסון.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/811/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מתקדמים בסדר-היום: הצעת חוק חופש המידע (תיקון – קרן קיימת לישראל), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת מיקי לוי.

בצלאל סמוטריץ': תשיב לו אחר כך שרת המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות לרשות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מבקשים להשתדל לשמור קצת יותר על השקט.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו מבקשים שקט.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נמתין.

בצלאל סמוטריץ': אפשר להמשיך.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שלפנינו בסך הכול מבקשת להחיל על קרן קיימת את חוק חופש המידע.

מיקי לוי: שמעתם?

מיקי לוי: את חוק חופש המידע – זה לא עולה אפילו שקל אחד – כדי שנוכל לגלות אחת ולתמיד מה קורה בקופסה השחורה הזאת ששמה קרן קיימת.

מיקי לוי: קרן קיימת מחזיקה היום בכ-2.5 מיליון דונם, חמישית מקרקעות המדינה, והונה נאמד, על-פי פרסומים שונים, במיליארד שקל במזומן.

מיקי לוי: קרן קיימת היא זרוע ביצועית של הממשלה, בין היתר להקמת תשתיות, רכישת קרקעות והכשרתן עבור התיישבות ופיתוח המרחב החקלאי בפריפריה.

מיקי לוי: אף שהיא חברה פרטית, כל ילד מבין – אבל אולי חברי הקואליציה הזאת לא – על-פי מה שתיארתי עכשיו, שכל תכליתה והווייתה ציבורית.

מיקי לוי: וכפי שמצוין במכתב התמיכה הנלהב בהצעת החוק שפרסמה התנועה לאיכות השלטון, בשל החלטתו של היועץ המשפטי לממשלה, קרן קיימת נרשמה בספטמבר 2014 בפנקס החברות כחברה לתועלת הציבור.

מיקי לוי: הדבר נבע מכך שבפועל קרן קיימת מחזיקה ומפעילה סמכויות שחלקן סמכויות שלטוניות מובהקות, ומבחינה משפטית היא גוף דו-מהותי אשר חלים עליו גם כללי המשפט הציבורי.

מיקי לוי: אני רוצה לצטט מדבריו של היועץ המשפטי לממשלה, שאמר: קרן קיימת היא חברה שלה תקציבי עתק המבוססים על כספי ציבור – שמעתם?

מיקי לוי: לקרן קיימת תקציבי עתק שמבוססים על כספי ציבור – בין מתרומות ישירות ובין מכספים שהגיעו ומגיעים מהעברת זכויות בקרקעות שבבעלות קרן קיימת, והיא מבצעת תפקידים ציבוריים חשובים בהיקף כספי עצום.

מיקי לוי: על אף זאת, כמעט לא הוחל עליה פיקוח חיצוני, לא פיקוח רגולטורי ולא ציבורי.

מיקי לוי: זאת גם בשל היעדר השקיפות של דוחות החברה.

מיקי לוי: סוף ציטוט של היועץ המשפטי לממשלה.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, לא לחינם פרסמה התנועה לאיכות השלטון מכתב תמיכה נלהב בהצעת החוק, שהועבר לחברי ועדת השרים לחקיקה והופץ לכל חברי הכנסת.

מיקי לוי: מדובר פה במצב לא סביר, שנוצר עוד מקום המדינה, שבו גוף שהיה צריך מזמן להיות מולאם, מזמן להיות מולאם, מבצע פעילויות ציבוריות בעלות השלכות משמעותיות על המדינה, לא משלם מסים על הכנסות ממכירת קרקעות, מחזיק בחמישית מקרקעות המדינה, ולמרות כל זאת זוכה לפטור גורף מבקרה או פיקוח כלשהם במדינת ישראל.

מיקי לוי: איפה נשמע כדבר הזה?

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, בממשלה הקודמת ניסינו להחיל על קרן קיימת שקיפות ובקרה בדרכים שונות, וביניהן להכפיפה למשרד מבקר המדינה.

מיקי לוי: כמו כן, תבענו מקרן קיימת בתקציב 2015 להחזיר לקופת המדינה כ-1.3 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: החבר'ה מקדימה, אנשי האופוזיציה, אני מבקש מכם להאיר את עיניו של שר האוצר, אולי הוא ידרוש את 1.3 מיליארד השקל לאוצר המדינה, יש הרבה מה לעשות עם זה.

מיקי לוי: גם אז, כמו הפעם, היו מי שהתנגדו ליוזמה ואפילו הפילו אותה.

מיקי לוי: אז, חברי חברי הכנסת, הגיע הזמן לשאול את השאלות המתבקשות: מדוע יש מי שמנסים למנוע את השקיפות בקרן קיימת?

מיקי לוי: מה יש לכם או להם להסתיר מהציבור?

מיקי לוי: לעזאזל, מה אתם רוצים להסתיר אם הכול שם חוקי?

מיקי לוי: זה מעלה את התהיות ששום דבר שם לא חוקי.

מיקי לוי: מדוע קרן קיימת פועלת במדינת ישראל כמו קופסה שחורה בלי לתת דין-וחשבון לאיש?

מיקי לוי: אולי אפשר למצוא תשובה על השאלות הללו בג'ובים הפוליטיים שקרן קיימת מחלקת, אולי בכספים המפלגתיים שהיא מעבירה.

מיקי לוי: הרי רק השנה פורסם כי בשנים 2014-2013 קרן קיימת העבירה מיליוני שקלים לשורה של מפלגות, ובהם כ-1.7 מיליון שקל לליכוד.

מיקי לוי: אולי זו הסיבה שכל שרי הליכוד הצביעו נגד ההצעה בוועדת השרים לחקיקה.

מיקי לוי: אינני יודע, אני רק יכול להעריך.

מיקי לוי: מה שבטוח, אתם, חברי הקואליציה שמתכוונים כנראה להצביע נגד הצעת החוק הזו, משתפים היום פעולה עם שחיתות.

מיקי לוי: מי שיצביע נגד, משתף פעולה עם שחיתות וסיאוב ועם התנהלות בלתי מתקבלת על הדעת בכל קנה-מידה, של גוף ציבורי במדינת ישראל.

מיקי לוי: בגלל אינטרסים זרים, בגלל אינטרסים של קבלת ג'ובים אתם מוכנים לתת ידכם לחוסר שקיפות בקרן קיימת.

מיקי לוי: אתם פוגעים שוב באמון הציבור, במערכות השלטון, בכנסת ובממשלה, ומניחים על כולנו צל כבד.

מיקי לוי: בגללכם, חברי הקואליציה – – –

איתן ברושי: מיקי, אין לך אף מילה טובה על הקק"ל?

מיקי לוי: אני רק ביקשתי שקיפות, לא ביקשתי כלום.

מיקי לוי: לא אמרתי כלום על קרן קיימת.

איתן ברושי: אבל הכול רק רע?

מיקי לוי: רק שקיפות ביקשתי, שום דבר אחר לא.

איתן ברושי: אתה לא מפסיק להשמיץ.

מיקי לוי: אתה לא שומע כנראה, אתה לא מבין; הבנת הנשמע.

איתן ברושי: אני שומע, אולי הם גם עשו משהו טוב?

מיקי לוי: אתה לא צריך לקפוץ, רק ביקשתי שחוק השקיפות יחול.

מיקי לוי: רק ג'ובים.

איתן ברושי: מיקי, אל תהיה צדיק – – –

מיקי לוי: אתה לא חייב להגן על סוררים ועל מושחתים.

מיקי לוי: אתה לא חייב להגן.

איתן ברושי: אני לא מגן אבל אתה לא יכול – – –

מיקי לוי: קרן קיימת עשתה – – –

יחיאל חיליק בר: אל תהפוך את קק"ל למושחתים.

מיקי לוי: קרן קיימת עשתה מקום המדינה רבות וטובות למען עם ישראל וארץ-ישראל.

מיקי לוי: מה שאני מבקש זה רק שחוק השקיפות יחול עליה.

יחיאל חיליק בר: קק"ל גם עושה כמה דברים יפים, מיקי, גם כמה דברים יפים היא עושה.

מיקי לוי: זה מה שביקשתי.

יחיאל חיליק בר: אז אל תשמיץ את קק"ל, אל תשמיץ את קק"ל.

יחיאל חיליק בר: אז מה הקשר למושחתים ומסואבים?

מיקי לוי: אני לא השמצתי אותה, השמצתי את מי שלא רוצה להצביע על – חיליק, אל תצביע בעד, חיליק, אל תצביע, אל תצביע.

מיקי רוזנטל: הוא בעד שקיפות, הוא רק מדבר – – –

מיקי לוי: רק שקיפות, זה כל מה שביקשתי, שחוק השקיפות יחול על קרן קיימת.

מיקי לוי: מפלגת העבודה, אם אתם רוצים לתת ידכם למהלך הזה, תצביעו נגד החוק הזה, אני קורא לכם.

יחיאל חיליק בר: לא מדברים על זה, מדברים על איך שאתה מדבר על קק"ל, תירגע.

מיקי לוי: אני אומר לך עוד הפעם, שלא תבין אותי לא נכון, קרן קיימת ביצעה גדולות ונצורות למען עם ישראל ומדינת ישראל.

מיקי לוי: אבל אני מבקש רק שחוק השקיפות יחול עליה.

מיקי לוי: יחול עליה.

מיקי לוי: לא שמעתם ממני מילה רעה על קרן קיימת.

מיקי לוי: לא שמעתם מילה.

מיקי לוי: אל תהיו צבועים, אל תצביעו נגדי.

מיקי לוי: בגללכם, חברי הקואליציה, כולם מסומנים מראש על-ידי הציבור כמושחתים, כגנבים, כעבריינים, כלוקחי שוחד, כמי שהגיעו לשירות הציבור לא בשביל לשרת אלא בשביל ליהנות ממנו.

מיקי לוי: זה מצב בלתי נסבל, ואתם נותנים לו יד בהצבעתכם.

מיקי לוי: אני אחזור למען מפלגת העבודה פעם נוספת: הקרן הקיימת למדינת ישראל עשתה רבות לטובת המדינה הזו לאורך כל שנות המדינה.

מיקי לוי: אחרי 67 שנים הגיע הזמן שהיא תשלם מסים ושהדוחות שלה יהיו שקופים.

מיקי לוי: זה מה שביקשתי.

מיקי לוי: דוחות שקופים.

מיקי לוי: דוחות שקופים, פעם רביעית.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אני מבקש מכם להתעלות מעל שיקולים פוליטיים צרים ולפעול על-פי האינטרס הציבורי ביושרה, ולא לתת ידיכם לשחיתות.

מיקי לוי: אני קורא לכם להצביע בעד הצעת החוק הזאת כדי שקרני אור השמש יחדרו סוף-סוף לקופסה השחורה ששמהּ קרן קיימת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת, עשר דקות ניצלת.

מיקי לוי: לקחו ממני חצי דקה בהתחלה, תחזיר לי אותה.

בצלאל סמוטריץ': חצי דקה.

מיקי לוי: החוק הזה, צריך להצביע עבורו כדי שקרני אור השמש יחדרו סוף-סוף לקופסה השחורה ששמהּ קרן קיימת, יחטאו ויבריאו את ההתנהלות של הגוף הזה.

מיקי לוי: כמו כן, אבקש להעביר את הצעת החוק לאחר אישורה – ואני מצפה שתצביעו בעד – לוועדת חוקה, חוק ומשפט.

מיקי לוי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/808/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': יש לנו הצעה מוצמדת להצעה הזו, של חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אחריה תשיב על שתי ההצעות יחדיו שרת המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות גברתי.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, קודם כול, אני רוצה לשבח את חבר הכנסת מיקי לוי שנותן פה ציונים למפלגת העבודה ולוקח פה בכלל מונופול על יושר ושקיפות.

מרב מיכאלי: האיש שהגיש ראשון את הצעת החוק הזאת הוא חבר הכנסת לשעבר משה מזרחי, בכנסת הקודמת, ממפלגת העבודה.

מרב מיכאלי: אז קודם כול תנוח דעתו של אדוני, ואין צורך להטיף מוסר למפלגת העבודה בענייני שקיפות.

מרב מיכאלי: עכשיו לעניין קרן קיימת – צריך לומר, חברי וחברותי חברות הכנסת, קרן קיימת היא גוף חשוב בצורה באמת בלתי רגילה.

מרב מיכאלי: זה אחד הגופים הציוניים המשמעותיים ביותר שהיה להם תפקיד אדיר בהקמתה של מדינת ישראל, בביסוסה, וגם היום יש לה תפקיד, באמת תפקיד ציבורי מהמעלה הראשונה בהרבה מאוד רבדים של ההתנהלות של מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: קרן קיימת עושה תפקידים שממשלה אחרת הייתה נאלצת לעשות, ולא בטוח שהייתה יכולה לעשות באותה אפקטיביות.

מרב מיכאלי: אנחנו יודעות ויודעים איזה חשיבות יש לקרן קיימת בשמירת שטחים מיוערים, בשמירת טבע במדינת ישראל, שלא לומר אפילו ביצירת טבע במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: ככה שבאמת אין חולק על חשיבותה ועל מקומה של קרן קיימת.

מרב מיכאלי: היא אף מוכרת בחוק כגוף ציבורי, עובדותיה ועובדיה מוכרים כעובדות ועובדי ציבור.

מרב מיכאלי: ודווקא בשל כך אנחנו חושבות וחושבים שצריך שתהיה מוכפפת לחוק חופש המידע כמו כל גוף ציבורי בעל חשיבות במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: זה בעצם כל הרעיון של הצעת החוק הזאת, זה עניין בסיסי לגמרי.

מרב מיכאלי: חוק חופש המידע חל על כל גוף ציבורי, ודאי גוף ציבורי מרכזי, חשוב וגדול שתרומתו למדינת ישראל רבה כל כך כמו קרן קיימת.

מרב מיכאלי: מן הראוי היה שהציבור יוכל ותוכל לקבל את כל המידע שהיא מוצאת לנכון שהיא צריכה, בשביל לראות את התנהלותה של הקרן הקיימת בצורה הטובה ביותר.

מרב מיכאלי: נשמח על תמיכתכן ותמיכתכם כמובן, חברי וחברותי, גם בקואליציה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מיכאלי.

בצלאל סמוטריץ': שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד תשיב על שתי ההצעות.

איילת שקד: כבוד היושב-ראש, פעילות קק"ל מוסדרת באמצעות סדרה של חוקים ואמנות שנקבעו בהסכמה עם ממשלת ישראל, ואשר בונים פסיפס שלם של מערכת יחסים, ובהם חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל, חוק הקרן הקיימת לישראל והאמנה שבין ממשלת ישראל להסתדרות הציונית העולמית.

מיקי לוי: כל אמנה, גברתי, אפשר לשנות.

מיקי לוי: אל תמכרי לנו לוקשים.

איילת שקד: חוק המעמד קובע כי ההסתדרות הציונית פועלת בהסכמת ממשלת ישראל, וכי מעמדה של ההסתדרות הציונית מוסדר באמנה בין ממשלת ישראל להסתדרות הציונית.

איילת שקד: הנספח לאמנה קובע כי קרן קיימת לישראל היא קרן מקרנותיה של ההסתדרות הציונית העולמית.

איילת שקד: סעיף 12 לאמנה קובע במפורש – – –

מיקי לוי: היא שונתה פעמיים.

מיקי לוי: פעמיים היא שונתה, האמנה הזו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי, היו לך עשר דקות לדבר.

מיקי לוי: שמעון פרס חתם, אפשר לשנות אותה פעם נוספת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לוי, היו לך אפילו עשר דקות וחצי לדבר – סליחה.

בצלאל סמוטריץ': בוא ניתן לשרה להשיב.

איילת שקד: אני מצטטת: "כל הצעה לשינוי או לתיקון אמנה זו או נספחה, או כל תוספת להם, ייעשו בכתב ויהיו טעונים הסכמתן של הממשלה ושל ההסתדרות הציונית".

איילת שקד: סעיף 7 לאמנה קובע במפורש: "הממשלה תיוועץ בהסתדרות הציונית בענייני חקיקה הנוגעים במיוחד לתפקידיה בטרם יוצעו לכנסת".

איילת שקד: כלומר, כל שינוי או תיקון דבר חקיקה הנוגע לקק"ל כרוך בהסכמת ההסתדרות הציונית, מראש ובכתב, לאחר ביצוע היוועצות עמה.

איילת שקד: כלומר, ללא הסכמת קק"ל והסכמת ההסתדרות הציונית לשינוי מעמדה של קק"ל יהיה כל שינוי שכזה מנוגד לחוק המעמד ולאמנה בין מדינת ישראל לבין ההסתדרות הציונית.

איילת שקד: מעבר לכך, בשנים האחרונות מתמודדת קק"ל עם אתגרים לא פשוטים כחלק ממסע הדה-לגיטימציה נגד מדינת ישראל.

איילת שקד: חלק ממטרות מסע הדה-לגיטימציה הן לשבש את פעילות קק"ל בחו"ל.

איילת שקד: החלת הוראות חוק חופש המידע על קק"ל תשחק לידיהם של גורמים אלה ותפגע בתרומתה של קק"ל, ותוך כדי כך באינטרסים הלאומיים של מדינת ישראל.

איילת שקד: אציין בנוסף שקק"ל כפופה לביקורת פנים, ועדת ביקורת חיצונית של שני שופטים בדימוס, מבקר המדינה, ביקורת המוסדות הלאומיים וביקורת של רשם ההקדשות במשרד המשפטים.

איילת שקד: לכן, הממשלה מתנגדת להצעה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשרת המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': השרה מבקשת להסיר את ההצעה, או מה השרה מבקשת?

איילת שקד: לא, אתם רוצים שנצביע?

מיקי לוי: בטח.

איילת שקד: אוקיי.

מיקי לוי: אני רוצה להשיב חצי דקה.

איילת שקד: מה?

איילת שקד: רגע רגע, שנייה.

מיקי לוי: יאללה מצביעים.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, הצבעה.

מיקי לוי: לא רוצה – – –

איילת שקד: רגע רגע.

איילת שקד: שנייה, שנייה, שנייה.

איילת שקד: הוא רוצה להשיב.

מיקי לוי: לא, לא רוצה, מוותר.

ניסן סלומינסקי: לא, תמשיכי לדבר.

איילת שקד: תראה, מיקי – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: חבר הכנסת, שמעתי אותך קודם מתווכח עם חבר הכנסת ברושי.

איילת שקד: הסיבה שחבר הכנסת ברושי ממפלגת המחנה הציוני, שאני מכירה קצת מה הוא עשה בחיים, הסיבה שהוא התווכח אתך זה לא כי הוא חושב שחופש המידע זה דבר לא טוב או שהוא חושב ששקיפות זה דבר לא טוב.

איילת שקד: גם חבר הכנסת ברושי וגם אני חושבים ששקיפות זה ערך חשוב וחושבים שחופש המידע זה דבר חשוב.

מיקי לוי: אני רוצה להגיב.

מיקי לוי: תודה.

איילת שקד: הסיבה שחבר הכנסת ברושי התווכח אתך קודם היא שהוא החזיק טורייה ביד, שהוא בא מהמגזר החקלאי, והוא מעריך את תרומתה של קק"ל והוא מעריך את עבודתה, והוא מכיר ויודע כיצד היא עובדת, והוא רואה לנגד עיניו – –

עפר שלח: איילת, אל תשכחי את ה-BDS.

איילת שקד: – – את החשיבות – תכף אגיע לזה, תכף אגיע, ארחיב על זה – והוא רואה לנגד עיניו את החשיבות שבשמירת הארגון ושמירת התורמים על הארגון.

איילת שקד: והסיבה שחבר הכנסת ברושי התווכח אתך היא שכנראה אתה וחבריך לא מכירים מספיק טוב את המגזר החקלאי – –

חיים ילין: רגע, אני מבקש לעלות להגיב.

איילת שקד: – – ואת החשיבות שקק"ל מוסיפה למגזר החקלאי.

איילת שקד: דרך אגב, חיים ילין, אני זוכרת אותך בתור יושב-ראש מועצה מדבר בשבחה של החטיבה להתיישבות, אבל זה סיפור אחר.

קריאה: – – –

איילת שקד: בסדר, אבל זה סיפור אחר.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, יורדים עלי חופשי פה, מה זה.

איילת שקד: לא, חס וחלילה, זו מחמאה.

איילת שקד: זה אומר שאתה מבין, שאתה ענייני.

חיים ילין: לא, אני חייב לעלות לבמה.

איילת שקד: לא לא, זה אומר שאתה מבין, שאתה ענייני.

איילת שקד: אבל אני חושבת שכל מי, באמת, כל מי שמבין את החשיבות של הארגון הזה, מבין כיצד הארגון הזה עובד – ודרך אגב, אני חושבת שמה שעשה שר האוצר לפיד בממשלה הקודמת עם קק"ל, שהוא הגיע להסדר שבמסגרתו קק"ל תעביר מיליארד שקל למדינה, זה דבר מבורך.

חיים ילין: נו.

איילת שקד: כמובן, אם זה נעשה בהסכמה וזה דבר טוב, אין מניעה שקק"ל בהסכמה תעביר מיליארד שקל לקופת המדינה.

איילת שקד: זו יוזמה מבורכת, שאני מאוד מקווה, שאני מאוד מאוד מקווה שתצא לפועל.

איילת שקד: עכשיו הם רוצים להגיב, להשיב, לפני ההצבעה?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ניתן להם להשיב, כן.

איילת שקד: בסדר.

איילת שקד: טוב.

חיים ילין: מה עם השקיפות של הגז?

חיים ילין: אפשר לערבב גם את זה.

בצלאל סמוטריץ': המציע הראשון, חבר הכנסת מיקי לוי, שלוש דקות לרשותך, אדוני.

מיקי לוי: גברתי השרה, אני באמת לא מבין את התשובה שלך.

מיקי לוי: צר לי להגיד לך שהיא הייתה שטחית וסתמית.

מיקי לוי: מה זה "ללא הסכמת קרן קיימת"?

מיקי לוי: קרן קיימת היא הגוף המנחה את המדינה, או המדינה היא הגוף המנחה את קרן קיימת?

מיקי לוי: מה זה הדבר הזה?

מיקי לוי: האמנה, לידיעתך, שונתה כבר פעמיים.

מיקי לוי: מדוע אי-אפשר לשנות אותה פעם שלישית?

מיקי לוי: אף אחד לא מטיל דופי בעבודתה של קרן קיימת, כולנו יודעים את חשיבותה מקום המדינה.

מיקי לוי: מה ביקשנו, שקיפות?

מיקי לוי: שהדוחות הכספיים שלה יהיו חשופים לעיני כול?

מיקי לוי: זה מה שביקשנו.

מיקי לוי: מה זה שייך?

מיקי לוי: – כל מה שפרסת פה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לוי, ברשותך.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, חברי הכנסת, אנחנו מבקשים בכל לשון של בקשה קצת יותר שקט.

בצלאל סמוטריץ': רק שנייה, חבר הכנסת לוי.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, התאים שם מצד שמאל, אנחנו מבקשים קצת יותר שקט.

בצלאל סמוטריץ': כן, חבר הכנסת לוי.

מיקי לוי: לכן, עוד הפעם, קרן קיימת עשתה עבודה נהדרת מאז קום המדינה ועד היום.

מיקי לוי: אין שום סיבה שלא תמשיך לשלם מסים לקופת האוצר, אין שום סיבה שהדוחות הכספיים שלה לא יהיו חשופים, אלא אם כן יש משהו להסתיר – אז בבקשה, שיבואו ויגידו לנו מה הם מסתירים.

מיקי לוי: לעצם העניין, אני אומר עוד הפעם: יש צורך בפיקוח.

מיקי לוי: אין שום סיבה שגוף מן הסוג הזה לא יהיה בפיקוח.

מיקי לוי: עכשיו, לעניין הטורייה וחבר הכנסת ברושי, גברתי השרה – גברתי השרה?

מיקי לוי: לעניין הטורייה וחבר הכנסת הנכבד – –

איילת שקד: ברושי.

מיקי לוי: – – ברושי.

מיקי לוי: הוא כנראה עזב את האולם, כי אין לו נשמה ויושרה להצביע.

מיקי לוי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת לוי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכאלי, מעוניינת?

בצלאל סמוטריץ': איננה מעוניינת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה שמית.

בצלאל סמוטריץ': הממשלה ביקשה שההצבעה תהיה שמית.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מתחילים להצביע על הצעת החוק הראשונה של חבר הכנסת מיקי לוי, הצעת חוק חופש המידע – – –

צחי הנגבי: לא.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': הממשלה חוזרת בה.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': יושב-ראש הקואליציה, מה ההחלטה?

בצלאל סמוטריץ': טוב, אנחנו נצביע – –

מיקי לוי: אל תדאגו – –

בצלאל סמוטריץ': – – הצבעה אלקטרונית.

מיקי לוי: – – אין לנו רוב.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מתחילים.

מיקי לוי: אין לנו רוב.

קריאה: – – –

מיקי לוי: אל תדאגו – –

בצלאל סמוטריץ': אבל אתם צריכים – – –

מיקי לוי: – – אין לנו רוב – זה אלקטרוני.

בצלאל סמוטריץ': יש לכם 20 חתימות?

מיקי לוי: אין רוב.

מיקי לוי: ברושי יצא עכשיו – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': רגע.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה, הצבעה אלקטרונית.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק חופש המידע (תיקון – קרן קיימת לישראל), התשע"ה–2015 – אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 55 נמנעים – 1 ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק חופש המידע (תיקון – קרן קיימת לישראל), התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אלה התוצאות: 35 בעד, 55 נגד, נמנע אחד.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים מייד להצבעה שנייה על הצעת החוק – הצעת חוק חופש המידע (תיקון – קרן קיימת לישראל), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 55 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק חופש המידע (תיקון – קרן קיימת לישראל), התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 34 בעד, 55 מתנגדים, אפס נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': גם הצעת החוק הזו לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/897/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים הלאה בסדר-היום: הצעת חוק איסור הפליה במוצרים – נמצאים ביציע אורחיו של חבר הכנסת עמיר פרץ, בני משפחת סיילר, שהגיעו מגרמניה ונחשבים לתומכים נאמנים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': ברוכים הבאים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – איסור הפליה מחמת מקום מגורים), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת ינון מגל.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מגל, עשר דקות לרשות אדוני.

ינון מגל: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק בסך הכול היא די פשוטה.

ינון מגל: היא באה להפסיק את ההפליה על בסיס מקום מגורים.

ינון מגל: היא לא מונעת את זה באופן גורף, כלומר מי שלא רוצה שהשירות שלו יגיע למקומות מסוימים בארץ יכול להמשיך לעשות זאת, הוא רק צריך להודיע על כך מראש.

ינון מגל: אם הוא לא רוצה שזה יגיע ליהודה ושומרון או לעוטף-עזה או לרמת-הגולן – חיים ילין, כדאי לך להקשיב, כי זו הצעת חוק שנוגעת לעוטף-עזה.

חיים ילין: מה?

ינון מגל: גם בעוטף-עזה אותו דבר.

ינון מגל: אבל מי שלא הודיע מראש – – –

קריאה: – – –

ינון מגל: מי שלא הודיע מראש לא יוכל פתאום, אחרי שכבר נרשמה העסקה, להודיע שהוא לא מגיע לבצע את השירות הזה – אם גרר, אם מקרר, אם רהיטים; אין דבר כזה.

ינון מגל: זאת הפליה על בסיס מקום מגורים, והצעת החוק הזאת אומרת שאם קורה כזה דבר אז א.

ינון מגל: מותר לבטל את העסקה כמובן, לקבל את כל הכסף בחזרה; אפשר לקבל פיצויים של עד 10,000 שקלים ללא צורך בהוכחת נזק, ועוד 50,000 שקלים שהרשות להגנת הצרכן יכולה להשית על בעל העסק בעיצומים כספיים.

ינון מגל: זה דבר אחד.

ינון מגל: דבר שני: אסור להפלות על בסיס מקום מגורים גם בבית-העסק עצמו.

ינון מגל: כלומר, כמו שהיו בעבר מועדונים שאמרו:

ינון מגל: אנחנו כאן לא מקבלים בית-שאנים, אנחנו כאן לא מקבלים בת-ימים, אנחנו לא מקבלים מתנחלים, אנחנו לא מקבלים – לא יודע, מכל מיני מקומות – זה נגמר.

ינון מגל: כולם שווים ואסור לעשות הפליה כזאת.

ינון מגל: גם במועדונים, גם במסעדות, בכל המקומות האלה.

ינון מגל: בסופו של דבר מדובר, א.

ינון מגל: בהצעה שהיא חברתית, היא צודקת.

ינון מגל: אם מישהו יש לו אידיאולוגיה מסוימת או חישובים כלכליים כאלה ואחרים, שהוא לא רוצה להגיע אליהם, מותר לו לעשות את זה על-פי הצעת החוק, כן, אבל הוא צריך להודיע את זה מראש.

ינון מגל: זאת ההצעה.

ינון מגל: עכשיו, אני לא יכול להיות פה על הדוכן בלי להשתתף ולהביע את צערי, השתתפות בצער משפחת מלאכי רוזנפלד, זכרו לברכה – –

אלי בן-דהן: – – –

ינון מגל: – – השם ייקום דמו, ולחזק את כוחות הביטחון.

ינון מגל: אנחנו שמענו אתמול את ראש השב"כ – על הפעולות הרבות שהם עושים, ושמענו שגם עצרו עשרות אנשי "חמאס" בשכם – וגם את צה"ל במרדף הזה.

ינון מגל: ואין ספק שצריכים לתפוס את החוליות האלה ולעצור אותן עוד לפני שהן מבצעות את הפיגועים הרצחניים האלה.

ינון מגל: אבל אנחנו באותה מידה גם דורשים שתהיה פה, מעבר לענישה של המחבלים, תגובה ציונית הולמת.

ינון מגל: ותגובה ציונית הולמת היא כמו שאנחנו יודעים: כשפותחים את המילון וכתוב "תגובה ציונית הולמת", כתוב: כן – מי זה היה מקודם?

ינון מגל: חבר הכנסת יואל חסון שגדל בליכוד ואחר כך דילג על הגבעות וקיפץ על ההרים – תגובה ציונית הולמת זה לעלות על הגבעות – –

עמיר פרץ: – – –

ינון מגל: – – ולהתיישב – –

עמיר פרץ: – – –

ינון מגל: – – ולהיאחז בקרקע.

יואל חסון: – – –

ינון מגל: בהחלט.

יואל חסון: כשאתה היית באולפנים – –

ינון מגל: עשית הכול – –

יואל חסון: – – אני הייתי בגבעות באמת.

ינון מגל: – – אבל עכשיו אתה רוצה לברוח.

יואל חסון: כשאתה היית באולפנים.

ינון מגל: ואני אומר: תגובה ציונית הולמת.

ינון מגל: ואני אומר – –

יואל חסון: מה אתה בכלל יודע?

קריאה: – – –

ינון מגל: – – שאם לא תהיה תגובה ציונית הולמת מטעם ממשלת ישראל, מטעם מדינת ישראל, אזי אני קורא לחברי ביישובים ובכלל בציונות לעלות על הגבעות ולעשות תגובה ציונית הולמת – להקים עוד מאחזים ועוד יישובים ועוד בתים בארץ-ישראל.

ינון מגל: בהחלט.

ינון מגל: ואנחנו מול הגל הרצחני הזה – –

קריאות: – – –

ינון מגל: – – כן, שתוקף אותנו, הגל הרצחני של האומה הערבית – –

יואל חסון: שאתם לא מטפלים בו בכלל.

ינון מגל: – – שתוקף בעיראק, את כל עיראק, ואת כל סוריה – –

יואל חסון: כן, את הכול – – –

ינון מגל: – – ואת מצרים ואת סיני ויש ירדן, שריד אחרון להסכם סייקס–פיקו – שבעזרת השם תצליח לעמוד מול הדבר הזה.

ינון מגל: אבל אנחנו יודעים מה יקרה, מה עלול לקרות אם היא תיפול.

ינון מגל: ובעזה וביהודה ושומרון – –

קריאה: – – –

ינון מגל: – – מול הגל הרצחני של האומה הערבית, אנחנו נתיישב, ואנחנו נבנה בארץ-ישראל, כי זאת הארץ שלנו.

ינון מגל: וגם, גם אם נעזוב רגע את הטיעון שזו הארץ שלנו, אין שום סיכוי שאפשר לסגת משם.

ינון מגל: תתחילו להתעורר מהחזיונות שלכם.

אוסאמה סעדי: – – –

ינון מגל: וכל הדיבור האווילי הזה – אתה, אתם, בשם מי אתה בא?

אוסאמה סעדי: – – –

ינון מגל: בשם מי אתה בא?

ינון מגל: בשם האומה הערבית?

אוסאמה סעדי: – – –

ינון מגל: מה הצעתם לעולם בשנים האחרונות?

ינון מגל: דם, רצח, אלימות ודמעות.

ינון מגל: מה, מה קורה בעיראק?

מסעוד גנאים: – – –

ינון מגל: מה קורה בסוריה?

ינון מגל: מה הצעתם?

מסעוד גנאים: – – –

ינון מגל: ואתם עוד בשם – בשם מי אתם באים אלינו?

ינון מגל: אתם מקבלים פה שוויון זכויות.

מסעוד גנאים: – – –

ינון מגל: זה המקום עם הכי הרבה חופש במזרח התיכון.

ינון מגל: אתם עוד באים אלינו בטענות?

ינון מגל: ואתם נותנים להם גב.

ינון מגל: לא קיים דבר כזה בעולם.

ינון מגל: גל של טירוף רצחני בכל המזרח התיכון – עזבו מה שקורה במקומות אחרים – ואלינו באים שאנחנו פושעי מלחמה.

ינון מגל: כל העולם פה שטוף דם, בכל המזרח התיכון רוצחים האחד את השני.

ינון מגל: כביכול עמים, כביכול עם סורי, כביכול עם עיראקי, כביכול עם פלסטיני.

ינון מגל: אז אמרו: אם יש עמים נעשה מדינות, לפני 100 שנה.

ינון מגל: בדבר אחד "דאעש" צודקים: זה הכול אומה ערבית אחת גדולה.

ינון מגל: לא עם פלסטיני ולא עם עיראקי ולא עם סורי.

ינון מגל: הם כולם רוצחים היום האחד את השני.

ינון מגל: ואתם יודעים טוב מאוד מה יקרה באותו יום שאנחנו ניסוג מיהודה ושומרון.

ינון מגל: גם אבו מאזן יודע מה יקרה אם ניסוג מיהודה ושומרון באותו יום: מה שקרה לחברים שלו; אולי אין ברמאללה מגדלים כאלה גבוהים כמו בעזה.

ינון מגל: רק על הכידונים שלנו הוא חי.

ינון מגל: רק על הכידונים שלנו.

ינון מגל: באותו יום יזרקו אותו מהגג.

ינון מגל: יש למישהו איזו שאלה בכלל על העניין הזה?

ינון מגל: אז על מה אתם מדברים?

ינון מגל: העולם הזה הוא אנטישמי.

ינון מגל: צריך לחשוף את הדבר הזה.

ינון מגל: כל הביקורת על עם ישראל, על הצבא שלו, כל ה"שוברים שתיקה", ומרצ שמקריאים פה את "שוברים שתיקה" – בושה וחרפה.

ינון מגל: אנשים שמעודדים חרם על יהודים.

ינון מגל: 70 שנה אחרי השואה כל העולם נגדנו.

ינון מגל: זאת אנטישמיות.

ינון מגל: אומה ערבית שכל היום רוצחת – האחד את השני, כשיעשו – תחשבו מה היו עושים ליהודים ב-1948, מה היה קורה אם הערבים היו מנצחים אותנו.

ינון מגל: אז אתם עוד באים וצועקים לנו?

ינון מגל: אנחנו הושטנו לכם יד לשלום, חזרנו לארץ שלנו, ולא באנו למלחמה.

ינון מגל: אתם באתם למלחמה, ולכן גורשתם.

ינון מגל: והנה, אני אומר, היו מקרים שגורשתם, ואתם חוזרים על הטעות הזאת יום-יום, במקום לקבל את היד שלנו, שמושטת לשלום – –

עיסאווי פריג': אתה – – –

ינון מגל: – – שאומרת לכם:

ינון מגל: תחיו פה בשלום ותחיו פה בשוויון – –

מסעוד גנאים: איזה – – –

ינון מגל: – – אתם שוב, שוב תוקפים.

עיסאווי פריג': – – – אדמה ערבית – – –

מסעוד גנאים: אל תקשקש.

מסעוד גנאים: קשקשן.

ינון מגל: שוב תוקפים.

מסעוד גנאים: אל תקשקש.

ינון מגל: שוב תוקפים.

ינון מגל: אתם עושים את אותה טעות.

מסעוד גנאים: אתה קשקשן.

ינון מגל: לא תלמדו אף פעם, לא תלמדו אף פעם.

מסעוד גנאים: – – –

ינון מגל: זה כמו המשל עם העקרב והצפרדע, אתם תוקפים, והרצח הזה – – –

מסעוד גנאים: אל תקשקש, אל תקשקש.

מסעוד גנאים: קשקשן.

ינון מגל: איפה הגינוי שלך לרציחות?

מסעוד גנאים: אל תקשקש, אל תקשקש.

ינון מגל: נשרפה כנסייה בטבריה, בכינרת, כולם פה עמדו בתור לגנות את השרפה.

ינון מגל: איפה אתם בגינוי שלכם על רציחות?

ינון מגל: אתם יודעים לגנות רציחות – –

מסעוד גנאים: בשרפה – על כל – – –

ינון מגל: – – או שזה מקובל עליכם?

ינון מגל: מקובל עליכם?

ינון מגל: תרבות של שקר.

ינון מגל: אתה מגנה, אז תגנה.

מסעוד גנאים: אתה השקרן.

ינון מגל: אני השקרן?

מסעוד גנאים: אתה השקרן.

ינון מגל: אתם אנשים שלא מוכנים להודות שהיה פה בית-מקדש – שלא היה פה עם ישראלי לפני אלפיים שנה, ואנחנו שקרנים?

ינון מגל: זאת תרבות של שקר.

ינון מגל: עומד פה זחאלקה על הבמה ואומר: ירושלים היא לבו של העם הפלסטיני.

ינון מגל: תגיד, מאיפה הטרמינולוגיה הזאת?

ינון מגל: מתי ירושלים הייתה לבו של העם הפלסטיני?

ינון מגל: ממתי יש עם פלסטיני?

ינון מגל: ממתי ירושלים חשובה לאסלאם?

ינון מגל: אנחנו רואים את התמונות, אתם עומדים – –

מסעוד גנאים: אין, אין, רק אתה פה.

מסעוד גנאים: רק אתה, זהו.

ינון מגל: – – וכולם מפנים את אחוריהם לכיוון המקום הקדוש.

מסעוד גנאים: רק אתה פה.

ינון מגל: לכיוון מכה הפנים – –

מסעוד גנאים: רק אתה.

ינון מגל: – – ואחוריהם למקום הקדוש – ואתם מדברים על ירושלים?

ינון מגל: אתם לא מתביישים?

ינון מגל: אם לא היינו באים לפה, ואם לא היינו מקימים את מדינת ישראל, שעשינו ממנה אימפריה – אתם רואים את זה ויוצאות לכם העיניים.

טלב אבו עראר: מאיפה עלית?

ינון מגל: יוצאות לכם העיניים.

טלב אבו עראר: מאיפה עלית?

ינון מגל: אתם רואים את תל-אביב – –

טלב אבו עראר: מאיפה עלית?

ינון מגל: – – סעו באיילון, תראו כמה מנופים, תספרו את המנופים באיילון, מה עשינו פה, תראו את ההיי-טק, תראו איזה תל"ג – –

טלב אבו עראר: מאיפה עלית?

ינון מגל: – – יש למדינה הזאת – –

טלב אבו עראר: מאיפה עלית?

ינון מגל: – – ומה קורה בסוריה, מה קורה בעיראק, מה קורה בלבנון, מה קורה בירדן.

ינון מגל: מה עשיתם פה אלפיים שנה כשלא היינו?

ינון מגל: מה היה פה?

מסעוד גנאים: שום דבר.

ינון מגל: מה היה פה?

ינון מגל: לא היה פה כלום.

מסעוד גנאים: אתה בראת הכול.

ינון מגל: לא היה פה כלום.

טלב אבו עראר: מאיפה עלית?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אבו עראר – חבר הכנסת אבו עראר – –

ינון מגל: אנחנו באנו, הפרחנו את השממה, יוצאות לכם העיניים – –

בצלאל סמוטריץ': – – לא בעמידה.

מסעוד גנאים: – – –

ינון מגל: – – במקום שתחיו פה בשלום, בשוויון, ותגידו: אנחנו חיים פה ואנחנו מגנים את הרציחות האלה.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

ינון מגל: אבל אתם לא מגנים את הרצח.

ינון מגל: אתם לא מגנים את הרצח.

ינון מגל: זה מה שאתם עושים.

ינון מגל: ואני רוצה לחדש לך משהו: אנחנו לא נזוז מפה יותר.

ינון מגל: זה 67 שנה לעצמאות ישראל – לעצמאות ישראל – ועצמאות ישראל היא לעולמי עד.

איתן ברושי: יש עוד נושאים.

ינון מגל: אני אומר לך, אתם יכולים לשכוח מהחלומות שלכם, שהם אבק ברוח, אבק ברוח.

ינון מגל: אתם יכולים לרצוח האחד את השני שם, בכל המרחב הערבי.

ינון מגל: אנחנו פה נשמור עלינו – אתה יודע למה?

מסעוד גנאים: אני לא רוצה לדעת.

ינון מגל: לא רק כי זה שלנו – –

מסעוד גנאים: לא רוצה לדעת.

ינון מגל: – – גם כי אין לנו לאן לחזור.

ינון מגל: את האלטרנטיבה אנחנו ראינו.

ינון מגל: תודה.

טלב אבו עראר: יש, יש לכם לאן לחזור.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מגל.

טלב אבו עראר: הייתי מרשה לך לחזור – מאיפה שעלית.

בצלאל סמוטריץ': תשיב בשם הממשלה שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

טלב אבו עראר: תחזור – מאיפה שעלית.

בצלאל סמוטריץ': גברתי יכולה כמובן להשיב על כל מה שהיא רוצה בנאומו של חבר הכנסת מגל.

איילת שקד: תודה, אדוני היושב-ראש, האמת, אין לי הרבה מה להוסיף, אני רק אסביר קצת לגבי הצעת החוק.

איילת שקד: הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, של חבר הכנסת ינון מגל, מבקשת להרחיב את איסור האפליה הקיים בחוק לגבי אספקת מוצרים או שירות ציבורי או בהפעלת מקום ציבורי.

איילת שקד: ההצעה מבקשת לקבוע שני איסורי אפליה נוספים על מי שעיסוקו באספקת מוצר או שירות ציבורי או בהפעלת מקום ציבורי: האחד, איסור להפלות מחמת מקום מגורים באספקת מוצר או שירות ציבורי במקום העסק או במתן הכניסה למקום הציבורי; השני, איסור להפלות באספקת מוצר או שירות ציבורי מחוץ למקום העסק בין צרכנים הנמצאים במרחק דומה ממקום העסק.

איילת שקד: לפי המתווה המוסכם ייקבע איסור אפליה במקום העסק או במתן כניסה למקום ציבורי מחמת מקום מגורים, כפי שמוצע בהצעת החוק המקורית.

איילת שקד: במקום קביעת איסור אפליה מחוץ לבית-העסק יתוקן חוק הגנת הצרכן באופן שייאסר במפורש על העוסקים להטעות צרכנים לגבי המקום הגיאוגרפי שאליו מסופק המוצר או השירות.

איילת שקד: כמו כן ייקבע בחוק זה שהטעיית צרכן לגבי המקום הגיאוגרפי שאליו מסופק המוצר או השירות תהא עשויה לזכותו בפיצויים עונשיים ללא הוכחת נזק עד 10,000 שקלים.

איילת שקד: אפליה שנסמכת על מקום מגוריו של אדם, גם כשמדובר במי שבחר, לא עלינו, לגור בחלקי ארצנו שביהודה ושומרון, היא תופעה מכוערת, שהבית היהודי לא קיבל מעולם, ולעולם לא יקבל.

איילת שקד: ניאבק באפליה הזאת עד חורמה.

איילת שקד: אורי אורבך, זיכרונו לברכה, היה הראשון להגיש הצעה כוללת שמטפלת בסוגיית האפליה מחמת מקום מגורים.

איילת שקד: הוא זיהה כי בכל עילות האפליה המוכרות לנו, דת, גזע ומין, חסרה עילה נוספת.

איילת שקד: זו עילה שלכאורה קשורה לתחום הצרכני של אספקת מוצרים ושירותים, אבל בפועל מגדירה אזרחים סוג א' ואזרחים סוג ב'.

איילת שקד: הוא לא זכה להשלים את תיקון החקיקה הזה, וינון מגל ממשיך את דרכו.

איילת שקד: זה גם המקום להזכיר את התיקון של שולי מועלם לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, שעבר כאן בשנה שעברה והגדיר את עילת מקום המגורים כעילה אסורה בתחום יחסי העבודה.

איילת שקד: אט-אט נשרש גם את ההבחנה המיותרת הזאת.

איילת שקד: דין יהודה ושומרון כדין תל-אביב.

איילת שקד: כאמור, הממשלה תומכת במתווה זה, כפוף לכך שנוסחה של הצעת החוק יתואם עם משרד המשפטים.

איילת שקד: עכשיו, אני רוצה גם לומר כמה מילים על מלאכי רוזנפלד, זיכרונו לברכה, שנרצח בדם קר בבנימין.

איילת שקד: חברי לסיעה, ובהם היושב-ראש, חזרו לפני זמן לא רב מהלווייתו.

איילת שקד: לצערי, באותו אזור נרצח לפני כמה ימים דני גונן, זיכרונו לברכה.

איילת שקד: שניהם, דרך אגב, בחורים צעירים, באותו גיל פחות או יותר; שניהם חיו את חייהם: דני הלך לרחוץ במעיין ומלאכי חזר ממשחק כדורסל, ושניהם נרצחו רק כי הם יהודים.

איילת שקד: דני אפילו עצר לערבי שניגש אליו לרכב כדי לראות אם הוא צריך משהו, רצה אולי לעזור לו.

איילת שקד: ושניהם נרצחו רק כי הם יהודים.

איילת שקד: ואני רוצה מכאן לשלוח מסר למתיישבים ביהודה ושומרון, בשנת 2015 – תהיו חזקים, תהיו זקופים, עם ישראל עומד מאחוריכם.

איילת שקד: אנחנו יודעים שההתיישבות ביהודה ושומרון מגינה על ההתיישבות בתל-אביב.

איילת שקד: יש בסך הכול 19 שנה הבדל בין 1948 ל-1967, מה זה לעומת 3,800 שנה של התקופה שבה העם היהודי נמצא בארץ-ישראל.

איציק שמולי: השרה, אתם מכירים אבל דוגמאות על מקרים כאלה שקרו?

איציק שמולי: אנחנו פשוט – – –

איילת שקד: בוודאי.

איילת שקד: כשעמדתי בראש ארגון "ישראל שלי" קיבלתי הרבה מאוד פניות, הרבה מאוד פניות, מתושבים שסירבו לספק להם שירות.

איילת שקד: אני זוכרת שפעם אחת סירבו להוביל מקרר, פעם אחת סירבו להוביל מיטה, בכל מיני אמתלות שונות.

איילת שקד: אני חושבת שכל מפלגה שדוגלת בשוויון – גם המפלגות בקואליציה – ואני בכלל מצפה מכל המפלגות הציוניות להצביע ולתמוך בהצעת החוק.

איילת שקד: אני זוכרת שהשר אורי אורבך, כשהוא היה חבר כנסת, ניסה לקדם את ההצעה הזאת, חברת הכנסת שולי מועלם וכל הסיעה שלנו בכנסת הקודמת נאבקו כדי להוציא את הצעת החוק הזאת מערר שבה היא הייתה תקועה, ואני מתרגשת מכך שחבר הכנסת ינון מגל הצליח להעביר את הצעת החוק הזאת בקריאה טרומית.

איילת שקד: אני בטוחה שניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, יזכה בעוד שבוע או שבועיים להביא אותה לכאן לקריאה שנייה ושלישית.

איילת שקד: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשרת המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל רוזין ביקשה להתנגד להצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מגל, אחריה – אחרי דבריה של חברת הכנסת רוזין – אתה תוכל להשיב, אם תחפוץ בכך.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות גברתי.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, תודה, חברי וחברות הכנסת, קודם כול, אני באמת רוצה גם להשתתף בצער על מלאכי רוזנפלד שנרצח בפיגוע, בן 25 בלבד במותו.

מיכל רוזין: תנחומי הכנים למשפחה.

מיכל רוזין: וכמו שכתבתי אתמול, גם בפייסבוק – טרור הוא טרור, ואני מגנה אותו בתוקף ומקווה שימוצה הדין עם הרוצחים.

מיכל רוזין: אבל אני עליתי כאן להתנגד להצעת החוק של ינון מגל, שידוע לי היטב שהיא גם הצעת החוק של חברת הכנסת שולי מועלם וגם של חברי, זיכרונו לברכה, השר אורי אורבך – הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים.

מיכל רוזין: המחנה הציוני, אם תקשיבו לי, אז תבינו למה צריך להתנגד להצעת החוק הזאת.

מיכל רוזין: מדובר פה, וכמו שאמרה השרה – לא סתם זה הצעות חוק של הבית היהודי.

מיכל רוזין: כמו שאמרה השרה, היא כל כך מתרגשת, מכיוון שמדובר פה בסיפוח זוחל של החוק הישראלי לשטחים הכבושים, מעבר לקו הירוק, 67'.

מיכל רוזין: אין הפליה בשירותים ומוצרים.

מיכל רוזין: כאשר יש הפליה שהיא אינהרנטית למוצא של אדם, מוצא אתני, למינו וכדומה, הרי החוק הישראלי כבר תופס לעניין.

מיכל רוזין: אבל אמרה את זה השרה בצורה חד-משמעית, היא לא ברחה מהעניין.

מיכל רוזין: היא אמרה: דין יהודה ושומרון כדין תל-אביב.

מיכל רוזין: זו השורה התחתונה של הצעת החוק הזאת.

מיכל רוזין: זה מה שהצעת החוק אומרת.

מיכל רוזין: היא לא מדברת לא על בית-שאן ואפילו לא על כפרים ערביים.

מיכל רוזין: היא לא מדבר על שום דבר.

מיכל רוזין: היא מדברת על מעבר לקו הירוק, וזה המשך הפרת החוק הבין-לאומי, שקובע שהחוק הישראלי לא יכול לחול על השטחים הכבושים, ולצערי הרב זה ממשיך.

מיכל רוזין: ינון מגל, חבר הכנסת ינון מגל – שוב עולה פה לדוכן כל שבוע מחדש חבר כנסת ימני אחר, קיצוני, שמתסיס את האווירה, הפעם זה חבר הכנסת מגל.

מיכל רוזין: האומה הערבית, כל מה שהיא יודעת, כל התרבות שלה – איזה ביטויים גזעניים – כל התרבות שלה זה דם ודם ואלימות.

מיכל רוזין: זה פשוט המשך הפחדה והסתה נגד כל החברה הערבית, בישראל ובעולם כולו.

מיכל רוזין: מדובר פה בחוסר אחריות ושיקול דעת – –

נאוה בוקר: – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – עידוד השיח המתלהם.

מיכל רוזין: אין הבדל בינך לבין מה שעשה סגן השר ירון מזוז, זה בדיוק אותו דבר, אותה התלהמות, אותו חוסר אחריות.

מיכל רוזין: אתה כבר לא עיתונאי, אתה עכשיו חבר כנסת, יש לך אחריות.

מיכל רוזין: הבוקר שמעתי גם את סגן השר מהמפלגה שלך – –

אורן אסף חזן: – – –

מיכל רוזין: – – אומר:

מיכל רוזין: אתם יודעים מה צריך לעשות אם יש מפגע?

מיכל רוזין: לקחת את המשפחה שלו, ענישה קולקטיבית, להעלות על מטוס, 500 דולר, ולשלוח אותם.

מיכל רוזין: לאן?

מיכל רוזין: מי ייקח אותם?

מיכל רוזין: המדינה?

מיכל רוזין: יחסים בין-לאומיים?

מיכל רוזין: זה לא מעניין אותם.

מיכל רוזין: להעלות על מטוס – פופוליזם זול וגס וחסר ערך, וככה מדבר סגן שר ביטחון במדינת ישראל.

מיכל רוזין: אין לזה שום משמעות, אין לזה שום תוכן, זה פופוליזם זול – –

אורן אסף חזן: – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – והגיע הזמן שתנהגו באחריות ובשיקול דעת.

מיכל רוזין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת רוזין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מגל, אם אתה מעוניין בכך, אתה יכול להשיב.

בצלאל סמוטריץ': לא מעוניין.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – איסור הפליה מחמת מקום מגורים), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 46 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 27 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – איסור הפליה מחמת מקום מגורים), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: בעד – 46, נגד – 27, נמנע אחד.

בצלאל סמוטריץ': אני קובע, שהצעת החוק עברה ותידון בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא מונופול הגז

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא – הצעה לסדר-היום בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא מונופול הגז, של חברת הכנסת תמר זנדברג; הצעה לסדר-היום מס' 664.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות לרשות גברתי.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אם אתה רוצה לעשות משהו רע, תחביא אותו בתוך משהו משעמם; ככה אמר – – –

בצלאל סמוטריץ': רק שנייה, חברת הכנסת זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת – חברי הכנסת, אנחנו מבקשים מאוד לכבד את חברת הכנסת זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': רק רגע.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו נמתין עוד קצת.

תמר זנדברג: אני ממתינה להוראתך.

תמר זנדברג: הזמן על חשבוני בינתיים.

קריאה: – – –

תמר זנדברג: זאת הצעתי.

בצלאל סמוטריץ': כן, חברת הכנסת זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אם אתה רוצה לעשות משהו רע, תחביא אותו בתוך משהו משעמם; ככה אמר הוגה הדעות והפילוסוף המודרני, או במילים אחרות, הקומיקאי והסטיריקן האמריקני ג'ון אוליבר – בהקשר אחר, אבל נדמה לי שההקשר הזה יפה גם לכאן.

תמר זנדברג: אז ניסיתם לעשות משהו רע ולהחביא אותו בתוך משהו משעמם – –

אורן אסף חזן: – – –

תמר זנדברג: – – גז – אף אחד לא שמע על זה – חשבתם שתוכלו להעביר את זה ככה, אבל לא הצליח לכם.

תמר זנדברג: לא הצליח לכם, כי הציבור מבין היטב, והציבור בימים ובשבועות האחרונים מנהל דיון אינטליגנטי ומלומד, עם כל הפרטים שניצבים בפניו.

תמר זנדברג: ואתם יודעים מה?

תמר זנדברג: לציבור יש הרבה יותר אינפורמציה והוא מנהל דיון הרבה יותר ענייני מאשר חלק מהשרים, מאשר, למשל, אדוני השר שטייניץ.

תמר זנדברג: אתה, יש לך זכויות רבות בנושאים קודמים בנושא הגז.

תמר זנדברג: אתה יודע, אתמול, כשצפיתי במסיבת העיתונאים שבה אתה הכרזת שמדובר במתווה הטוב ביותר האפשרי, זה הזכיר לי סצנה מסרט אמריקני, מאיזו דרמה קיטשית במיוחד, שבה הרעים לוקחים שבוי, מושיבים אותו על כיסא, וברגע השיא מכריחים אותו לדקלם איזה משפט בשפה זרה תוך כדי שהוא מנסה להעביר מסרים לטובים, שיבואו להציל אותו, כי הוא לא באמת מאמין במה שהוא אומר – –

איציק שמולי: זה לא סרט אמריקני, זה סרט של "דאעש".

תמר זנדברג: בדיוק.

יובל שטייניץ: – – –

תמר זנדברג: – – – כן, אתה נראית כמו – – –

יובל שטייניץ: – – – פרופסור ששינסקי, הוא השבוי – – –

תמר זנדברג: גם פרופסור ששינסקי רבות זכויותיו, אבל נדמה לי שהוא יותר מכול קורא לעזרה לציבור, שיציל אותו מעצמו.

תמר זנדברג: אז הרעים כנראה – – –

יובל שטייניץ: אני לא יודע – – –

תמר זנדברג: אז הרעים – להפך, אתה צריך לראות בזה מחמאה – הרעים כנראה שבו אתכם, אבל הטובים זה אנחנו, זה הציבור, ומי שאמור לייצג אותנו חתם אתמול על הסכם כניעה מביש, אין מילה אחרת, שמשליך לפח לא רק את העתיד הכלכלי והחברתי של דורות של ישראליות וישראלים קדימה, אלא גם מסכן את המרחב הדמוקרטי שלנו.

תמר זנדברג: ואני רוצה להביא עוד ציטוט, של עוד אמריקני, אחר, בשם לואי ברנדייס, השופט, אותו אחד שאמר שאור השמש הוא שמטהר הכול – זה משפט שיפה גם לכאן, ותכף נחזור אליו, לנושא השקיפות.

תמר זנדברג: אבל הוא אמר עוד משפט, והוא: שאפשר לקיים דמוקרטיה, ואפשר גם לקיים כוח כלכלי עצום שמרוכז בידיים של מעטים, אבל אי-אפשר לקיים את שניהם יחד.

תמר זנדברג: וזה המצב שאנחנו צועדות וצועדים אליו, חברות וחברים.

תמר זנדברג: מצב שבו כוח כלכלי עצום ורב-ממדים, שנדמה לי שאפילו אנחנו לא יכולות ויכולים להבין עד הסוף את הזרועות שהוא טווה ושולח אל תוך החברה הישראלית.

תמר זנדברג: פרשה אחת, שנחשפה בעיתון "הארץ", מעידה על קשר של אחד שמוכר לנו, אמריקני, איל הימורים בשם שלדון אדלסון, שהתערב בנושא.

תמר זנדברג: יש כאן חברי כנסת מהאופוזיציה שיכולים להעיד על לחצים שהיו עליהם, ונדמה לי שזה רק קצה הקרחון בהתערבות בדמוקרטיה הישראלית.

תמר זנדברג: אבל אולי הדוגמה הקיצונית ביותר לכניעה ולהתפרקות מרצון מהכוח הדמוקרטי שמוטל לפנינו הוא הסעיף שנחשף אתמול במתווה, ואולי הסיבה הטובה ביותר למה היה כל כך חשוב לממשלה להסתיר את המתווה הזה, ואני מדברת על הסעיף שנקרא: יציבות רגולטורית.

תמר זנדברג: מדובר כאן בשיא של כיבוס לשוני, שמסתיר חתימה עכשיו על נטילת הסמכות המרכזית של ממשלה, שהיא רגולציה, מידיה, וויתור מרצון על שינויים רגולטוריים לעשר השנים הקרובות, לא רק מהממשלה אלא גם מהכנסת.

תמר זנדברג: חברות וחברים, חברי הכנסת, האם אתם יודעים שאתמול נחשף לציבור שאתם מוותרים מרצון על היכולת שלכם לחוקק חוקים בתחום הגז עשר שנים קדימה?

תמר זנדברג: חברים מכולנו, אתם יודעים את זה?

תמר זנדברג: חברים מיש עתיד, שאני לא יודעת עדיין מה עמדתכם בנושא ההצעה הזאת, אתם יודעים את זה?

תמר זנדברג: אתם יודעים שבמתווה הזה אתם, בשם אזרחיות ואזרחי ישראל, מתחייבים להשבית את הכנסת מעבודה למשך עשר שנים קדימה?

תמר זנדברג: תארו לעצמכם, להבדיל אלף אלפי הבדלות, אבל דוגמה דומה: אני מודה שלמדתי אותה בטוויטר מחברי רועי צ'יקי ארד, שצייץ היום – תארו לעצמכם שבימי הסכם אוסלו היה רבין חותם על התחייבות שהכנסת והממשלה לא ישנו את המצב החוקי עשר שנים קדימה.

תמר זנדברג: מישהו היה מסכים לזה?

תמר זנדברג: ואחרי כמה שנים עלה לשלטון בנימין נתניהו ושינה את הדברים.

תמר זנדברג: איפה נשמע כדבר הזה, שהכנסת מפקיעה מידיה את הסמכות לחוקק חוקים?

תמר זנדברג: נדמה לי שמעולם האמירה "המדינה זו אני", שככל הנראה התגלגלה מימים אחרים וממשטר אחר – התגלגלה כאן לכנסת ישראל, לממשלת ישראל, אבל לצערי התגלגלה החוצה לבעלי הון שיכולים עכשיו לחייך בכיסא שלהם, עם הסיגר, כמאמר הקלישאה, ולהגיד לעצמם: אולי המדינה זו אני.

תמר זנדברג: ההצעה שאני באה להציע בפניכם זו הצעה להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית שתחקור אחורה.

תמר זנדברג: ויש כאן פרשיות קודמות בנושא הגז.

תמר זנדברג: חלקן משחקות גם במתווה הנוכחי, ובחלקן כבר היה קרב בין הציבור לבין הממשלה בשירות, לצערי, בעלי ההון.

תמר זנדברג: פרשת המיסוי; דוח ששינסקי 1.

תמר זנדברג: הממשלה – גם כן, בסופו של דבר לא הייתה לה ברירה וקצת נטתה, קצת הלכה לטובת הציבור.

תמר זנדברג: פרשה 2, ועדת צמח – חתימה על מתווה לייצוא הגז.

תמר זנדברג: גם שם, לאחר מחאה ציבורית ומאבק ציבורי מרשים, הממשלה נטתה קצת לטובת הציבור.

תמר זנדברג: בשני הדברים האלה, גם במיסוי וגם ביצוא, עכשיו ניתנו הקלות נוספות ומפליגות לטובת מונופול, שלא רק שלא פורק, כמו שנאמר לנו אתמול במסיבת עיתונאים – והנה השר שטייניץ שוב פוסע לאולם, בדיוק ברגע הזה – אלא הונצח ואפילו חוזק.

תמר זנדברג: ולא רק זה, אלא הדבר המרכזי שאולי היינו יכולים להשיג מזה, ואולי זה התפקיד המרכזי של הממשלה בפיקוח וברגולציה, פיקוח על המחירים, גם הוא ניתן באופן מדהים ומתמיה.

תמר זנדברג: איך עשיתם את זה, השר שטייניץ?

תמר זנדברג: איך עשיתם את זה בעודכם מסבירים לנו שהגז יישאר באדמה?

תמר זנדברג: הרי אין אמירה מופרכת מזו, כי כידוע לך היטב, הגז כבר זורם.

תמר זנדברג: הוא זורם מ"תמר".

תמר זנדברג: הוא פשוט במחיר מופקע, כך שכל אותן תועלות כלכליות, שאפילו אנחנו מסבירים לציבור באיזה מאות מיליארדים וטריליונים של שקלים מדובר – למה אנחנו לא מרגישים את התועלת הזו?

תמר זנדברג: למה המחיר שמגיע עכשיו הוא מחיר כל כך מופקע?

תמר זנדברג: איפה הלכו והתכרסמו מסקנות ועדת ששינסקי 1, שאתה הקמת, וצמח?

תמר זנדברג: איך חולקו רישיונות קידוח ביד נדיבה ובמחיר מופקע, עד שעכשיו כבר לא נשאר יותר ממה לעשות תחרות?

תמר זנדברג: במילים אחרות, איך נסמוך עליכם שאם עד עכשיו כשלתם ברגולציה על "תמר" ובחיבור הצינור השני, והסכמתם לדחייה ב"לווייתן" בעודכם מסבירים לנו שהגז יישאר באדמה – איך נסמוך עליכם מעכשיו והלאה שהבאתם את המתווה הכי טוב לציבור, זה שאתם אמורים לדאוג לו?

תמר זנדברג: נקודה אחרונה לנושא אור השמש המחטא והשקיפות.

תמר זנדברג: אתמול, במלאות 30 שנה לישיבת הממשלה הדרמטית שבה הוחלט על תוכנית הייצוב, התפרסמו הפרוטוקולים של אותו "לילה לבן" ששינה את הפנים הכלכליות של מדינת ישראל באופן שאנחנו מרגישים אותו עד עכשיו.

תמר זנדברג: וכולנו קראנו – מי שלא קרא, אני ממליצה לקרוא, זה חשוב מאוד להכיר את ההיסטוריה של קבלת ההחלטות במדינת ישראל – איך התקבלו ההחלטות, מי אמר מה למי, כמה ולמה.

תמר זנדברג: והיום, 30 שנה אחרי, זה מלמד אותנו דברים חשובים מאוד על ממשלת ישראל, על כלכלת ישראל, על מקבלי ההחלטות בישראל.

תמר זנדברג: והנה כאן, בחודשים האחרונים ישב על המדוכה צוות כלכלי, ממשלתי, שמינתה הממשלה.

תמר זנדברג: אני אומרת את זה כי על העובדות הספציפיות האלה יש מחלוקת.

תמר זנדברג: יש הכחשה מטעם הממשלה שמונה צוות, שישב צוות ושדן צוות.

תמר זנדברג: אתם יודעים למה הממשלה הכחישה את זה?

תמר זנדברג: אתמול התגלה לנו.

תמר זנדברג: כדי שהיא לא תצטרך לפרסם פרוטוקולים.

תמר זנדברג: אתה מאמין לזה, אדוני היושב-ראש?

תמר זנדברג: הצוות החשוב ביותר בעשורים, שקיים דיונים משמעותיים ביותר בתולדות המשק הישראלי, גנז את עצמו על מנת שלא רק עכשיו הציבור לא יוכל לדעת מה התנהל בדיוני אותו צוות קנדל המוכחש והעלום, אלא על מנת שגם עוד 30 שנה מהיום ו-100 שנה מהיום אף אחד מאתנו לא יוכל לדעת מי אמר מה למי, ובעיקר למה.

תמר זנדברג: ואתה יודע, אני קראתי אתמול את סיכומי הדיון, הקרויים פרוטוקולים – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זנדברג, ברשותך.

תמר זנדברג: משפט אחרון.

תמר זנדברג: אני קראתי אתמול את סיכומי הדיון הקרויים פרוטוקולים שפרסמתם.

תמר זנדברג: הדבר היחיד שראיתי שם זה ייצוג יתר עד כדי בלתי סביר לחברות הגז והאנרגיה, שהופיעו בלא פחות מ-35 ישיבות מישיבות אותו צוות-לא-צוות.

תמר זנדברג: ונדמה לי שרק זה, רק על הדבר הזה ורק מקריאת אותם סיכומי דיון שנראים יותר מכול כמו הודעות לעיתונות ולא כמו פרוטוקולים אמיתיים ודיונים שקופים וכנים, רק על זה ראוי להקים ועדת חקירה פרלמנטרית, שתקיים כאן בכנסת, במוסד הדמוקרטיה, בינינו נציגי הציבור, את הדיון על מחדל הגז המתמשך.

תמר זנדברג: זה יכול להיות דוגמה ומופת לאופן קבלת ההחלטות במדינת ישראל, גם למתווה הגז, שעדיין לא מאוחר לעצור אותו ולשנות אותו לטובת הציבור, וגם מכאן והלאה, לדיראון עולם.

תמר זנדברג: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים יובל שטייניץ.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ידידתי חברת הכנסת תמר זנדברג, קודם כול, הסיטואציה הזו – אני מרגיש קצת מבוכה, ואני אומר לכם מדוע, אדוני היושב-ראש, וחברת הכנסת זנדברג תתקן אותי אם טעיתי.

יובל שטייניץ: כשאני צריך לענות לחברת הכנסת זנדברג, לפעמים לרגע אני מתבלבל וחושב אם אני לא עונה בעצם לעצמי.

יובל שטייניץ: כי לפני כמה שנים, אחרי כל המאבק העצום שניהלתי בפרשת ששינסקי, כשהקמתי את הוועדה והובלתי את החקיקה – – –

תמר זנדברג: אז עכשיו זה משמש לך מגן למה לא לעשות עכשיו?

יובל שטייניץ: רגע, שנייה, תקשיבי.

יובל שטייניץ: לא על זה רציתי שתגיבי.

יובל שטייניץ: אחרי כל המאבק האדיר הזה, שבו הכנסתי את היד לכיס של תשובה ו"נובל" ושותפיהם והוצאתי מהם 400-300 מיליארד שקלים, שאותם אנחנו אמורים לקבל בשנים הקרובות, בעשורים הקרובים, יום אחד הלכתי להצגת תיאטרון, וחברת הכנסת זנדברג הייתה שחקנית באותה הצגה והיא שיחקה אותי.

יובל שטייניץ: היא הייתה בהצגה שר האוצר דאז יובל שטייניץ.

אילן גילאון: זה היה דמויות משנה.

יובל שטייניץ: ואמרתי לעצמי, קודם כול, היא עשתה את זה מצוין.

תמר זנדברג: תודה.

יובל שטייניץ: שנית, הסתכלתי על שר האוצר יובל שטייניץ תמר זנדברג, ואמרתי: אף פעם לא הייתי נאה כל כך.

יובל שטייניץ: זה בכלל היה תענוג.

יובל שטייניץ: אז עכשיו כל פעם שאני צריך לענות לחברת הכנסת זנדברג, אני אומר:

יובל שטייניץ: רגע – זה כאילו אני נזכר לרגע שפעם היא הייתה אני.

תמר זנדברג: ועכשיו זה משמש לך מגן אנושי למה לעשות אותו דבר עכשיו.

יובל שטייניץ: לכן, חברת הכנסת זנדברג, אני אענה לך לא בתקיפות ולא בתוקפנות, אלא ביישוב דעת, כיוון שאת פעם היית אני.

יובל שטייניץ: היום לא כל כך היית אני, ואני חושב שאז, כשייצגת אותי, דיברת בשיקול דעת ובהיגיון רב, כי זה מה שאפיין את הטיפול שלי גם בפרשת ועדת ששינסקי, שעיקרה היה להוציא את הכסף מהגז, וגם בפרשה הנוכחית, שעיקרה הוא להוציא את הגז מהים.

יובל שטייניץ: כי אם לא נביא את הגז, גם כל אותם עשרות ומאות מיליארדים לא יגיעו, וגם לא נקבל את הביטחון האנרגטי, נישאר תלויים בשדה אחד, עם צינור אחד, שזה גם מונופול וגם חוסר ביטחון אנרגטי, וגם רוב הגז נשאר בבטן הים.

יובל שטייניץ: זה המצב היום.

יובל שטייניץ: אז חבל שלא ייצגת אותי עם אותם נחישות והיגיון ולקיחת אחריות כמו שייצגת אותי אז.

תמר זנדברג: איפה הגז מ"תמר"?

תמר זנדברג: למה עצרתם את הפיתוח של "לווייתן"?

יובל שטייניץ: חברת הכנסת זנדברג, לא מתאים לך לקרוא קריאות ביניים.

יובל שטייניץ: תקשיבי.

יובל שטייניץ: מאחר שהיום דווקא נכשלת בייצוג שלי, אז, לפני ארבע שנים או שלוש שנים הצלחת יפה, היום לא כל כך הצלחת, אז אני אייצג את עצמי וכן אענה על כמה מהטענות שטענת כאן, ואולי, אם תקשיבי ברצינות, אם את פתוחה לשכנוע, גם תשתכנעי.

אילן גילאון: עכשיו אתה תעשה את התפקיד שלה – – –

יובל שטייניץ: אני יכול לעשות רק את התפקיד של שר האנרגיה של מדינת ישראל, שאחראי לטובת המדינה ואזרחיה, וכך פעלתי תמיד.

יוסי יונה: אבל אז אמרת שאיימו עליך, היו איומים.

יובל שטייניץ: והיו מאות מודעות בכל העיתונים נגדי.

יובל שטייניץ: הרי הטייקונים של הגז והנפט ניהלו נגדי את המאבק הכי גדול שהם ניהלו אי-פעם, ואני נגדם, וגם ניצחתי במאבק הזה.

יובל שטייניץ: גם ניצחתי.

יוסי יונה: האם אתה יכול להגיד באופן חד-משמעי שלא היית חשוף לאיומים בשלב הזה?

יובל שטייניץ: בשלב הזה התשובה היא חיובית, חד-משמעית.

יובל שטייניץ: אני חושב שאנשי הגז והנפט, חברות האנרגיה והבעלים שלהן, כבר למדו את הלקח והבינו שאפשר לנסות לשכנע, אבל אי-אפשר לאיים, או שהאיומים לא משיגים אצלי שום תוצאה.

יובל שטייניץ: ואתה יודע מה, יוסי?

יובל שטייניץ: אפשר לפעמים לא להסכים, אבל בדיוק אותו אדם שפעל לפני שלוש-ארבע שנים, כשר אוצר, נגד חברות האנרגיה ובעד האינטרס הציבורי, כך גם היום אני פועל בעד האינטרס הציבורי, וכשצריך, גם נגד החברות האלה.

יובל שטייניץ: ובמתווה שגיבשנו, החברות האלה נאלצות לקבל על עצמן – תקשיב טוב – לא תנאים קשים, את התנאים הקשים ביותר בכל מדינות המערב, או מדינות ה-OECD, שיש בהן גז.

יובל שטייניץ: כלומר, אם תיקחו חברות, כמו "נובל אנרג'י", או כמו "בריטיש גז", או כמו "של", או כמו "וודסייד", או כמו "אדיסון", ורבות אחרות, ותעשו השוואה, כשהם מגלים מאגר גז בארצות-הברית או קנדה, בהולנד או נורבגיה, בדנמרק או בריטניה, באוסטרליה או ניו-זילנד – ובישראל – אלה רק מדינות ה-OECD – איפה התנאים הכי קשים והכי מחמירים?

יובל שטייניץ: איפה הדרישות של המדינה הן הכי קשות?

יובל שטייניץ: זה כאן, בישראל.

יובל שטייניץ: ולכן, כל הדיבורים על ויתורים לחברות האנרגיה הם הטעיה גמורה, כי מי שבאמת מוותרים במתווה הזה, ונאלצים לקבל על עצמם לא סתם תנאים קשים, אלא את התנאים הקשים ביותר לחברות גז בכל מדינות המערב, זה דווקא חברות האנרגיה, שהסכימו לקבל על עצמן תנאים שלא קיימים בשום מדינה מתוקנת מערבית אחרת.

יובל שטייניץ: ולכן – אני קודם כול אזכיר את התנאים המרכזיים, כל השאר זה זוטות.

יובל שטייניץ: אנחנו המדינה המערבית היחידה שמטילה חבילה של שלוש מגבלות, שלוש מגבלות קשות, על חברות הגז: מגבלת יצוא – –

תמר זנדברג: – – –

יובל שטייניץ: – – מגבלת מחיר – –

תמר זנדברג: – – –

יובל שטייניץ: – – ומגבלת בעלות.

יובל שטייניץ: מגבלת היצוא – המדינה המערבית היחידה שהגבילה יצוא עד לאחרונה הייתה ארצות-הברית, וארצות-הברית עכשיו החליטה על תהליך, שכבר התחיל, של הורדת מגבלות היצוא, אבל לא בריטניה, לא הולנד, לא דנמרק, לא נורבגיה, לא אוסטרליה, לא קנדה – לא מטילות מגבלות יצוא.

יובל שטייניץ: אז המגבלה הראשונה היא מגבלת היצוא.

יובל שטייניץ: המגבלה השנייה היא מגבלת המחיר.

יובל שטייניץ: במתווה שחברות הגז נאלצו להסכים לו – נאלצו להסכים לו – ישראל מטילה מגבלת מחיר או שתי מגבלות מחיר: גם תקרת מחיר שאפשר לרדת ממנה אבל אי-אפשר לעלות מעליה, וגם מגבלה נוספת – שברגע שהן מוכרות גז יותר בזול ליצוא לחוץ-לארץ, הן מייד צריכות להוריד ולהציע מכאן והלאה את הגז בארץ באותו מחיר נמוך יותר.

יובל שטייניץ: אלה שתי מגבלות מחיר.

יובל שטייניץ: מכל עשר מדינות ה-OECD שמפיקות גז בכמויות גדולות, רק מדינת ישראל מטילה מגבלת מחיר, וזה למעשה שתי מגבלות מחיר.

יובל שטייניץ: זה לא קיים בארצות-הברית, זה לא קיים בהולנד, זה לא קיים בנורבגיה, זה קיים אצלנו.

יואל חסון: אדוני השר, עכשיו תצטרך לעצור הכול בגלל מבקר המדינה.

יובל שטייניץ: תכף אני אתייחס גם לזה.

יובל שטייניץ: המגבלה השלישית, מגבלת הבעלות.

יובל שטייניץ: אנחנו, לפחות בשנים האחרונות, המדינה המערבית היחידה שאומרת לחברות גז: תמכרו את האחזקות שלכן, שקיבלתן באישור, שקניתן ביושר; תמכרו את האחזקות שלכן ב"כריש" ו"תנין", ותמכרו חלק גדול – "דלק" את הכול, "נובל" חלק מהאחזקות ב"תמר".

יובל שטייניץ: אתם יודעים, יש פסוק בעברית: יגעת ומצאת, תאמין.

יובל שטייניץ: אנחנו אומרים לחברות האלה, לפחות ב"כריש", "תנין": יגעת ומצאת, תמכור, תצא משם.

יובל שטייניץ: כל שאר הדברים, חברתי תמר זנדברג – אני לא אספיק להבהיר את כולם כעת – אבל יש כאן המון פופוליזם, המון הטעיה, המון הסתה.

יובל שטייניץ: לא רק אני, גם פרופסור איתן ששינסקי, שהוא מומחה בעל שם עולמי במינהל ציבורי של משאבי טבע, בדיוק בנושא הזה, כששאלתי אותו: איתן, איך אתה רואה את המתווה הכללי – ביום רביעי בבוקר, יום רביעי שעבר, לפני שהגענו להסכמות – זה טוב?

יובל שטייניץ: זה לא טוב?

יובל שטייניץ: הוא אמר: זה הטוב ביותר האפשרי, אני ממליץ לך לחתום עליו בשתי הידיים ולא באחת.

יובל שטייניץ: לכן אני דוחה את הטענות.

אילן גילאון: מה עמדת – – –

יובל שטייניץ: אני גם בכלל מתנגד להקמת ועדות חקירה פרלמנטריות; בשביל זה יש עבודה פרלמנטרית רגילה – ממליץ לחברי הכנסת לדחות את ההצעה הזאת בכל מקרה, כי היא לא ראויה מהותית וגם פרוצדורלית.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר התשתיות.

יואל חסון: למה אתה לא מתייחס לדוח המבקר?

יואל חסון: שאלתי אותך.

יובל שטייניץ: שכחתי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, גם לבקשת הממשלה וגם לבקשת 20 חברי כנסת שהגישו לנו חתימות, נקיים בנושא הזה הצבעה שמית.

בצלאל סמוטריץ': ההצבעה היא על העברת ההצעה להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לוועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע בהצבעה שמית מי בעד ומי נגד.

בצלאל סמוטריץ': מזכירת הכנסת תקרא את שמות חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח מיכאל אורן – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד נפתלי בנט – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד שרון גל – נגד זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – נגד דני דנון – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – בעד תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח ינון מגל – נגד מנחם אליעזר מוזס – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד דניאל עטר – בעד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – נגד שי פירון – אינו נוכח טלי פלוסקוב –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד נחמן שי – בעד סילבן שלום – נגד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

בצלאל סמוטריץ': המזכירה תקרא בבקשה בשמות אלה שלא נכחו בסיבוב הראשון.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח מיכאל אורן – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת זוהיר בהלול – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד באסל גטאס – אינו נוכח גילה גמליאל – נגד יעל גרמן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אחמד טיבי – אינו נוכח חיים ילין – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת מיקי לוי – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח שי פירון – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת יואל רזבוזוב – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, האם יש מישהו באולם שמעוניין להצביע וטרם עשה זאת?

בצלאל סמוטריץ': ההצבעה הסתיימה.

בצלאל סמוטריץ': המזכירה תספור בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אלו הן תוצאות ההצבעה: 37 בעד, 55 נגד.

בצלאל סמוטריץ': אני קובע כי ההצעה לסדר-היום בדבר הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא מונופול הגז לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהמשך לאישור הרכב הוועדות במליאת הכנסת ביום 1 ביוני 2015, הריני מתכבד להודיע בזאת על איוש המקום הפנוי לסיעת הליכוד בוועדת החוץ והביטחון: חברת הכנסת מיכל רוזין תכהן כממלאת-מקום קבועה במכסת סיעת הליכוד.

בצלאל סמוטריץ': השר גלנט מבקש להודיע שהוא השתתף בטעות בהצבעה הקודמת בעניינה של הקמת ועדת החקירה.

בצלאל סמוטריץ': המשבר המתמשך בענף התיירות והקושי להתחרות עם החלופות שמעבר לים

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום – הצעות לסדר-היום בנושא: המשבר המתמשך בענף התיירות והקושי להתחרות עם החלופות שמעבר לים, מס' 638, 649 ו-667.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים, חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לוי?

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, שלוש דקות, כידוע, לרשות אדוני.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, שנת 2014 הייתה לענף התיירות כמו "צוק איתן" אחד גדול.

אראל מרגלית: צריך להבין שכשאנחנו מדברים על ענף התיירות אנחנו מדברים גם על התיירות המשמעותית יותר, שכולם יודעים שהיא נפגעה, של המלונות הגדולים, סוכני הנסיעות והחברות הגדולות יותר – שם היה אפשר למדוד את זה בצורה מאוד דרמטית וזה היה למראית עין.

אראל מרגלית: אבל לא פחות מזה, ואולי הרבה יותר, מי שנפגעו בצורה אנושה ברחבי הארץ היו אותם בעלי עסקים קטנים בתחום התיירות, עסקים שהם צימרים, עסקים שהם מורי דרך, עסקים שנשענים בעצם על העובדה שמגיעים הנה תיירים כל קיץ; ובשיא עונת הקיץ בקיץ שעבר, כמו שאתם יודעים, הייתה פגיעה מאוד קשה בתיירות, והם נמצאים במצב קשה.

אראל מרגלית: והמדינה – ואני זוכר, כבוד השר לוין, אני זוכר שגם אתה היית בוועדת הכספים בחלק מהדיונים שעשינו – המדינה כן נדרשה והתייחסה בסופו של דבר לחלק מחברות התיירות הגדולות יותר והביאה איזה הסדר שנתן להם פיצוי כלשהו.

אראל מרגלית: אבל המכה הגדולה ביותר הייתה על אותם גורמים אין-ספור, קטנים יותר, שלא קיבלו את הפיצוי, ואני אפרט למה.

אראל מרגלית: קודם כול, הם לא קיבלו את הפיצוי כי הם לא היו בתחום 40 הק"מ, ואתם יודעים שהרבה מאוד מהתיירות שנפגעה – היא נפגעה לא רק בתחום 40 הק"מ, היא נפגעה גם הרבה יותר רחוק.

אראל מרגלית: אפילו תיירות בצפון של עסקים קטנים – בקושי היו הזמנות.

אראל מרגלית: מצב הרוח הלאומי היה מאוד קשה.

אראל מרגלית: ולא ניתן שום פיצוי על הפדיון לאותם עסקים.

אראל מרגלית: שום פיצוי על הפדיון.

אראל מרגלית: יש לציין שמס הכנסה כן נתן פיצוי להרבה מאוד מהנפגעים ברכוש והרבה מאוד מהנפגעים בעובדים.

אראל מרגלית: כלומר, הוא נתן פיצוי יפה, הוא עשה את העבודה שלו מאוד ביעילות, יוצאת דופן הייתי אומר הפעם, ובאמת ראה את כל אותן תביעות של אנשים שנפגעו, שהעובדים שלהם לא הגיעו לעבודה והם היו צריכים לפצות אותם.

אראל מרגלית: אבל עיקר הפיצוי שלא ניתן זה הפיצוי על הפדיון, הפיצוי של מקומות שקשורים לתיירות כמו ברים ומסעדות וצימרים וחברות טיולים כאלו ואחרות, ואותם עסקים נמצאים במצב קשה ביותר.

אראל מרגלית: אני חייב לומר את הדבר הבא: אם אנחנו רוצים תיירות ברמה במדינת ישראל, היום אנחנו צריכים לעשות כמה מעשים שהם מעשים יזומים, כמו – אי-אפשר לצפות שבאשקלון, ומי שהיה שם לאחרונה – –

בצלאל סמוטריץ': הזמן הסתיים.

בצלאל סמוטריץ': הזמן הסתיים, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': לקצר.

אראל מרגלית: עוד שני משפטים.

אראל מרגלית: – – וראה את חוף הים היוצא-דופן ביופיו, וראה שיש עניין של משקיעים כאלה ואחרים להגיע לאשקלון ולשקול השקעה בתיירות – חבר'ה, אי-אפשר לעשות את זה בלי אזור פיתוח א' לתיירות.

אראל מרגלית: או במקומות כמו ערד, שבסוף הגבעה שלך שם, איפה שיש חלק מהישיבות, באותה דרך שמובילה למצדה, שמגיעים אליה 1.5 מיליון תיירים בשנה ואין להם שם איפה לקנות, ואין להם איפה להיות, ואם אותה עיר כמו ערד הייתה מביאה איזו אסטרטגיה כזו או אחרת בתחום התיירות זה היה עושה מהפכה.

אראל מרגלית: כלומר, מה שאנחנו אומרים, גם ענף התיירות נמצא במשבר וגם יש הזדמנות בתיירות, אבל בשביל זה המדינה צריכה לעמוד מאחורי התיירות כמו שהיא עומדת מאחורי ההיי-טק, באותם אזורים שיש להם ייחוד תיירותי והם יכולים להוביל בו את מדינת ישראל.

אראל מרגלית: אז על זה אנחנו דואגים ובשמם אנחנו מדברים, ובעיקר בשמם של העסקים הקטנים שנמצאים במצב קשה.

אראל מרגלית: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת מרגלית.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשות גברתי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדבר שאני רוצה להתחיל ממנו זה שאני עומדת בראש שדולת התיירות, וזו ההזדמנות כמובן להזמין עוד חברי כנסת להצטרף לשדולה.

טלי פלוסקוב: כנראה בסוף חודש יולי, אנחנו נתאם את זה כמובן עם השר, אנחנו נעשה השקה של השדולה, ואני מקווה מאוד שאנחנו נעשה הרבה דברים יפים.

טלי פלוסקוב: אני באמת לא רציתי להכריז מהדוכן דעות פופוליסטיות, אני רוצה לתת קצת נתונים ומספרים שבעיני יש להם משמעות מאוד מאוד גדולה.

טלי פלוסקוב: סך הכול מועסקים בתיירות נכון להיום כ-218,000 איש; כ-100,000 תיירים מספקים כ-3,400 מקומות עבודה; תעשיית התיירות תורמת לתוצר המקומי הגולמי כ-48 מיליארד שקלים, מזה 22.4 מיליארד תרומת התיירות הנכנסת.

טלי פלוסקוב: כל תייר מוציא בארץ כ-1,750 דולר בממוצע.

טלי פלוסקוב: המצב כיום ממש כמו מה שמורה אמר לתלמיד: יש פוטנציאל, הוא רק לא ממומש.

טלי פלוסקוב: אנחנו אומרים את זה במשך שנים, אבל אנחנו לא רואים איך אנחנו משנים את המצב.

טלי פלוסקוב: ופה – אדוני השר, מאוד מאוד חשוב לי שתקשיב.

טלי פלוסקוב: גברתי מזכירת הכנסת, אני מתנצלת, אבל חשוב לי מאוד שהשר ישמע את דברי.

טלי פלוסקוב: אני פונה אליך כי אני חושבת שאני יודעת מה הפתרון.

טלי פלוסקוב: הפתרון הוא לא לפתח עוד אזורי תעשייה או אזורים תיירותיים, כי אני יודעת שאצלי בעיר יש כאלה, אבל הם לא מצליחים, ולמה?

טלי פלוסקוב: כי, אני חושבת, אנחנו כמדינה לא יודעים ולא עושים מספיק כדי לשווק את התיירות במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: רק שוב כמה נתונים:

טלי פלוסקוב: ב-2013 תקציב השיווק היה 225 מיליון שקלים.

טלי פלוסקוב: ב-2014 זה ירד ל-116 מיליון שקל.

טלי פלוסקוב: במקום להגדיל, כי עברנו תקופה קשה של "צוק איתן", אנחנו עוד מורידים.

טלי פלוסקוב: הפתרון היחיד שאני טוענת שיכול לעזור כאן – כבר ב-2015 להוסיף לפחות 100 מיליון שקל לתקציב השיווק.

טלי פלוסקוב: כמובן במבט קדימה הוא צריך להיות סביב 400 מיליון שקל, שאני בטוחה שיכול להביא סדר גודל של – כאן דיברתי על מספר מקומות העבודה שהוא 3,400, אנחנו יכולים להגיע גם ל-6,000.

טלי פלוסקוב: במצב שלנו היום, אני שוב הפעם אומרת מהניסיון, זה הפתרון.

טלי פלוסקוב: לכן אני מצפה לעזרתך בנושא של השיווק, להוסיף כסף, ודחוף.

טלי פלוסקוב: אני רק אומרת, לפני שאני מסיימת, אני רואה מה עושה רוסיה – פשוט אני לפעמים רואה גם ערוצים בטלוויזיה מרוסיה – מה עושים במדינות אחרות, איך הם משווקים את עצמם מול המדינה הזו.

טלי פלוסקוב: ודבר אחרון שגם כאן

טלי פלוסקוב: אתה צריך להתערב – בשנה האחרונה 3,000 תיירים מאוקראינה לא נכנסו למדינה הזו.

טלי פלוסקוב: החזירו אותם כבר בשדה התעופה.

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: צריך לשאול את משרד הפנים.

טלי פלוסקוב: לכן, בבקשה, יש כאן אתגר מאוד גדול, ואני מצפה שביחד אנחנו אכן נביא שינוי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יחיאל חיליק בר: יעלה להשיב השר יריב לוין.

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה.

יחיאל חיליק בר: מיקי, לא דיברת ראשון?

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: אז חבר הכנסת מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: בלעדיך, אמר השר, הוא לא מסכים לענות.

יחיאל חיליק בר: אז שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי כנסת נכבדים, אין בכוונת השאילתה הזו או העלאת הנושא כדי לנגח חלילה את המשרד או את השר, אלא להפך – לקיים דיון כלשהו כדי לעזור לשר התיירות וכדי לעזור למשרד התיירות.

מיקי לוי: התיירות נקלעה לתקופה רעה מאוד בשנה וחצי שחלפו, כי יש מגמה שתיירים אינם מגיעים לארץ.

מיקי לוי: מדובר בירידה של כ-17%.

מיקי לוי: זה בהחלט מקור לדאגה.

מיקי לוי: התיירות בכל העולם נחשבת כמנוע צמיחה, ודווקא אנחנו, שנמצאים בנקודה מאוד מאוד חמה כמו ארץ הקודש, עם המקומות הקדושים לכמה דתות, מרגישים עקב המצב הביטחוני ירידה קשה בתיירות.

מיקי לוי: אין בכלל ספק שהתיירות היא מנוע צמיחה.

מיקי לוי: הפוטנציאל של התיירות במדינת ישראל הוא פוטנציאל עצום.

מיקי לוי: ארץ קודש – כבר אמרנו; חופים, שמורות טבע, חופי ים מדהימים.

מיקי לוי: אבל עדיין יש בעיות.

מיקי לוי: אני מודה שבקדנציה הקודמת ניסיתי לטפל בחלק מהן.

מיקי לוי: חלקן – הצלחנו, חלקן – לא.

מיקי לוי: הוצאות על מס מעסיקים.

מיקי לוי: דנו השבוע בנושא החקלאות – אדוני השר, אני אומר לך שגם צריך לדרוש עבור בתי-מלון מיוחדים, כמו בים-המלח, שלא מסוגלים להעסיק ישראלים במקצועות כמו חצרנות, מטבח וכו', צריך לדרוש את ההקלה הזאת, ואותו דבר באילת, כי המצב הוא בהחלט מצב לא טוב, בפרט הוצאות האבטחה.

מיקי לוי: חברים, הגיע הזמן להוריד את העול הזה, של מאות מיליונים בשנה בהוצאות האבטחה שמוטלות על בעלי המלון ועל מלונות מדינת ישראל.

מיקי לוי: יש לדון בכך עם המשרד לביטחון פנים.

מיקי לוי: אני מתנדב לייעץ בעניין הזה.

מיקי לוי: כבר הורדנו אבטחות ממקומות אחרים.

מיקי לוי: אפשר למצוא חלופות של דלתות חשמליות, של מאבטח אחד – אפשר.

מיקי לוי: צריך לנסות בתקופה קשה כזאת להקל על בתי-המלון.

מיקי לוי: מועסקים בבתי-מלון 218,000 איש.

מיקי לוי: זו כמות לא מבוטלת של עובדים.

מיקי לוי: אנחנו – בשנה הקודמת, בסוף שנת התקציב, לצערי התקציב לא רץ – הקדשנו סכום נכבד מאוד, של מאות מיליונים, לנושא שיווק ופרסום במדינות העולם, וראוי שהאוצר – אני סומך עליך, אדוני השר, בעניין הזה – יחזיר את זה לתקציב המדינה.

מיקי לוי: יש לי קרן אור אחת בכל נושא התיירות ומשרד התיירות – כניסתו של שר צעיר, שזה לו התפקיד הראשון כשר.

מיקי לוי: אני אישית, גם כחבר וגם כמעריך, מאוד סומך עליך, על הכישורים המבורכים שלך, ואין לי בכלל ספק שאתה תשיב את המשרד למקומות גבוהים יותר.

מיקי לוי: תודה רבה – והצלחה לך, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לך, חבר הכנסת מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את השר לוין לעלות, ועד שתעלה, כבוד השר, אני מברך משלחת מאוסטרליה, של מנהיגים אוסטרלים, מנהיגי הסתדרות אוסטרלים וגם חברי מפלגת העבודה האוסטרלית.

יחיאל חיליק בר: With the permission of the minister, I welcome you, union and labor leaders from Australia, for coming to Israel, to the Knesset.

יחיאל חיליק בר: Australia is a good friend of Israel, and Israel – of Australia, and we are welcoming you here, in the Knesset.

יחיאל חיליק בר: You are led by Michael Borowick, our friend.

יחיאל חיליק בר: Welcome to Israel, and we hope to continue the great work together.

יחיאל חיליק בר: This is Minister Levin.

יחיאל חיליק בר: (מחיאות כפיים)

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה לפתוח ולומר תודה למציעים.

יריב לוין: אני מוכרח לומר, גם לחבר הכנסת לוי, גם לחברת הכנסת פלוסקוב, גם לחבר הכנסת מרגלית – כן ירבו הצעות לסדר-היום בנושא הזה, וכן ירבו בכלל אנשים כאן, בבניין, שמוכנים לעסוק בנושא הזה ולשים אותו במקום שבו הוא צריך להיות, ואני ודאי מברך ברכה חמה על הכוונה להקים כאן שדולה לתיירות.

יריב לוין: אני בטוח שהיא תהיה לנו לעזר רב בהתמודדות ובמאבקים הרבים שאנחנו צריכים לנהל כדי להביא את ענף התיירות למקום שבו הוא צריך להיות.

יריב לוין: תראו, אני אפתח ואומר שאני מעריך מאוד את – אמרה לי קודם חברת הכנסת פלוסקוב שהיא הייתה עדינה בדברים שלה, וזה באמת נכון; אמר חבר הכנסת לוי: אני לא כאן כדי להתריס אל מול המשרד ואל מול השר.

יריב לוין: אבל אני כן אומר לכם, ואני מרשה לעצמי להגיד את זה, כי בכל זאת הייתי חבר כנסת מהקואליציה בשתי הקדנציות הקודמות, כך שיש לי שותפות באחריות לעניין הזה, שאפשר להיות פחות עדינים ולומר שמה מתרחש בענף התיירות, והזנחתו המתמשכת לאורך שנים – דבר שבאמת קשה להבין אותו – גורם למשק הישראלי נזק עצום, והגיע הזמן לקום ולתקן אותו.

יריב לוין: זה לא סוד שכאשר התנהלו דיונים על חלוקת התיקים בממשלה, אני ביקשתי לקבל לידי את משרד התיירות, ואני מודה שקיבלתי אותו בלי מאבקים רבים מדי, כי הביקוש לעניין הזה היה נמוך מאוד, וחבל מאוד שזה המצב.

יריב לוין: אני מאמין שלכלכלת ישראל יש שלושה מנועים, או שלושה מרכיבים, או ענפים, שמהם יבואו צמיחתנו וההכנסות הגדולות שלנו, לפחות בשנים הקרובות: האחד הוא כל תחום החדשנות, ה-innovation, היי-טק, ביו-טק וכן הלאה, שמקבל תשומת לב רבה מאוד, עם חקיקה מיטיבה בתחום המס ועם שורה ארוכה של דברים חשובים וטובים שעושים וצריך להמשיך לעשות ולהגביר.

יריב לוין: התחום השני הוא תחום האנרגיה.

יריב לוין: נדמה לי שבימים האלה, כשאנחנו עוסקים בסוגיית הגז, לא צריך להכביר מילים גם על חשיבות העניין וגם על תשומת הלב שהוא מקבל.

יריב לוין: והתחום השלישי, תחום התיירות – מי שמע?

יריב לוין: מי יודע?

יריב לוין: למי אכפת?

יריב לוין: את מי זה בכלל מעניין?

יריב לוין: מי בכלל מוכן להשקיע כסף בעניין הזה?

יריב לוין: וצריך להבין שאנחנו בעצם שומטים במו-ידינו את אחת משלוש הרגליים שעליהן צריך להישען המשק הישראלי, שיכולה בהחלט להציב את המשק הישראלי במקומות אחרים.

יריב לוין: אתן רק דוגמה אחת, אולי, קצת כדי למקם אותנו במספרים.

יריב לוין: כל תייר שמגיע למדינת ישראל הרי משאיר כאן כסף.

יריב לוין: הממוצע של ביקור תייר בישראל הוא כשמונה ימים, והסכום שמשאיר התייר הזה כאן הוא יותר מ-1,550 דולר לאדם.

יריב לוין: כלומר, בחשבון פשוט, אנחנו מדברים על משהו בסדר גודל של כ-6,000 שקל לכל תייר כזה.

יריב לוין: תעשו את החשבון, מה המשמעות של תוספת של 100,000 תיירים, כאשר צריך גם לזכור שכל תוספת של 100,000 תיירים כאלה יש לה משמעות של תוספת של כ-2,000 מקומות עבודה ישירים ועוד כ-2,000 מקומות עבודה עקיפים; עקיפים – הכוונה בתעשיות כמו מסעדות, חנויות, דברים כאלה.

יריב לוין: ואני רוצה להזכיר יותר מזה, שבעסקים כאלה, כמו סוחרים, חנויות שרוכשים בהן דברים, מסעדות ודומיהן, אנחנו מדברים בדיוק על אותם עסקים קטנים שאנחנו כל הזמן מדברים כאן גבוהה-גבוהה על הצורך לעזור להם, לסייע להם ולקדם אותם.

יריב לוין: יש עוד יתרון אחד בתיירות: בניגוד לענפים אחרים, שבהם ההשקעות מניבות פרי לעתים אחרי שנים ארוכות מאוד ועם סיכון מאוד גבוה, בתיירות, מה שהשקעתי היום, בהרבה מאוד מקרים אני רואה אותו בתוך חודשים ספורים.

יריב לוין: בעיקר הדבר הזה נכון בנושא השיווק, שבצדק הדגשת, חברת הכנסת פלוסקוב, שהוא לב העניין, והוא הדבר החשוב ביותר שצריך לעשות.

יריב לוין: אני אומר שוב: רבותי, צריך להבין שהתעשייה הזאת, של התיירות הנכנסת – אני לא מדבר כרגע על תיירות הפנים – רק התיירות הנכנסת מכניסה למדינת ישראל, גם במצבה הלא-מזהיר הנוכחי, כ-20 מיליארד שקל בשנה, ואנחנו מגיעים למספר הזה עם פחות מ-3 מיליון תיירים שמגיעים למדינת ישראל – מספר שאי-אפשר לכנות אותו אלא מספר שערורייתי.

יריב לוין: אני אתן לשם השוואה: בספרד – יותר מ-62 מיליון תיירים בשנה; מצרים, עם כל בעיות הביטחון שלה, נמצאת עדיין במספר כפול מאתנו, אם לא למעלה מזה; אפילו בירדן, השכנה, שאינה משופעת באתרים כפי שלנו יש, הפער בינינו לבינם הוא משהו בסדר גודל של מיליון וחצי תיירים שמגיעים אליהם – יותר מאשר אלינו.

טלי פלוסקוב: הם משווקים את עצמם מאוד יפה.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: כדי להצליח בתיירות, הדבר הראשון שאתה צריך – שיהיה לך מוצר תיירותי טוב.

יריב לוין: למדינת ישראל יש מוצר תיירותי מצוין: יש לה אתרים מדהימים, שמדברים כמעט אל כל אדם בעולם, שאין שני להם באף מקום.

יריב לוין: זו מדינה שלתייר בטוח בה, נוח לטייל בה.

יריב לוין: הרבה אנשים כאן דוברים שפות שונות, ועבור תיירים מהרבה מאוד מדינות – זה נותן להם תחושה הרבה יותר טובה, כמעט כמו של בית.

יריב לוין: מזג אוויר מצוין, חופים, מדינה שאדם שקרוב לדת ימצא בה בקלות את מבוקשו, ואדם שמחפש דברים אחרים – בילויים ודברים מהסוג הזה – גם הוא ימצא את מבוקשו, ומי שרוצה לשלב בין הדברים ודאי מוצא את הכול בכפיפה אחת.

יריב לוין: מדינה שהיא קטנה בשטחה, ולכן אין צורך בנסיעות ארוכות, ואתה יכול בטיול מהנה ובנסיעה לא ארוכה להגיע ממקום למקום ולראות מקומות שההבדלים ביניהם הם הרבה פעמים מדהימים; כשאתה נוסע מרחק קצר.

יריב לוין: יש לך אתרים היסטוריים, יש לך מקום כמו ים-המלח, עם הייחודיות שלו, גם בתחום המרפא וגם כאתר טבע, ויש מקומות אחרים, כמו אילת, שהם מקומות מצוינים לנופש, ותל-אביב, שבוודאי לא צריך להכביר מילים עליה, נצרת, טבריה, והרשימה היא כמובן ארוכה מאוד.

יריב לוין: מספיק לראות מה שנעשה היום בעכו כדי להבין שאלה אוצרות ומקומות תיירותיים, חבילה אטרקטיבית שקשה למצוא במקום אחר בעולם.

יריב לוין: נכון, יש לנו גם מה לשפר, גם בתחזוקת אתרים – ואנחנו עומדים להיכנס למבצע מאוד משמעותי בעניין הזה – וגם בתחום, בעיני, החשוב-יותר, של טיב השירות שאנחנו נותנים, וזה כולל בוודאי מלונות, אבל לא רק.

יריב לוין: אני חושב שבנושאים האלה יש מה לשפר.

יריב לוין: עדיין, אני חושב שהחבילה שלנו, מבחינת המוצר התיירותי, היא חבילה מצוינת.

יריב לוין: ולמרות זאת אנחנו נמצאים בנקודה הנמוכה שבה אנחנו נמצאים, והדבר הזה, בעיני, נובע מכמה מרכיבים, אבל אני אתייחס לשניים שהם בעיני באמת המרכזיים ביותר.

יריב לוין: הראשון הוא כמובן סוגיית השיווק.

יריב לוין: רבותי, אי-אפשר לשווק באופן רציני בסכומים המצחיקים שמדינת ישראל משקיעה בנושא הזה.

יריב לוין: צריך גם לשנות חשיבה בנושא הזה.

יריב לוין: כבר בתקופה הקצרה שאני נמצא במשרד נתתי שורה של הנחיות כדי לנסות לייצר דברים שעד היום לצערי לא היו ואני חושב שנכון לעשות אותם, ואני מקווה שהם ייתנו פירות.

יריב לוין: אבל בסוף, בשיווק אי-אפשר להצליח בלי השקעה תקציבית.

יריב לוין: ואם אנחנו משקיעים בשיווק סדרי גודל ממוצעים שנעים בסביבות 170 מיליון שקל בשנה, ומקבלים תוצר של 20 מיליארד, אפשר רק לחשוב מה יקרה אם נשקיע עוד 250 מיליון שקל, או לפחות עוד 100 מיליון, כפי שאמרת.

יריב לוין: וצריך להבין שלו היו לנו הכספים האלה – ואני בהחלט מתכוון להיאבק על כך, ואני מאוד מקווה שאני אזכה באמת לסיוע שאני זקוק לו מהשדולה, בנושא הזה, כי זה הקרב הגדול הראשון שמחכה לנו.

יריב לוין: אני מתחייב – אני אמרתי גם לשר האוצר – אני מוכן לקבל את הכסף לאורך השנה, כי הרי שיווק נעשה בצורה מצטברת, ואם לא נראה תוצאות מייד, אני מוכן לוותר על יתרת הכסף, מכיוון שלא יכול להיות מצב שלא תהיינה תוצאות.

יריב לוין: וצריך להבין שאם כל תייר משאיר כאן 6,000 שקל בממוצע, לא צריך להוסיף הרבה.

יריב לוין: מספיק שאנחנו נביא לכאן עשרות אלפים בודדים כדי לכסות את כל ההשקעה של 100 מיליון שקל מייד.

יריב לוין: ואם אנחנו נצליח להביא עוד 100,000, אנחנו כבר נמצאים הרבה מעבר לכך.

יריב לוין: ואם נביא עוד 200,000, אז אנחנו בוודאי במקום אחר.

יריב לוין: ואם נתקדם לכיוונים שאליהם אנחנו באמת צריכים להגיע, אין שום ספק שכשמודדים את ההשקעה אל מול התשואה המיידית שמקבלים, ההבדלים הם אדירים.

יריב לוין: יש עוד דבר אחד שחשוב מאוד שנעשה, וגם עליו נצטרך לנהל מאבק, והוא סוגיית התמריצים.

יריב לוין: רבותי, רוב המדינות בעולם הבינו שכדי לעודד חברות תעופה לטוס אליהן, כדי לעודד חברות תעופה לשווק לקהל הלקוחות שלהן את אותה מדינה, להוסיף קווים ולהוסיף טיסות, צריך לעזור להן.

יריב לוין: צריך לפעמים לתת מענקים, לתת השתתפויות במקומות שהדבר דרוש.

יריב לוין: סוף-סוף במדינת ישראל נעשה עכשיו ניסיון ראשון, לאחר שהטיסות לאילת למעשה הופסקו לגמרי – אני יכול לומר לכם, בשנה הקודמת עמדנו במצב של ארבע טיסות שבועיות לאילת – מכל העולם, שזה כמובן מספר מצחיק.

יריב לוין: הייתה הסכמה – ואנחנו מבצעים מהלך שהיום הסתיים, היום נסגר המכרז שבו אנחנו הצענו לכל חברת תעופה, על כל תייר שהיא תטיס לאילת בחורף הקרוב, היא תקבל 45 יורו.

יריב לוין: אגב, חלק מהכסף הזה גם בהשתתפות של המלונאים; אפילו לא כולו יוצא מקופת המדינה.

יריב לוין: וראו זה פלא: אנחנו עומדים על מצב שעל-פי ההרשמה, נכון לעכשיו, יהיו יותר מ-20 טיסות שבועיות.

יריב לוין: בן-לילה, שינוי דרמטי, לפחות פי-חמישה, אולי אפילו פי-שישה.

יריב לוין: וצריך להבין שפי-שישה, אם אנחנו מדברים על תוספת של קרוב ל-20 טיסות לעומת המצב הקודם – תעשו 20 טיסות כפול 150–200 מושבים בטיסה ותכפילו את זה ב-1,500 דולר שמשאיר כל תייר כזה כאן – מה זה לעומת ה-45 יורו שאנחנו נותנים?

יריב לוין: כל תייר כזה שבא גם חוזר ומספר בבית: תשמעו, הייתי בישראל, לא מסוכן שם, זה לא מה שרואים בטלוויזיה, זה דווקא טוב וזה דווקא בסדר, אז יש סיכוי שגם החברים שלו בשנה הבאה יבואו לכאן.

יריב לוין: ואז השיווק הולך ומתרחב, והגלגל הזה הולך ומזין את עצמו ומתקדם.

יריב לוין: אבל כן, צריך להשקיע את הסכום הקטן הזה, הראשוני.

יריב לוין: ואני מזכיר עוד הפעם: זאת השקעה תלוית תוצאה באופן מיידי – לא נחת תייר, אתה לא משלם.

יריב לוין: ובכל זאת, אני אומר לכם, זו קריעת ים-סוף ומאבק שאני לא מסוגל להבין אותו כדי לקבל את הסכומים האלה וכדי לעשות את הדברים.

יריב לוין: אז זאת סוגיית השיווק.

יריב לוין: הסוגיה השנייה היא סוגיית בניית בתי-מלון.

יריב לוין: לפני כמה ימים זכיתי להשתתף בחנוכת מלון "הרודס" בהרצליה, וכשהזמינו אותי לחנוך את המלון אמרתי לנציג הבעלים שאני חשבתי שראוי לעשות את הטקס דווקא בחנוכה, משום שלבנות מלון בישראל זה נס.

יריב לוין: אם מישהו הצליח לעמוד, אתם יודעים, שמונה ימים – 12 שנה לקח להם לבנות מלון.

יריב לוין: זה מה שלקח להם בפועל.

יריב לוין: עכשיו, יכול להיות דבר כזה?

יריב לוין: מה הפלא שהמחירים כאן גבוהים?

יריב לוין: רבותי, בכל מדינת ישראל יש כ-400 בתי-מלון.

יריב לוין: אתם יודעים כמה בתי-מלון שלושה כוכבים יש באוסטריה?

יריב לוין: 16,000.

יריב לוין: אז מה הפלא?

יריב לוין: אין היצע, וכשאין היצע המחירים עולים.

יריב לוין: זה כלל הכי פשוט בכלכלה לכיתה א'.

יריב לוין: ולכן, כדי שאנחנו נשנה את המצב הזה מהיסוד – ואני אומר לכם: יש המון אנשים שרוצים, ומוכנים ומעוניינים להשקיע כאן במלונאות, והם מוכנים לבנות, אבל הם לא יכולים ולא צריכים להעמיס על גבם יותר מעשר שנים של עלויות מימון ושל המתנה אין-סופית שמשהו אולי יקרה, ושל ריצה במסדרונות בלתי נגמרים של הרשויות.

יריב לוין: ויהיה לנו כאן אתגר גדול, ואין לי שום סיכוי להצליח בו לבד.

יריב לוין: זאת צריכה להיות עבודה משותפת שלנו יחד, כדי להביא למצב שמה שיחול על הדיור יחול על המלונאות, שההליכים המהירים שסוף-סוף עושים בדיור ייעשו גם לגבי הקרקעות שמיועדות להקמת מלונות.

יריב לוין: ואני אומַר לכם עוד דבר: צריך לא רק גזר, אלא גם מקל.

יריב לוין: כי מי שמחזיק קרקע ולא בונה, כי נוח לו להחזיק והוא חושב שאולי בעוד עשר שנים יפשירו אותה למגורים ומצבו יהיה יותר טוב, צריך למסות אותו, כי אחרת אנחנו נמצאים במצב שהקרקעות פשוט עומדות, מלונות לא נבנים – באילת כ-15 שנה לא נבנה מלון אחד – ולכן כאשר ישראלי רוצה לצאת לנופש, אלה המחירים שהוא משלם.

יריב לוין: אנחנו גם נעשה כמה פעולות שנועדו באמת גם לשפר את המוצר, וגם את האטרקטיביות, וגם את הוודאות של התייר, וגם, אני מקווה, ישפיעו באיזו מידה על המחירים.

יריב לוין: אני בוחן בימים אלה את כל סוגיית הכוכבים.

יריב לוין: אני חושב שגם בעניין הזה ראוי לומר, שלאחר שלפני כ-25 שנה הפסיקו את דירוג המלונות, הנושא הזה חוּדש בתקנות שהותקנו לפני שנתיים, נעשה באופן וולונטרי בסיכום עם התאחדות המלונות שהנושא הזה יקודם, ואני יכול לבשר לכם כאן שבשעה טובה, אחרי יותר משנתיים, כנראה התמזל מזלי שהצלחתי להעניק את התעודה הראשונה למלון הראשון שדורג.

יריב לוין: עד היום הצטרפו לדירוג 27 מלונות, זאת אומרת שאם יש לנו 400, כנראה ב-2020 פלוס נגיע אולי לקו הגמר עם הסיפור הזה.

יריב לוין: זה לא יכול להיות ככה, זה לא יימשך ככה, אני בהחלט שוקל את הפיכת נושא הדירוג לדירוג חובה.

יריב לוין: כבר קיימתי כמה ישיבות בעניין הזה, ואחרי שנשמע את כולם ונבחן את כל ההיבטים של הנושא, אני חושב שיהיה צריך להחליט: או שלא עושים את זה, או שאם עושים את זה – עושים את זה כמו שצריך.

יריב לוין: צריך לזכור שאם מדרגים מלונות – זה לא רק שאתה נותן לאנשים ודאות והם יודעים מה הם מקבלים, זה לא רק שזה מדרבן את המלונות להשתפר – זה גם יוצר מצב שאם המלון הוא לא כמו שמציגים אותו גם אי-אפשר לגבות בעבורו מחיר שאיננו הולם את מה שהוא נותן, ואין לי ספק שגם לדבר הזה תהיה השפעה על המחירים.

יריב לוין: בשורה התחתונה, אדוני היושב-ראש, אני מוכרח לומר שאני לא יודע כמה הזדמנויות יהיו לי לדבר על הנושא הזה, אז אני מנצל את ההזדמנות עד תום, ואני באמת רוצה לקרוא כאן לכולם: בואו נתגייס לעניין הזה.

יריב לוין: לא צריך פה השקעות מטורפות, אבל צריך לעשות השקעות שהן חשובות.

יריב לוין: לא צריך לחכות שנים, אלא אפשר לעשות פעולות מסוימות שיביאו אותנו באופן מיידי למצב אחר לחלוטין.

יריב לוין: יש לנו פוטנציאל עצום, בואו ננצל אותו.

יריב לוין: אני בוודאי, אדוני, אסכים לכל הצעה שיבקשו המציעים – –

יחיאל חיליק בר: מה מציעים המציעים?

יריב לוין: – – לעניין המשך הדיון בנושא הזה.

יריב לוין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, כבוד השר.

יחיאל חיליק בר: מה אתם מציעים, טלי, מיקי?

טלי פלוסקוב: ועדת הכלכלה.

חיים ילין: כבוד השר, יש משהו יותר טוב.

יחיאל חיליק בר: רגע, קודם כול, איציק שמולי – הבעת דעה מהצד.

יחיאל חיליק בר: ביקשת, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תחשבו בינתיים מה אתם מציעים, לאן להעביר את זה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: לוועדת – – –

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השר – – –

מאיר כהן: כלכלה.

טלי פלוסקוב: ועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: כבוד השר, תקשיב.

איציק שמולי: כבוד השר, אני רציתי להעלות בפניך סוגיה נוספת שמצויה על השולחן שלנו.

איציק שמולי: כמובן, גם במקרה הזה זה נושק לכמה תחומים בממשלה, וזו הסוגיה של הדירות שמושכרות לטווח קצר.

איציק שמולי: אחת משתי האפשרויות: יכול להיות שמכיוון משרד התיירות, בעטייה של אותה בעיית היצע שאתה מדבר עליה, משרד התיירות מעוניין שיהיה שוק כזה – ואז צריך להסדיר אותו.

איציק שמולי: זה אומר שמי שמציע משלם מס כחוק, זה אומר שאם מישהו נפצע באותן הדירות, יש מישהו שמבוטח שם, וכך הלאה.

איציק שמולי: האפשרות השנייה היא לשחרר את הדירות האלה לשוק הדיור.

איציק שמולי: כאמור, כמו שיש בעיה בשוק של הבעלות, יש בעיה חמורה גם בשוק של השכירות.

איציק שמולי: אנחנו מתכוונים בשבועות הקרובים ליזום דיון על העניין הזה דווקא מההיבט של הדיור, אבל אם רצונו של משרד התיירות לשמור על הדירות האלו בתוך עולם התיירות, אני חושב שיהיה נכון להסדיר את הסוגיה מכל כיוון.

יחיאל חיליק בר: תשובה?

יחיאל חיליק בר: שר תמיד יכול לעלות.

יריב לוין: חבר הכנסת שמולי, אתה מעלה נושא חשוב בהחלט.

יריב לוין: אני אומר לך כך, אין ספק שיש מחסור במקומות לינה לתיירים.

יריב לוין: ואני אגיד לך יותר מזה, המחסור הוא מובהק בעיקר בלינה הזולה, במלונות שניים-שלושה כוכבים ומטה.

יריב לוין: הדבר הזה כמעט לא קיים במדינת ישראל.

יריב לוין: ולכן, התנועה הרבה, ההולכת ומתגברת, שאנחנו רואים לכיוון של הדירות היא חלקה טרנד שקיים אולי בכל העולם, אבל חלקה גם תולדה של מצוקה אמיתית שקיימת כאן.

יריב לוין: אני חושב שאת הנושא הזה חשוב להסדיר וצריך להסדיר, אבל אני מוכרח לומר לך שאני חושב שזה לא הזמן הנכון עכשיו.

יריב לוין: משום שאנחנו גם כך נמצאים סוף-סוף בצעדים הראשונים של ההתאוששות מהמשבר הגדול שהיה בעקבות מבצע "צוק איתן", ואני חושש מאוד שאם דווקא עכשיו אנחנו נבוא ונגדע את האופציה הכמעט-יחידה שיש לאותם תיירים שאינם בעלי ממון גדול ורוצים להגיע הנה, אנחנו פשוט ניצור מצב אבסורדי שבו הצענו טיסות מוזלות, ואין לאנשים מקום מוזל לשהות בו, ולכן לא יגיעו בכלל.

יריב לוין: אני מציע מאוד מאוד להיזהר מזה.

יריב לוין: אני יודע שהתאחדות המלונות עושה לובי גדול כדי לשים סוף לדבר הזה.

יריב לוין: אני אומר לך, בכל הכבוד – – –

איציק שמולי: – – – לובי לזוגות הצעירים.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: אני אומר, לא כאן נמצאת הבעיה.

יריב לוין: צריך שוב להבין: אם אנחנו נגדע את הדבר הזה, אנחנו נאבד כאן מאות-אלפי תיירים ויחד אתם את מקומות העבודה, את ההכנסות וכל מה שנלווה לזה.

יריב לוין: יכול להיות שאם נדבר כאן בעוד שנה וחצי או שנתיים, נעמוד במצב אחר לחלוטין, ואז אני אומר: הגיעה העת לעשות את זה.

יריב לוין: אני מפציר בך וגם באחרים: זה לא הזמן.

יחיאל חיליק בר: תודה, כבוד השר.

יחיאל חיליק בר: מה המציעים מציעים?

מאיר כהן: כלכלה.

טלי פלוסקוב: לדעתי, ועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: זה מקובל על מיקי?

מיקי לוי: אני מסכים לחלוטין.

איילת נחמיאס ורבין: היה דיון בוועדת הכלכלה – השר – – – לפני שבועיים, אז אולי כדאי – – –

מיקי לוי: אני חושב שאנחנו נעביר את זה הפעם – – –

קריאה: אולי תתקדמו בסדר-היום?

מיקי לוי: אולי דרך ועדת הכספים נצליח להביא עוד תקציבים ויבואו מהאוצר עבור משרד התיירות.

מיקי לוי: בכלכלה זה יהיה עוד הפעם דיווח.

טלי פלוסקוב: – – –

יחיאל חיליק בר: טלי, את – וגם אתה, כולם – – –

חיים ילין: – – – זה לא תקין.

טלי פלוסקוב: – – –

דניאל עטר: תקשיב לאיילת.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, תקשיב לאיילת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שנהיה תכליתיים – – –

מיקי לוי: – – – אבל תקשיבי, בוועדת הכספים מסוגלים – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: לא, לא, לגמור את זה, לא להעביר.

יחיאל חיליק בר: כספים.

יחיאל חיליק בר: כספים.

יחיאל חיליק בר: איילת, מאחר שאת לא מציעה, אנחנו נצביע בעד ונגד, ואז בעד זה להעביר את זה לוועדת כספים, ונגד זה להעביר את זה לוועדת כספים.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה, בבקשה.

דניאל עטר: בעד זה ועדת כספים?

יחיאל חיליק בר: בעד זה ועדת כספים.

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 15 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע שההצעות לסדר-היום: המשבר המתמשך בענף התיירות והקושי להתחרות עם החלופות, תועברנה לדיון בוועדת הכספים.

יחיאל חיליק בר: ביטחונם של החקלאים המעבדים את השדות

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום: ביטחונם של החקלאים המעבדים את השדות – הצעות לסדר-היום מס' 643, 645, 697, 712 ו-717.

יחיאל חיליק בר: ישיב השר לביטחון פנים גלעד ארדן.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים, חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

איתן ברושי: כבוד היושב-ראש, השרים, חברים בכנסת שמאזינים לנו, דוד בר קפרא, זיכרונו לברכה, בן 69, הוכה קשות על-ידי שוהים בלתי חוקיים ב-24 ביוני בשנה זו בשטחו במושב פדיה שבשפלה.

איתן ברושי: בהמשך, הוא נפטר מפצעיו בבית-החולים "אסף הרופא".

איתן ברושי: בשיחה שקיימתי עם בנו – – –

איציק שמולי: באיזה מושב?

איתן ברושי: פדיה, במרכז הארץ.

איתן ברושי: הוא היה חקלאי בן 69, חקלאי מתמיד, עסק בעיקר בגידול גפנים ליין.

איתן ברושי: לא היו לו, לא שונאים ולא חובות, כפי שאומר בנו.

איתן ברושי: אני רוצה מכאן לעבור לנקודות שהעלה בנו, וגם גורמים אחרים, ולומר שהרצח הזה, שכפי שאנחנו מבינים, עדיין לא פוענח, הוא כנראה על רקע לאומני.

איתן ברושי: בכל מקרה, הוא מעלה שאלות לגבי ביטחונם של החקלאים בכל מקום, בוודאי גם באזורים שנדמה לנו שהם מוגנים בהם.

איתן ברושי: קודם כול, אין מספיק מניעה של כניסת עובדים לא חוקיים.

איתן ברושי: משרד הביטחון, שהוא האחראי בנושא הזה, חייב לתת דין-וחשבון, האם עושים את המרב כדי למנוע, האם סוגרים את כל הפרצות.

איתן ברושי: גם כשנתפסים שב"חים, הם לא לגמרי מוענשים, ולעתים הטיפול נגמר בקלות ובהחזרתם למחסום.

איתן ברושי: נוסף על כך, הקנסות והעונשים למי שמשרת את השב"חים נמוכים מאוד, ואין הרתעה.

איתן ברושי: צריך לומר את האמת, שחקלאים רבים מעסיקים שב"חים עקב מחסור בכוח-אדם.

איתן ברושי: למרות הניסיון – ועסקנו בזה – להטיל קנסות ומסים לא צודקים על עובדים זרים, אין נהירה של עובדים ישראלים לחקלאות והמכסה שקיימת לעובדים מהשטחים לא מספקת.

איתן ברושי: צריך להקל על הבאתם של עובדים זרים.

איתן ברושי: בדרך כלל הם בטוחים יותר.

איתן ברושי: צריך לומר, נוסף על זה, שהשר לביטחון פנים בזמנו קבע שאבטחת החקלאים תהיה באחריות מג"ב, ובתיאום עם מג"ב הוקמו מספר מצומצם של תחנות באזורים שונים, לאו דווקא באזור המדובר.

איתן ברושי: החיבור של מצוקת עובדים, של מגבלות על עובדים וגם כניסה של מורשים מיהודה ושומרון, יחד עם האחריות של מג"ב, שלא נעשית בצורה מושלמת – אפילו ביטלו תקנים של רב"שים בחלק מהיישובים; נוסף על זה, קשיים גדולים, אדוני השר, במתן נשק.

איתן ברושי: אם לנרצח היה נשק, לפחות בנו משוכנע שהתוצאות היו אחרות.

איתן ברושי: היום בכל המדינה יש 24 סיורי מג"ב במגזר החקלאי.

איתן ברושי: ואם גם לא נותנים נשק, זה בערך כמו "תבן אין נתן לעבדיך ולבנים אומרים לנו עשו".

איתן ברושי: אני חושב שהשיטור הכפרי ותחנות מג"ב – ואנחנו באים, כראש מועצה אזורית, מכירים, מעריכים את מג"ב – זה לא תמיד מספיק.

איתן ברושי: העניין של הנשק הוא מובן – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

איתן ברושי: – – היו נזקים, אבל צריך להסדיר את האפשרות לשאת נשק, וצריך לתת יותר גמישות ביכולת הפעלה של גופים ואנשים, כדי למנוע מצב של רצח של חקלאים בלב מדינת ישראל, בדבר החשוב הזה של שמירת האדמה והשטחים הפתוחים והחקלאות בכל מקום.

יחיאל חיליק בר: תודה.

איתן ברושי: אנחנו רוצים לעצור את התופעה, ואני מציע להעביר את זה לוועדת החוץ הביטחון.

איתן ברושי: בכל מקרה, אני בטוח בשם כולכם, אנחנו משתתפים בצערה של המשפחה ומקווים שהחקלאות תהיה חקלאות שתוגן גם בוועדות השונות וגם בהגנה פיזית על החקלאים.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת ברושי.

דניאל עטר: למה חוץ וביטחון?

איתן ברושי: משום שזה התחום – – –

יחיאל חיליק בר: אתם תחליטו אחר כך, כרגע זה לא הדיון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברי הכנסת יצחק וקנין, אייכלר ואורן אסף חזן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, השר לביטחון הפנים, אני רוצה, ברשות אדוני השר, רק לפתוח בהערה, בקשה קטנה.

בצלאל סמוטריץ': הייתי אצל משפחתו של דוד בר קפרא – גילוי נאות, אבא של חבר טוב, ושכנה ממש דלת ממול – והם האירו על זה שאף שהם ביקשו וניסו, לא הגיע אף נציג משטרה במשך השבעה כדי לעדכן.

בצלאל סמוטריץ': אני מניח שהרבה מהדברים אי-אפשר לעדכן, אבל – קצת יחס.

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שבזמנו דובר על זה שיעשו אפילו איזה נוהל במשטרה למצבים כאלה, שמישהו מהמשטרה פונה בצורה פורמלית למשפחה, יושב, מעדכן, מה יודעים, מה לא יודעים; אפשר גם להגיד שלא יודעים.

בצלאל סמוטריץ': הם ניסו כמה פעמים להשיג, ואני חושב שיהיה מן הראוי אם כבודו ימצא לנכון להורות למשטרה לשלוח לשם מישהו לעדכן את המשפחה.

בצלאל סמוטריץ': במוצאי-שבת לפני שבוע וחצי היינו בלוויה של מתנחל מהעיר לוד שנרצח סמוך להתנחלות דולב.

בצלאל סמוטריץ': ביום חמישי שלאחר מכן היינו בלוויה של מתנחל מרחובות שנרצח איפה-שהוא בין ההתנחלויות פדיה וכרמי-יוסף, והיום היינו בלוויה עצובה, כואבת, אבל מלאה עוצמות של אמונה, של עוד מתנחל, מכוכב-השחר, שנרצח בדרכו לביתו בהתנחלות.

בצלאל סמוטריץ': האירועים האלה אינם גזירת גורל וממש לא משהו שאנחנו צריכים לקבל.

בצלאל סמוטריץ': צריך לומר את האמת, מערכת הביטחון במבחן התוצאה נכשלת.

בצלאל סמוטריץ': אין ספק שנעשים הרבה מאוד מאמצים, יש הרבה רצון ויש הרבה מאוד הצלחות, וברוך השם, של דברים שאנחנו לא יודעים שנמנעו וסוכלו, אבל יחד עם זה, על רקע הנתונים של השבוע האחרון, משהו בתפיסה כנראה שגוי.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה לדבר כאן עכשיו על צה"ל ועל המחדל הקולוסלי, בראייתי, של מתן ההקלות לאוכלוסייה הפלסטינית לרגל חג הרמדאן.

בצלאל סמוטריץ': בראייתי זו הפקרות.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לנצל את העובדה שהשר לביטחון הפנים נמצא כאן וישיב, ולעורר נקודה אחת שגם חבר הכנסת ברושי נגע בה, והיא סוגיית השב"חים.

בצלאל סמוטריץ': אני חושש, אדוני השר, שלמערכת הביטחון טוב עם השב"חים.

בצלאל סמוטריץ': לפי נתונים שנמסרו לנו בוועדת החוץ והביטחון, ופה אין שום דבר חסוי, יש 110,000 פועלים פלסטינים שעובדים בכל יום בתוך מדינת ישראל הקטנה, 70,000 מהם ברישיון ו-40,000 שב"חים.

בצלאל סמוטריץ': התפיסה של מערכת הביטחון היום היא שככל שאנחנו נקל על האוכלוסייה הפלסטינית ונסייע לה במצבה הכלכלי, כך ייטב כנראה גם למציאות הביטחונית, ולכן יש לי יותר מתחושה שלמערכת טוב עם אותם 40,000 שב"חים נוספים שנכנסים, בסופו של יום, ומזרימים כסף למשפחות שלהם בעורף.

בצלאל סמוטריץ': שוב, אני מניח שזה איפה-שהוא בתווך שבין – או אחריות משותפת של שר הביטחון וצה"ל אבל גם של אדוני.

בצלאל סמוטריץ': קשה לי להאמין שאי-אפשר לטפל בתופעה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': יש היום גדר ב-90% מהשטח – אגב, כמובן למורת רוחי – אבל גם האזורים שאינם מגודרים, אפשר, אני חושב, בקלות רבה לסגור אותם, והעובדה שיש 40,000 – זה לא אחד, שניים, שלושה חריגים – העובדה שיש תופעה כל כך גדולה, כל כך רחבה, שכולם יודעים עליה, מייצרת – – –

מאיר כהן: צריכים לטפל במעסיקים.

מאיר כהן: אתה לא יכול לסגור הרמטית – – –

בצלאל סמוטריץ': צריך לטפל גם במעסיקים וגם במובילים, אבל אני חושב שגם אפשר למנוע את זה.

בצלאל סמוטריץ': חלק גדול מהמעבר הזה אפשר גם למנוע לפני שהוא מתרחש על הגדר.

בצלאל סמוטריץ': ועוד הפעם, יש לנו היום קו הגנה יחסית פשוט ביהודה ושומרון – – –

מאיר כהן: לא בדרום הר-חברון.

בצלאל סמוטריץ': נכון, אבל חלק גדול מהשב"חים – אני גר באזור, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': – יוצאים מהשומרון, גם איפה שיש עכשיו גדר, באזור שערי-תקווה ואורנית ואלקנה; כל מי שנוסע שם בכבישים רואה יפה מאוד איך הם מדלגים ברגע אחד על הגדר.

בצלאל סמוטריץ': עם קצת יותר רצון טוב אפשר למנוע, אבל שוב, ההערכה שלי היא שלא רק שאין רצון טוב למנוע, אלא יש איזה תחושה שזה טוב לנו, שזה מועיל.

בצלאל סמוטריץ': שוב, אני כופר כמובן מכול וכול בתפיסה, אני חושב שהדירקטיבה של מערכת הביטחון כאן היא שגויה לחלוטין, אבל בסופו של יום, חוק הוא חוק, ובהנחה שהתופעה הזאת היא תופעה לא חוקית אז מן הראוי שהיא תמוגר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר לביטחון פנים, חברי חברי הכנסת, אישית, אנחנו משתתפים בצער משפחת דוד בר קפרא, השם ייקום דמו.

יצחק וקנין: רבותי, הנושא של העסקת עובדים פלסטינים, שהרבה מהם הם גם שב"חים, הוא מציאות שנכפית על החקלאים מדי פעם, כאשר יש לחץ גדול בתקופות הקטיף.

יצחק וקנין: אנחנו שנים כבר אומרים שהפתרון לעבודה הזאת, עבודה שהיא מאוד קשה בחקלאות, הוא העובדים הזרים התאילנדים, מכמה סיבות שציינו אותן כל השנים: 1.

יצחק וקנין: העובדים הפלסטינים, בתקופות מסוימות – אנחנו יודעים כמה חקלאים נהרגו, נרצחו, על-ידי עובדים פלסטינים; 2.

יצחק וקנין: חקלאות זה דבר שאתה צריך לעשות אותו בזמן ולא בפיגור, דהיינו, אם אתה צריך לקטוף את הפירות או כל דבר אחר, אין לך זמן כאשר יש סגר, יש פיגוע מסוים, עובדים לא מגיעים, אתה לא יכול להיות תלוי בדבר שספק הוא יהיה, ספק לא יהיה, ואז התוצרת כולה הולכת לאיבוד; 3.

יצחק וקנין: גם כוח העבודה התאילנדי, כבר ידוע שנים שהוא ממש כמו כפפה ליד.

יצחק וקנין: לצערנו הרב, החקלאים נושאים בנטל כבד מאוד.

יצחק וקנין: אמרו את זה חברי לפני כן, אמר את זה איתן ברושי, בנושא של המס שמוטל דווקא על עובדים חיוניים מאוד בענף שמייצא יצוא גדול מאוד.

יצחק וקנין: היצוא החקלאי הוא שם דבר, מדינת ישראל היא בין המובילות בעולם בנושא החקלאי.

יצחק וקנין: לצערנו הרב, החקלאים מתמודדים עם בעיות קשות – בעיות של מחירים, בעיות טבע, כל מה שאפשר להעלות בראש, חקלאי עובר, שלא לדבר על הגנבות במגזר החקלאי.

יצחק וקנין: אם יש איזה מגזר שסובל מגנבות בלי סוף זה המגזר הזה.

יצחק וקנין: כל שני וחמישי, אתה יכול להגיע למטע שלך ולמצוא שכל המערכת שלך נגנבת – אין לך מערכת מים, צנרת, כל דבר שאפשר לגנוב.

יצחק וקנין: זה הדבר הפרוץ ביותר.

יצחק וקנין: אנחנו שומעים את זה בכל מפגש שלנו עם החקלאים.

יצחק וקנין: המצב הזה מחייב את המדינה לתת יותר תשומת לב לכל המגזר הזה.

יצחק וקנין: אמרתי את זה כמה פעמים ואני אומר את זה פה, מדינת ישראל נותנת כמדינה מערבית הכי פחות סובסידיה לענף החקלאות.

יצחק וקנין: רבותי, באירופה מדברים על 50%-40% סבסוד לענפים חקלאיים, ולצערי הרב, המדינה שלנו עוצמת את העיניים, וחקלאי אחר חקלאי נושרים ונופלים, וזה רק בגלל מדיניות כושלת.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו לא יכולים להיות תלויים בעובדים שהם זמניים ושאין לנו שום ביטחון שכאשר נצטרך אותם אנחנו נמצא אותם.

יצחק וקנין: ולכן – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יצחק וקנין: – – אני חושב שהמדינה צריכה להביא את זה בחשבון, לבדוק לעומק את כל נושא המשך ההעסקה של השב"חים ושל העובדים הפלסטינים.

יצחק וקנין: אף שיש רצון לעזור, רבותי, זה בלתי אפשרי, זה גורם לתקלות בלי סוף.

יצחק וקנין: אז היום זה חקלאי כזה, מחר זה חקלאי אחר, ועוד תקלות אחרות בדרך.

יצחק וקנין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, נכבדי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – אחרון הדוברים לפני תשובת השר – –

דניאל עטר: חבר הכנסת וקנין, יישר כוח על הדברים.

יחיאל חיליק בר: – – חבר הכנסת אסף חזן.

יחיאל חיליק בר: דני, מה רצית?

דניאל עטר: אני מנסה להסב את תשומת לבך בכל דרך, לא הצלחתי.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

דניאל עטר: טוב שמאיר עוזר – – –

קריאה: – – – את שלוש הדקות – – –

יחיאל חיליק בר: תנסה דרך איילת, זה תמיד עובד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: ואחריו – חבר הכנסת אורן חזן.

מיקי לוי: חבר הכנסת אייכלר, אסור לעלות עם עיתוני "המודיע".

ישראל אייכלר: איזה כן אתה מציע?

יחיאל חיליק בר: אנחנו נוודא שהוא לא יעשה בזה שימוש לא ראוי.

ישראל אייכלר: איזה עיתון אתה רוצה?

מאיר כהן: "יתד נאמן" – – –

מיקי לוי: "יתד נאמן" זה בסדר, אייכלר.

ישראל אייכלר: "יתד" בסדר?

ישראל אייכלר: הבנתי, אז לפחות שליש מהעיתונים החרדיים כבר קיבלו הכשר ממך, זה בסדר.

מיקי לוי: – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: זה היתד של סיסרא.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנושא של הביטחון של החקלאים, הצד המקצועי של העניין – שמענו את הצד הביטחוני מפי חבר הכנסת סמוטריץ, את הצד החקלאי של העניין מפי הרב וקנין, שהוא חקלאי ותיק בצפון.

ישראל אייכלר: חשבתי, קודם כול, שאנחנו צריכים לשלוח תנחומים למשפחה ולכאוב את כאבה, כי בעיני האויב לא משנה אם הוא חקלאי, אם הוא נהג, אם הוא מטייל; אם הוא יהודי – אז הוא מטרה.

ישראל אייכלר: לדאבוננו, ראינו את זה כבר ב-100 השנים האחרונות.

ישראל אייכלר: היום על הבמה הזאת דיברו על הכיבוש, בגלל הכיבוש – אמרה את זה חברת כנסת יהודייה.

ישראל אייכלר: אני אומר תמיד: כשאומרים את זה חברי הכנסת הערבים אני מבין אותם, אני מבין ללבם.

ישראל אייכלר: הם מרגישים שבאה לפה אומה זרה ולקחה את אדמות הנביא, והם לא מקבלים את זה.

ישראל אייכלר: ליסטים אתם, אתם גזלנים בארץ הזאת, ככה הם אומרים לנו.

ישראל אייכלר: אנחנו אומרים: אנחנו באמת באנו ממצרים, באנו מהגולה, אבל באנו לארצנו, כי כך קבע הבורא.

ישראל אייכלר: ברגע שאנחנו לוקחים את הטיעון הזה, באמת אין לנו שום ויכוח.

ישראל אייכלר: קודם כול צריכים לומר שמי שמדבר על הכיבוש צריך להבין שאין שום הבדל לא רק בין כיבוש 48' לכיבוש 67'; בשפיה, לפני 100 שנים, חקלאי יהודי נרצח כשהוא הלך בבוקר לקחת את כדי החלב.

ישראל אייכלר: לפני 100 שנים אני מדבר אתכם – עוד בימי הטורקים.

ישראל אייכלר: ואחרי זה, בשנת 1920 – מאז באו הבריטים עם המנדט הבריטי היו כבר פרעות; ביפו נרצחו יהודים במאורעות, בפוגרומים: בתרפ"ט – כולם יודעים; בשנת "צרות" – תרצ"ו – אני אומר את זה בתאריך העברי, אני מתנצל, הייתי צריך להגיד את זה אולי לפי התאריך הלועזי, אבל אני יכול להגיד את זה גם כך – ב-1936 היה המרד הערבי, עוד לפני הכיבושים של 1948 ומלחמת ששת הימים.

ישראל אייכלר: הייתה האינתיפאדה הראשונה, השנייה, השלישית – לא משנה אם זה כיבוש.

ישראל אייכלר: אפילו היישובים של חבר הכנסת ילין, שם ליד עזה, שזה נראה כל כך בקונסנזוס שלנו, בפנים – בעיני הערבים אין שום הבדל בין היישובים שלך, חבר הכנסת ילין, לבין ההתנחלויות של נערי הגבעות המרוחקות ביותר.

ישראל אייכלר: זה ברור.

חיים ילין: – – – נחל-עוז נמצא בתחום הקו הירוק.

חיים ילין: אפילו גיאוגרפיה לא יודעים גם אנשים שחיים פה.

ישראל אייכלר: כן כן, אנחנו זוכרים את ההספד של דיין על הבחור שנפל שם.

ישראל אייכלר: לכן אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לתת מבט אחר.

יחיאל חיליק בר: בחצי דקה.

ישראל אייכלר: ממש בחצי דקה, אם אפשר.

ישראל אייכלר: מכיוון שזה חצי דקה, אני ממש אתמצת.

ישראל אייכלר: הייתה "בשורה" כאילו, שהאינטרנט והכלים החדשים שהופכים את העולם לפתוח יהפכו את העולם הערבי ליותר מערבי, ליותר נאור, ליותר חילוני.

ישראל אייכלר: מתברר שמלבד כל הצרות שיש לנו עם האינטרנט – ועל זה אני אדבר בשניות האחרונות – האינטרנט הפך למכשיר המלהיט ביותר של הקנאות האסלאמית בעולם כולו.

ישראל אייכלר: אני לא צריך להרחיב, כי כולם יודעים את זה, שמה שמאיץ עכשיו את האסלאמיזציה ואת ה"שהידייה" ואת הסלפיה בכל העולם זה האינטרנט.

ישראל אייכלר: הם לא היו יכולים, כי אין להם כלים פיזיים, לעשות את ההתפשטות – האינטרנט מפיץ את זה בעולם כולו.

ישראל אייכלר: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לציין שאתמול בערב החליטה מועצת גדולי התורה לאסור על כל יהודי חרדי להחזיק אינטרנט שאיננו מסונן – עם חסימה וסינון.

ישראל אייכלר: אני חושב שזו עצה טובה לא רק לחרדים; יש היום הרבה אנשים שמדברים על ילדים שנמצאים בסיכון מהאינטרנט – חייבים לסנן את האינטרנט.

ישראל אייכלר: אמרתי כבר לפני שנים, כשהמציאו את החשמל ופרסו את חוטי החשמל, לפני שהיו הבידודים, הרבה אנשים התחשמלו.

ישראל אייכלר: אז אמרו: מה, אתה לא רוצה להביא את האור?

ישראל אייכלר: כל אחד רוצה אור בבית, אבל אף אחד לא יכניס חשמל לבית בלי הבידוד והפלסטיק.

עמר בר-לב: אבל מי מחליט?

ישראל אייכלר: יש חברות סינון בעולם כולו.

ישראל אייכלר: אגב, לא רק יהודים.

עמר בר-לב: אבל מי מחליט מה מסנן ומה לא?

עמר בר-לב: גדולי התורה?

ישראל אייכלר: אתה יכול לבחור איזה חברת סינון ואיזה רמת סינון אתה רוצה.

ישראל אייכלר: ולכן, זו עצה טובה לכל עם ישראל, פשוט לסנן.

ישראל אייכלר: נדמה לי שהייתה אפילו הצעת חוק של הממשלה.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: חברת הכנסת יפעת קריב מסיעתי העבירה הצעת חוק נגד סרטי זימה ונגד כל זה, שילדים לא יראו.

מיקי לוי: אולי תעבירו את זה לגדולי התורה, אולי תצטרפו ליש עתיד בעקבות זה.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אולי יש עתיד תבין שהדברים שגזרו חז"ל וגדולי התורה הם הביטחון הטוב ביותר לילדים ולמבוגרים כשהם נכנסים לאינטרנט.

מיקי לוי: הנה, אני מודיע לך שיש עתיד מקבלים את זה.

חיים ילין: אנחנו מבינים את זה.

חיים ילין: למה אתה חושב שלא מבינים את זה?

ישראל אייכלר: אמרתי את הדבר המובן מאליו, שצריך לא לאפשר את הדבר הזה, שיצא לעולם כולו כדבר חדש ולא ידענו איך להתבודד ולהתמודד מולו, פשוט כמו שהחשמל יצא לעולם ומצאנו בידודים ומכשירים נגד התחשמלות – איך קוראים למכשירים שיש היום בכל בית כשנופל החשמל?

מיקי לוי: מפסק פחת.

ישראל אייכלר: מפסק פחת.

ישראל אייכלר: האינטרנט צריך את הדברים האלה בדיוק כמו החשמל.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: הנה, מיקי, יש לך הזמנה להצעת חוק משותפת על אינטרנט כשר.

חיים ילין: אייכלר, האינטרנט זה הפתרון, לא הבעיה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה – אחרון הדוברים, ואחריו ישיב השר גלעד ארדן.

יחיאל חיליק בר: אנחנו שמחים למצוא קרקע משותפת בין יש עתיד לחרדים, מיקי.

יחיאל חיליק בר: זה תמיד – – –

חיים ילין: תמיד היה.

יחיאל חיליק בר: בסדר גמור.

חיים ילין: אתה יודע מה אמר – – – אתם סומכים עלי, העברתם את סעיף 52 בכוח אלי.

חיים ילין: יש עתיד תומך בש"ס, מה לעשות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אני רוצה רגע לעצור את מסכת החיוכים ולהזכיר שהדיון הזה נולד כי יהודי טוב, חקלאי עובד אדמה, שמיישם את הציונות, נרצח השבוע – בשבוע שעבר.

אורן אסף חזן: כשביקשתי להצטרף להצעה לסדר-היום תכננתי לדבר על הרצח של דוד בר קפרא.

אורן אסף חזן: כשהלכתי לנחם היו מי שהרימו גבה, ואני אמרתי: חברים, אני לא צריך את אישור המשטרה, אני מכיר את המציאות שבה אנחנו חיים.

אורן אסף חזן: כששב"חים מחליטים – באכזריות שאנחנו, בעם היהודי, לא מכירים כמותה – לנצל את הלב היהודי ולרצוח במכות אדם יקר, הסיבה מבחינתי היא אחת: היא לאומנית, ולא מעבר.

אורן אסף חזן: הוא נרצח רק כי הוא יהודי.

אורן אסף חזן: גם בדיון על החקלאות עצמה, כשרציתי לדבר עשיתי קצת שיעורי-בית, ומאוד כעסתי על האמירה כאילו החקלאות פסה מן העולם והגיע הזמן לעבור לדברים חדישים יותר, ממוחשבים, רובוטים.

אורן אסף חזן: גם על זה אני כועס.

אורן אסף חזן: זה לא מקובל ולא הגיוני, כי ללא חקלאות אין לנו עתיד במדינה הזאת ואין עתיד לעולם בכלל.

אורן אסף חזן: אם יש ציונים אמיתיים אלה החקלאים, וזה בכלל לא משנה אם הם מהימין, מהשמאל, ערבים או יהודים.

אורן אסף חזן: זה מה שמחזיק וזה מה שמניע אותנו.

אורן אסף חזן: אבל מסתבר שהמציאות כמו שאנחנו מכירים, במדינת ישראל מעל הכול, עולה על כל דמיון.

אורן אסף חזן: יש כאן אינתיפאדה שעליה דיברתי אתמול, ולא אחזור על דברי, אבל אמר את זה חבר הכנסת אייכלר הכי טוב: יהודי נרצח כי הוא מטייל; יהודי נרצח כי הוא חקלאי; יהודי נרצח כי הוא רוצה ללכת למשחק כדורסל.

אורן אסף חזן: חברים, יהודים נרצחים פה יום-יום, בוקר-בוקר, שעה-שעה.

אורן אסף חזן: ואני תוהה, אני שואל: מי מפחד מסביב לשולחן הממשלה?

אורן אסף חזן: מי הוא הפחדן, אם בכלל, שפוחד לקום, לדפוק על השולחן ולהגיד: צריך לעשות לזה די, צריך לעצור את זה?

דניאל עטר: אנחנו במתח.

דניאל עטר: מי?

אורן אסף חזן: אני אגיד לך.

אורן אסף חזן: אני חזרתי מהלוויה של מלאכי, השם ייקום דמו, ואני עדיין מתקשה לדבר.

אורן אסף חזן: יש אנשים, גם בבית הזה, שקצת מתבלבלים, ששוכחים שבסוף אנחנו עם אחד ואין לנו אף אחד אלא הקדוש-ברוך-הוא ואין לנו אלא עצמנו, שמנסים לתרץ בתירוצים-לא-תירוצים בדרכים-לא-דרכים למה אנחנו לא צריכים לשבת כאן.

אורן אסף חזן: לי כואב – ואני אגיד לך מה כן – שאם הרציחות האלה היו נעשות במרכז הארץ, השיח הציבורי היום היה שונה.

אורן אסף חזן: מתי הפכנו לחברה שרצח של חקלאי לא מספיק חשוב לה?

דניאל עטר: תסלח לי שאני אומר לך, אני לא מבין למי אתה מפנה את זה.

דניאל עטר: אתם חלק מהקואליציה, האחריות היא אצלכם, הסמכות אצלכם.

אורן אסף חזן: אני אענה לך, אני אענה לך בצורה חדה: אני חלק מהקואליציה, ואני לא מתבייש – –

דניאל עטר: אתם צריכים לשמוח שאנחנו לא עושים כמוכם – –

אורן אסף חזן: – – לבוא ולהגיד שגם אנחנו לפעמים שוגים, והגיע הזמן שניקח אחריות.

דניאל עטר: – – אם אנחנו היינו בשלטון הייתם הופכים את המדינה.

אורן אסף חזן: כבר אתמול קראתי לראש הממשלה ושר הביטחון לכנס דיון חירום ולפעול לשיפור המצב ולעצור את מסע ההרג ואת האינתיפאדה הזאת, אם בטיולים במעיינות, אם בדרך למשחקי כדורסל, ובטח בשדות.

אורן אסף חזן: מכבוד השר אני מבקש: עניין השב"

אורן אסף חזן: חים הוא לא נורמלי – אנחנו הופכים את החקלאים תלויים בהעסקתם, בעבודתם.

אורן אסף חזן: מצד אחד אנחנו לא מציבים תנאים נוחים וגם גובים מס לא נורמלי על העסקת עובדים – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורן אסף חזן: ברשותך, עוד מילה אחת.

אורן אסף חזן: – – ומצד שני, בדלת מסתובבת אנחנו מאפשרים שהותם של שב"חים, כופים על חקלאים להשתמש בשירותים גם של כאלה שאין להם רישיון.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שניתן לזה פתרון, גם נקודתי בעניין החקלאות, והגיע הזמן שתקום קריאה מתוך הממשלה.

אורן אסף חזן: וכאן אני מבקש: אני סומך על ראש הממשלה, אני סומך על שר הביטחון, אני סומך על יתר השרים, על חברי הקבינט, שיגידו את דברים ויעשו לזה סוף.

אורן אסף חזן: אני מאמין ומקווה שהדרך היחידה שלנו היא כן לתמוך בחקלאים, ולא משנה מאיזה קצה בבית הזה, וכן לפתח את החקלאות, כי היא בסופו של דבר חלק מהיסודות לעתיד בניין העם והאומה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: יעלה כבוד השר לביטחון פנים גלעד ארדן להשיב.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, דוד בר קפרא, זיכרונו לברכה, נרצח באכזריות בשבוע שעבר במהלך עבודתו החקלאית במטע ליד מושב פדיה.

גלעד ארדן: בהחלט, לצערנו הרב מדובר באירוע חמור שעדיין מוטל עליו צו איסור פרסום, ולכן מכורח הנסיבות אני לא יכול לפרט את פרטי החקירה, אבל רק אומר בצורה הכי ברורה שהמשטרה מתייחסת בחשיבות מאוד מאוד גבוהה לחקירת הרצח.

גלעד ארדן: החקירה הוטלה על היחידה המרכזית במחוז מרכז בשיתוף עם שירות הביטחון הכללי, השב"כ.

גלעד ארדן: אבל כן אוכל לומר שבוצעו בשלב זה כבר כמה מעצרים.

גלעד ארדן: צו איסור פרסום על כל פרט מפרטי החקירה וכל פרט שעלול לזהות את החשודים ו/או המעורבים בחקירה הוצא על-ידי בית-משפט השלום בראשון-לציון.

גלעד ארדן: בשלב זה הצו הוא עד 23 ביולי 2015, אבל, והלוואי, אם החקירה תתפתח יותר מהר, ייתכן שאפשר יהיה גם להציג את פרטי החקירה, אם היא תושלם, עוד לפני התאריך הזה.

גלעד ארדן: אני יכול רק לקוות.

גלעד ארדן: בכל מקרה, משטרת ישראל והשב"כ ימשיכו לפעול במלוא העוצמה כדי לאתר במהירות את הרוצחים השפלים ולהביא אותם לדין.

גלעד ארדן: חבר הכנסת ברושי ציין בצדק את בעיות הביטחון של המגזר החקלאי במדינת ישראל, ואני חייב לומר שהנושא הזה בהחלט מעסיק את כלל מחוזות משטרת ישראל, שנערכו לתת מענה כולל לצורכי הביטחון במרחב הכפרי.

גלעד ארדן: ולכן, לצד ההיערכות והמענה הכולל, כפי שציינת, שניתן על-ידי כלל המחוזות, הוטלה האחריות המשימתית למרחב הכפרי על משמר הגבול.

גלעד ארדן: במסגרת אחריות זו מפעיל משמר הגבול במרחב הכפרי ברחבי הארץ שבע מפקדות ייחודיות למרחב זה, ואת תחנת המשטרה מטה-יהודה, ליד משטרת בית-שמש, למתן מענה בתחום המועצות האזוריות ולטיפול בפשיעה במרחב הכפרי.

גלעד ארדן: כוחות סיור נמצאים באופן קבוע בשטח וערוכים לקריאות של תושבי האזור הכפרי למוקד המחוזי.

גלעד ארדן: בנוסף, כחלק מהמענה המשלים לטיפול בפשיעה ולהגברת תחושת הביטחון, מופעלים ברחבי הארץ כוחות נוספים, המורכבים מ-42 מפקדי שיטור קהילתי במועצות השונות וכ-74 בסיסי הפעלת מתנדבים, שבמסגרתם פועלים כ-7,500 מתנדבים, הפרוסים במרחבים הכפריים.

גלעד ארדן: אני אומר בהערת אגב כללית, כיוון שאני מכהן קצת יותר מחודש בתפקיד ויש לי עוד הרבה מאוד מה ללמוד, שכל נושא הפעלת המתנדבים או גיוס מתנדבים – – –

דניאל עטר: אתה מדבר על יחידות המתמיד?

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: אבל אני אומר באופן כללי עוד, הרי אגף קהילה הוא אגף שפורק במשטרה בשנים האחרונות.

גלעד ארדן: ואני כשר חדש שנכנס, במסגרת, בכלל, הבחינה שלי את מצבה של המשטרה ומה נדרש לשנות, כבר מתכוון לבחון גם את הסוגיה הזו, האם יש צורך באגף כזה, כן או לא, ומה ההשלכות שלו על נושא כמות המתנדבים והפעילות שלהם.

גלעד ארדן: לצד המפקדות האמורות פועלות ארבע יחידות מרכזיות כפריות אשר מתמחות בטיפול בתופעות פשיעה במרחב הכפרי, תוך שימוש באמצעים טכנולוגיים, מודיעין, חקירות, בילוש וכו'.

גלעד ארדן: משמר הגבול פועל בשיתוף פעולה מלא ומקיים ישיבות קבועות עם נציגי ההתיישבות, ביניהם קק"ל, ארגון מגדלי הבקר, הקב"טים, מועצת הלול ועוד.

גלעד ארדן: אני מבקש להדגיש שבשנה האחרונה בוצעה עבודת מטה בהובלת המשרד לביטחון פנים בנושא הקמת מינהלת לביטחון החקלאים.

גלעד ארדן: עבודת המטה אושרה, ואני מתכוון בדיוני התקציב לכלול את הדרישה הזו, ואני מקווה שהכנסת גם תסייע לי בדרישה הזו, ובעזרת השם, אם התקציב יתקבל, המשרד יוכל להתחיל בשלב היישום של ההקמה, שוב, מתוך ההבנה של מה שציין חבר הכנסת ברושי, וחלקכם, המורכבות של בעיית הביטחון והרצון שלנו להגן ולשמור ולבסס את הפעילות של המגזר החקלאי.

גלעד ארדן: המשרד לביטחון הפנים אישר 30 תקנים לצורך שיטור מועצתי במסגרת השיטור העירוני לשלוש מועצות אזוריות: עמק-יזרעאל, עמק-חפר ומטה-יהודה.

גלעד ארדן: עם קבלת התקנים, וגם הם יגיעו לאחר אישור תקציב המדינה, המשרד יחל בביצוע המהלך.

גלעד ארדן: לאחרונה החל משמר הגבול בתהליך יישום של עבודת מטה נוספת, ובמסגרתה הוסדרו תחומי אחריות על היישובים בין משמר הגבול לפיקוד העורף בצה"ל.

גלעד ארדן: במסגרת התהליך תינתן תוספת משמעותית של כוח-אדם וכלי-רכב לטובת הפעילות המתבצעת על-ידי משמר הגבול במרחב הכפרי.

גלעד ארדן: עד כאן לגבי ביטחון המגזר הכפרי והחקלאים.

גלעד ארדן: בנוגע לטיפול בתופעת השוהים הבלתי-חוקיים, קודם כול צריך להבין שמצב שבו יש – ואכן יש – אלפים רבים של שוהים בלתי חוקיים ברחבי הארץ, מהווה לתפיסתנו סיכון ביטחוני פוטנציאלי חמור.

גלעד ארדן: ומשטרת ישראל, בשונה ממה שאמר סמוטריץ – אומנם חבר הכנסת סמוטריץ ייחס את זה למשרד הביטחון, אני לא יודע מה מדיניות משרד הביטחון – אנחנו רואים בהם סיכון ביטחוני פוטנציאלי חמור.

גלעד ארדן: ולכן המשטרה מקיימת פעילות תדירה.

גלעד ארדן: כל הזמן, כחלק משגרת העבודה, וגם בהתאם להערכות מצב, מתבצעים מבצעים לאיתור שוהים בלתי חוקיים ולטיפול בתופעה.

גלעד ארדן: נוסף על פעילות המשטרה כנגד השוהים, השב"חים עצמם, יש גם פעילות רחבה נגד גורמים שתומכים ומעודדים את התופעה הזו – המלינים, המסיעים, המעסיקים שלהם.

גלעד ארדן: אני יכול לומר שרק בשנה זו עד לתחילת חודש יוני בוצעו תשעה מבצעים ארציים לאיתור וטיפול בשב"חים, בהובלת משמר הגבול, נוסף על פעילות שוטפת שהייתה.

גלעד ארדן: מתחילת השנה הזו נפתחו כבר כ-7,000 תיקים כנגד שב"חים, 218 תיקים בגין הלנת תושב זר, 1,558 תיקים בגין הסעת תושב זר השוהה שלא כדין ו-916 תיקים בגין העסקת תושב זר שלא כדין.

גלעד ארדן: מה שאני מנסה להראות בכל המספרים האלה – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

גלעד ארדן: שנייה.

גלעד ארדן: מה שאני מנסה להראות זה שמשטרת ישראל, נוח תמיד לזרוק אליה כל דבר שלא טוב במדינה או לא טופל כיאות, אבל למעשה מה שאתם רואים תמיד זה את הפעולה שבקצה.

גלעד ארדן: כי כשאנחנו מסתכלים על השב"חים אז כמו שציינת, בצדק, יש גם ההסתכלות על המעברים והגבולות, יש גם ההסתכלות של מערכת הביטחון בנושא הזה.

גלעד ארדן: יש גם הסתכלות של מערכת המשפט.

גלעד ארדן: אני זוכר, בתקופה שלאחר האינתיפאדה השנייה, אז מי שהיה מסיע שב"ח, היה ברור לו ולכולם שהוא הולך לכלא.

גלעד ארדן: אני לא מרגיש שהיום זו ההתייחסות של בתי-המשפט.

גלעד ארדן: ויכול להיות שאנחנו והכנסת צריכים לתת את דעתנו גם לנושא החקיקה, ואולי לעונשי מינימום בנושא הזה, כדי שבתי-המשפט יבינו שיש כאן מסר מהכנסת בנושא הזה.

גלעד ארדן: אבל ודאי שאני מתכוון לקיים דיונים בנוגע למדיניות המשרד והמשטרה, וההתייחסות שלהם בכלל לנושא השב"חים, כי לפעמים זה זועק.

גלעד ארדן: אנחנו הרי רואים כולנו אתרי בנייה; אתם מכירים אולי יותר את המגזר החקלאי, אני רואה באתרי בנייה מה שנקרא חופשי-חופשי, שב"חים ששוהים ולנים וכולם יודעים איפה הם נמצאים.

גלעד ארדן: אבל עם כל הכבוד, משטרת ישראל לא יכולה לעזוב את כל מה שיש לה בכלל במדינה ולהתמקד באותם – אינני יודע אם זה עשרות אלפים או כמה מעבר לזה.

גלעד ארדן: הייתה פה, לא הבנתי אם זאת הייתה עקיצה או לא עקיצה בקרב חלק מהדוברים בנושא ההקלות בנוגע לכניסה לתפילות הרמדאן.

גלעד ארדן: אני מציע, שוב הפעם, לפני שאנחנו מדברים באיזה דפוסי חשיבה אוטומטיים, לבדוק את העובדות.

גלעד ארדן: אני לא יודע, קודם כול במקרה הזה, עוד לא הוכח מי עשה את זה, ואם זה אכן שב"ח x או y או מישהו אחר.

גלעד ארדן: אינני יודע.

גלעד ארדן: נכון שהנטייה שלנו, ובצדק, באופן טבעי, לייחס את הפעולה למי שנראה לנו הכי טבעי, אבל צריך לזכור שבמדינת ישראל, חוץ מאשר הטרור הנורא והנפשע שמתקיים כנגד תושבי ואזרחי מדינת ישראל, יש עוד פעולות שמתקיימות נגדה, גם בשדה המדיני וגם בשדה של הדה-לגיטימציה ועידוד החרמות והסנקציות.

גלעד ארדן: וגם בנושא הזה אנחנו צריכים לתת את דעתנו, לטעמי לפחות, איפה אנחנו כן יכולים לא לשחק לידיים של אויבינו, מבלי כמובן לסכן את ביטחון האזרחים.

גלעד ארדן: זה ברור מאליו, ואני חושב שזאת החשיבה שמתקיימת.

גלעד ארדן: אין קשר, דרך אגב – למשל, אותו ניסיון רצח של חייל מג"ב משבוע שעבר בעיר העתיקה לא התבצע על-ידי מישהו שקיבל או היה אמור לקבל לפי הקריטריונים פטור מבדיקה ביטחונית.

גלעד ארדן: אותן הקלות שנעשו לרגל הרמדאן היו כלפי אוכלוסיות ספציפיות מסוימות, ויש לזה מטרה שנועדה, גם בזירה הבין-לאומית, לא לשחק לידיים של אלו שמנסים להציג את ישראל תמיד באור שלילי.

גלעד ארדן: אבל אני מסכים שאסור אף פעם לעשות הקלות כאלה על חשבון סיכונים ביטחוניים, ופה, אין ספק, התוצאות מדברות בעד עצמן.

גלעד ארדן: אני יכול רק לכאוב את הכאב ולהשתתף בצער.

גלעד ארדן: אנחנו צריכים לבדוק את עצמנו, כל הארגונים – המשטרה, השב"כ ומערכת הביטחון – ולראות איך אנחנו משתפרים, אבל בכל הכבוד, לצערנו הרב, אנחנו לא חיים באשליות.

גלעד ארדן: טרור היה פה לפני, אחרי, לפני 67', לפני 100 שנה, ולצערנו הרב נראה שהוא יהיה פה עוד לא מעט זמן, ואנחנו נמשיך לעשות הכול כדי למזער את נזקיו ולהיאחז בארץ-ישראל ולהעמיק את אחיזתנו בה.

גלעד ארדן: אם החברים רוצים להעביר לוועדת חוץ וביטחון או פנים לדיון מעמיק את נושא הביטחון במגזר החקלאי – להחלטת החברים.

יחיאל חיליק בר: תכף תחליטו.

יחיאל חיליק בר: יש שתי עמדות מהצד: אחת שלך, דני, ואחת, קודם כול, של חיים ילין.

יחיאל חיליק בר: אז, בבקשה, הבעת עמדה מהצד בדקה.

דניאל עטר: – – –

יחיאל חיליק בר: תהיה לך הבעת עמדה מהצד בדקה.

יחיאל חיליק בר: רק עד אז תחליטו, היוזמים, לאיזו ועדה אתם רוצים להעביר את זה.

דניאל עטר: אני חושב שיש תמימות דעים לגבי ועדת חוץ וביטחון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חיים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, השר ארדן, אני מאחל לך הצלחה.

חיים ילין: יש לך חתיכת עבודה, אני מודה.

חיים ילין: אני רוצה לא רק להתייחס לדיון שמתקיים פה, אלא טיפה להרחיב אותו.

חיים ילין: לגבי מג"ב כולם יודעים, אני לא אלאה אתכם, אבל יש סוגיה אחת, כבוד השר, שצריך לנסות לפתור אותה.

חיים ילין: במקום שצה"ל אחראי – מג"ב לא יכול להיכנס.

חיים ילין: ולכן, כבוד השר, זה חשוב.

חיים ילין: איפה שיש צבא ואחריות צבא על שטחים חקלאיים, מג"ב לא נכנס.

חיים ילין: המשמעות של הדבר הזה היא שצה"ל שומר על החקלאים אבל לא שומר על הציוד, על הגנבה.

חיים ילין: הוא לא מתעסק בצד הפלילי אלא בצד הביטחוני.

חיים ילין: ופה יש סתירה לוגית לחלוטין, כי צה"ל לא צריך להיות שם; מי שצריך להיות שם ולהגן על החקלאים זה מג"ב.

חיים ילין: ומשום מה, ההחלטות שקיימות – שהם לא עוברים את מערב 232 בדרום, או על גבול מצרים, או בצפון – זה מגוחך לחלוטין, הם כבר נמצאים שם.

חיים ילין: זה לא רק מג"ב, זה גם המשטרה.

חיים ילין: החפ"ק תמיד הוא 20 ק"מ מהגבול, זה חבל כי זהו אמצעי מאוד גדול.

חיים ילין: כל מתנדבי מג"ב, כולם חיים בדיוק בשטח הצבאי הסגור, והם בעצם לא יכולים לנוע עם הרכבים שלהם שם, וזה נראה לי הזוי לחלוטין.

יחיאל חיליק בר: תודה.

חיים ילין: שנייה.

חיים ילין: הנושא השני – חבר'ה, כולכם צריכים לדעת, אין ביטוח.

חיים ילין: החקלאים בדרום, וגם בצפון, ליד הגבול, איפה שיש גנבות ופריצות וסכנות, אין ביטוח שמבטח את הציוד.

חיים ילין: זאת אומרת, הוא נושא על גבו גם את כל הגנבות וגם את כל הנזקים.

חיים ילין: הדבר האחרון: גם אם יהיו – כמו שלמדנו, גם טילים יש על תל-אביב, יש פיגועים גם בתל-אביב וגם בירושלים, זה לא משנה את המהות, המדינה צריכה להתעורר.

חיים ילין: צריכה להתעורר.

חיים ילין: באמת צריך להיות פה שילוב קטלני – כמו כשאני קורא לזה כמפא"

חיים ילין: יניק מהדור הקודם – ביטחוניסט ביד אחת, חברתי ביד השנייה, להרים את שתי הזרועות האלה – זה מה שהכנסת צריכה לעשות.

חיים ילין: ו"השומר החדש" – חבר'ה צעירים, אחרי צבא, שבאים לשמור יחד עם החקלאים על הגבולות, צריך לעודד את זה, וצריך שמשטרת ישראל גם תיתן את כל ההדרכה ואת כל התקציבים כדי שהם יוכלו להמשיך להתקיים.

חיים ילין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חיים ילין.

יחיאל חיליק בר: אני מזכיר לך רק, חיים, שהיית מפא"יניק עד לפני חצי שנה, זה לא הדור הקודם.

חיים ילין: אני ממשיך להיות מפא"יניק, רק אין מפלגה שמייצגת את המפא"ינקים.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

דניאל עטר: אוי ואבוי.

יחיאל חיליק בר: אני לא אנצל את מעמדי כדי להגיב על הדברים.

איילת נחמיאס ורבין: אין צורך, אדוני היושב-ראש, אני פה, אין צורך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, שמולי אמר שבמפלגת העבודה, התמונה של רבין מתנדנדת שם.

חיים ילין: לא אני אמרתי את זה, הוא אמר את זה.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, אם הייתי מתייחס ברצינות לדבריו של חיים הייתי מקדיש את כל הזמן כדי להעיר לו על ההערה האחרונה.

יחיאל חיליק בר: אני עוד התחשבתי בו, נתתי לו יותר זמן בגלל העבר המפא"יניקי שלו, והוא ניצל את זה בסוף.

דניאל עטר: אני רוצה, ברשותך, לנצל את ההזדמנות הזאת לפנות באופן ישיר לשר לביטחון פנים.

דניאל עטר: אדוני השר, א.

דניאל עטר: אני רוצה להצטרף לברכות ולאחל לך הצלחה בתפקיד.

דניאל עטר: לקחת על עצמך תפקיד לא פשוט בתקופה גם לא פשוטה.

דניאל עטר: לפני שאגע בנושא המרכזי, שהוא ביטחון החקלאים, אני רוצה לומר לך, למרות חברינו מהרשימה הערבית, שאתמול כולם באופן מובהק תקפו את המינוי של בנצי סאו למפכ"ל – שהוא זמני, ואני מאחל לנו שהוא יהיה קבוע – אני מברך על המינוי.

דניאל עטר: אני רוצה לומר לך שהוא היה מפקד האזור שאני הייתי ראש המועצה שלו, ש-40% מהתושבים שלו הם תושבים ערבים, באותה תקופה של אירועי אוקטובר 2000.

דניאל עטר: אני לא מצאתי אנשים שהיו להם הערות על התפקוד שלו באופן אישי, בשוטף, בתקופה שקדמה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דניאל עטר: סליחה, סליחה, אל תפריע.

דניאל עטר: אני לא הפרעתי לכם אתמול.

דניאל עטר: אף שלא מצא חן בעיני מה שאמרתם, אני כיבדתי את העמדה שלכם.

דניאל עטר: אני חושב, כמי שמכיר את העולם הזה, וכיוון שהחלטת – ואני מברך אותך על ההחלטה – אני חושב שאתה צריך ליזום איזה מהלך של פגישה, סוג של פיוס, בין ההנהגה הערבית במדינה לבין ניצב בנצי סאו.

דניאל עטר: זה לטובת האוכלוסייה הערבית, גם בעתיד היחסים בין יהודים לערבים בתוך המדינה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

דניאל עטר: זה כהערת פתיחה.

דניאל עטר: לגופו של עניין, אתה יכול – דווקא מכיוון שאתה חדש בתפקיד – אתה יכול לקחת הרבה מהניסיון המצטבר בהתיישבות העובדת בהתמודדות עם כל הסוגיה של פגיעה בחקלאים וכן הלאה, ולראות שאוכלוסייה כל כך קטנה מציבה במשך שנים רבות – אולי היום זה עומד על 7,500, מסיבות תקופתיות, אבל בדרך כלל זה בסביבות 10,000 מתנדבים.

דניאל עטר: ואנחנו מודדים אותם לא במספר המתנדבים – אני רוצה שתדע את זה – אנחנו מודדים אותם במספר הביטולים, וככל שאחוז הביטול של ההתנדבות של פעם בשבוע, פעם בשבועיים או פעם בחודש, לאותה יחידת המתמיד, נמוך כך האיכויות – ואחוזי הביטולים הם מאוד מאוד נמוכים, מה שמלמד על האופי של האנשים ועל התרומה האדירה שלהם, מכפלות כוח יוצאות מן הכלל, ומג"ב נהנים מזה.

דניאל עטר: אם נכנסת לתפקיד ואתה בודק את העניין, אני חושב שאחד מהתהליכים הראשונים שפגעו זה הסנכרון המלא שעשו בין הכחולים לירוקים באיחוד בין המשטרה הכחולה למג"ב, ואני מציע שתבדוק את זה פעם נוספת.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, דני.

דניאל עטר: אפשר להעתיק את המודל הזה למקומות אחרים – ליישוב העירוני.

דניאל עטר: לגופו של עניין, היום החקלאים מרגישים מופקרים, לא רק באזורי העימות של עוטף-עזה, רמת-הגולן וגבול הצפון, אלא בכל מקום שבו הם נמצאים.

דניאל עטר: ואני חושב שכאן צריך להיכנס לפעולה הרבה יותר אגרסיבית, יותר מהירה, כי אנחנו נמצאים בתקופה שהיא לא קשורה רק להקלות של חודש הרמדאן, בגל המתגבר הזה של הפיגועים, היא קשורה למכלול גדול מאוד, כולל העובדה שמצד אחד אין אופק – והוא כרגע פחות מעניין לצורך השיחה – אבל הוא הרבה יותר קשור לעובדה של חוסר הנחישות, או התחושה שהממשלה לא נחושה במאבק שלה בטרור.

יחיאל חיליק בר: דני, תודה.

דניאל עטר: ואני חושב שזו הזדמנות בלתי רגילה, ודווקא אתה, כאדם שנחוש מאוד בדברים שהוא מבצע, יכול להוביל את הקו הזה של לחזור ולהיות נחושים במאבק שלנו בטרור, כי הוא משבש את החיים מכל הבחינות, לא חשוב מה העמדות שלנו בתוך הבית הזה.

דניאל עטר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת עטר.

יחיאל חיליק בר: ממש ב-30 שניות – חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אני מודה לאדוני על 30 השניות האלה, ואני אנצל את נוכחותו של השר לביטחון פנים, ואני מבקש את חברי הכנסת מהרשימה הערבית – אף-על-פי ששניים פה – בעקבות תקיפתם את המינוי הזמני של ניצב בנצי סאו, עניתי לכם ואמרתי שהזכות היחידה והמנדט היחיד למנות מפכ"ל הוא של השר לביטחון פנים באישור ראש הממשלה.

מיקי לוי: אבל הלכתי, בדקתי ומצאתי כי אין לבנצי, לבנצי סאו – התיק נגדו נסגר מחוסר אשמה.

מיקי לוי: מחוסר אשמה – לא מחוסר ראיות.

מיקי לוי: אדוני השר – חבר הכנסת, אני מבקש: אל תפריע לשר, זה נורא חשוב לי.

מיקי לוי: אני אתמול תקפתי אתכם, ואני אומר לכם עוד הפעם: בדקתי ומצאתי, התיק נגד בנצי סאו נסגר מחוסר אשמה, לא מחוסר ראיות, והמבין יבין.

מיקי לוי: יתרה מכך, בעקבות פנייתו של ארגון "עדאלה" לפרקליט המדינה מונה פרקליט מיוחד, שי ניצן, וצוות עורכי-דין בכירים, אשר בדק את התיק פעם נוספת והורה לסגור את התיק נגד ניצב בנצי סאו מחוסר אשמה.

מיקי לוי: אם יוחלט למנות אותו, זהו מינוי ראוי וכבוד רב למשטרת ישראל, אדוני השר לביטחון פנים.

מיקי לוי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני מבין שיש הסכמה להעביר את זה לוועדת החוץ והביטחון.

יחיאל חיליק בר: כל המציעים?

דניאל עטר: כן, אני עונה בשמם.

יחיאל חיליק בר: כבוד השר ארדן, יש הסכמה להעביר את זה לוועדת חוץ וביטחון, זה בסדר?

גלעד ארדן: כן.

יחיאל חיליק בר: אז אני מתחיל את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע עכשיו.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 12, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעות לסדר-היום – ביטחונם של החקלאים המעבדים את השדות, תועברנה לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת להמשך דיון.

יחיאל חיליק בר: מקומות ציבוריים שאינם מונגשים לבעלי מוגבלויות

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום בנושא: מקומות ציבוריים שאינם מונגשים לבעלי מוגבלויות – הצעות לסדר-היום מס' 711 ו-716, של חברות הכנסת סתיו שפיר ונורית קורן.

יחיאל חיליק בר: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת סתיו שפיר, תפסיק את הדיונים עם כבוד השר ותעלה לדבר על הצעה שלה לסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חברת הכנסת נורית קורן.

יחיאל חיליק בר: תשיב שרת המשפטים איילת שקד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

סתיו שפיר: אבל היא לא פה.

סתיו שפיר: על מה היא תשיב?

יחיאל חיליק בר: היא חייבת להיות בשביל להשיב?

סתיו שפיר: איך היא תדע על מה דיברתי?

יחיאל חיליק בר: היא בדרך.

יחיאל חיליק בר: לפי הפרוטוקול הם מכוסים, אבל את צודקת שזה ממש לא תקין.

סתיו שפיר: זה מעט מוזר.

סתיו שפיר: מאחר שלא כתבתי את הטקסט מראש, היא גם לא יכולה לחזות במה הוא יעסוק.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה לך, לפני חודשים מספר ראיתי ידיעה בעיתון: נער אוטיסט הוצא מן השיעור כי הפריע בשיעור.

סתיו שפיר: יצא מהכיתה, זה היה יום שמש לוהט.

סתיו שפיר: אחרי כמה שעות החזירו אותו לכיתה וגילו שהוא סובל מכוויות בכל הגוף, מהשמש, הוא פשוט עמד בחוץ במשך שעות בשמש הקופחת וחטף כוויות בכל גופו.

סתיו שפיר: זה סיפור שכששומעים אותו, אין לב שיכול שלא להתכווץ.

סתיו שפיר: אנחנו יכולים להאשים את המורה ויכולים להאשים את בית-הספר, בטח שיש שם אשמה ובטח שיש שם בעיה.

סתיו שפיר: אבל אנחנו צריכים להסתכל ולחשוב רגע אם לא מדובר בבעיה רחבה יותר.

סתיו שפיר: איך אזרח ישראלי היום, אדם שאין לו מוגבלות שכלית או פיזית, אמור להבין כיצד הוא אמור להתייחס, כיצד הוא אמור להתנהג?

סתיו שפיר: מהו היחס ההולם לאדם אחר שהוא כן עם מוגבלות כזאת או אחרת?

סתיו שפיר: כשאנחנו מסתכלים על המרחב הציבורי בישראל אנחנו לא רואים, לא את האנשים עם המוגבלות ולא את ההנגשה, הדבר המינימלי, המעט שאפשר לעשות כדי לאפשר להם עצמאות מרבית בתוך הסיטואציה הזו.

סתיו שפיר: תיקון מס' 2 לחוק נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות אושר ב-2005.

סתיו שפיר: הוא היה אמור לדאוג לכך שכל מוסדות הציבור יונגשו לאנשים עם מוגבלות, גם הנגשה כללית של המרחב וגם הנגשה פרטנית, במקרה שיש דרישה כזו.

סתיו שפיר: מאז הוא כל הזמן נדחה.

סתיו שפיר: הוא נדחה פעם אחת בשנה ואז בשנתיים.

סתיו שפיר: כרגע זה נדחה ל-2017.

סתיו שפיר: ברשויות המקומיות מדובר בדחייה עד 2021.

סתיו שפיר: דחייה של דבר שהיה אמור להתבצע כבר מזמן.

סתיו שפיר: איזה מין שאלה זאת, מוסדות ציבור לא יהיו מונגשים?

סתיו שפיר: אני מקבלת פניות ציבור בעשרות: אדם נכה שנשלח על-ידי הביטוח הלאומי לקבל חוות דעת רפואית מרופא שעובד עם הביטוח הלאומי, נכנס לבניין כדי לקבל את חוות הדעת וגילה שהוא צריך לטפס כמה קומות במדרגות.

סתיו שפיר: זוג מבית-הכרם, שהאישה סובלת מנכות וקשה לה ללכת, רצה להמשיך ולהשתמש בספרייה הציבורית במתנ"ס אבל גילה שיש עלות להקמה ובנייה של מעלית לספרייה, ויש בה רק מדרגות; העלות הזאת היא בסביבות 200,000 שקלים, אין לעירייה הכסף לעשות את זה והדבר הזה מתעכב.

סתיו שפיר: זה כנראה הכי מכעיס: הגורם שבו רמת הנגישות והאטיות, ההתמהמהות בהנגשה היא הבעייתית ביותר, הוא דווקא משרד החינוך.

סתיו שפיר: המשרד שאמור לחנך אותנו ולייצר ציבוריות ואזרחות מכילה ואחראית ודואגת וסולידרית, דווקא שם יש כל הזמן דחיות בהנגשה, ועד לרגע זה המשרד עדיין לא התקין את התקנות הנדרשות על מנת לקיים את החוק, מה שלא מאפשר לנציבות בכלל לפעול בנושא הזה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לסיים.

סתיו שפיר: סליחה, יש לי עוד כמה משפטים, אם תרשה לי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

סתיו שפיר: לא רק זאת.

סתיו שפיר: במסגרת ההסכמים הקואליציוניים, גם בהסכם עם הבית היהודי, מפלגתו של שר החינוך, וגם בהסכם עם יהדות התורה ועם ש"ס, הוסיפו סעיף קטן, אף אחד כמעט לא שם לב אליו, והסעיף הזה אומר כך: הממשלה תתקן בחוק את מועד חובת ההנגשה במוסדות חינוך הקבוע בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, כך שחובת ההנגשה במוסדות חינוך ששוכנים בבניינים שנבנו שלא במימון מדינה תחול בכפוף לקיום מקורות מימון מתאימים.

סתיו שפיר: אני אוסיף על הדבר הזה, שבהסכם עם הבית היהודי היה גם ניסיון לפטור את הממשלה מהרחבת התקנים לאנשים עם מוגבלויות בשירות הלאומי – עוד סעיף קטן שכמעט ולא הבחינו בו.

סתיו שפיר: איך יכול להיות שכאן בישראל מפלגות מעזות להכניס לתוך הסכמים קואליציוניים דרישה כל כך מעוותת, דרישה שגורמת לאנשים שיש להם מוגבלות ממילא לחוש עוד יותר מוגבלים?

סתיו שפיר: הרי מה זה נגישות?

סתיו שפיר: נגישות זה החופש להתקיים, להתהלך בעולם באופן חופשי עד כמה שניתן; להיות חלק מעולם התעסוקה, למצוא עבודה; להצליח להגיע לקבל טיפול ושירות רפואי כשצריך; לקבל חינוך.

סתיו שפיר: אתם יודעים שאנשים עם מוגבלויות, בממוצע, מספר שנות החינוך שהם מקבלים עומד על תשע, תשע שנות לימוד; לעומת אנשים ללא מוגבלות, שזה עומד על 12.9 – זה נשמע הגיוני למישהו?

סתיו שפיר: זה נשמע כמו מדינה מתוקנת, מדינה שמכבדת את אזרחיה?

סתיו שפיר: חברים, מדובר בחוזה הבסיסי ביותר בין האזרח לבין המדינה, הכי בסיסי שיכול להיות; דאגה לייצר את התשתיות כדי שכל אחד יוכל לנוע בחופשיות ולממש את עצמו כאדם חופשי ועצמאי.

סתיו שפיר: זו חובה, ואני מבקשת שהדבר הזה יגיע לוועדת הרווחה בהקדם.

סתיו שפיר: יכול להיות שצריך לכנס פה ועדה משותפת, יחד עם ועדת הפנים וועדת החינוך, ולדאוג לזמן לשם גם את השרים המדוברים.

סתיו שפיר: לדאוג שיתקינו את התקנות בהקדם ולא לדחות.

סתיו שפיר: לא לאפשר את דחיית החוק עד לעשור הבא.

סתיו שפיר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת שפיר.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – תשובת השרה איילת שקד, שהגיעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, אדוני שר התיירות, שרת המשפטים, בראשית דברי ברצוני לשלוח תנחומי לבני-משפחתו של מלאכי רוזנפלד ז"ל, שמת מפצעיו אתמול לאחר שנפצע באופן קשה בפיגוע הירי ליד שבות-רחל.

נורית קורן: יהי זכרו ברוך.

נורית קורן: לעניין הנגישות, מבדיקה שערכתי, בכל המבנים החדשים, שאישוריהם התקבלו אחרי שנת 2008, חייבים להנגיש את הבניינים ורק לאחר מכן מתקבלים היתרי הבנייה.

נורית קורן: במבני ציבור ישנים אשר משמשים את משרדי הממשלה, הרשות המקומית, כמו בתי-משפט, קופות-חולים ועוד, יש מקומות שעדיין לא הונגשו, וזאת בהתאם לחוק המאפשר להנגיש את מבני הציבור עד 2020.

נורית קורן: ולמעשה, אני מצטרפת פה לדברים של חברת הכנסת סתיו שפיר, שבאמת צריך לעשות הכול כדי להנגיש כמה שיותר מהר את כל מבני הציבור, כדי שלא יקרה מצב שמישהו שצריך להגיע לבית-משפט לא יכול לעלות ולא יכול להגיע לבית-משפט.

נורית קורן: מי שאחראים בעצם להנגשת המבנים הם אנשי השלטון המקומי, אשר עושים ככל שביכולתם כדי לעמוד בלוחות הזמנים ומנגישים את מאות מבני הציבור בארץ לכל האנשים עם המוגבלות.

נורית קורן: ועל כך הערכתי הרבה לעובדי הרשויות המקומיות, ובעיקר למחלקות לנגישות בכל רשות מקומית.

נורית קורן: למרות כל הפעילות החשובה שציינתי, רציתי לספר לכם, חברי חברי הכנסת ואדוני היושב-ראש, כי ביום חמישי שעבר ביקרתי במערת המכפלה, אתר תפילה ותיירות היסטורי לכל הדתות, עם כמה חברי כנסת נוספים.

נורית קורן: על מנת להגיע לציוני הקברים נאלצנו לעלות שלוש קומות במדרגות.

נורית קורן: כשהגענו לקומה השלישית, עלייה קשה אפילו לאנשים בעלי כושר גופני, פגשתי משפחה שבה אחת הילדות נעזרת בכיסא-גלגלים.

נורית קורן: כששאלתי כיצד הגיעה המשפחה במעלה המדרגות, סיפר לי ראש המועצה של קריית-ארבע מלאכי לוינגר, שמערת המכפלה אינה נגישה למבקרים.

נורית קורן: נשים וגברים, נוצרים, מוסלמים, יהודים, תיירים ומתפללים מגיעים למערה שאינה מונגשת.

נורית קורן: עוד הוא סיפר לי כי יש תוכניות מאושרות לבניית מעלית חיצונית לבניין שאינה פוגעת במבנה עצמו כלל, אולם אין אישורים להתקנתה על-ידי שר הביטחון.

נורית קורן: אני פונה לכבוד שר הביטחון ולכבוד שרת המשפטים ומבקשת לאשר את בניית המעלית בהקדם, מפני שמדובר במאות-אלפי אנשים שמגיעים למקום, ומאוד חשוב להנגיש כל מקום, כל שכן מקום שמשמש הרבה מאוד אנשים מכל הדתות ומכל העולם, וזה מאוד מאוד חשוב.

מאיר כהן: ברור לך שהשאלה – –

נורית קורן: תודה.

מאיר כהן: – – היא שאלה פוליטית.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת קורן.

יחיאל חיליק בר: שרת המשפטים איילת שקד, ואחריה – הבעת עמדה מהצד, של חבר הכנסת שמולי.

איילת שקד: טוב, אדוני היושב-ראש, אני שמעתי שהתפרסמה כתבה, לא ראיתי אותה במו-עיני, שהתייחסה להנגשת השירותים בבתי-משפט.

איילת שקד: מכיוון שאני אמונה – אצלי במשרד המחלקה, הרשות, הנציב של זכויות אנשים עם מוגבלויות, וגם אני אחראית להנהלת בתי-המשפט, אני חושבת, סך הכול, שאני יכולה לתת תשובה רחבה בנושא.

איילת שקד: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות נועד להגן ולקדם את הזכות לשוויון של אחד מהציבורים הגדולים והמופלים ביותר, והוא ציבור האנשים עם מוגבלויות.

איילת שקד: אחד מההיבטים החשובים של הזכות לשוויון של אנשים עם מוגבלות היא הזכות לנגישות למקומות ולשירותים.

איילת שקד: בתפקידי כשרת משפטים אני ממונה על ביצוע פרק הנגישות, ובין היתר התקין משרדי תקנות ליישום פרק הנגישות.

איילת שקד: אני ממונה כמובן גם על בתי-המשפט בישראל.

איילת שקד: במשרד המשפטים פועלת נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

איילת שקד: הנציבות היא הגוף שמקיים אכיפה ופועל כרגולטור בנוגע לחקיקת הנגישות.

איילת שקד: הנציבות מקבלת את מלוא התמיכה שלי בהליכי עבודתה השונים.

איילת שקד: לתקציב האחרון הנציבות ביקשה, דרך אגב, להוסיף תקנים של אכיפה.

איילת שקד: במסגרת זו הנציבות קיימה גם תהליכי אכיפה על בתי-משפט חדשים, והדברים גם קיבלו ביטוי בכתבות בעיתונות שבעקבותיהן, הבנתי, הועלתה הצעה זו לסדר-יומה של הכנסת.

איילת שקד: יש לציין כי הליקויים שהתגלו היו בשני בתי-משפט חדשים וארבעה קיימים, ולא כפי שצוין בעיתונות.

איילת שקד: בשל הליקויים שהתגלו על-ידי הנציבות, הפעילה הנציבות את סמכותה והוציאה מכתבי התראה לפני הוצאת צו נגישות, ובהם היא דרשה את תיקון הליקויים שנמצאו בטרם תמשיך באכיפה.

איילת שקד: הנהלת בתי-המשפט פעלה בהתאם לדרישת הנציבות ותיקנה את מרבית הליקויים המרכזיים, ונותרו מספר מועט של ליקויים שבהם הנהלת בתי-המשפט ממשיכה לטפל, כך שהמבנים יעמדו בדרישות הנגישות בהקדם.

איילת שקד: במטרה להביא ליישום הנגישות מקיימת הנציבות גם פעולות הסברה והטמעה, ויוצרת שיתופי פעולה לקידום התחום עם ציבור החייבים: עם הדיור הממשלתי, עם אנשים עם מוגבלויות ועם ארגונים של אנשים עם מוגבלויות.

איילת שקד: המחוקק קבע בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות הבחנה לגבי חובת הנגישות ביחס למקומות ושירותים קיימים לעומת מקומות ושירותים חדשים.

איילת שקד: מקומות חדשים חייבים בנגישות מלאה מרגע תכנונם והקמתם.

איילת שקד: לעומת זאת, מקומות ושירותים קיימים מחויבים בהנגשה באופן מדורג עד למועד הקבוע בחוק, שבו הנגישות חייבת להיות מלאה.

איילת שקד: לדוגמה: משרד ממשלתי שלו 100 מבנים קיימים מחויב להשלים נגישות מלאה ב-35 מבנים עד 22 ביוני השנה, ולהמשיך ולהנגיש מדי שנה חלק מהבניינים עד סיום מלוא ההנגשה של כל המבנים עד ל-22 ביוני 2018.

איילת שקד: יש להדגיש כי גם הנהלת בתי-המשפט הכינה תוכנית להנגשת כל בתי-המשפט, והיא פועלת לביצוע ההנגשה כחוק.

סתיו שפיר: עד מתי?

איילת שקד: אני לא מכירה את התאריכים המדויקים.

איילת שקד: צריך לראות לפי החוק.

איילת שקד: אנו במשרד משקיעים משאבים רבים ופועלים במשנה-מרץ על מנת להביא להנגשת השירותים והמקומות ששייכים למשרד המשפטים.

איילת שקד: אנו מוודאים, בין היתר, כי בתי-המשפט הקיימים, כמו שאר המבנים הקיימים בישראל, יעמדו בדרישת הנגישות בהתאם לתחולה ההדרגתית של חובות הנגישות במבנים קיימים.

איילת שקד: אתגרים רבים ומורכבים עוד נכונו לנו בהמשך הדרך עד שנגיע ליעד של נגישות ראויה והטמעת הזכות לשוויון של אנשים עם מוגבלויות.

איילת שקד: אנו בתחילתו של תהליך שיביא למהפכה חברתית של ממש.

איילת שקד: התהליך הזה לוקח זמן.

איילת שקד: אני תקווה כי בית זה על יושביו יירתם ויסייע לנו לקידום תהליך זה, כדי שנראה כולנו בהתגשמות הזכות לשוויון בהקדם לטובת החברה והכלכלה.

איילת שקד: בשנתיים וחצי או שלוש השנים שאני נמצאת כאן – אני שמחה שגם בכנסת הקודמת, שר הכלכלה נפתלי בנט קידם את החוק להעדפה מתקנת לאנשים עם מוגבלויות – –

סתיו שפיר: למה הכנסתם להסכם הקואליציוני שלכם דחייה של הנגשת מוסדות ציבור?

איילת שקד: שנייה, שנייה.

איילת שקד: – – בחברות פרטיות.

איילת שקד: וגם בשבוע שעבר עבר החוק, שאם אני לא טועה הוביל יואב קיש, להעלאה של 5% מבין התקנים – – –

נורית קורן: 3% – – –

איילת שקד: 3% זה היום.

איילת שקד: החוק העלה ל-5%.

נורית קורן: – – –

איילת שקד: דרך אגב, היום גם ה-3% לא קורה.

קריאה: נכון.

איילת שקד: צריך שה-3% יקרה, ואז זה כמובן יעלה גם ל-5%.

איילת שקד: תודה רבה.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, כבוד השרה.

יחיאל חיליק בר: שנייה.

יחיאל חיליק בר: איציק שמולי, הבעת דעה.

יחיאל חיליק בר: מה את מציעה רק – –

איילת שקד: אני מציעה – –

יחיאל חיליק בר: – – כבוד השרה?

איילת שקד: – – להעביר את זה – אתם רוצים?

איילת שקד: – בעד שההצעות לסדר-היום יובאו לדיון בוועדת חוקה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

סתיו שפיר: לא, לא, לא.

סתיו שפיר: ברווחה, רווחה – – –

יחיאל חיליק בר: אם אין הסכמה אנחנו נעביר את זה לוועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: תראו אם אתם מסכימים.

סתיו שפיר: בסדר.

מאיר כהן: למה?

מאיר כהן: אפשר לעשות – –

נורית קורן: לוועדת חוקה – – –

מאיר כהן: – – ועדה משותפת לחינוך – – –

נורית קורן: ועדת חוקה, כי צריך – – –

סתיו שפיר: חינוך ורווחה.

מאיר כהן: – – –

נורית קורן: אין משהו אחר.

סתיו שפיר: – – –

נורית קורן: סתיו, צריך – – – של ועדת חוקה – – – וצריך לשנות – – –

יחיאל חיליק בר: טוב.

יחיאל חיליק בר: נסו להחליט.

יחיאל חיליק בר: אי-אפשר ועדה משותפת, מאיר.

מאיר כהן: מה, בכנסת יחליטו – – –

סתיו שפיר: אז רווחה – – –

יחיאל חיליק בר: אם אין הסכמה.

יחיאל חיליק בר: אם יש – – –

מאיר כהן: – – –

יחיאל חיליק בר: מה?

איילת שקד: – – – לוועדת הכנסת.

איילת שקד: אין לי בעיה.

איילת שקד: שיחליטו שם – – –

יחיאל חיליק בר: איציק.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: גברתי השרה, רק עוד נקודה אחת:

איציק שמולי: אני שמחתי על הסוף של הדברים שלך.

איציק שמולי: כי הזכות של אנשים עם מוגבלות לשוויון מתחילה אומנם בנגישות, אבל היא לא מסתיימת שם.

איציק שמולי: היא בסוף אמורה להוביל להשתלבות מלאה.

איציק שמולי: אז אני באמת מודה לכם, לממשלה, על התמיכה בהצעת החוק, שהיא גם של יואב קיש.

איציק שמולי: היא – –

איילת שקד: – – –

איציק שמולי: – – הייתה עוד בכנסת הקודמת בתמיכה של 83 חברי כנסת, ואני מאוד מאוד מקווה שהממשלה תמשיך לתמוך בהצעת החוק.

איציק שמולי: זה בלתי סביר בעליל שעל המעסיקים הפרטיים אנחנו כבר מחילים את החובה לשלב אנשים עם מוגבלות, והמדינה עדיין נמצאת בסוג של אופסייד.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: סתיו, את ביקשת?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: סתיו, הבעת עמדה מהצד, ואז אנחנו נעבור להצבעה.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: קודם כול, אני רוצה לבקש, לפרוטוקול הכנסת, מאחר שכחברי כנסת יש לנו כלים מסוימים שבהם אנחנו יכולים להשתמש כדי לקדם את עמדותינו ולקדם את המטרות שבשבילן נשלחנו לכאן, וכדי שהכלים האלה יעבדו בצורה נכונה, ראוי שכשמשיבים על הצעות לסדר-היום שאנחנו מגישים גם תהיה נוכחות של השר המשיב ושנוכל – אני מבינה שהייתה פה איזו אי-הבנה, ואת קיבלת עמדה אחרת מהעמדה שהגשנו להצעה לסדר-היום, אבל חשוב מאוד שנתייחס לדברים שנאמרים כאן כדי שנוכל לקדם את המטרות המשותפות.

סתיו שפיר: הציע את זה חבר הכנסת מאיר כהן בצורה נכונה.

סתיו שפיר: צריכה לקום פה ועדה משותפת, ולא לעסוק בנושא הזה רק בוועדת הרווחה, מאחר שכרגע המשרדים שלא הנגישו, שלא התקינו את התקנות, הם משרד הפנים, משרד הבריאות ומשרד החינוך, במיוחד, ומשרד הביטחון, וכדאי מאוד לכנס את מנכ"לי המשרדים האלה.

סתיו שפיר: היה ראוי לעשות את זה גם עם השרים האחראים, ולייצר פה – אין פה עניין פוליטי ואין פה עניין מפלגתי ואין פה עניין של אופוזיציה וקואליציה, ונושא כזה אסור גם שיהפוך לעניין של אופוזיציה וקואליציה.

סתיו שפיר: ועל כן ראוי להביא את כל האנשים הרלוונטיים ואת נבחרי הציבור הרלוונטיים לחדר אחד ולסגור את זה.

סתיו שפיר: הפניתי פה גם שאלה נוספת, וגם היא לא עניין של אופוזיציה וקואליציה, אבל עניין שעלה ממנו ריח מאוד בעייתי, מההסכמים הקואליציוניים, גם עם הבית היהודי, מפלגתך, גברתי השרה, וגם עם מפלגת ש"ס ומפלגת יהדות התורה, שהחליטו להכניס לתוך ההסכמים עם הליכוד סעיף שמעכב בזמן נוסף את הנגשת מוסדות החינוך, והדבר הזה חורה לכולנו בצורה מאוד קשה.

סתיו שפיר: אני חושבת – – –

יעקב ליצמן: סתיו, אני רוצה להבהיר לך הבהרה.

סתיו שפיר: כן.

יעקב ליצמן: לא ביקשנו חודשים.

יעקב ליצמן: ביקשנו באילו מבנים שלומדים בהם 50 שנה, שבלתי אפשרי להתקין בהם את הנגישות, וביקשנו לעכב אותם בטווח המיידי.

יעקב ליצמן: נכון.

יעקב ליצמן: בבניין שהם לומדים שם אי-אפשר לעשות את זה.

סתיו שפיר: תראה, אדוני – –

יעקב ליצמן: טכנית, אי-אפשר.

סתיו שפיר: – – ילד חרדי עם נכות – –

יעקב ליצמן: באמת, אני מכיר את הבעיה הזאת.

סתיו שפיר: – – שמגיע לבית-הספר, או שחלילה נפצע וצריך להמשיך בבית-הספר שלו, ראוי שבית-הספר, אם פרטי או ציבורי, יפעל לאפשר לו את הדבר הזה.

סתיו שפיר: אין פה – שוב, זאת לא שאלה מגזרית.

יעקב ליצמן: מחפשים פתרונות, אבל אי-אפשר לקחת בניין של 50 שנה – ולצערי, לצערנו, אנחנו לא מקבלים מבנים חדשים – אז איפה שנמצאים להתקין את כל הדברים האלה – –

סתיו שפיר: היכן שיש בעיות תקציביות, בגלל זה בדיוק – – –

יעקב ליצמן: – – אחרי כמה חודשים – – –

סתיו שפיר: אני לא בטוחה ששמעתי את כל הדברים שאמרת, אבל – – – היכן שיש – –

יחיאל חיליק בר: לא לא, זה לא – – – לסיים – – –

סתיו שפיר: – – בעיות תקציביות, בדיוק בגלל זה צריכה לקום פה ועדת הוועדות, ועדה משולבת, איך שתרצו לקרוא לזה, שתעסוק בנושא הזה ותנסה להסיר את החסמים, אבל דברים כאלה ראוי שלא יהיו, ואני אשמח מאוד אם אנחנו נוכל בוועדה לקבל תשובה מקיפה על השאלות שעלו פה.

סתיו שפיר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: הגעתם להסכמה לגבי ועדה?

קריאה: הכנסת.

איילת שקד: תעביר את זה לוועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: ועדת הכנסת?

יחיאל חיליק בר: טוב.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו נצביע על העברת – מי שבעד – בעד העברה לוועדת הכנסת, והיא תחליט לאן זה הולך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: כמעט, כבוד השר.

יחיאל חיליק בר: כמעט.

יחיאל חיליק בר: בחצי שנייה הפסדת את ההצבעה.

סילבן שלום: תוסיף אותי.

יחיאל חיליק בר: נוסיף לפרוטוקול שהשר סילבן שלום הצביע בעד, נכון?

סילבן שלום: בעד.

סילבן שלום: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: יופי, 11 בעד, אין מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: ההצעות לסדר-היום של סתיו שפיר ונורית קורן – מקומות ציבוריים שאינם מונגשים לבעלי מוגבלות – עברו לוועדת הכנסת, שתחליט לאן הן עוברות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום: סגירת שירותי מיון – – –

סילבן שלום: יש הודעה לסגן המזכירה.

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה (תיקון מס' 7) (הקמת הרשות הלאומית לחדשנות טכנולוגית), התשע"ה–2015; והצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 5) (תעשייה עתירת ידע – הוראת שעה), התשע"ה–2015.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: סגירת שירותי מיון רפואי בקריית-שמונה

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום: סגירת שירותי מיון רפואי בקריית-שמונה – הצעות לסדר-היום מס' 686, 701, 702 ו-709.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איציק שמולי יפתח.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת שאשא ביטון וחבר הכנסת מאיר כהן.

יחיאל חיליק בר: ישיב סגן שר הבריאות יעקב ליצמן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אנחנו הגשנו, כמה חברי כנסת, את ההצעה הזאת לסדר-היום בעניין סגירת שירותי מיון רפואי בקריית-שמונה.

איציק שמולי: אנחנו שמענו שאתמול בלילה היו התפתחויות – –

קריאה: כמו מה?

איציק שמולי: – – ונשמח אחרי כן לקבל עדכון, כמובן – – –

מאיר כהן: ראש הממשלה התערב אישית – – – השר לנגב וגליל לשלם את – – –

נורית קורן: זה לא מדויק.

יחיאל חיליק בר: בואו – – –

יעקב ליצמן: אדוני, זו טעות.

יעקב ליצמן: אני אעדכן.

מאיר כהן: הבנתי.

יעקב ליצמן: אני אתקן את מה שאמרת.

מאיר כהן: גם נאמר לי על-ידי – – –

יחיאל חיליק בר: בואו ניתן לחבר הכנסת שמולי לדבר.

איציק שמולי: אז אני – – –

יחיאל חיליק בר: – – – בשלוש דקות, חבר'ה.

איציק שמולי: אני, אדוני סגן השר, אגיד את הדברים שתכננתי להגיד כאילו לא היה אתמול בלילה עדכון, ומקסימום אתה תתקן ותוסיף, ואני מקווה שיחד נוכל למצוא פתרון לעניין.

איציק שמולי: הראשונה שהעלתה את הסוגיה הזאת בכנסת זאת כמובן ילידת או בת קריית-שמונה, חברת הכנסת שאשא ביטון, שהקרדיט כמובן מגיע לה, ואנחנו הצטרפנו אליה.

איציק שמולי: הסוגיה היא סוגיה כואבת, מכיוון שבסופו של דבר, תמיד כשמגיעים לשעות מצוקה ודחק, ולעתות משבר, בעיקר על רקע ביטחוני, אנחנו נזכרים לנפנף בדגלים של הפריפריה, וכמה היא חשובה וכמה אנחנו תומכים בה ועומדים מאחוריה.

איציק שמולי: והנה, השבוע אנחנו מציינים שנה ל"צוק איתן", ובעלי העסקים הקטנים והבינוניים שמגיעים לכנסת אומרים שוב ושוב ושוב שהם עדיין לא קיבלו את הפיצויים, ועדיין לא קיבלו את התמיכה הראויה מהממשלה, וזה לא שונה במקרה של הצפון.

איציק שמולי: אנחנו לא צריכים לחכות לסבב האלימות הבא עם ה"חיזבאללה" כדי להוכיח את התמיכה שלנו ואת המחויבות שלנו לפריפריה הצפונית והרחוקה ביותר, וזו קריית-שמונה, עם כל היישובים בגולן ובגליל.

איציק שמולי: ובשנים האחרונות, חברי, סובלים תושבי קריית-שמונה והאזור מהפעלה חלקית ובלתי סדירה של שירותי מיון רפואי.

איציק שמולי: במקור נפתח המוקד בקריית-שמונה כשלוחה של בית-חולים זיו בצפת, שסיפק רפואת חירום בסיסית ל-65,000 תושבים, שכאמור, מרוחקים עשרות קילומטרים לפעמים מבית-החולים בצפת.

איציק שמולי: אחרי שנתגלעה מחלוקת – בעצם, מי שהפעיל את המוקד הזה בשנים האחרונות היה מד"א, אבל גם בשנים האחרונות היו איומים חוזרים ונשנים של סגירת אותו המוקד.

איציק שמולי: לפני כשבוע יצאה הוראה של משרד הבריאות על הפסקת הפעילות הרציפה סביב השעון והעברת פעילות המוקד לשעות הלילה בלבד, ומצופה מהתושבים לקבל במשך היום שירותים רפואיים או בקופות-החולים או בבית-החולים בצפת, שכאמור, מרוחק לפעמים עשרות קילומטרים, בעיקר אם אתה גר ביישובי הגליל והגולן.

איציק שמולי: לנוכח זה התושבים מצויים בסכנה מוחשית וללא שירותי טיפול רפואי הולם, ורק המעטים שידם משגת לשלם מאות שקלים באופן פרטי על שירותי אמבולנס או נסיעה פרטית לבית-חולים זיו בצפת מקבלים טיפול שהם היו צריכים לקבל אותו באופן מסובסד ככל אדם אחר, כפי שקורה במרכז הארץ.

איציק שמולי: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאנחנו צריכים למצוא פתרון – אני מקווה שעכשיו יעלה סגן השר ויעדכן אותנו בפתרון הבעיה – ואנחנו צריכים להתמודד עם העניין הזה אחת ולתמיד ובאופן קבוע.

איציק שמולי: לא יכול להיות שככה, שנה אחר שנה, או אחת לשנתיים, נמצא את עצמנו – זה היה גם בכנסת הקודמת, היה איום כזה, לסגור את המוקד בקריית-שמונה.

איציק שמולי: אגב, אדוני סגן השר, בוודאי גם אתה קיבלת פניות כאלה; יש גם, לפחות אלי הגיעו, תלונות או ביקורות על האופן שבו מופעל המוקד כבר היום.

איציק שמולי: אני לא ביקרתי שם, אתה בנמרצותך עושה ביקורי פתע בבתי-חולים ובמוקדים רפואיים, ואני בטוח שהמרחק הרב לקריית-שמונה לא ירתיע אותך וגם לשם אתה תגיע.

איציק שמולי: בשורת סיכום, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאנחנו צריכים לשנות את הדיסקט; לא יכול להיות שאיכות הבריאות והנגישות של הבריאות והתשתית של שירותי הבריאות יהיו נמוכות יותר בפריפריה.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ואחריה – חבר הכנסת מאיר כהן.

דניאל עטר: יישר כוח, שמולי.

דניאל עטר: נציגתנו בקריית-שמונה.

יחיאל חיליק בר: עברת מפלגה, דני?

יחיאל חיליק בר: או – – –

דניאל עטר: בעתיד, בקרוב, בעזרת השם.

יחיאל חיליק בר: לא, שאלתי אם אתה עברת – אמרת "נציגתנו".

דניאל עטר: לא – – –

יחיאל חיליק בר: אה, אוקיי, נבהלנו שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני דווקא מברכת על ההזדהות.

יחיאל חיליק בר: בגלל זה סילבן צחק, הוא חשב שאתה אומר – כבר הבהלת אותנו פה.

דניאל עטר: אתה מפיל אותי במלכודות, אני רואה.

דניאל עטר: במקום – – –

איציק שמולי: אני מציע לך להסתכל בניוזלטר שלי השבוע.

יחיאל חיליק בר: לא, שאלתי מה ששאלתי.

יחיאל חיליק בר: ענית על מה ששאלתי.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר, דני, אני לגמרי מקבלת את ההזדהות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת כהן ממהר.

יחיאל חיליק בר: כבר חצי שעה הוא מזרז אותי.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להיות יעילים.

מאיר כהן: אני לא מזרז, אבל – – –

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: אתה צודק.

קריאה: היושב-ראש הוא נדיב, כמו – – –

יפעת שאשא ביטון: מאיר, בואו ונתקדם.

יחיאל חיליק בר: אני אהיה נדיב גם אליך, מאיר.

יחיאל חיליק בר: אני מבטיח.

מאיר כהן: – – –

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי היקרים, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני באמת מעריכה מאוד את ההתגייסות של החברים בבית הזה לסוגיית המיון בקריית-שמונה.

יפעת שאשא ביטון: מי שלא מכיר קצת את ההיסטוריה, אז עד לפני כמה שנים פעל בקריית-שמונה מיון קדמי של בית-החולים בצפת בצורה מיטבית, וכשאני אומרת "בצורה מיטבית", זאת אומרת שהוא נתן מגוון רחב של שירותים, מענה אמיתי לתושבי האזור ואפילו הציל חיים בלא-מעט מקרים.

יפעת שאשא ביטון: המיון, למעשה, באזור הזה משרת מעל 45,000 תושבים, אם אנחנו מביאים בחשבון את הרשויות שמסביב ואת צפון רמת-הגולן.

יפעת שאשא ביטון: מה שקרה זה שעם השנים הצטמצמו שירותי הרפואה הדחופה עד לכדי סגירתו של המיון לאחרונה, ללא כל מענה חלופי, ראוי והולם.

יפעת שאשא ביטון: מה שהיום קיים בשטח זה מרפאה של מד"א, שנותנת שירותים בהיקף מאוד מאוד מצומצם, ואם נוסיף לכך גם את העובדה שהאגרה שנדרשת לטיפול היא מאוד גבוהה, זה אומר שהתושבים נמנעים מלכתחילה מלהגיע לאותו מוקד ונאלצים לנסוע מרחק של 45 דקות, לפעמים אפילו יותר, עד למיון בצפת.

יפעת שאשא ביטון: התוצאה, מעבר לכך שאין מענה, היא שנוצר צוואר בקבוק במיון של צפת, כי הביאו בחשבון שלא רק תושבי אצבע-הגליל מגיעים לקבל את השירות שם אלא מגיעים למעלה מ-70,000 תושבים לאותו חדר מיון.

יפעת שאשא ביטון: אז תחשבו אתם לבד על איזה עומס בלתי סביר אנחנו מדברים, גם על המיון בצפת וגם על שלוחותיו.

יפעת שאשא ביטון: לפני שלושה שבועות הגשתי שאילתה בנושא לסגן השר, ואני מוכרחה להודות שהוא התייחס מאוד ברצינות, גם בשיח שניהלנו, כי מאז ניהלנו שיח בניסיון להביא לפתרון כלשהו, וסגן השר אכן מכוון לכדי פתרון.

יפעת שאשא ביטון: ובכל זאת אני עומדת כאן היום בהצעה לסדר-היום, ואני אסביר גם למה: אני נמצאת כאן כי, חברי, זה לא מספיק שאנחנו נביא לפתיחתו המחודשת לאלתר של חדר המיון בקריית-שמונה, אלא אנחנו חייבים לוודא שבמסגרתו יינתן המגוון הרחב של שירותי הרפואה הדחופה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים לוודא שהוא יהיה מסונף לבית-החולים צפת, כי יש לזה משמעות: יש לזה משמעות גם מבחינת איכות כוח-האדם, גם מבחינת היקף השירותים ואיכות השירותים; יש לזה משמעות גם מבחינת התשלומים על פינוי באמבולנס.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לספר לכם: יש היום תושבים שחוששים להזמין אמבולנס, מוותרים הרבה פעמים על הטיפול, על הסיכוי שלהם להגיע בזמן כדי לקבל את הטיפול הנדרש, רק בגלל התשלום שעומד מאחורי הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, לזה שחדר המיון יהיה מסונף יש משמעות מאוד מאוד גדולה.

יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף – – –

מאיר כהן: הם חוששים שאם לא יאשפזו אותם – – –

יפעת שאשא ביטון: מחייבים אותם, והתשלום הוא מאוד גבוה, כי יש הבדל בין להגיע למיון קדמי צפת בקריית-שמונה מול לנסוע עד בית-החולים או להגיע למד"א, ומשם – יש פה איזו קונסטלציה שבאמת לא מאפשרת לתושבים לקבל מענה מיטבי.

יפעת שאשא ביטון: והכי חשוב, כמו שאמר חברי חבר הכנסת שמלי, שהפתרון יהיה קבוע, שזה לא יהיה פתרון ביניים כפי שקיים היום, כי הפתרון שקיים היום הוא פתרון רע.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שמולי ולא שמלי.

יחיאל חיליק בר: אני תובע כאן את כבוד משפחתו.

יחיאל חיליק בר: מאיר כהן, אחרון הדוברים, ואחריו – תשובת סגן השר יעקב ליצמן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת, אדוני השר, סילבן שלום, רגע, אני רואה את הגב – אני וסילבן יכולים בהחלט לתת איזה שיעור בהקמת מרכזי מיון שכאלה, אדוני.

מאיר כהן: כבוד הרב, סגן השר, אני הייתי בקריית-שמונה, אבל באמת, אנחנו יוצאים מתוך קריית-שמונה.

מאיר כהן: אחרי זה תתקן ותגיד מה קרה שם, בקריית-שמונה, אבל הסמ"ס שקיבלתי מראש העיר הוא סמ"ס, ואכן ראש הממשלה התערב, ואולי על זה אני רוצה לדבר, שאנחנו צריכים לייצר מין פתרונות של טלאים-טלאים: ראש הממשלה מתערב, ראש עיר כזו או אחרת – כל כך לא במקום וכל כך מיותר.

מאיר כהן: אני אספר: בצר לי, כראש עיריית דימונה פניתי לפילנתרופיה, ולשמחתי, מול הפילנתרופיה גם מצאתי שרים, שברגע שפניתי אליהם והסברתי את המצוקה, מייד נרתמנו.

מאיר כהן: פועל היום בדימונה, בשיתוף של הקופות ועיריית דימונה – ואני מאוד מקווה שגם משרד הבריאות ייכנס – מרכז רפואי שפתוח 24 שעות, מהבוקר עד הערב.

מאיר כהן: יש שם מרכז מומחים – – –

סילבן שלום: לאיזה שרים פנית?

מאיר כהן: לסילבן שלום.

מאיר כהן: אמרתי בהתחלה שאני ואתה.

מאיר כהן: אני מחמיא לך, סילבן, אתה יודע.

מאיר כהן: מה שנכון, נכון.

מאיר כהן: סילבן הגיע, הבין את המצוקה ומייד הפשלנו שרוולים – פילנתרופיה, ממשלת ישראל.

מאיר כהן: חבל שנזקקנו לפילנתרופיה, אבל פועל שם מרכז שבמהלך היום יש בו חדר דיאליזה.

מאיר כהן: כל חולי הדיאליזה של הפזורה הבדואית ושל דימונה ושל ירוחם מגיעים לשם, ולא נוסעים לעיר הגדולה, נוסעים 45 קילומטר.

מאיר כהן: חדר טראומה וחדר מיון של שש מיטות ושתי מיטות טראומה וטראומטולוג שיושב שם כל הלילה.

מאיר כהן: ואיך הצלחנו להפעיל את זה?

מאיר כהן: כי הכנסנו וכפינו על הקופות לתת את חלקן בסיפור הזה.

מאיר כהן: נכון, אדוני סגן שר הבריאות, גם העירייה לוקחת חלק, אבל בסיפור של קריית-שמונה אומר לי ראש העיר, ובצדק: כאשר יש לי חשב מלווה, כאשר אני לא יכול שקל אחד להזיז שמאלה או ימינה, באים לדרוש ממני 300,000–400,000 שקלים, ואין בנמצא.

מאיר כהן: אני מאוד מבקש ממך, אדוני השר, ואני יודע שאתה הולך לעשות את זה: יש מצוקה גדולה בפריפריה, יש מצוקה גדולה בפזורה הבדואית, יש מצוקה גדולה בצפון.

מאיר כהן: לא יכול להיות שחוק ביטוח הבריאות, שאמור להגן על אזרח בכל מקום שבו הוא נמצא, לא חל על אנשים שנמצאים בפריפריה.

מאיר כהן: לא יעלה על הדעת שאנשים לא מזמינים אמבולנס מתוך חשש שמא לא יאשפזו אותם ואז הם יצטרכו לשלם.

מאיר כהן: אין לי שום ספק, מידיעה אישית: אנשים מתו מהתקפי לב, כך אמרו בני המשפחות, כי בשעה 20:00, כשהם התחילו להרגיש לא טוב והאישה אמרה – ואני מספר על מקרה בדימונה; האישה אמרה, בוא נזמין אמבולנס; הוא אמר לה: לא, בשבוע שעבר הייתי ולא אשפזו אותי והייתי צריך לשלם – באמצע הלילה הוא קיבל התקף לב ומת.

מאיר כהן: זה מאוד מאוד כואב.

מאיר כהן: קח את זה לתשומת לבך, אני יודע שאתה מטפל בזה.

מאיר כהן: אנחנו בלי קואליציה ואופוזיציה, חס ושלום, ידינו נקיות.

מאיר כהן: נתמוך בך, אדוני, בכל דבר ועניין, ואני משער שכל שר בממשלה יעשה את זה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מאיר כהן.

יחיאל חיליק בר: סגן השר יעקב ליצמן יעלה להשיב, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין, עמדה מהצד, וגם דני, תחשוב על זה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חייב להעיר על כמה דברים שהפריעו לי בדיון הזה, ואני רוצה לדבר הכי פתוח בנושא הזה: אתה פתחת חדר מיון שם בלי משרד הבריאות – עזרנו.

יעקב ליצמן: עזרנו.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות עזר שם קצת.

מאיר כהן: לא בהתחלה.

יעקב ליצמן: לא בהתחלה, אמרתי שעזרנו.

יעקב ליצמן: לא אמרתי שבהתחלה.

יעקב ליצמן: אמרתי שאתה פתחת, ועזרנו.

יעקב ליצמן: אבל, לעומת זאת, 12 מקומות פתחתי – ליצמן – בקדנציה הקודמת.

יעקב ליצמן: להשיג חדר מיון, זה 1.5 מיליון שקל לשנה בערך; בערך, פחות או יותר.

יעקב ליצמן: אם רוצים לעשות דברים קצת יותר מודרניים, אז קצת יותר.

יעקב ליצמן: זה מה שזה עולה.

יעקב ליצמן: אני רואה בזה שירות חיוני ביותר.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: מכמה סיבות.

יעקב ליצמן: הצלת חיים, זה א; ב.

יעקב ליצמן: הנושא הזה, שמוריד מחדרי המיון הממשלתיים – בתי-החולים – למשל, סורוקה ירד מכל המקומות שעשיתי – עוד מעט אני אפרט את המקומות שיש – יורד משם.

יעקב ליצמן: למשל, אמרו לי – בדקתי מה שקיבלתי, נתונים מהמשרד – שמ-10,000 פניות שהיו בכלל בירוחם, 70% לא הגיעו לבתי-חולים.

יעקב ליצמן: אז זה אדיר.

יעקב ליצמן: אז אני אגיד לכם איפה יש, ואני הולך לפתוח עכשיו עוד 12: יש במצפה-רמון, ערד, קריית-גת, דימונה, שומרון, ערבה תיכונה, כרמיאל, אום-אלפחם, קריית-שמונה, ירוחם, ובעוד שבועיים סח'נין, אני פותח, ואני הולך לפתוח עוד 12.

יעקב ליצמן: מאיפה יש לי כסף?

יעקב ליצמן: זה הרבה כסף.

יעקב ליצמן: הנחיצות – זה סופר-נחוץ, כפי שסיפרתי.

יעקב ליצמן: הכסף זה שליש-שליש-שליש.

יעקב ליצמן: שליש עלי – אתה מדבר אלי?

חיים ילין: זה כסף קטן.

חיים ילין: זה כסף קטן.

יעקב ליצמן: לא לא לא.

יעקב ליצמן: אני אספר לך כמה הייתי צריך להתחנן על כסף קטן כדי לקבל ל-ALS ב"הדסה" – אני אספר לך.

יעקב ליצמן: נעשה דיון, אני אשמח מאוד להופיע.

יעקב ליצמן: קל מאוד שאופיע כאן.

יעקב ליצמן: זה שליש על המועצה, על העיר, שליש משרד הבריאות ושליש המפעיל, קופות-החולים.

יעקב ליצמן: יש לפעמים "טרם", תלוי מי שעושה את זה – מד"א, לא משנה מי.

יעקב ליצמן: כולם משלמים.

יעקב ליצמן: אחד שלא – קריית-שמונה.

יעקב ליצמן: ואף אחד לא יגיד לי שהוא לא יכול להביא לי את 400,000 השקל.

יעקב ליצמן: זה היה פרינציפ כל השנים.

יעקב ליצמן: כשנכנסתי לתפקיד בפעם הקודמת היה צו סגירה מהשר – לפני הפעם הקודמת, היה צו סגירה שם.

יעקב ליצמן: אני ביטלתי אותו, וסחבתי אותו כמה שנים.

יעקב ליצמן: אחר כך הביאו לי כסף במיוחד בשבילו מהאוצר.

יעקב ליצמן: אבל זה לא יכול להיות.

יעקב ליצמן: למשל, אם אני אוותר לו על הכסף כאן, מחר יבואו מאום-אלפחם, מחר יבואו מהערבה התיכונה, ויגידו: אין לי כסף, לא רוצה לשלם כסף.

יעקב ליצמן: אז ביטלתי את כל העניין.

יעקב ליצמן: אז איך אני יכול לוותר על הכסף הזה?

יעקב ליצמן: ולכן, רבותי, לא חולם לוותר על הכסף הזה.

יעקב ליצמן: תן לי להגיד לכם את הכול.

יעקב ליצמן: פנתה אלי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, גם נורית קורן, אני חייב להגיד לכם, הן דיברו אתי, ואני אגיד לכם את האמת, גם ראש הממשלה דיבר אתי.

יעקב ליצמן: גם ראש הממשלה דיבר אתי, ואמרתי לו: לא, אם אני שובר את זה, שברתי את הכול.

יעקב ליצמן: כי אף אחד לא ישלם לי, ואין לי כסף, לא יהיה.

יעקב ליצמן: אם תתפורר לבנה אחת, הכול מתפורר לי כאן.

יעקב ליצמן: אני יזמתי, לא אף אחד, ולא ראש העיר – שלא יספר סיפורי סבתא – אני פניתי לאריה דרעי, כשר הנגב והגליל, בעקבות הבקשות של חברות הכנסת שדיברו אתי – אני פניתי אליו, ביום ראשון בישיבת הממשלה, ואני הצעתי לו לעזור לי עם הנגב והגליל, אם הוא יכול.

יעקב ליצמן: ואני אומר לכם, רבותי, זה חד-פעמי השנה, קיבלתי תשובה שזה יהיה, שהולכים להעביר, לסדר את זה.

יעקב ליצמן: אבל אם הוא חושב שזה הולך להיות סדר – לא, אני לא אוותר לו.

יעקב ליצמן: אני לא הולך לשבור את זה, כי אני הולך לפתוח עוד 12, ויכולים להיות עוד 12.

חיים ילין: אנחנו אתך.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה מציל חיים, ובכל מקום שזה – כרגע זה 20 דקות נסיעה, 25 דקות – בכל מקום שיש אפילו פחות, אני רוצה להגיע למצב הזה.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה סופר-חיוני, זה מוריד לי את הלחץ מחדרי המיון.

יעקב ליצמן: אתה לא חולם כמה שזה עוזר לי.

יעקב ליצמן: אבל אם הוא לא ייתן לי את הכסף, אז אני נופל בכל מקום.

יעקב ליצמן: אז לא.

יעקב ליצמן: הפעם יש, הפעם מסודר, הולך להימשך.

יעקב ליצמן: אם הוא לא יבין ש-400,000 שקל שהוא צריך לתת – לא שווה לו חדר מיון קדמי בקריית-שמונה, שיתפטר.

יעקב ליצמן: אני אומר את זה בשיא החריפות, כי הוא מזלזל בחיים.

יעקב ליצמן: הוא מזלזל, לא אף אחד.

יעקב ליצמן: לא תפקידי לרוץ לשר אחר לגייס כסף בשביל זה.

יעקב ליצמן: אם אני מביא לו ממשרד הבריאות, אני צריך להביא לכולם.

יעקב ליצמן: ואני לא אעשה את זה.

מאיר כהן: אדוני סגן השר, הוא טוען שיש לו חשב מלווה.

יעקב ליצמן: חשב מלווה.

יעקב ליצמן: אדוני השר לשעבר, מבטיח לך, אם אני מדבר עם החשב המלווה שתי דקות, הוא יאשר לי את זה.

יעקב ליצמן: איך זה?

יעקב ליצמן: אני מבטיח שאם יפעת תדבר אתו, הוא גם יאשר את זה.

יעקב ליצמן: ותתפלא לשמוע, הוא מעולם לא אמר לי, לא פנה אפילו.

יעקב ליצמן: אני סגרתי את זה, ואני עומד על זה.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות שבן-אדם מזלזל בכולם רק כי הוא לא רוצה לשלם.

יעקב ליצמן: אז למה שאני אבוא לאום-אלפחם, לערבה התיכונה, ואני אגיד להם: אתה חייב לשלם?

יעקב ליצמן: הוא אומר: גם לי אין.

יעקב ליצמן: ולחלקם, אגב, גם יש חשב מלווה.

יעקב ליצמן: אז לא.

יעקב ליצמן: אז אני אומר לכם חד-משמעית, והיה חשוב לי להבהיר את זה, חד-משמעית.

יעקב ליצמן: מה שנעשה כאן לא היה בסדר.

יעקב ליצמן: נכון שאישרנו את זה, אז כרגע תהיה שנה אחת כן, וייפתח מחדש.

יעקב ליצמן: עכשיו, לעתיד, והערת נכון, חבר הכנסת מאיר כהן – גם בסיועו של משרד ראש הממשלה, המנכ"ל – הוא דיבר אתי דווקא, אני חייב לציין פה, המנכ"ל החדש – אנחנו הולכים לחפש תרופה, פתרון, לכל המכלול, איך פותרים את זה.

יעקב ליצמן: בכלל, לא בקריית-שמונה.

יעקב ליצמן: קריית-שמונה אמרתי, אבל בכלל, בכל מקום.

יעקב ליצמן: אולי דרך ככה, ככה – נראה.

יעקב ליצמן: לעשות איזה פתרון ממה שאפשר לעשות.

יעקב ליצמן: אני מברך על זה, ואני הולך להתכנס לזה.

יעקב ליצמן: השירותים, אגב, שנותנים, לדעתי צריך בכלל לשכלל את זה.

יעקב ליצמן: אני אומר שדיאליזה זה בכלל סופר-חשוב, לא בכל מקום יש, וצריך לעשות.

יעקב ליצמן: אני עושה את זה עכשיו במקומות אחרים גם כן, ואני חושב גם שלמשל מה שנצטרך לעשות כרגע עם MRI – אני לא יודע אם אתם מעודכנים, אני הולך לחייב כל בית-חולים ב-MRI.

יעקב ליצמן: לחייב.

יעקב ליצמן: אין מצב שבבית-חולים לא יהיה MRI.

יעקב ליצמן: היום זה צעצוע, MRI.

יעקב ליצמן: יש כבר MRE ויש PET MRI, אני לא יודע את השמות.

יעקב ליצמן: זה צעצוע, ואני הולך לחייב את כולם, ואני הולך להשתתף עם כולם.

יעקב ליצמן: חצי מהכסף עלי, משרד הבריאות – כמעט הגעתי להסכמה עם האוצר על זה – כדי לשכלל את הדברים האלה.

יעקב ליצמן: את ה-MRI הנייד אני רוצה לייעד – לא בטוח שזה הנושא, ולכן אני לא רוצה להרחיב – אבל גם לסרטן שד צריך להרחיב שם את הניידים, להעביר את זה למקומות האלה.

יעקב ליצמן: אני בהחלט חושב לעשות את זה.

יעקב ליצמן: אני מציע, רבותי, שזאת תהיה התשובה שלי.

יעקב ליצמן: אין לי בעיה, דיון – איפה שאתם רוצים.

יעקב ליצמן: אני אחזור על אותם הדברים, כי זאת האמת.

יעקב ליצמן: אפילו לא קראתי את הנאום שהכינו לי, את הדפים.

יעקב ליצמן: תתפלא לשמוע.

יחיאל חיליק בר: סגן השר, ברשותך רק, אם אתה יכול להישאר – יש לחברת הכנסת שאשא ביטון שאלה קצרה, ואז הבעת דעה של חיים ודני, ואז כבר אולי תוכל להשיב, במקום שתרד.

יעקב ליצמן: אין לי שום בעיה.

יעקב ליצמן: אין לי שום בעיה.

יחיאל חיליק בר: בסדר?

יחיאל חיליק בר: אז נחרוג טיפה.

יעקב ליצמן: היא דיברה אתי בהתחלה, אז בסדר.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני באמת מבקשת להודות לסגן השר, כי אני מוכרחה לציין שמהרגע הראשון שפניתי הוא נרתם לסוגיה הזאת, ואנחנו ככה ניהלנו שיחה במטרה למצוא פתרון, אז תודתי האישית, גם בשמי וגם בכלל בשם תושבי האזור.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני, ברשותך, רוצה לשאול: המתכונת שבה ייפתח המיון היום, עוד רגע לפני שאנחנו מדברים על העתיד, האם זה יהיה במתכונת מיון קדמי של צפת, או במתכונת שזה היה עד לאחרונה?

יעקב ליצמן: אני חייב להגיד – אני לא יודע בדיוק את המתכונת שהייתה עד לאחרונה, אני יכול להגיד לגבי צפת.

יעקב ליצמן: העלות לחבר אותו לצפת הייתה פעם הרבה כסף, 4 מיליון שקל לפני ארבע-חמש שנים.

יעקב ליצמן: זה לא מציאותי לעשות את זה.

יעקב ליצמן: פעם עזרו לי בזה, היום אין לי אפשרות.

יעקב ליצמן: לכן עצם הקיום כן, זה יהיה כמו כל חדר מיון קדמי, שיש בארץ כאלו 12, ואני הולך להרחיב.

יעקב ליצמן: אם יהיה ממש קשור לצפת – קשה לי לענות על זה כרגע.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יעקב ליצמן: זיו, הכוונה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: רק – חיים ודני, יש לכם שאלות, או רק הבעת עמדה?

יחיאל חיליק בר: שנשחרר את השר.

דניאל עטר: גם שאלה.

יחיאל חיליק בר: גם שאלה.

יחיאל חיליק בר: אז בבקשה, חיים ילין, חבר הכנסת.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, סגן שר הבריאות, אמרתי לסילבן להישאר פה מפני שבמשך שבע וחצי השנים שבהן הייתי ראש רשות, כל שנה כמו שעון – לא רק הוא, גם מי שהיה לפני זה – שם 1.2 מיליון שקל כל שנה לאט"ן.

חיים ילין: למה אט"ן?

חיים ילין: כי למועצה אזורית אשכול אין שום עיר לידה, והכי קרובה היא באר-שבע, וזה שעה עד שעה ורבע נסיעה.

חיים ילין: זאת אומרת, מה שנקרא אפשר למות בדרך מחלום.

חיים ילין: אין מה לעשות, אלה עובדות.

חיים ילין: מה שאני מבקש – א.

חיים ילין: שאלה ראשונה, האם אתה ממשיך את התוכנית?

יעקב ליצמן: התשובה: כן.

יעקב ליצמן: חד-משמעית, כן.

חיים ילין: בסדר, וזאת השאלה – איך מקדמים את זה, כי אנחנו התחלנו את התוכנית הזאת בממשלה הקודמת עם יעל גרמן, חברת הכנסת יעל גרמן היום, והממשלה התפרקה וזהו.

חיים ילין: זה מציל חיים.

יעקב ליצמן: אתה מדבר על נט"ן?

חיים ילין: אני מדבר על אשכול, על עוטף-עזה, איפה שאין בתי-חולים, אין כלום, מרפאה קדמית.

יעקב ליצמן: מה הבקשה?

חיים ילין: מיון קדמי, כאשר ההשתתפות, של בין 400,000 שקל ל-500,000 שקל, מובטחת.

יעקב ליצמן: התשובה חיובית.

חיים ילין: אוקיי, אז זאת השאלה.

חיים ילין: אני מבקש להביא ולשלוח לראש המועצה האזורית אשכול – – –

יעקב ליצמן: רק שיפנו אלי.

חיים ילין: הם יפנו אליך, זה הכול.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת ילין.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

חיים ילין: שר הפנים, תודה רבה, כשר נגב-גליל, על העזרה, הצלת הרבה חיים עם האט"ן הזה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דני עטר, בבקשה, ואנחנו נעבור להצבעה.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך להעביר את זה לוועדה.

יחיאל חיליק בר: אה, אתם מסתפקים בתשובת השר?

חיים ילין: כן.

יחיאל חיליק בר: בסדר, מעולה, אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: הוא ענה בפירוט; אנחנו ננסה לבנות איזו תוכנית למה שקורה בשנה שאחר כך – – –

יחיאל חיליק בר: אתם לא רוצים לעקוב ולהמשיך בוועדה, אתם מסתפקים בתשובת השר.

יעקב ליצמן: אין סיבה, אני מסכים אתם, אבל אין לי בעיה, רבותי.

יחיאל חיליק בר: מעולה, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נעשה את זה לקראת השנה הבאה, כדי למצוא פתרון שהוא קצת יותר מיטבי מהפתרון – – – בסדר?

יחיאל חיליק בר: אוקיי, החלטה שלכם.

יחיאל חיליק בר: אז דני, בבקשה.

דניאל עטר: אני ביקשתי מהשר סילבן שלום להישאר, כי אני רוצה לתת את השר סילבן שלום כדוגמה.

דניאל עטר: אני לא צעיר כמו חיים ילין, שהיה רק שבע שנים ראש רשות, אני הייתי 21 שנה ראש רשות, ובכל השנים האלה סילבן שלום היה שם, גם כשהמדיניות של הממשלה הייתה טובה וגם כשהיא הייתה גרועה; גם כשהממשלה תפקדה בסדר וגם כשהיא לא תפקדה.

דניאל עטר: אבל הוא תמיד היה שם, בכל התפקידים שלו, גם כשר אוצר, גם כשר לשיתוף פעולה אזורי, גם כשר לפיתוח הנגב והגליל וכן הלאה וכן הלאה, ועשה את הדברים.

דניאל עטר: למה אני פותח ומקדים בזה?

דניאל עטר: כי אני חושב – ואני מברך את חברי שהעלו את הסוגיה של קריית-שמונה, וחדר מיון בקריית-שמונה מדבר על רדיוס של עשרות קילומטרים של מושבים וקיבוצים וקצרין ורמת-הגולן ונווה-אטי"ב, שקרובה מאוד לחרמון ולאזור מסעדה וכן הלאה וכן הלאה, אבל הם מצביעים על תופעה, אדוני סגן השר, ואני חושב שיש לך את אותם מאפיינים, כבר הוכחת את זה, גם בעניינים של טיפולי השיניים לילדים וכן הלאה ובדברים אחרים: קח את הסיפור הזה של הבריאות של האנשים בפריפריה, ובוא ננסה פעם אחת להתמודד אתו בצורה רצינית.

דניאל עטר: כל הפרמטרים מוכיחים שיש פער, אם בתוחלת החיים של אנשים, אם במספר המיטות ל-1,000 חולים, אם ביכולת בחירה של אזרח שגר בפריפריה באיזה בית-חולים לקבל את הטיפול שלו.

דניאל עטר: יש כל כך הרבה דברים לעשות, שדווקא הדוגמה הזו – ואני מברך אותך על התשובות המיידיות שנתת – היא דוגמה מצוינת במקום מרוחק ומבודד.

דניאל עטר: אנשים מרגישים לפעמים ששכחו אותם, שאנחנו כאן שכחנו את קיומם.

יעקב ליצמן: תן לי להגיד לך משהו, דני.

יעקב ליצמן: אני ירושלמי, גר בירושלים, ואתה יודע ששלשום בערב – בלילה – עשיתי ביקור פתע בבית-החולים בנהריה.

דניאל עטר: לא ידעתי, כל הכבוד.

יעקב ליצמן: מה זה אומר לך?

יעקב ליצמן: תודה רבה.

דניאל עטר: אם זה מצביע על הכיוון, אני מודה לך מאוד על התגובה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת עטר, תודה לסגן השר.

יחיאל חיליק בר: המציעים מסתפקים בתשובתו.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מסגן היושב-ראש יואל חסון לבוא ולהחליף ולנהל את הישיבה.

יחיאל חיליק בר: מאבק בחרם על תוצרת ישראלית מיהודה ושומרון, רמת-הגולן ובקעת-הירדן

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום מס' 572: מאבק בחרם על תוצרת ישראלית מיו"ש, רמת-הגולן ובקעת-הירדן, של חבר הכנסת שרון גל.

יחיאל חיליק בר: ישיב השר ארדן, או שאתה משיב במקומו?

יחיאל חיליק בר: ישיב השר גלעד ארדן, שלא נמצא פה.

יחיאל חיליק בר: אין שר משיב.

שרון גל: יש לי זמן, לא?

יחיאל חיליק בר: לא, יש שר תורן, אבל יש – הוא יגיע בתוך שלוש דקות?

יחיאל חיליק בר: בסדר.

שרון גל: לא, כל עוד השר המשיב לא פה, אני יכול – – –

יחיאל חיליק בר: מבחינתי אתה צודק.

שרון גל: נכון?

שרון גל: זה התקנון.

דניאל עטר: אתה יכול לדבר בלי הפסקה.

דניאל עטר: אני יכול להתחלק אתך בזמן, שרון?

שרון גל: תמיד חלמתי על זה, שיהיה לי זמן בלי הגבלה.

שרון גל: איווט, יש לך זמן, כן?

שרון גל: אתה לא ממהר הביתה?

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אין בעיה, אם השר המשיב לא מגיע – – –

סילבן שלום: אני לא משיב, כי אני לא מכיר מה בדיוק העניין.

סילבן שלום: הצעה דחופה היא שלוש דקות.

שרון גל: היא לא דחופה, היא רגילה, ואין שר משיב.

סילבן שלום: רגילה – – – שלוש דקות.

שרון גל: וכשאין שר משיב, זה בלי הגבלה.

שרון גל: אני מקווה שגם לך יש זמן, סילבן, יש לי הרבה מה להגיד, זאת ההזדמנות עכשיו.

סילבן שלום: לי אין בעיה, אני מוכן.

יואל חסון: עשר דקות, חבר הכנסת גל.

שרון גל: אדוני היושב-ראש, ששת-שבעת חברי הכנסת, אדוני השר, כיסאות נכבדים, טוב שיש סדרנים וערוץ 99 ועם ישראל.

שרון גל: הגיעה העת להוציא את הראש הטמון בחול מזה שנים.

שרון גל: בדיון חירום שיזמתי בכנסת בהשתתפות נציגי ההתיישבות הוצגה תמונת מצב מטרידה, שכנראה, למרבה הצער, לא מטרידה אף חבר כנסת בצד הזה, שזה לכאורה הימין הלאומי.

דניאל עטר: כמה חבל.

שרון גל: החרם הוא לא איום רק של ה-BDS בכל מה שקשור להתיישבות.

שרון גל: החרם כבר כאן, ואני אומר לכם, אחרי בדיקה, הוא מכה אנושות.

שרון גל: רמי כפיר, איש משואה, הגדיר זאת כך, הוא התריע בדיון – אתה זוכר את זה, דני, אתה היית שם – ש-80% מהמשקים, 80% מהמשקים מתנדנדים בין הקו האדום לקו השחור, ככה הוא אמר.

שרון גל: מול ה-BDS מתנהל קרב בלימה.

שרון גל: כנראה הוא סביר בשלב הזה, למרות הסיוע של כל מיני ארגונים מכאן שתורמים לדבר הזה, וגם חלק מחברי הכנסת, אבל בשקט וביעילות מטרידה כבר עשר שנים קיים חרם שלא מדברים עליו, שלא מטפלים בו ושלא נאבקים בו, כי המחשבה היא: אם נחריש, זה יתפוגג מעצמו, ואם נדבר או נפעל, אז המצב יחמיר.

שרון גל: ובכן, המצב חמור דיו, ואסטרטגיית השתיקה נכשלה כישלון חרוץ, והיא שולחת בפועל אלפי משפחות אל מלחמת קיום יומיומית.

שרון גל: מה אתה מצלם, נחמן?

נחמן שי: אני רוצה תיעוד של הדברים שלך.

דניאל עטר: מתעד ומנציח את הרגע.

שרון גל: חברים, אני תמיד נזהר מאוד, ברצינות עכשיו, שלא לעשות שימוש לשווא, חלילה, בתקופה אפלה בהיסטוריה של ימינו, אבל הפעם אין מנוס מלהעיר על הדמיון בין הצעת החוק של מרצ לסמן מוצרים להחלטה האומללה שהתקבלה במקום אחר ובתקופה אחרת.

שרון גל: בגרמניה, אפריל 1933, היהודים הואשמו באחריות לפגיעה בכלכלת גרמניה והציבור נקרא להחרים את חנויות היהודים; יוני 2015 בישראל, היהודים מואשמים באחריות לכל עוולות העולם, והציבור נקרא על-ידי מרצ להחרים תוצרת יהודית.

שרון גל: גרמניה 1933, אנשי האס-אס סימנו את חנויות היהודים, ולא אפשרו כניסה אליהן; ישראל 2015, אנשי מרצ מציעים לסמן בחקיקה את התוצרת היהודית ביהודה ושומרון, רמת-הגולן והבקעה, ולא לקנות מיהודים רק מפני שהם מיישבים את הארץ ברשות ובסמכות של כל ממשלות ישראל.

שרון גל: אז יום החרם לווה בשלטים: לא לקנות אצל יהודים, במילים האלה, ועכשיו ההצעה מבקשת להטביע את הכיתוב: המוצר הנ"ל מיוצר בשטחים הכבושים.

שרון גל: אז הגיע הזמן שחברי מרצ יבינו שמה שהם קוראים "שטח כבוש" הוא חלק בלתי נפרד מארץ-ישראל; כדאי ללמוד קצת את ההיסטוריה, וזה לא יזיק להם.

שרון גל: ואני לא חושב שמישהו העלה על דעתו באמת שבמדינת ישראל יציעו לסמן מוצרים של יהודים, שאגב, מעסיקים ומפרנסים בעיקר ערבים.

מיקי לוי: זה מה שקרה ב"סודה סטרים".

שרון גל: ומה שקורה עכשיו עם מפעל "אהבה".

יואל חסון: צריך לתת דגש, לא ערבים: פלסטינים תושבי הגדה, ברובם.

שרון גל: הם ערבים.

שרון גל: בגרמניה כולנו יודעים איך זה נגמר.

שרון גל: אחרי סימון המוצרים סימנו את האנשים, אחינו ואחיותינו.

שרון גל: ואני חוזר וקורא למרצ ולכל הסיעה – אומרים, מרצ זה שמאל, ובקצב הזה זה יהיה אקסטרה-סמול – פשוט לגנוז את ההצעה ההזויה והמסוכנת הזאת, ברצינות.

שרון גל: זה באמת, בעיני, חוצה קו אדום.

שרון גל: בינתיים בשטח המצב קטסטרופלי.

שרון גל: במישור-אדומים מייצאים בתפזורת כדי לטשטש את מקום הייצור.

שרון גל: יש מיסוי מיוחד, בשיעור 7%, מהאזורים האלה.

שרון גל: הנזק הישיר לחקלאים נאמד בלפחות מאות-מיליוני שקלים, אם לא יותר.

שרון גל: רק בפלפל הנזק הישיר מסתכם ב-100–150 מיליון שקלים בשנה, כך אמר ראש מועצת בקעת-הירדן בדיון.

שרון גל: הוא אמר: התוצרת שלנו כבר לא נשלחת לאירופה, בגלל אנרכיסטים שפועלים יחד עם גורמים באיחוד האירופי.

שרון גל: הקימו מחסני אריזה בהשקעה של מיליונים, והם עומדים שוממים.

שרון גל: לא פעם הוחזרה התוצרת, למשל מהולנד.

שרון גל: גם את זה שמענו באותו דיון.

שרון גל: ולכן אני אומר לכם, למרות האדישות – אני לא יודע אם זו אסטרטגיה או החלטה, או פשוט זה לא מעניין אף אחד – אסור לעמוד מנגד, אסור לשתוק, ובעיקר, אסור לתת לגיטימציה לדה-לגיטימציה; גם ביהודה ושומרון, גם במעלה-אדומים, גם בבקעת-הירדן, גם ברמת-הגולן.

דניאל עטר: תזמין את חברי הכנסת להצטרף אלינו לסיור שם.

שרון גל: כן, בהמשך.

שרון גל: אני אומר לכם, אלה נכסים אסטרטגיים של המדינה, ואני מבקש – קודם כול, אדוני היושב-ראש, אני מניח שיהיה כאן רוב גורף, ללא מתנגדים, סוף-סוף להעביר את זה לדיון בוועדת הכלכלה, ואני קורא לכם גם להצטרף לסיור בעוד שבועיים באזור הזה.

שרון גל: ואני, למרות – אני אומר לכם – חוסר ההיענות, או האי-רצון לעסוק בזה, כאשר יש כאוס אמיתי – אמיתי – באזורים האלה, וזה פוגע, בסוף, בכיסים של האנשים, של המשפחות שגרות שם, כן?

שרון גל: כל מי שדואג לרווחה ולתעסוקה וכו' – זה באמת פוגע, זה גורם למשפחות לאבד את פרנסתן, זה גורם לאנשים להידרדר אל מתחת לקו העוני.

שרון גל: אין שם הרבה אלטרנטיבות, ואנחנו חייבים להתחיל לטפל בזה.

שרון גל: כי עשר שנים יש חרם, שם, על חלק ניכר מהמוצרים, והמצב הזה הוא בלתי נסבל וחייב להיפסק.

שרון גל: אני מבקש להעביר את זה לדיון בוועדת הכלכלה, ואני מאוד מודה לכם, באמת, מקרב לב, לכל האנשים שנשארו כאן.

נחמן שי: אתה לא יכול להעביר את זה לוועדה.

שרון גל: למה?

נחמן שי: אתה יכול לבקש את זה במליאה – – –

סילבן שלום: אני מסכים בשם הממשלה להעביר את זה לוועדה.

שרון גל: אוקיי, מאה אחוז.

סילבן שלום: נחמן צודק, אתה יכול להציע רק הצעה – – –

דניאל עטר: פתרנו את הבעיה.

יואל חסון: מעולה.

יואל חסון: אז ההצעה לסדר-היום: מאבק בחרם על תוצרת ישראל מיהודה ושומרון, רמת-הגולן ובקעת-הירדן – נעלה את זה להצבעה כרגע.

יואל חסון: איפה ההצבעה?

יואל חסון: זו פעם ראשונה שאני פה, אז נא לקבל את זה – – –

סילבן שלום: מברוכ.

יחיאל חיליק בר: מברוכ.

דניאל עטר: בגלל זה צילמנו.

יואל חסון: אני לומד את העניין.

יואל חסון: הנה, אנחנו מתחילים להצביע – ההצבעה מתחילה עכשיו.

יואל חסון: מי שבעד – יצביע בעד הוועדה.

יואל חסון: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: ובכן, עשרה בעד, אחד נגד.

יואל חסון: אני קובע שההצעה לסדר-היום תועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: עכשיו לנושא הבא.

יואל חסון: הנושא הוא: יום המודעות והזיכרון לפרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן, של חבר הכנסת יואב בן צור.

יואל חסון: סליחה, הייתה החלפה.

יואל חסון: חוק האזרחות מנוגד לחוקים ולאמנות הבין-לאומיות

יואל חסון: חוק האזרחות מנוגד לחוקים ולאמנות הבין-לאומיות – הצעה לסדר-היום מס' 704, של חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: יש לך עשר דקות.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, מברוכ.

דוד ביטן: זהו?

דניאל עטר: שבוע הבא.

טלב אבו עראר: אפשר להתחיל בבקשה?

יואל חסון: כן, בבקשה, חבר הכנסת אבו עראר.

יואל חסון: בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אני רוצה לדבר על חוק האזרחות, שבכל שנה מחדשים את הצו הזה, ואני רוצה להתחיל, באמת, בשאלה, מדוע זה צו שבכל שנה מחדשים אותו – למה לא יקבל הצו הזה מעמד חוק, שיירשם בפנקס החוקים, בספר החוקים של מדינת ישראל?

טלב אבו עראר: האם מישהו יכול לענות לי?

טלב אבו עראר: התשובה היא ברורה – שהחוק הזה הוא לא חוקתי, והוא אחד החוקים הגזעניים ביותר, המופנים כלפי האוכלוסייה הערבית אך ורק על בסיס שייכותם הלאומית.

טלב אבו עראר: החוק הזה מונע, מכובדי השר, מהאזרחים הערבים לקיים חיי משפחה בישראל עם בני-זוגם השייכים לבני עמם או בני אומתם, שהם ממוצא פלסטיני, לבנוני, סורי ואחרים.

טלב אבו עראר: בא החוק הזה להגביל את האזרח הערבי בארץ הזאת מלהתחתן, או להקים משפחה, או להתאחד עם בני עמו הפלסטינים או הערבים בכלל.

טלב אבו עראר: האפליה כאן ברורה, שהיא על רקע לאומי, או אתני, דבר שוועדת האו"ם לביעור כל צורות האפליה הגזעית קראה למדינת ישראל לבטל – לבטל את חוק האזרחות, בהיותו מפלה על רקע אתני.

טלב אבו עראר: החוק הזה, מהותו היא ענישה קולקטיבית, פגיעה בלתי מידתית, פגיעה קשה, בזכות לחיי משפחה של אזרחים ערבים בישראל.

טלב אבו עראר: כל הזמן באים בנימוקים שונים.

טלב אבו עראר: יש נימוק שאומר: איחוד משפחות זה סכנה – מהווה סכנה ביטחונית, או סכנה דמוגרפית.

טלב אבו עראר: השני אומר: זה יגרום למצב שבו יאבד הרוב היהודי בארץ, ואחרים – כל הזמן באים בנימוקים.

טלב אבו עראר: ואני רוצה באמת שכולנו נחוש ונרגיש מצב שבו החוק הזה מפריד, מכובדי השר, בין אימא לילדיה, כשאימא פלסטינית נשואה לתושב או אזרח ערבי ישראלי, ויש להם ילדים – איך אפשר להפריד בין האימא לבין הילדים, לבין הבנים שלה?

טלב אבו עראר: או אבא מילדיו?

טלב אבו עראר: אנחנו חיים במדינה דמוקרטית, ככה כולנו – או כולכם – אומרים.

טלב אבו עראר: מדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: בסדר.

יואל חסון: אתה לא מסכים עם הטענה שזו מדינה דמוקרטית?

טלב אבו עראר: לא נכון.

טלב אבו עראר: מדינה דמוקרטית – נכון רק כלפי היהודים.

טלב אבו עראר: כלפי הערבים היא דיקטטורית לחלוטין.

טלב אבו עראר: ממש אין בחירה, אין זכות בחירה.

טלב אבו עראר: הנה, עובדה שמגבילים אותי, לא נותנים לי להתחתן, אפילו עם הפלסטינים לא – מר סילבן שלום, כבוד השר, תקשיב לי רק רגע – עם הפלסטיניות לא נותנים לנו להתחתן – באנו ליהודיות.

טלב אבו עראר: כשהתחתן מחמוד עם מורל, כל ישראל קמה, כל היהודים קמו על רגליהם.

סילבן שלום: כמה נשים אתה רוצה?

טלב אבו עראר: לא אלי, אני מתכוון לחבר'ה שאני מייצג, מכובדי השר.

טלב אבו עראר: אתה יודע – – –

סילבן שלום: לא מספיק?

טלב אבו עראר: אה?

סילבן שלום: לא מספיק?

טלב אבו עראר: נביא עוד ועוד.

יואל חסון: אבל למה – – –

טלב אבו עראר: אבל תסתכל על המדינה הדמוקרטית שהוא שואל אותי עליה.

טלב אבו עראר: מגבילים אותנו מלהקים משפחות, לאחד משפחות, עם בני עמנו.

טלב אבו עראר: קרובי משפחה אפילו, לא רק דוברי שפה ערבית.

יואל חסון: אבל זה חייב לבוא תמיד מהגדה?

יואל חסון: תמיד החתן או הכלה יבואו מהגדה?

טלב אבו עראר: מכובדי, לא בהכרח, אבל למה לא?

טלב אבו עראר: זאת השאלה.

טלב אבו עראר: אם הצעירה הזאת תעבור בדיקה ביטחונית, תבדוק את העבר שלה – אם יש לה עבר בכלל – אתה מבין?

טלב אבו עראר: למה לא?

טלב אבו עראר: רק כי אני ערבי?

טלב אבו עראר: אם אזרח יהודי רוצה להתחתן עם כל צעירה שבעולם, לא משנה איפה, האם מדינת ישראל תגיד לו לא?

טלב אבו עראר: אתה בטוח ואני בטוח שיגידו לו כן, והשב"כ ימליץ – למה הוא, השב"כ, הוא מנהל לנו את המדינה עכשיו.

טלב אבו עראר: השב"כ הוא שמנהל את המדינה, לא הממשלה ולא נתניהו, אלא השב"כ.

טלב אבו עראר: ולכן, אפילו בבג"ץ, בבג"ץ, אף שהיה רוב של אחד – שישה כנגד חמישה – חמישה, אי-אפשר לזלזל בדעתם, אמרו שהחוק הזה אנטי-דמוקרטי, אנטי-חוקתי.

טלב אבו עראר: רק כאילו היתרון של קול אחד – החוק הזה עבר בבג"ץ.

טלב אבו עראר: לכן, אני רוצה באמת לומר לכבוד השר, אני שוב ושוב אומר שהחוק הזה בכלל לא מתאים.

טלב אבו עראר: זה פוגע בצורה – בכל האנושות אפילו, בכל העולם.

טלב אבו עראר: כל העולם יודע שזה לא חוק שאפשר באמת להתפאר בו, אלא זה חוק שמופנה כלפי האזרחים הערבים במיוחד.

טלב אבו עראר: ואני רוצה, מכבוד השר ומכל חברי הכנסת שיושבים כאן, להבין את המצב של אלה שכבר הקימו משפחות, יש להם ילדים, מכובדי השר.

טלב אבו עראר: אי-אפשר שלא להבין את המצב הזה.

טלב אבו עראר: זה מצב אנושי, ובאמת צריך לבוא לקראת המשפחות האלו שכבר יש להן ילדים, וצריכים לעזור, לדאוג להם, שימשיכו כאן בארץ.

טלב אבו עראר: אנחנו מקווים שכולנו במדינה הזו, בארץ הזו, נחיה; נחיה בשלום, אבל בשלום צודק.

טלב אבו עראר: שלום צודק, שכל אחד משני הצדדים, משני העמים, יקבל את שלו.

טלב אבו עראר: לא כי אני ערבי – תגביל אותי, תחנוק אותי.

טלב אבו עראר: בכל מקום, יעני, תיזהר, אתה צריך להיות זהיר.

טלב אבו עראר: אם בכל תחום אתה בא לחנוק, מה אתה מצפה ממני לעשות?

טלב אבו עראר: אני אהיה נאמן או מה?

טלב אבו עראר: באמת.

טלב אבו עראר: הנה דיברנו היום, אתמול דיברנו על המועמד כאילו, המתיימר להיות מפכ"ל המשטרה, שמונה – – –

מיקי לוי: הוא יהיה, הוא יהיה.

טלב אבו עראר: שיהיה.

טלב אבו עראר: מה, יעני, בוער לי? שיהיה.

טלב אבו עראר: היו כמוהו הרבה, כלום לא עשו.

טלב אבו עראר: מה, שיהיה.

טלב אבו עראר: אתה מאיים עלי, הוא יהיה?

טלב אבו עראר: אתה צריך להתבייש, קודם כול.

טלב אבו עראר: תלמד, תלמד מה עשה – אתה צריך להתבייש, תלמד מה עשה האדם, מה, אפילו כל הוועדות שהוקמו, בג"ץ, בתי-המשפט אמרו שהוא אדם פושע.

טלב אבו עראר: אתה בא להגן עליו?

מיקי לוי: לא נכון.

טלב אבו עראר: אתה בא להגן עליו?

מיקי לוי: אתה תחזור בך, ואני בעוד יומיים אתן לך את המכתב מפרקליט המדינה – – –

טלב אבו עראר: אני אומר לך בוודאות.

טלב אבו עראר: תקרא ותלמד בדיוק מה כתבו עליו.

מיקי לוי: לבן-אדם נסגר מחוסר אשמה.

טלב אבו עראר: הבן-אדם הזה השתתף בצורה, בצורה – – –

מיקי לוי: אין לך מושג, אין לך מושג.

טלב אבו עראר: אתה מפריע לי.

טלב אבו עראר: הוא מפריע לי, הוא מפריע.

יואל חסון: חבר הכנסת לוי, אני מבקש ממך לא להפריע.

יואל חסון: אני מבקש לא להפריע.

טלב אבו עראר: הוא היה אחראי לצלפים שירו אש חיה – – –

מיקי לוי: שקר, שקר וכזב.

טלב אבו עראר: אל תפריע לי.

טלב אבו עראר: אני לא מתייחס למה שאתה אומר.

יואל חסון: חבר הכנסת לוי.

יואל חסון: אתה גם לא יכול לקרוא לניצב במשטרה פושע, עם כל הכבוד.

יואל חסון: אתה לא – – –

טלב אבו עראר: אדוני, זה בוודאות, לפחות בראיות שהוא פשע נגד האוכלוסייה הערבית.

יואל חסון: אז כדאי לשמור על תרבות הדיון.

מיקי לוי: איזה ראיות?

מיקי לוי: איזה ראיות?

מיקי לוי: – – – שטויות.

מיקי לוי: אין לך מושג, אפילו ראיות אתה לא יודע לקרוא.

טלב אבו עראר: הוא פשע.

טלב אבו עראר: כן, הוא פשע נגד אוכלוסייה ערבית.

יואל חסון: חבר הכנסת אבו עראר, אתה לא יכול לומר דברים כאלו.

טלב אבו עראר: אני יכול לומר.

טלב אבו עראר: זה כתוב, אחרי בדיקה, אחרי ועדה, אחרי בית-משפט, אחרי הכול.

מיקי לוי: איפה זה כתוב?

טלב אבו עראר: אפילו בית-משפט פסל אותו.

מיקי לוי: לא נכון.

טלב אבו עראר: בית-המשפט הגביל אותו, פסול אותו מלהתקדם.

טלב אבו עראר: מה אתה בא ואומר לי שאני אומר?

טלב אבו עראר: לא אני אומר, בית-המשפט אמר.

טלב אבו עראר: בית-המשפט אמר.

מיקי לוי: אבל התיק נסגר מחוסר – – –

יואל חסון: חבר הכנסת לוי, אני מבקש ממך.

טלב אבו עראר: בית-המשפט אמר והורה לא לקדם אותו בתפקיד, בדרגה.

מיקי לוי: עכשיו אני – – –

טלב אבו עראר: אתה בא להגיד לי שאני בא ומעליל עליו?

טלב אבו עראר: חס וחלילה.

טלב אבו עראר: לא, זה מה שנפסק בבית-המשפט, שלא לקדם אותו.

טלב אבו עראר: מה, אתה נציג המשטרה?

מיקי לוי: כן.

טלב אבו עראר: אני – אתה לא.

טלב אבו עראר: אל תפריע.

טלב אבו עראר: אל תפריע.

טלב אבו עראר: ולכן, אנחנו כולנו תקווה ששר ביטחון הפנים ימנה למפכ"ל המשטרה את האדם הראוי לאמון של האוכלוסייה בכלל, של החברה בכלל, לא רק היהודים, אלא 20% – לא להתייחס לעמדתם.

טלב אבו עראר: אנחנו שלחנו מכתב לפרקליט המדינה, ליועץ המשפטי לממשלה, לכולם שלחנו מכתבים על פסילת כאילו המועמדות של הבן-אדם הזה, בנצי – איך קוראים לו?

טלב אבו עראר: איך קוראים לו?

טלב אבו עראר: בנצי?

טלב אבו עראר: נדמה לי שהוא בנצי, נדמה לי.

מיקי לוי: אפילו את השם שלו אתה לא יודע.

טלב אבו עראר: זה, הסמפכ"ל.

יואל חסון: סאו או משהו.

טלב אבו עראר: סאו, סאו, סאו.

יואל חסון: סאו, כן.

טלב אבו עראר: יא חביבי, איזה הגנה, אתה עומד כאן.

טלב אבו עראר: טוב, תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אבו עראר.

יואל חסון: כבוד השר, השר סילבן שלום, בבקשה.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, אחרי תשובת השר אתה תוכל להביע דעה מהמיקרופון.

יואל חסון: השר שלום, בבקשה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך אותך על מינויך לתפקיד של סגן יושב-ראש הכנסת ועל חזרתך לכנסת, מה שנקרא: ושבו בנים לגבולם.

סילבן שלום: אני מאחל לך הרבה בהצלחה בתפקידך.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה, תודה.

סילבן שלום: חבר הכנסת טלב אבו עראר, שאל אותך היושב-ראש:

סילבן שלום: מדוע אתם תמיד רוצים להתחתן עם בני-זוג מהשטחים?

סילבן שלום: נכון, זה מה שהוא שאל אותך?

סילבן שלום: אבל אני אוסיף שאלה אחרת, שהיא השאלה הכי מרכזית.

סילבן שלום: הרי לפי המנהג, כאשר מתחתנים, האישה הולכת לגור במקום המגורים של בעלה.

סילבן שלום: במקרים שאתם מתחתנים – ומהשטחים – זה המקרה היחיד שהגבר באסלאם רוצה לעבור לגור איפה שהאישה.

סילבן שלום: איך זה יכול להיות?

טלב אבו עראר: הגבר באסלאם?

סילבן שלום: כן.

סילבן שלום: אם הוא גר ברמאללה הוא רוצה לגור בטייבה.

סילבן שלום: מה פתאום?

טלב אבו עראר: סליחה, סליחה שאני רוצה – – –

יואל חסון: חבר הכנסת אבו עראר, אני מבקש.

יואל חסון: אתה מקבל תשובה מהשר.

סילבן שלום: לא, אני שואל.

סילבן שלום: אני שואל שאלה רטורית.

סילבן שלום: אני לא רוצה תשובה.

יואל חסון: – – – תן לו תשובה.

דוד ביטן: – – – נכון מה שאתה אומר – – –

סילבן שלום: לא.

יואל חסון: תענה, מאה אחוז.

סילבן שלום: הרי איך יכול להיות שהגבר הוא מרמאללה והוא רוצה לגור איפה שהאישה גרה?

סילבן שלום: הרי תמיד זה הפוך.

סילבן שלום: תמיד זה הפוך.

דוד ביטן: – – –

טלב אבו עראר: אני אגיד לך למה.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: כי רוצים לגור בטייבה ולא ברמאללה.

מיקי לוי: בישראל.

טלב אבו עראר: בישראל.

סילבן שלום: פאהם או מוש פאהם?

סילבן שלום: פאהם.

סילבן שלום: מותר לדבר בערבית פה אז אני אומר: פאהם.

טלב אבו עראר: – – – השר, דבר לעניין – – –

סילבן שלום: אני עכשיו מדבר לעניין, אבל זו שאלה מאוד עניינית.

סילבן שלום: כי מעבר למה שאני רוצה להגיד כאן – לא הייתי שואל את השאלה, אבל כשהוא שאל: למה רוצים להתחתן תמיד עם תושבי השטחים, אז זה לא שרוצים להתחתן תמיד עם תושבי השטחים.

סילבן שלום: לא, זה לא.

סילבן שלום: מתחתנים גם עם תושבי מדינת ישראל.

טלב אבו עראר: – – – לא תמיד – – –

סילבן שלום: אבל זה המקרה היחיד באסלאם, בכל המדינות המוסלמיות, שהגבר עובר לגור במקום מגורי אשתו.

סילבן שלום: אין דבר כזה בעולם, רק זה.

טלב אבו עראר: מי אמר?

טלב אבו עראר: מי אמר?

טלב אבו עראר: זה לא נכון, זה לא נכון.

סילבן שלום: אה, מי אמר?

סילבן שלום: מי אמר?

סילבן שלום: מי אמר?

דוד ביטן: למה, זה כן נכון.

דוד ביטן: למה לא נכון?

דוד ביטן: זה נכון.

טלב אבו עראר: זה לא נכון – – – אתה בא ללמד אותי איך – – –

דוד ביטן: זה נכון, זה נכון.

סילבן שלום: תגיד לי – לא "שומה".

טלב אבו עראר: איפה שאני רוצה – – – אני חופשי לבוא לגור.

טלב אבו עראר: אצלה, אצלי – – – בשמים.

סילבן שלום: הנשים שלך, הן גרות אתך, נכון?

טלב אבו עראר: יש לי חברים שגרים גם בגדה, בשטחים – – –

סילבן שלום: אבל אתה לא עברת לגור אתן, הן עברו לגור אתך.

טלב אבו עראר: מה זה משנה – – – איפה שאני רוצה לגור אני גר – – –

סילבן שלום: זה נכון, זה נכון, זה נכון.

טלב אבו עראר: – – – למה, האיסור.

טלב אבו עראר: דבר על האיסור.

סילבן שלום: בסדר, אוקיי.

סילבן שלום: אבל אתה לא עונה לי תשובה על השאלה הזו שהיא שאלה מרכזית.

סילבן שלום: כי בסופו של דבר יש כאן משהו שמסתתר מאחורי זה.

טלב אבו עראר: – – –

סילבן שלום: אוקיי, אז לא.

סילבן שלום: עכשיו, תראה, בניגוד למה שנטען בהצעה לסדר-היום, חוק האזרחות (הוראת שעה) אינו חוק גזעני, אלא חוק שנועד לעמוד על צורך ביטחוני בלבד, כפי שכבר אושר על-ידי בית-המשפט העליון בעתירות העקרוניות שהוגשו נגד החוק.

סילבן שלום: אתה יודע מתי זה התחיל, כל העניין הזה?

טלב אבו עראר: ב-2003.

סילבן שלום: 2002, 2002.

סילבן שלום: מה היה ב-2002?

סילבן שלום: האינתיפאדה השנייה.

סילבן שלום: ואז נוצר מצב – הרי זה לא סתם.

סילבן שלום: תאמין לי, אין שום רצון לפגוע באוכלוסייה.

סילבן שלום: מדובר במקרים שבהם, כאשר היו נישואים של בן או בת תושבי ישראל הערבים ובן או בת מתושבי השטחים, יחד – בדרך כלל בן תושב השטחים, אבל גם לפעמים בנות – בן תושב השטחים הרבה פעמים קיבל מייד פנייה מהארגונים כדי לבוא ולפעול לטובתם.

סילבן שלום: כשאני אומר "ארגונים" – זה ארגוני טרור.

סילבן שלום: עכשיו, זה לא רצון להתעמר במישהו, זה לא רצון לפגוע במישהו.

סילבן שלום: זה רצון אמיתי להגן על חיי תושבי מדינת ישראל וביטחונם.

טלב אבו עראר: – – –

סילבן שלום: דרך אגב, אם באוטובוס נוסע מוסלמי, גם הוא יכול להיפגע אם יהיה פיצוץ באוטובוס.

טלב אבו עראר: – – –

סילבן שלום: יפה.

סילבן שלום: אז אתה לא רוצה להגן עליו?

סילבן שלום: אתה רוצה להגן עליו.

טלב אבו עראר: מ-2002 עד היום השתנו דברים?

טלב אבו עראר: השתנו דברים.

סילבן שלום: רגע, רגע.

טלב אבו עראר: עכשיו רגוע.

סילבן שלום: אז יפה, רגוע?

סילבן שלום: רק השבוע היו שבעה פיגועים, אתה אומר לי רגוע?

טלב אבו עראר: אני אומר, יחסית למה שהיה.

סילבן שלום: אה, יחסית למה שהיה – אוקיי.

יואל חסון: יחסית.

טלב אבו עראר: – – –

סילבן שלום: שבעה פיגועים בעשרה ימים, זה נראה לך בסדר גמור.

דוד ביטן: זה לא מקובל.

יואל חסון: יחסית.

יואל חסון: זה מותר.

יואל חסון: בנוהל כזה מותר שיהיה דו-שיח, או רב-שיח גם, אם צריך.

סילבן שלום: אין בעיה.

סילבן שלום: אני נותן.

סילבן שלום: מכיוון ששנינו מהפזורה, שנינו מהנגב, אני נותן לו לענות לי ולהפריע לי באמצע.

סילבן שלום: אבל אתה צודק שזה לא מקובל, חבר הכנסת ביטן.

דוד ביטן: גם אני יכול?

סילבן שלום: כן, בבקשה, אתה יכול.

דוד ביטן: במקרה הזה, שמפרים את הנוהל, מי נותן את הנדוניה – הבעל או האישה?

סילבן שלום: לא מבין בזה.

סילבן שלום: את זה תשאל אותו.

סילבן שלום: לא מבין.

סילבן שלום: אבל אני מבין מה שאמרתי קודם בהתחלה, ועל זה – אי-אפשר לסתור את מה שאמרתי.

סילבן שלום: המגבלות החלות מכוח החוק על מתן מעמד לבני-זוגם הזרים של ישראלים אינן מושפעות מהשתייכותו האתנית של האזרח הזר, אלא ממדינת תושבותו או אזרחותו בלבד.

סילבן שלום: לכן, לשם הדוגמה, אין כל מגבלה מיוחדת – תקשיב טוב; טלב, חשוב לי שתקשיב – אין מגבלה מכוח החוק על מתן מעמד לבן-זוג מירדן או ממצרים, על אף השתייכותו האתנית.

סילבן שלום: אם אתה מחר תתחתן עם מישהי ירדנית – אין בעיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם הירדנית היא במקור פלסטינית – מה?

סילבן שלום: אם היא אזרחית ירדנית.

סילבן שלום: אם היא לא אזרחית, זה משהו אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם היא אזרחית ירדנית.

סילבן שלום: אם היא אזרחית, זה משהו אחד.

סילבן שלום: אם היא לא אזרחית, זה משהו אחר.

סילבן שלום: אבל רגע, אתה יודע שהתושבים הפלסטינים בירדן לא קיבלו אזרחות – חלקם הגדול לא קיבלו אזרחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שקיבל אזרחות, אין לו בעיה?

סילבן שלום: אני שאלתי, חבר הכנסת חאג' יחיא, שאלתי לפני שבאת – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמעתי.

סילבן שלום: אז לא אחזור על השאלה.

סילבן שלום: אתה יודע הרי שאני צודק, אבל לא משנה.

סילבן שלום: שנייה אחת.

סילבן שלום: אני רוצה להוכיח, שאם מתחתנים עם מוסלמית מירדן או ממצרים, אין שום בעיה.

סילבן שלום: שום בעיה.

סילבן שלום: לא קיימת בעיה.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: כי מה שאנחנו יודעים מהעבר ומההיסטוריה – שלא משתמשים בבני-הזוג כדי לגייס אותם לפעילות טרור.

סילבן שלום: אבל מה לעשות, כאשר זה בא מהשטחים, מיהודה ושומרון ומעזה, כן היה.

סילבן שלום: והיו מקרים רבים.

טלב אבו עראר: כבוד השר – – –

יואל חסון: חבר הכנסת אבו עראר, אני מבקש שתיתן לשר לסיים.

טלב אבו עראר: שאלה.

יואל חסון: לא, השר צריך לסיים את דבריו, ואני מבקש שתיתן לו לסיים.

סילבן שלום: חבר הכנסת אבו עראר, זה לא דבר בלתי מוגבל.

סילבן שלום: אתה יכול להתחתן מחר עם מוסלמית ממלזיה, מאינדונזיה, מטורקיה – אין לך בעיה; זה – כולם שידעו.

סילבן שלום: אפילו ממדינות ערביות, ירדן ומצרים.

סילבן שלום: יש בעיה – מארבע מדינות.

סילבן שלום: אתה יודע מאיזה מדינות?

טלב אבו עראר: סוריה, לבנון.

סילבן שלום: סוריה, לבנון – –

טלב אבו עראר: השטחים – – –

סילבן שלום: מדינות אמרתי.

סילבן שלום: מדינות.

סילבן שלום: – – איראן ועיראק.

סילבן שלום: אלה ארבע המדינות שעל-פי חוק אין אפשרות, כי הן נחשבות מדינת אויב.

טלב אבו עראר: הוראת שעה.

יואל חסון: חבר הכנסת אבו עראר, תן לשר לסיים, הוא עונה לך.

טלב אבו עראר: – – –

יואל חסון: חיליק, אפשר או אי-אפשר?

יחיאל חיליק בר: היושב-ראש מחליט.

יחיאל חיליק בר: היושב-ראש מחליט הכול במליאה.

סילבן שלום: חבר הכנסת אבו עראר, סע לטורקיה, תתחתן פעם נוספת – אין שום בעיה.

טלב אבו עראר: אני אקח אותך אתי.

סילבן שלום: אני מוכן לבוא, להיות בחתונה.

טלב אבו עראר: אישה נוספת – מה הבעיה?

סילבן שלום: אין בעיה.

סילבן שלום: מותר לכם ארבע.

סילבן שלום: יש לך רק שתיים, מותר עוד שתיים.

טלב אבו עראר: – – –

סילבן שלום: היה פעם.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: עכשיו הדו-שיח הזה נגמר.

סילבן שלום: עוד משפט אחד.

סילבן שלום: הטענה כאילו אין בסיס ראייתי עובדתי למגבלות שהוטלו מכוח החוק היא מופרכת מהיסוד.

סילבן שלום: לאחרונה תוקף החוק הוארך באישור מליאת הכנסת והממשלה לאחר שהוצגה חוות דעת מפורטת של גורמי הביטחון על הסכנה הטמונה במתן מעמד באופן גורף ומלא לתושבי ואזרחי אותם המדינות והאזורים.

סילבן שלום: תודה רבה.

סילבן שלום: אני מבקש לדחות את ההצעה.

יואל חסון: אתה רוצה הצבעה?

סילבן שלום: מבקש להסיר את ההצעה מסדר-היום.

יואל חסון: אז אנחנו נקיים הצבעה על ההצעה לסדר-היום.

יואל חסון: מי שבעד להסיר – יצביע בעד.

יואל חסון: מי שנגד – יצביע נגד.

מיקי לוי: לא הבנו.

מיקי לוי: מי שבעד להסיר יצביע בעד?

יואל חסון: כן, בעד להסיר.

יואל חסון: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 3 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 8 נמנעים – אין ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

סילבן שלום: זה לא מדויק.

יואל חסון: אמרתי: בעד להסיר.

יואל חסון: אני קובע: שמונה בעד.

ג'מאל זחאלקה: ההצעה עברה.

יואל חסון: חבר הכנסת זחאלקה, זה לא עבר.

יואל חסון: שמונה הצביעו בעד – בעד להסיר את ההצעה, שלושה הצביעו נגד.

יואל חסון: לכן אני קובע שההצעה הוסרה מסדר-היום.

יואל חסון: יום המודעות והזיכרון לפרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן

יואל חסון: נעבור להצעה לסדר-היום מס' 517 בנושא: יום המודעות והזיכרון לפרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן – של חבר הכנסת יואב בן צור.

יואל חסון: חבר הכנסת בן צור, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, שכחת אותי.

יואל חסון: נכון.

מיקי לוי: אני חייב לפרוטוקול.

יואל חסון: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת טלב אבו עראר וחברי הכנסת הערבים, אני אקריא לכם עוד פעם ועוד פעם את ההחלטות לגבי המועמד למפכ"לות ניצב בנצי סאו.

מיקי לוי: מחלקת חקירות שוטרים, אשר בחנה את כל הדוחות, העדויות והחומרים הרלוונטיים לאירועים, קבעה כי התיק נסגר מחוסר אשמה.

מיקי לוי: בעקבות החלטת מח"ש פנה ארגון "עדאלה" בשם משפחת אירועי אוקטובר והגיש ערר על ההחלטה הזאת.

מיקי לוי: היועץ המשפטי של הממשלה דאז מני מזוז החליט לבחון את הטענות וההסתייגויות של ארגון "עדאלה", ועל כן מינה צוות פרקליטים בכיר בראשות מר שי ניצן – כיום פרקליט המדינה – אשר בחנו מחדש את כלל הנתונים.

מיקי לוי: גם צוות זה פסק באופן ברור שלטענות האישיות נגד ניצב בנצי סאו אין בסיס, ועל כן יש לסגור את התיק בחוסר אשמה.

מיקי לוי: אני מודה לך.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת לוי.

יואל חסון: חבר הכנסת בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, א.

יואב בן צור: ברכות, יפה לראות אותך על הדוכן הזה.

יואב בן צור: אין לי ספק שתנהל פה דיונים ברמה גבוהה ונאותה.

יואל חסון: היא לא פשוטה, המשימה, מתברר.

יואב בן צור: תראה גם איזה אולם מלא וכו'.

יואב בן צור: זה לא פשוט.

יואב בן צור: מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להעלות על סדר-יומה של הכנסת את הנושא הנוגע לליבותיהם של רבים מאזרחי מדינת ישראל: יום המודעות והזיכרון לפרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן.

יואב בן צור: בשבוע שעבר, ב-21 ביוני, חל יום המודעות והזיכרון לפרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן.

יואב בן צור: מטרת ציון היום היא העלאת המודעות הציבורית להשתקה ולהכחשה המתמשכת של הפרשה אשר התרחשה בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, שבמהלכן נעלמו מאות ואלפי פעוטות ותינוקות, רובם המוחלט ממשפחות מעדות המזרח אשר שהו במעברות.

יואב בן צור: ההורים שילדיהם נעלמו לאחר שהועברו לבתי-תינוקות ובתי-חולים בהוראת צוותי סעד ורפואה, מעולם לא קיבלו תשובה ראויה והולמת על מה שעלה בגורל ילדיהם.

יואב בן צור: עשרות שנים הורים ואחים נושאים בתוכם את הכאב והחיפוש אחר הילדים החטופים.

יואב בן צור: מן העבר השני, מצאו עצמם מאומצים רבים – חשוב לי ששר הפנים יקשיב – ללא יכולת למצוא את משפחותיהם המקוריות.

יואב בן צור: חכמינו זיכרונם לברכה, כאשר לימדונו בפרשת וישב על גדלותו של יוסף, הדגישו את הדבר דווקא מתוך אבלו של יעקב אבינו; יותר משני עשורים מתאבל יעקב אבינו על בנו וממאן להינחם, כמו שנאמר בפרשת וישב: "וימאן להנחם ויאמר כי ארד אל בני אבל שאולה".

יואב בן צור: חז"ל שואלים: מדוע לא התנחם?

יואב בן צור: הרי יש גזירה על המת שמשת

יואב בן צור: כח לאחר 12 חודש; אדם שנפטר לו מת, השנה הראשונה היא שנה קשה, ולאחר 12 חודש המת משתכח מן הלב.

יואב בן צור: לא שלא זוכרים – זוכרים, אבל בזיכרון הרבה יותר מעומעם מבשנה הראשונה.

יואב בן צור: ושואלים חז"ל על יעקב אבינו, מדוע הוא מיאן להתנחם, ומשיבים כי אין אדם מקבל תנחומים על החי, וסבור שמת – לא ייתכן שאדם יקבל תנחומים על מישהו שהוא חי.

יואב בן צור: הוא לא משלים עם זה, כי כנראה הוא חי, כי אם הוא לא היה חי הוא היה משתכח מן הלב.

יואב בן צור: לבם אומר להם כי בנם או בתם עדיין בחיים, ולכן – אנשים לא מקבלים תנחומים על מישהו שהוא חי; הרגש הפנימי שלהם אומר להם שבנם או בתם לא מתו, כמו שנמסר להם, אלא הם חיים.

יואב בן צור: ההצעה לסדר-היום תבקש לתת מקום לגורמים ממסדיים להנציח ולתעד את עדויותיהם של המשפחות והמאומצים, אשר רבים מהם כבר בגיל זיקנה ושיבה, ודור הולך ודור בא, וחלקם אף גדלו מתוך אמונה כי ננטשו, להכרה בסבלם ובכאבם, ולקיום צוואת ההורים שמבקשים לומר לילדיהם: מעולם לא נטשנו אתכם.

יואב בן צור: כמו כן, אדוני שר הפנים, השבוע פורסם כי אזרחית קיבלה לביתה בשגגה תעודת פטירה מלשכת האוכלוסין – בעודה בחיים; שמא זו סגולה לאריכות ימים.

יואב בן צור: אך רבים ממשפחות ילדי תימן, המזרח והבלקן עדיין מקבלים, לטענתם, זימון להצבעה בבחירות לילדיהם, או מסמכים שונים הנוגעים להם.

יואב בן צור: מלבד הכאב החוזר ונשנה, יש לתת את הדעת על התופעה ולוודא עד כמה היא נרחבת, שכן רישום האוכלוסין חייב להיות נקי משגיאות כאלה.

יואב בן צור: כמו כן, אני מבקש בהזדמנות זו לציין לטובה את חברי עמותת עמר"ם, הפועלים רבות להעלאת המודעות לנושא הזה.

יואב בן צור: אני מבקש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, כי הדיון בהצעה לסדר-היום יעבור לוועדת הפנים של הכנסת.

יואב בן צור: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בן צור.

יואל חסון: השר שלום, בבקשה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, איני יודע מה הזכות הגדולה שנפלה בידי להיות זה שההצעה לסדר-היום מופנית אליו, כי משרד הפנים לא בדיוק שייך לעניין או עוסק בעניין.

סילבן שלום: ולמרות זאת, כמשיב מטעם הממשלה, אני כבר אומר לך – מראש – שאני מוכן שזה יועבר לוועדת הפנים ושיהיה דיון.

סילבן שלום: עכשיו, רשות האוכלוסין – וגם מינהל האוכלוסין, בשמה הקודם – לא עסקה ולא ריכזה בעבר פעילות כזו או אחרת במסגרת ועדה כלשהי או בדיקה כלשהי בקבוצת הילדים שהוגדרה "ילדי תימן".

סילבן שלום: לא היה אצלנו.

סילבן שלום: כידוע לך, פעלה בשנות ה-90 ועדה בראשות השופט שלגי אשר במסגרת עבודתה נציגי מינהל האוכלוסין, בשמו דאז, שיתפו עמה פעולה בבדיקה כזו או אחרת שהונחה לפתחם.

סילבן שלום: הסיוע נערך בעיקר בבדיקות פרטניות של מקרים שהוצגו לעובדים המקצועיים במינהל האוכלוסין ונבדקו מול המידע הקיים, לדוגמה: מערכת מחשב, ספרי לידות ופטירות, גנזך וכו'.

סילבן שלום: כידוע, הוקמה גם ועדת חקירה ממלכתית, בראשות השופט שמגר, אשר סיימה את עבודתה בשנת 2001.

סילבן שלום: מעבר לאמור לא ידוע ולא מוכר לנו על פעילות נוספת שנערכה בעניינם, כך שאין לי באמת מה לענות לך, כי אנחנו לא בדיוק מופקדים על העניין, אבל מאחר שהוחלט שאני השר, כי אתה הפנית את זה אלי, אני יותר מאשמח לקיים דיון בוועדת הפנים.

סילבן שלום: אני חושב שזה נושא ראוי, נושא חשוב.

סילבן שלום: אמר לי אפילו חבר הכנסת ביטן – הוא אומר לי: אומרים שיש גם חטופי תוניס.

סילבן שלום: אמרתי לו: זה לא שמעתי, אבל אתה יודע מה, גם אותם יבדקו אולי.

סילבן שלום: אומנם זה בהומור, אבל זה לא הומור, כי משפחות שנקרעו מהן ילדיהן, זה באמת היה כאב רב, והיה דבר נורא ואיום, והיו הרבה מאוד סיפורים על כאלה שאמרו להם שהילדים שלהם נפטרו, והם לא השתתפו בלוויה שלהם.

סילבן שלום: היו הרבה מאוד סיפורים בעבר, הייתה ועדת חקירה ממלכתית, היו בדיקות בראשות השופט שלגי.

סילבן שלום: אני אשמח שיהיה דיון בוועדת הפנים, שיזמינו גם את השופט שמגר, שברוך השם, הוא עודנו אתנו, אף-על-פי שהוא כבר עבר את גיל ה-90, והוא צלול, ויכול לומר את הדברים.

סילבן שלום: השופט שלגי, אני לא יודע, אני מקווה שהוא אתנו ויזכה לאריכות ימים, ויזמינו את כל מי שצריך בעניין הזה, גם את המשפחות ואת האחרים.

סילבן שלום: אני חושב שזה דיון ראוי, גם אם לא נמצאו מקרים, למען האמת, אני מאוד אשמח שהדיון הזה אכן יתקיים.

יואל חסון: תודה רבה לשר.

יואל חסון: חברת הכנסת נורית קורן ביקשה דעה נוספת; יש לך דקה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני שמחה מאוד שאתה מסכים לעשות את הדיון הזה, ובוועדת הפנים.

נורית קורן: אני רוצה לומר לך שגם במשפחתי ילדים נעלמו.

נורית קורן: חמותי איבדה את אחותה וגם את הבת של אחותה, והיא נתנה את הפרטים האלה בוועדת חקירה.

נורית קורן: אני חושבת שמן הראוי היה באמת לבדוק את השמות שהוצגו לוועדה, ולנסות לראות אם יש רישומים כלשהם, ולמנוע שליחה מיותרת של כל מיני צווים וכל מיני מכתבים שמשרדים ממשלתיים שולחים, וגם הצבא ביניהם, והיה צריך לתת את הדעת על הנושא הזה, שסוף-סוף צריך לתת מזור לאנשים שנותרו עדיין בחיים, ולדעת פיסת מידע כלשהי.

נורית קורן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת קורן.

יואל חסון: חבר הכנסת יואב בן צור, אתה מבקש דיון בוועדת הפנים.

יואל חסון: אנחנו נצביע כרגע.

יואל חסון: מי שבעד ועדת הפנים יצביע בעד העברה לוועדת הפנים.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יואל חסון: ובכן, תשעה בעד, אין מתנגדים.

יואל חסון: לכן ההצעה לסדר-היום עוברת לדיון בוועדת הפנים.

יואל חסון: שינויים במדיניות הארנונה של הממשלה

יואל חסון: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: שינויים במדיניות הארנונה של הממשלה, מס' 487, של חבר הכנסת דוד ביטן.

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן, בבקשה.

דוד ביטן: ההצעה שלי היא – הצורך בשינויים.

דוד ביטן: אני בטוח שהשר סילבן שלום, שהוא שר מנוסה, וגם יש לו ידע וכישרון לבצע רפורמות, יעשה את הרפורמה הדרושה, שאנחנו צריכים אותה ברשויות המקומיות כבר כ-30 שנה.

דוד ביטן: ראשית, כבר משנת 1985 יש צווי הקפאה לארנונה.

דוד ביטן: הצווים עצמם לא נותנים מענה לצרכים החדשים, ואין תתי-סעיפים, יש היום הרבה שינויים במסחר ובתעשייה, ואנחנו פשוט, במסגרת הצווים האלה, לא מסוגלים לתת מענה.

דוד ביטן: לפעמים האזרח נפגע ולפעמים העירייה נפגעת, אבל אין ספק שצריך לשחרר את ההקפאה הזאת ולאפשר לרשויות, בתיאום עם הגורמים המקצועיים, לעשות את התיקונים הדרושים ולהתאים את הצווים למצבים הקיימים.

דוד ביטן: גם הוועדה שמונתה על-ידי המשרד ב-2006, ונתנה את ההמלצות רק ב-2014, קבעה כי קיימת תמימות דעים שהארנונה התפתחה מאז קום המדינה על בסיס פזור ורעוע.

דוד ביטן: ריבוי חיקוקים שתוקנו טלאי על טלאי הוביל להתפתחות לא סדורה של מערכת דיני הארנונה, שאינם ברורים, אינם אחידים, חלקם אינם צודקים וחלקם אינו תואם עוד את המציאות המודרנית.

דוד ביטן: אני אתן לך דוגמה: בראשון-לציון התגלה לנו שצו ארנונה שמחייב תחנות דלק לא תואם את הממוצע הארצי.

דוד ביטן: על מ"ר גובים כ-100 שקלים, לעומת הממוצע הארצי – 300 שקלים.

דוד ביטן: פעם היו שתיים או שלוש תחנות דלק, היום יש קרוב ל-33.

דוד ביטן: השינוי לטובת העירייה, בהתאמה, הוא כמעט 4 מיליון שקל.

דוד ביטן: פנינו – פנו למשרד הפנים – אני אומר "פנינו" כי אני טיפלתי בזה בזמני.

דוד ביטן: משרד הפנים לא מאשר.

דוד ביטן: התוצאה היא שרוב השינויים שאנחנו מבקשים לעשות – אחרי שנה מקבלים תמיד "שלילי" ממשרד הפנים והאוצר.

דוד ביטן: האוצר עושה יותר בעיות מאשר משרד הפנים, דרך אגב.

דוד ביטן: זה דבר שלא יעלה על הדעת – א.

דוד ביטן: צריכים לתת תשובה מהירה; ב.

דוד ביטן: צריכים לתת התייחסות מקצועית.

דוד ביטן: אם כבר הכול מותנה אצל השרים, אז שיעשו את העבודה כמו שצריך, הפקידים למען השרים.

דוד ביטן: דבר שני, כל דבר לוקח זמן.

דוד ביטן: לדוגמה, ראשון-לציון הייתה מעוניינת להפחית ארנונה, לא להעלות ארנונה.

דוד ביטן: להפחית ארנונה.

דוד ביטן: משרד האוצר הוביל את העירייה שנתיים ימים בכל מיני טענות – שצריך לעשות נוהל ארצי, וצריך לראות מי רשאי ומי יכול; בסך הכול ביקשנו להפחית ארנונה.

דוד ביטן: זו עיר יציבה מבחינה כספית, לא הייתה שום בעיה.

דוד ביטן: לקח לנו שנתיים לשכנע שאפשר להוריד ארנונה.

דוד ביטן: לא רק להעלות, אפשר להוריד.

דוד ביטן: אלו דברים – אני מציע שתיכנס לעניינים האלה, ונסיים אותם אחת ולתמיד, או במסגרת צו אחיד לכל הרשויות עם תיקונים שמתאימים לכל רשות, או לאפשר לעיריות לעשות את זה בעצמן, באופן גורף.

דוד ביטן: שיטות המדידה הן דבר שצריך לטפל בו, מכיוון שבסופו של דבר שיטת המדידה בין הרשויות היא שונה; יש כאלה שזה נטו, יש כאלה שברוטו-ברוטו, ויש כאלה שזה ברוטו.

דוד ביטן: ההבדל בין נטו לברוטו-ברוטו הוא בין 15% ל-23%.

דוד ביטן: זאת אומרת, כשאתה מודד חיצונית לעומת פנימית, אתה משלם על הרבה יותר מטרים מאשר באופן רגיל.

דוד ביטן: למשל, צו הארנונה של תל-אביב – הארנונה למגורים גבוהה יותר מאשר בראשון-לציון מכיוון ששם זה נטו ואצלנו זה ברוטו.

דוד ביטן: אז המחיר ל-100 מטר דירה בראשון גבוה יותר, אף-על-פי שהתעריף זול יותר.

דוד ביטן: נכון, אי-אפשר לעשות את השינוי הזה במכה אחת, מכיוון שהערים יתמוטטו כספית.

דוד ביטן: אם עכשיו יחליטו שהכול נטו, למשל, עיריות שזה ברוטו-ברוטו יצטרכו לסיים בגירעונות ענק.

דוד ביטן: לכן צריך לעשות את זה בשלבים, לקבוע את השיטה האחידה ולעבור בשלבים, לאט-לאט.

מיקי לוי: – – –

דוד ביטן: דבר שלישי – מה?

מיקי לוי: ביישובים, סתם לדוגמה, כמו מסילת-ציון, יש תקנה שמאפשרת למדוד את הבתים מבחוץ – – –

דוד ביטן: זה הברוטו-ברוטו, על זה אני מדבר.

דוד ביטן: גם בראשון-לציון.

דוד ביטן: דרך אגב, בראשון-לציון, אם יצטרכו לעבור לנטו, זה עלות של 200 מיליון שקל, אז ברור שאי-אפשר לעשות את זה במכה אחת.

דוד ביטן: צריך לפתח תעסוקה – במסגרת פיתוח התעסוקה, להתחיל להפחית את הארנונה בערים האלה לטובת התושבים; גם לטובת התעשייה והמסחר, גם הם משלמים ברוטו-ברוטו.

דוד ביטן: דבר שלישי, משרד הפנים המציא המצאה חדשה.

דוד ביטן: יש מענקי איזון.

דוד ביטן: מענקי האיזון נועדו לאפשר לרשויות גירעוניות לקבל מימון ממשרד הפנים.

דוד ביטן: משרד האוצר מצא שיטה: הוא מקצץ במענקי האיזון ומחיל – בשיטה שמקבלת נופך אידיאולוגי – במסגרת ועדת גבולות, או במסגרת שינויים בארנונה, להעביר כסף מרשות לרשות במקום התפקיד של הממשלה לתת מענקי איזון.

דוד ביטן: זה לא התפקיד של הרשויות.

דוד ביטן: יש רשויות שהשקיעו כספים רבים בפיתוח של אזורי תעסוקה, לעומת רשויות שלא פיתחו אזורי תעסוקה.

דוד ביטן: אני אתן לך דוגמה, ראשון מול בת-ים, אוקיי?

דוד ביטן: בבת-ים, הגירעון השוטף, משום שאין להם אזורי תעסוקה גדולים, כי לא פיתחו אותם, הוא 90 מיליון שקל.

דוד ביטן: לצורך העניין, יש להם 90 מיליון שקל גירעון, אבל אצלם לומדים בכיתה 32 ילדים, לעומת ראשון-לציון, שבה לומדים בכיתה 40 ילדים.

דוד ביטן: זאת אומרת, צריך לשים גם לזה סוף.

דוד ביטן: המדינה צריכה לעשות את העבודה שלה.

דוד ביטן: אם היא צריכה לתת מענקי איזון, ייתנו מענקי איזון ולא ישיתו את זה על רשויות שמצליחות משנה לשנה להטיב עם התושבים שלהן ולעשות מה שצריך; למעט דברים חריגים, כמו למשל המועצה האזורית תמר, שזה לא הגיוני מה שקורה שם.

דוד ביטן: שם אני בעד לעשות את המעשה הזה, אבל לא בכל מקום זה תופס.

דוד ביטן: דבר נוסף, האוצר שם יד בכיסיהן של העיריות; זה לאחרונה, כשהיה משבר כלכלי, לכאורה – במירכאות – הם רצו לקצץ לרשויות בתקציבי החינוך והרווחה, ואז הגיעו להסכם: נעלה לכם את הארנונה ב-0.4%, ותיקחו הלוואה, תנו את הכסף למדינה.

דוד ביטן: כשהשת

דוד ביטן: פר המצב לא ביטלו את תוספת הארנונה, אבל גם לא החזירו את הכסף לרשויות.

דוד ביטן: אבל הארנונה עלתה ב-0.4%.

דוד ביטן: זו שיטה שאנחנו צריכים לדאוג בגללה, כיוון שאם הרשויות יתחילו להעלות ארנונה כדי לממן שירותים שהמדינה מחויבת לתת, המצב של התושבים יהיה גרוע מאוד.

דוד ביטן: דבר נוסף, הוועדה המליצה לעשות חלופות.

דוד ביטן: הגיע שר הפנים הקודם ונתן הצעה – לדעתי הזויה – להעלות את המע"מ ב-3% כדי לממן – במקום ארנונה.

דוד ביטן: קודם כול, זה יגרום לזה שכל ראשי הרשויות יהיו פושטי יד לפני האוצר, יבואו לאוצר ויתחננו לתקציבים לפעילויות שהם צריכים לעשות.

דוד ביטן: דבר נוסף, זה לא ילך לרשויות; הרי יהיו בעיות ביטחוניות, למשל כמו "צוק איתן", יעבירו כספים ויקצצו את השירותים.

דוד ביטן: והדבר הכי חשוב, היום התעשייה והמסחר מממנים את המגורים.

דוד ביטן: אם אתה מעלה את המע"מ, יוצא שהתושבים מממנים את המסחר והתעשייה, כיוון שמע"מ הוא לפי תושב ולא לפי שטח.

דוד ביטן: לכן זו תוצאה שלא יכולה להיות, בסופו של דבר.

דוד ביטן: דבר נוסף, צריך להגדיר אחת ולתמיד את סל השירותים שצריך לתת לאזרח.

דוד ביטן: המדינה מעולם לא הגדירה את זה יחד עם הרשויות המקומיות.

דוד ביטן: הרשויות המקומיות הן בעצם זרוע ביצוע של המדינה בכל השירותים לאזרח – כמעט בכולם.

דוד ביטן: אבל אף פעם לא הגדירו סל שירותים.

דוד ביטן: מעולם לא עשו את זה, והגיע הזמן שיעשו את זה, שמשרד הפנים, יחד עם הרשויות, משרד החינוך, משרד הרווחה וכולם, יגדירו סל שירותים אחיד לכל הרשויות, כדי שכל תושב בכל מקום יקבל את אותו סל שירותים, שהוא סל בסיסי לאזרח, ואת זה המדינה צריכה לממן; אם הארנונה לא מספיקה, המדינה צריכה לממן את זה במסגרת מענקי איזון, ולא בשיטה של לקחת את כל הכספים ולחלק אותם שוב, ובעצם לפגוע בכלל השירותים שניתנים על-ידי הרשויות המקומיות.

דוד ביטן: מה שאני מבקש – אני יכול לדבר על זה עוד הרבה, אין לי כוונה, אני יודע שרק נכנסת לתפקיד, אני יודע ממך שאתה מתכוון לעשות רפורמה.

דוד ביטן: אם אפשר להעביר את זה לוועדה לדיון, אני אשמח.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת ביטן.

יואל חסון: השר שלום, בבקשה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שניכר ידע רב בדבריו של חבר הכנסת ביטן, שהיה סגן ראש העיר בראשון-לציון וחבר מועצת העיר שנים רבות וארוכות, שימש גם עורך-דין פרטי במשך שנים רבות ועסק בתחומים אלה, ואין ספק שהידע שלך יכול להיות לנו לעזר גם בהמשך.

סילבן שלום: אף שאתה יושב-ראש ועדה אחרת, עדיין הידע הזה הוא בלתי נדלה ואפשר להשתמש בו גם למטרות נוספות.

סילבן שלום: כמו שאמרת, עד 1985 – דרך אגב, עד היום, 1 ביולי – 1985, ואולי זה המקום, אתה יודע מה – ראיתי היום הרבה כתבות בעיתונים שהיללו ופיארו את תוכנית הייצוב הכלכלי של 1985.

סילבן שלום: והזכירו את שמעון פרס – כתבת ענק ב"דה-מרקר"; מילה אחת לא כתבו על שר האוצר יצחק מודעי.

סילבן שלום: מילה אחת.

סילבן שלום: חיפשתי בכל הכתבה שלה, מילה אחת היא לא כתבה.

סילבן שלום: כלום.

סילבן שלום: אז – שמעון פרס כמובן היה ראש הממשלה, אבל אני יכול לומר לכם שאני הייתי עם שר האוצר, ואני יודע מה היה משקלו בתוכנית הייצוב, ואני יודע כמה הוא נתן מכוחו ומנשמתו, וכמה הוא עמל כדי שתוכנית הייצוב תצא לדרך.

סילבן שלום: ובסופו של דבר צריך להגיד גם, ביושר, יצחק שמיר גם תמך בתוכנית, כששרי הליכוד לא כל כך.

סילבן שלום: אבל יצחק שמיר וחיים קורפו – שלושתם זיכרונם לברכה, כי גם חיים קורפו נפטר לאחרונה – תמכו בתוכנית הייצוב, וזה לא היה קל, כי תקפו אותה בכל מקום שאליו היא הגיעה, והפגינו, ועשו דברים שהם כמעט בלתי נתפסים.

סילבן שלום: אבל גרוע מזה, כשהתוכנית הצליחה, ומדד חודש ינואר 1986 ירד ב-1.3% – –

אופיר אקוניס: שמעתי ששמיר וקורפו הגיעו – – –

סילבן שלום: – – ירד ב-1.3% – פעם ראשונה שירד המדד – כתב מיכאל איתן חמשיר ליצחק מודעי, והוא הקריא אותו בישיבת סיעת הליכוד, ועד היום אני זוכר את שתי השורות הראשונות: "מדד ירד בארץ הצבי, הידד לך יצחק מודעי".

מיקי לוי: יפה.

יואל חסון: איזה זיכרון.

סילבן שלום: עד היום אני זוכר את שתי השורות האלה, כי זה היה דבר – נס.

סילבן שלום: היינו באינפלציה של 445% בשנה, ופתאום ירד המדד.

סילבן שלום: אנשים לא האמינו בכלל שיש דבר כזה שמדד יורד, לא שמעו על זה.

סילבן שלום: אנשים גדלו כל חייהם ולא ידעו שיש דבר כזה.

סילבן שלום: ולאחר מכן, כשהתוכנית התחילה להיקשר לשמו של יצחק מודעי, והוא מקבל את הקרדיט, חיפשו לזרוק אותו מהמשרד.

אופיר אקוניס: ומי היה יועצו?

אופיר אקוניס: למה הוא קיבל את הקרדיט?

סילבן שלום: חיפשו לזרוק אותו מהמשרד – –

אופיר אקוניס: אני אשאיר אתכם, הוא יגיד לכם.

סילבן שלום: – – ולצערי הרב, הצליחו גם.

ישראל אייכלר: אבל מה עם גילוי נאות?

ישראל אייכלר: הפרוטוקול רוצה לדעת – – –

יואל חסון: אני, אני אעשה גילוי נאות, ככה, מההיסטוריה שלמדתי, שהשר שלום היה יועצו של שר האוצר יצחק מודעי.

סילבן שלום: אז היום אני בא לתקן עוול שראיתי בכל העיתונים, ששמו לא מוזכר בכלל.

יואל חסון: מקום ראוי לעשות את זה.

סילבן שלום: האיש שהביא את כל יכולותיו האנליטיות האדירות, ואפילו את אישיותו, שלא הייתה פשוטה ולא הייתה קלה כלל וכלל, אבל רק אישיות כזאת הייתה יכולה להביא תוכנית מסוג כזה ולכפות אותה, כשאף אחד לא רצה בה.

סילבן שלום: היום מישהו היה יכול לעשות את זה?

סילבן שלום: אין מישהו שיכול לעשות את זה.

סילבן שלום: ולכן, ב-1985, דוד ביטן, קיבלו את ההחלטה שמעתה ואילך צריכים גם את אישור השרים.

סילבן שלום: ואני אקרא לך בדיוק, כדי שאנחנו נדע בדיוק את הפרטים: עד 1985 הוענק שיקול דעת רחב לרשות המקומית בכל הנוגע להטלת ארנונה, לקביעת שיעוריה ולסיווג הנכסים בתחומה.

סילבן שלום: רשויות מקומיות רבות נקטו מדיניות של העלאת תעריפי ארנונה בשיעורים ריאליים, לצד מתן הנחות באופן בלתי מסודר.

סילבן שלום: על רקע האינפלציה מחד, גירעונות בתקציבי הרשויות מאידך, נקבעה החל בשנת 1985, מדי שנה, שורת הגבלות סטטוטוריות על סמכות הרשויות המקומיות בענייני ארנונה.

סילבן שלום: הסמכות להטיל ארנונה אומנם נותרה בידי הרשויות המקומיות, אך הגבלות אלה, המכונות מאז "דיני ההקפאה", הגבילו את כוחן של הרשויות המקומיות לשנות את תעריפי הארנונה ללא אישור שר הפנים ושר האוצר.

סילבן שלום: אישורים אלה מכונים היום "אישורים חריגים".

סילבן שלום: וכמו שהודעתי, אין אישורים חריגים.

סילבן שלום: נגמר.

סילבן שלום: שמעת?

דוד ביטן: – – – תתי-סעיפים – – –

סילבן שלום: כן.

סילבן שלום: אבל – –

דוד ביטן: – – – זה גם נחשב חריג.

סילבן שלום: – – כשאני באתי למשרד דיברו על נוסחת העדכון – טייס אוטומטי: 1.27%.

סילבן שלום: הנוסחה הזאת, שביקשתי לקבל, כמובן לא היה אפשר לשנות אותה בתוך שבוע ימים, כי הייתי חייב לאפשר למליאות להוציא זימונים לכינוס מליאה ולהצביע, ושהכול ייכנס לרשומות עד 30 ביוני.

סילבן שלום: אבל מה קרה?

סילבן שלום: אמרתי: ומי שלא רוצה?

סילבן שלום: אמרו לי: לא, זה אוטומטי, חייבים.

סילבן שלום: אמרתי: כן, אני מכיר את העניין, שכשמעלים את הארנונה, מה אומרים?

סילבן שלום: משרד הפנים הכריח אותנו.

סילבן שלום: אמרתי: אני לא מכריח אף אחד.

סילבן שלום: מי שרוצה יעלה, מי שלא רוצה לא יעלה.

סילבן שלום: אם יש לך סמכות, יש לך גם אחריות.

סילבן שלום: ואכן, בהרבה מאוד ישיבות מליאת מועצה, מליאות, באו חברי האופוזיציה ואמרו: הנה, שר הפנים אמר: אפשר לא להעלות.

סילבן שלום: אבל בא האוצר ואומר: לא, חייבים להעלות.

סילבן שלום: עכשיו, שואלים: למה האוצר מתעקש?

סילבן שלום: הסביר האוצר נימוק שלא מבינים מה מסתתר מאחוריו.

סילבן שלום: אומר האוצר, מה שיקרה הוא – אם רשויות מקומיות יוכלו לא להעלות, אז החזקות שבהן לא תעלינה, ואז הרשויות המקומיות הקטנות והחלשות יהיו בלחץ ויצטרכו גם הן לא להעלות, ואז תהיה בעיה.

סילבן שלום: מצד אחד, הרשויות החזקות לא יעלו, כי הן יכולות להרשות לעצמן, הרשויות הקטנות ירצו לא להעלות אבל לא יוכלו, ואז החלשים ישלמו העלאה בארנונה והחזקים לא.

סילבן שלום: כשאמרו לי את זה באגף התקציבים, אמרתי: כנראה שכחתם שהייתי שנים רבות במשרד האוצר.

סילבן שלום: הרי כל הסיבה לכך שאתם לא רוצים שזה יקרה היא אחת:

סילבן שלום: כי אם הרשויות המקומיות הקטנות לא תעלינה, זה יגדיל את מענק האיזון שלהן, ואז זה יבוא מכיסכם, ואתם לא רוצים שזה יבוא מכיסכם.

סילבן שלום: אתם לא באמת דואגים שהתושב החלש ישלם יותר, כי הוא לא ישלם יותר, כי גם הרשויות החלשות תורדנה.

סילבן שלום: אבל את אובדן ההכנסה מישהו יצטרך לממן, וזה יהיה אתם, ואתם לא רוצים.

סילבן שלום: אז כמובן, כשהבלוף התגלה לא היה להם מה לעשות, התחילו עם תקשורת.

סילבן שלום: אז כרגע חלק מהרשויות העלו, וחלק מהרשויות כתבו לי שהן לא מעלות, ולא העלו, וכך אכן צריך להיות.

סילבן שלום: עכשיו, הנוסחה הזאת לא כתובה בשום מקום, באיזה ספר קודש.

סילבן שלום: אני תמיד אומר, יש רק דבר אחד שבן-אנוש לא יכול לשנות, אפילו לא פסיק.

סילבן שלום: מה זה, הרב אייכלר?

סילבן שלום: ספר הספרים.

סילבן שלום: לא משנה כמה אתה גדול – מלך, נשיא, ראש ממשלה – אתה לא יכול לשנות אות אחת, לא רק בחומש, בכל ספר הספרים אתה לא יכול לשנות אות אחת.

סילבן שלום: אין בן-אדם – לא תהיה הצעת חוק לשינוי מגילת אסתר:

סילבן שלום: אני רוצה מעתה ואילך להוסיף את דבר השם, את שם השם.

סילבן שלום: הרי כידוע, שם ה' אינו מופיע במגילת אסתר.

סילבן שלום: יבוא חבר הכנסת מרגי ויגיד, מה פתאום, הרי מה, הנס הזה, מאיפה הגיע?

סילבן שלום: הוא הגיע מה', מהקדוש-ברוך-הוא.

סילבן שלום: לכן אני רוצה להוסיף שורה למגילת אסתר, שמי שעשה את הנס זה ה'.

סילבן שלום: לא יכול, חבר הכנסת מרגי – – –

ישראל אייכלר: אדוני השר, כשמדברים על מלך, הרמז הוא לשם – – –

יעקב מרגי: זה רמז.

סילבן שלום: תראה, יש הרבה מאוד דברים – אתה יודע, אני מאוד מעריך אותך ומעריך את הרב שלך, אבל אני לעולם לא אשכח את אותה שאלה ששאלתי אותו וענה לי – אבל זה נעשה בפעם אחרת.

סילבן שלום: לכן – – –

ישראל אייכלר: – – – תספר.

סילבן שלום: אני אספר.

סילבן שלום: הייתי בשיחה אצל הרבי מבעלז – לא עכשיו, בפעם האחרונה שהיינו, לפני כמה חודשים – לפני הרבה מאוד שנים, והרבי מבעלז הוא אחד שאפשר לדבר אתו, כי הוא מבין עניין גם בענייני העולם החיצוני, בהבלי העולם הזה, מה שנקרא.

סילבן שלום: ואני בא ואני שואל שאלות קשות.

סילבן שלום: אמרתי לו: אדוני, כבוד הרב, תראה, איך יכול להיות – אז היו 6 מיליארד בני-אדם בעולם, היום כבר יש 7 מיליארד – אמרתי לו: תגיד, איך יכול להיות ש-5 מיליארד ו-987 מיליון, או 6 מיליארד בני-אדם, יכולים לעשות מה שהם רוצים, או יש להם כללים כאלה ואחרים, ואנחנו, 14-13 מיליון, אסור לנו לאכול את זה, ואסור לנו לנסוע בשבת, ואסור לנו להדליק את האור, וצריכים צומות וצריכים תרי"ג מצוות – איך יכול להיות שאנחנו כל כך מוגבלים?

סילבן שלום: מה, כל האחרים לא יודעים כלום, רק אנחנו יודעים?

סילבן שלום: ואז הוא אמר לי תשובה מדהימה.

סילבן שלום: אמר לי: קח את עם ישראל, מה יש בו?

סילבן שלום: ישראל, לוויים וכוהנים.

סילבן שלום: הלוויים משרתים בקודש של עם ישראל למען כל עם ישראל.

סילבן שלום: אנחנו, העם היהודי, הלוויים של העולם, אנחנו צריכים לשרת בקודש בשביל כל 6 המיליארדים.

סילבן שלום: אמרתי לו, תשמע – והוא לא התכונן לשאלה.

סילבן שלום: לא שנתתי לו שאלה מראש וחשב עליה והכול.

סילבן שלום: בתוך שנייה.

סילבן שלום: אז אני אומר, אפילו הרבי מבעלז, שהוא באמת ענק, מגדולי העם היהודי, לא יכול להוסיף שה' עשה את הנס לעם היהודי.

סילבן שלום: דרך אגב, הפעם הראשונה שמוזכרת המילה "יהודי" זה במגילת אסתר.

סילבן שלום: עד אז אין אזכור של המילה יהודי, תדעו.

סילבן שלום: אם אתם לא יודעים, שתדעו.

סילבן שלום: אין אזכור של המילה יהודי עד מגילת אסתר.

סילבן שלום: מרדכי היהודי – מרדכי בן זה – בן קיש, איש ימיני, עד הסוף.

ישראל אייכלר: "איש יהודי".

סילבן שלום: מרדכי איש יהודי, אבל כאילו, הוא צאצא של שאול – "בן קיש איש ימיני".

סילבן שלום: אין "יהודי".

סילבן שלום: אין "יהודי".

סילבן שלום: אין.

מיקי לוי: אתה יכול ללמוד גם ממנו.

סילבן שלום: תאמין לי, אפילו שמעולם לא למדתי בבית-ספר דתי, שתדע.

סילבן שלום: מעולם – – –

דוד ביטן: אתה יכול להיות גם שר הדתות.

סילבן שלום: – – – אבל גם יכול לחדש לפעמים.

סילבן שלום: עכשיו עוברים באמת לענייני החולין.

סילבן שלום: יש גם יום העצמאות של ארצות-הברית, ואנחנו כשרים צריכים להשתתף בזה, וצריכים להיות שם.

סילבן שלום: אז אני – אומנם יש לי כאן מגילה ארוכה – יכול להגיד לך שיש לי רצון לעשות את הרפורמה.

סילבן שלום: זה לא פשוט, כי כבר כשהתחלתי – ויתקיים אצלי דיון עוד מעט – כבר הזהירו אותי במשרד הפנים: שתדע, כל שינוי שתעשה בארנונה, יהיו כאלה שירוויחו, אבל יהיו כאלה שיפסידו.

סילבן שלום: זאת אומרת, אם תלך לכללים אחידים, כמו שאתה הזכרת כאן מעל – – –

דוד ביטן: יש אופציה – או תיתן לעיריות לעשות – – –

סילבן שלום: – – – כמו שהזכרת כאן, מעל הדוכן, יהיו כאלה שהתושבים שלהן ירוויחו ויהיו כאלה שהתושבים שלהן יפסידו.

דוד ביטן: בסדר, אבל צריך לעשות שוויון.

סילבן שלום: אוקיי.

סילבן שלום: אני לא חושש משום דבר, הרי גם – – –

מיקי לוי: במצב המזומנים הקיים באוצר אין סיכוי.

דוד ביטן: אני מוכן לעזור.

סילבן שלום: אני אשמח.

סילבן שלום: וגם כשהודעתי שאפשר לא להעלות את הארנונה, הודעתי את זה בישיבה מול כל השלטון המקומי, 150 ראשי ערים, שלא אהבו את מה שאמרתי.

דוד ביטן: אז תנצל אותי בעניין.

סילבן שלום: אבל אמרתי.

סילבן שלום: אשמח לנצל אותך בעניין – ואני מעביר את זה לוועדת הפנים.

יואל חסון: השר מסכים לוועדת הפנים.

סילבן שלום: ויהיה דיון בוועדת הפנים, נקיים שם דיון, ואתה כמובן תוזמן, כמציע ההצעה.

סילבן שלום: אתה גם תוזמן אלי כדי שנוכל לשבת יחד על הרפורמה.

יואל חסון: אנחנו נעבור להצבעה על העברת ההצעה לסדר-היום לדיון בוועדת הפנים.

יואל חסון: מי בעד?

יואל חסון: מי נגד?

יואל חסון: מי שבעד – בעד הוועדה כמובן.

יואל חסון: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יואל חסון: תשעה בעד, אחד נגד.

יואל חסון: לכן הנושא יועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יואל חסון: הצורך בהקמת ועדת חריגים בתאגידי מים וביוב

יואל חסון: אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום – הצעה לסדר-היום מס' 713 בנושא:

יואל חסון: הצורך בהקמת ועדת חריגים בתאגידי מים וביוב, הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יואל חסון: אני רואה שהשר יובל שטייניץ לא נמצא פה, ולכן זה יהיה ללא תשובת השר, לצערי.

יואל חסון: אנחנו כנראה נעביר את זה לוועדה.

סילבן שלום: אני רוצה לומר לפרוטוקול, בעניין הזה, שהשר שטייניץ גילה אחריות, הוא השאיר את התשובה שלו כאן, ביקש מהשר התורן לעלות – מהשרה מירי רגב, לאחר מכן – לא משנה.

סילבן שלום: בקיצור, יושב-ראש הכנסת הודיע לי באופן חד-משמעי שהחל בכנסת הזאת הוא עומד על הכללים, שהיו גם בעבר, אבל הפעם הוא לא ייתן לשרים אחרים לענות במקום השרים.

יואל חסון: אוקיי, הבנו.

סילבן שלום: לכן אין אפשרות לתת תשובה.

יואל חסון: אני מבין, השר שלום.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

יואל חסון: אבל מצד שני, כדאי שהשרים יהיו נוכחים בדיון, אדוני השר.

סילבן שלום: זה מה שנקרא – – –

יואל חסון: מי כמוך יודע שהחיים הם גלגל, וגם כשאתה – – –

יעקב מרגי: יש סיכוי שתהיה שר, וגם לך יהיו – – –

יואל חסון: א.

יואל חסון: תנסה אותי.

יואל חסון: אני מציע לך.

יואל חסון: דבר שני – – –

סילבן שלום: חבר הכנסת מרגי היה שר.

יואל חסון: אני יודע.

יואל חסון: אני יודע.

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, ברכות להתמנותך.

יואל חסון: תודה רבה.

ישראל אייכלר: כיושב-ראש הוועדה לפניות הציבור, אני חש סולידריות עם מי שהיה היועץ של ראש הממשלה לענייני פניות ציבור שהגיע למעמד סגן יושב-ראש הכנסת.

יואל חסון: של אריאל שרון.

ישראל אייכלר: של אריאל שרון, ראש הממשלה, כן.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: תודה רבה.

ישראל אייכלר: כבוד השר סילבן שלום, אני פונה אליך.

יואל חסון: השר שלום, השרה רגב, אני מבקש.

ישראל אייכלר: כבוד השר סילבן שלום, אני פונה אליך.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לך על הסיפור היפה שסיפרת, ואני רוצה לתת סימוכין מהתורה למה שהרבי אמר, כי כתוב: "ואתם תהיו לי ממלכת כהנים וגוי קדוש".

ישראל אייכלר: אנחנו, בבסיס אנחנו ממלכת כוהנים.

סילבן שלום: אז הוא אמר: אתם תהיו הלוויים והכוהנים.

סילבן שלום: אנחנו הלוויים והכוהנים, בדיוק.

ישראל אייכלר: ועוד נקודה, שלא עשית גילוי נאות, שאתה אומר הרבה דברי תורה, בהרבה מקומות, כך שלא פעם ראשונה עשית את זה, רק פה.

יואל חסון: יפה.

ישראל אייכלר: עכשיו לעניין, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: אני הגשתי הצעת חוק תאגידי מים וביוב כבר כמה וכמה פעמים.

ישראל אייכלר: הפעם הגשתי את זה לוועדת השרים לחקיקה, בשבוע שעבר, ובעזרת השם אני מקווה שבשלב מסוים זה יאושר, בפרט שאני מוצא כבוד שחבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת, שהיה סגן ראש עיר ומכיר את הנושא לפני ולפנים, מגיש הצעת חוק דומה בעניין.

ישראל אייכלר: אני מקווה שזה יעבור.

ישראל אייכלר: אבל בינתיים אני רוצה להעלות את זה כהצעה לסדר-היום, ולהעלות על סדר הדיון הציבורי את הבעיה הבסיסית, שיש מס, או נקרא לזה תשלום, למוסד עירוני, בבעלות עירונית, שאין בו הזכות האזרחית שיש בכל אגפי העירייה, כמו ארנונה, כמו מסים אחרים, שיהיו דרגות של הנחות ויהיה מס פרוגרסיבי, לפי מה שהאדם יכול לשלם.

ישראל אייכלר: תאגידי המים, אפשר הרבה לדבר עליהם, אבל הבסיס שלהם הוא שהם גוף עירוני, שבבעלות העירייה, שצריכה לספק מים, וכדי שהכסף מהמים ישרת את תשתיות המים, הקימו תאגידי מים, כדי שראשי הערים לא ייקחו את הכסף הזה לצרכים אחרים, כמו אירועים ותרבות וכל מיני דברים אחרים.

ישראל אייכלר: אבל ברגע שעשו את תאגידי המים איבד האזרח כלי עצום, כי כשהמים היו בעירייה הייתה לעירייה סמכות לתת הנחות במים, כמו שיש לה סמכות לתת הנחות בארנונה – לנזקקים, לנכים, לחולים, לקשישים, לעניים.

ישראל אייכלר: ברגע שזה הפך לתאגיד מים, זה כמו חברת חשמל – אין הנחות, אין רחמים, אין שום דבר.

ישראל אייכלר: ולא סתם כמו חברת החשמל, אלא עוד יותר מחברת החשמל, כי חברת החשמל אין לה סמכויות כפייה שיש לתאגידי המים.

ישראל אייכלר: ודיברנו על זה, קודם כול העובדה שלתאגידי המים יש אפשרות לכפות על האזרח דברים שחברת החשמל וגופים אחרים לא יכולים – ממש כמו מס הכנסה ואחרים – זה כבר דבר לא נכון ולא צודק.

ישראל אייכלר: יש לזה הסבר, כי הם כאילו חברה עירונית ולעירייה היו סמכויות.

ישראל אייכלר: אבל יש עוד בעיה, אדוני היושב-ראש:

ישראל אייכלר: הריבית והקנסות של תאגידי המים על האיחורים ועל החובות – יותר מאשר חברות גביית צ'קים בשוק האפור.

ישראל אייכלר: זה נורא ואיום.

ישראל אייכלר: דוגמה: כשתאגיד המים שולח הודעה לבנק של החייב זה 20 שקל על עצם הלחיצה על הכפתור של המחשב.

ישראל אייכלר: ומי מגיע למצב הזה?

ישראל אייכלר: אנשים עניים.

ישראל אייכלר: עסקנו בפניות ציבור.

ישראל אייכלר: מי זה האיש שאין לו הוראת קבע לשלם את חשבון המים?

ישראל אייכלר: זה אנשים שאין להם.

ישראל אייכלר: לרובנו יש הוראות קבע ומשלמים, אז אין לנו קנסות.

ישראל אייכלר: שמים קנס של 20 שקל על הודעה לבנק שיש בעיה בתשלום שלו?

ישראל אייכלר: לכן הצעתי הצעה מאוד פשוטה, ואני מקווה ורוצה שזה יעבור – שבכל חברה של תאגידי המים תוקם ועדת חריגים, שתפקידה לדון בבקשות של צרכנים מעוטי יכולת להנחה בתשלום בעד מים ושירותי ביוב, או לפטור מתשלום בעד אותם שירותים, לפי קריטריונים שהעירייה קובעת.

יואל חסון: והיום, חבר הכנסת אייכלר, אין ועדות חריגים בתאגידים האלה?

ישראל אייכלר: אין.

ישראל אייכלר: אפילו אם התאגיד רוצה, על-פי חוק הוא לא יכול לתת שום הנחה.

ישראל אייכלר: יושב פה חבר הכנסת דוד ביטן – חבר הכנסת, סליחה שאני מפריע לך – שאל היושב-ראש, כמו רוב האזרחים שלא יודעים – לתאגיד המים אין בכלל סמכות, אפילו אם הוא רוצה להיות רחום וחנון – שום סמכות לתת הנחה לאף אחד.

דוד ביטן: הממונה על התאגידים לא מסכים לתת.

דוד ביטן: אתה יכול לתת לו את זה בנוהל.

דוד ביטן: אז אם ככה, צריך חוק שיכריח אותו לעשות את זה, זה הכול.

דוד ביטן: זה מצרך חיוני, ואי-אפשר לקבל הנחה בעבור מי שיש לו בעיה.

יואל חסון: ופעם ועדות ההנחה של הארנונה כן היו דנות במים.

מירי רגב: צריך לבטל את תאגידי המים, זה מה שצריך לעשות.

דוד ביטן: למשל, בעיריית ראשון הייתה ועדה מיוחדת לחריגים סוציאליים, ואם היית בא עם אישור של עובד סוציאלי יכולת לקבל הנחה במים עד 90%.

דוד ביטן: זה התבטל עם הקמת התאגידים.

ישראל אייכלר: אז הנה, יש לנו דברים ברורים.

דוד ביטן: יש לי הצעת חוק בעניין הזה.

ישראל אייכלר: כן, הזכרתי את זה.

ישראל אייכלר: מדובר בסגן ראש העיר ראשון-לציון, אחד מאנשי השלטון המוניציפלי החזקים והאמיצים ביותר.

ישראל אייכלר: אני גם תומך בהערת האגב שאמרה השרה רגב, וכשהיא הייתה יושבת-ראש ועדת הפנים היא עשתה המון בעניין הבעיה של תאגידי המים, והיא מציעה בכלל לבטל את תאגידי המים ולהחזיר את זה לעיריות, כמו שהיה בשנים עברו.

ישראל אייכלר: אבל החוק הזה שלי אומר: עד שיבוטלו תאגידי המים, ואם לא יבוטלו, לפחות שיהיו ועדות חריגים, שיהיו מורכבות מהמנהל הכללי של החברה או סגנו, של תאגיד המים; חבר מועצת הרשות המקומית האחראי לענייני הרווחה של הרשות המקומית, שימנה ראש הרשות, ונציג משרד הרווחה והשירותים החברתיים או המוסד לביטוח לאומי, שימנה שר הרווחה והשירותים החברתיים מבין עובדי הגופים האמורים.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, שאם מדובר באדם שמוכר בשירותי הרווחה, ויבוא עובד סוציאלי וחבר מועצה והמנכ"ל וירצו לתת לו הנחה, לפי קריטריונים ברורים – אמר לי ראש עיריית טייבה לשעבר, חבר הכנסת – –

יואל חסון: חאג' יחיא.

ישראל אייכלר: – – חאג' יחיא, שצריך לציין שהדברים צריכים להיות עם קריטריונים ברורים, לא שתהיה עריצות של אותה קבוצה שתחליט כמה.

ישראל אייכלר: שיהיו קריטריונים קבועים ושקופים לכל האזרחים.

ישראל אייכלר: ולכן הדבר הזה נחוץ, ואני מקווה – זה חייב לעבור.

ישראל אייכלר: כי אני טוען, אדוני היושב-ראש, שהשחיתות החוקית והביורוקרטית גרועה יותר משחיתות בלתי חוקית ואינטרסנטית.

ישראל אייכלר: כי שחיתות בלתי חוקית ואינטרסנטית – יש גופים שלטוניים שיכולים לטפל בה, יש משטרה ויש מבקר המדינה ומבקר העירייה – אפשר לטפל בה.

ישראל אייכלר: אבל כשמישהו בשם החוק ובחסות החוק עושה מעשה עוול, זו שחיתות יותר גרועה, זו שחיתות.

ישראל אייכלר: כשאתה מתעלל ומתעמר באזרח, אפילו שהחוק אתך, אז זו השחתה.

ישראל אייכלר: כי מה – – –

מירי רגב: אני חושבת שחייבים להביא את הנושא הזה לוועדת הפנים, להביא ועדת חריגים, להקים ועדת חריגים.

מירי רגב: במקביל, לפעול לביטול תאגידי המים.

מירי רגב: זה מה שצריך לעשות.

דוד ביטן: אבל כל עוד יש תאגידים, אז צריך – – –

מירי רגב: לא, חייבים לעשות משהו בעניין הזה.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: יש עוד דבר – – –

מירי רגב: אתה יודע שאז, אתה זוכר – – –

יואל חסון: כבר הסכמת ממשלה יש לך, לפחות לתהליך.

מירי רגב: ניתקו מים לאישה בת 90.

ישראל אייכלר: יש לי הסכמת ממשלה להעביר – – –

יואל חסון: להעביר לוועדת הפנים.

ישראל אייכלר: לא, אדבר תכף על איזה ועדה אני רוצה.

יואל חסון: אה, אוקיי.

מירי רגב: היא הרי שוחה בבריכה הענקית שלה בבית.

דוד ביטן: סידרתי את זה.

דוד ביטן: את זוכרת שסידרתי את זה.

דוד ביטן: זה היה בראשון.

ישראל אייכלר: אמר לי היום חבר הכנסת דוד ביטן – אני מצטט אותך פעם שנייה.

ישראל אייכלר: הוא אמר לי דבר שלא חשבתי עליו: הרי הכסף נשאר בתאגיד.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, גם אם היא נותנת הנחה, זה לא שכאילו האוצר מפסיד.

ישראל אייכלר: הרי בסופו של דבר זה נשאר בתאגיד, והדיבידנדים הולכים – – –

דוד ביטן: אעזור לך קצת.

דוד ביטן: העיריות קיבלו אישור מהאוצר לקחת דיבידנדים.

דוד ביטן: למשל, ראשון-לציון בשלוש שנים לקחה 100 מיליון שקל דיבידנדים, כי מחיר המים לא יורד.

דוד ביטן: אז לא יקרה כלום אם ייקחו 96 מיליון שקל וייתנו הנחה לאנשים.

דוד ביטן: זה הכול.

דוד ביטן: רוב העיריות לוקחות דיבידנדים היום.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: אז הנה, פה אתה רואה שבראייה יותר רחבה – – –

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן – – –

מירי רגב: כמובן, רק אם רשות המים מאשרת להם.

דוד ביטן: מאשרת, היה הסכם עם הרשויות.

דוד ביטן: היה הסכם.

מירי רגב: אתה זוכר מה היה עם קריית-גת?

מירי רגב: אתה היית בדיון אתנו.

יעקב מרגי: היא הובילה את התיקון.

דוד ביטן: מה זה לא מאשרת?

דוד ביטן: יש הסכם עם – – –

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן, הדיבידנדים לא נועדו רק לטובת טיפול בצנרות ודברים כאלה?

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: יש מחויבות לתאגיד לטפל בזה, אבל אם המצב של הצנרת טוב ואם ההכנסה מהמים היא טובה, אז נשארות להם יתרות כספיות.

יואל חסון: זה עובר לעיריות.

דוד ביטן: העירייה יכולה לקחת למה שהיא צריכה.

דוד ביטן: אז לא יקרה כלום אם תיקח פחות וייתנו הנחות.

יואל חסון: ברור.

יואל חסון: אוקיי.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: אז עוד מעט כבר לא ארצה שיבטלו את תאגידי המים, השרה רגב, אם זה יהיה בדרך הזאת.

מירי רגב: לא לא לא, תאמין לי שאתה רוצה שיבטלו אותם.

ישראל אייכלר: ודאי ודאי.

מירי רגב: כי הם פרה חולבת של האוצר, ואי-אפשר לספסר במים.

ישראל אייכלר: כי עצם הקיום של תאגידי המים הפך – למה האזרח רצה שיקומו תאגידי מים בשעתו?

ישראל אייכלר: כדי למנוע שחיתויות בעיריות, שעולה לו כסף כי מייקרים את המים.

ישראל אייכלר: אבל ברגע שהתאגידים קמו, כל אזרחי ישראל משלמים יותר בשביל המים.

יואל חסון: והוסיפו מע"מ, יש העניין של המע"מ.

ישראל אייכלר: גם המע"מ, שזה 18%.

מיקי לוי: אתה בכול צודק, וגם השרה צודקת.

מיקי לוי: אבל אני חייב להגן על משהו.

ישראל אייכלר: אז תכף, כשאסיים.

יואל חסון: תן לו.

יואל חסון: אתן לך.

ישראל אייכלר: אני ממש מסיים.

יואל חסון: אתן לך אחרי השר.

מיקי לוי: רק משפט.

מירי רגב: אחרי שהברזת אתמול מהאירוע, אתה לא יכול להעיר על כלום.

ישראל אייכלר: כן, יש עמדה נוספת.

יואל חסון: אתן לך דעה נוספת, חבר הכנסת לוי.

יואל חסון: השרה רגב.

יואל חסון: אתן לך דעה נוספת אחרי השר.

ישראל אייכלר: לסיכום, אדוני היושב-ראש, היות שאני מאמין שבעזרת השם החוק כן יעבור בסופו של דבר, אני מבקש להעביר את ההצעה לסדר-היום לוועדה לפניות הציבור, ואני כיושב-ראש הוועדה לפניות הציבור אחכה עם זה כמה שבועות, לראות.

ישראל אייכלר: אם יש חוק, אז ודאי טוב, ואם לא – נעשה בוועדה דיון נוסף ונביא את זה כחוק.

יואל חסון: בסדר.

ישראל אייכלר: אז אני מבקש להעביר לוועדה לפניות הציבור.

ישראל אייכלר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אייכלר.

יואל חסון: אין לנו שר משיב, לכן נלך להצבעה.

יואל חסון: מי שבעד – אה, כן, חבר הכנסת לוי.

מירי רגב: רגע, אז אני גם צריכה.

יואל חסון: השרה, את רוצה להגיד משהו?

מירי רגב: אני חושבת שצריך להעביר את הנושא הזה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תצביעי בעד.

דוד ביטן: כבר סיכמו – ועדת פניות הציבור.

יואל חסון: כן, הוא רוצה פניות הציבור, הוא יושב-ראש הוועדה.

יואל חסון: אז תני לו את זה.

מירי רגב: אין בעיה.

יואל חסון: בסדר.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, מהמיקרופון.

מיקי לוי: א.

מיקי לוי: אני בעד, ובאמת מחירי המים הרקיעו שחקים, גם המע"מ מטורף ואין לו אח ורע, ובמדינת ישראל אין חוסר מים.

מיקי לוי: אבל המהלך הזה של ההקמה, לפחות בשנים, גרם לכך שהרשויות יתקנו את התשתיות.

דוד ביטן: בסדר, מדברים מעבר לזה.

מיקי לוי: 30%, ואתה יודע, מהמים שזרמו ירדו למצולות; כי התשתית, גם של הביוב, שזיהם את מי התהום, וגם של המים – הגיעו לשיבר של העיר, ואבדו בדרך.

מיקי לוי: ולכן, אדוני חבר הכנסת ביטן, צריך למצוא את הדרך, ואתה מומחה יותר גדול ממני, איך לחייב את הרשויות גם לבצע תחזוקה, שמא נחזור לאובדן המים ולבעיות בביוב שיקלקלו לנו את מי התהום.

יואל חסון: תודה, חבר הכנסת לוי.

יואל חסון: אנחנו ניגש להצבעה.

יואל חסון: כרגע מי שבעד, יצביע בעד העברת ההצעה לסדר-היום לוועדה לפניות הציבור.

יואל חסון: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה המיוחדת לפניות הציבור נתקבלה.

יואל חסון: שישה בעד, אין מתנגדים.

יואל חסון: לכן ההצעה לסדר-היום בנושא הצורך בהקמת ועדת חריגים בתאגידי מים וביוב תועבר לדיון בוועדה המיוחדת לפניות הציבור בכנסת.

יואל חסון: עשר שנים להתנתקות: הנבנו בתי-כנסת תחת אלו שנהרסו?

יואל חסון: הנשמרה תכולתם והוכנסה לבתי-הכנסת שנבנו?

יואל חסון: הנושא הבא על סדר-היום: עשר שנים להתנתקות: הנבנו בתי-כנסת תחת אלו שנהרסו?

יואל חסון: הנשמרה תכולתם והוכנסה לבתי-הכנסת שנבנו?

יואל חסון: מס' 592, של חבר הכנסת יעקב מרגי.

יואל חסון: חבר הכנסת מרגי, בבקשה.

ישראל אייכלר: אולי אדוני יוסיף לפרוטוקול שהשרים הודיעו שהם תומכים.

יואל חסון: לגבי ההצעה לסדר-היום הקודמת של חבר הכנסת אייכלר, השרים הודיעו שהם תומכים בהעברה לוועדה לפניות הציבור.

יואל חסון: השרה רגב שנמצאת כאן תמכה בעניין.

יואל חסון: חבר הכנסת מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, שרת התרבות של מדינת ישראל, סוגיית פינוי היישובים בגוש-קטיף וחבל-עזה היא סוגיה כאובה ומדממת.

יעקב מרגי: ובתוך הסוגיה הזו יש סוגיית בתי-הכנסת, הסוחבת על גבה נדבך נוסף, את הנדבך הרגשי והדתי.

יעקב מרגי: השכל הישר היה מחייב את כל הנוגעים בדבר לנהוג אחרת מכפי שיצא בפועל ומכפי שקרה בסוף הדרך.

יעקב מרגי: בתי-הכנסת בפרט ומוסדות הדת בכלל היו צריכים ליהנות מהגנה בין-לאומית כדבר מובן מאליו, כאן ובכל מקום בעולם.

יעקב מרגי: הנורמה הנאורה של משפחת העמים לא עמדה ולא נדרשה לבתי-הכנסת ומוסדות הדת בגוש-קטיף וברצועת-עזה.

יעקב מרגי: בתי-הכנסת, שהם הלב הפועם של כל קהילה יהודית מימי קדם ועד היום, והם הסמלים הלאומיים בעלי החשיבות התרבותית של כל המגזרים; סביב בתי-הכנסת בגוש-קטיף התנהל מאבק ציבורי ומשפטי קשה.

יעקב מרגי: במישור המשפטי התנהלה עתירה; הוגשה עתירה לבית-המשפט העליון.

יעקב מרגי: בית-המשפט במדינה היהודית והדמוקרטית נדרש לעסוק בהריסתם של בתי-הכנסת, מה שהדעת נותנת שלא היה בא לפניו לעולם.

יעקב מרגי: בגוש-קטיף היו, כפי שידוע, 30 בתי-כנסת ושמונה בתי-מדרש.

יעקב מרגי: התוכנית הייתה, שלאחר פינוים של היישובים ובתי-הכנסת, על ציודם ועל סמליהם, צוות משותף של משרד הביטחון והרבנות הראשית יטפלו בבתי-הכנסת, יפנו את הציוד, את כל תשמישי הקדושה, ואותם תשמישי קדושה וסמלים יישמרו על-ידי מדינת ישראל, ובתי-הכנסת, על תלם, יישמרו על-ידי הרשות הפלסטינית.

יעקב מרגי: לצערנו הרב, הרב הראשי לצה"ל דאז, הרב וייס, לאחר היוועצות ברבנים נוספים חיווה את דעתו – חוות דעת תמוהה, שעד היום הרבה אנשים מסרבים להאמין שיצאה חוות דעת כזו מתחת ידו ומתחת ידם של רבנים נוספים – באותה חוות דעת הוא חיווה את דעתו שעל-ידי הוצאת מרכיביהם ותכולתם וסמליהם של בתי-הכנסת, לכאורה תפקע קדושתם והם יוכלו ליהרס.

יעקב מרגי: ידעת, ידידי כבוד השר אריאל, שהייתה חוות דעת כזו על-ידי רבנים?

יעקב מרגי: אוי ואבוי לו, אני לא ידעתי.

יעקב מרגי: כשקראתי את החומר כדי להכין את הדברים שלי, זה בשבילי היה חידוש.

יעקב מרגי: פסק הלכה מרחיק לכת.

יעקב מרגי: אני אישית לא יודע על מי ועל מה נשען מסמך הרב וייס.

יעקב מרגי: בתאריך 21 באוגוסט 2005 הוגשו הודעה והתחייבות לבית-המשפט מטעם המדינה.

יעקב מרגי: ההודעה אמרה כך: 1.

יעקב מרגי: משרד הביטחון יכין בהקדם האפשרי חוות דעת באשר לאפשרות לפרק את בתי-הכנסת באזור המפונה באופן שמאפשר הקמתם מחדש; 2.

יעקב מרגי: בכל מקרה ובמידת האפשר יילקחו מבתי-הכנסת חלקים סמליים.

יעקב מרגי: חלקים אלה יאוחסנו יחד עם תכולת בתי-הכנסת וישוכנו בתוך בתי-הכנסת החדשים שייבנו ביישובים החדשים.

יעקב מרגי: והיום, לאחר עשור, בימים אלו שאנחנו מציינים עשור לפינוי גוש-קטיף והיישובים מחבל-עזה, אנחנו עומדים כאן על בימת הכנסת ורוצים לבדוק ושואלים: מה קורה עם ההתחייבות של מדינת ישראל בהודעתה לבית-המשפט העליון?

יעקב מרגי: האם מדינת ישראל עומדת מאחורי התחייבויותיה והודעותיה לבית-המשפט העליון ואכן פעלו כפי שהתחייבו?

יעקב מרגי: על חלק מההתחייבות אני לא שואל.

יעקב מרגי: על ההתחייבות הראשונה – לצערנו הרב, כולנו יודעים, בדיעבד, למצער מה נעשה בחלק מבתי-הכנסת: החילול, הביזוי, ההשחתה, שמעידים כאלף מילים על זהותם ותכונתם של המבזים ושל המחללים והמשחיתים.

יעקב מרגי: ואנו עומדים כאן ושואלים היום, לאחר כעשור, מה נעשה עם אותה תכולה של בתי-הכנסת ואותם סמלים שהתחייבו להתקין ולהרכיב ולהעמיד בבתי-כנסת חדשים?

יעקב מרגי: ואנחנו שואלים בכלל: האם המדינה בנתה את אותם בתי-כנסת חלופיים?

יעקב מרגי: האם נבנו 30 בתי-כנסת חלופיים כנגד 30 בתי-כנסת שנהרסו?

יעקב מרגי: אז לא 30.

יעקב מרגי: יאמרו לי: לא בנו 30 יישובים, לא הוקמו 30 יישובים.

יעקב מרגי: נבנו בתי-כנסת על-ידי המדינה בכל היישובים שהוקמו ובכל הקהילות שיושבו, קהילות המפונים?

יעקב מרגי: אדוני השר, מכובדי השר, השר אריאל, שר החקלאות, שמתוקף תפקידו גם ממונה על המינהלת – אם היא קיימת או לא קיימת – אבל יודיע לנו ויעדכן אותנו.

יעקב מרגי: וכולי תקווה, כולי תקווה שאכן חפצים אלה, אם לא הוכנסו לבתי-הכנסת החדשים, לפחות נשמרים, ומדינת ישראל מתעתדת להשלים את בניית בתי-הכנסת ולהכניס לתוכם את אותם פריטי ותשמישי הקדושה.

יעקב מרגי: תודה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

יואל חסון: ישיב שר החקלאות ופיתוח הכפר, השר אורי אריאל.

יואל חסון: בבקשה, אדוני השר.

אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, ידידי מכובדי חבר הכנסת יעקב מרגי, לפני כעשור גירשה מדינת ישראל כ-8,000 יהודים מגוש-קטיף, חבל-עזה וצפון השומרון.

אורי אריאל: הגירוש הזה, לא רק שלא הביא שקט, ודאי שלא שלום, הביא עלינו רעות שכל מדינת ישראל סובלת מהן – טילים, ירי, ניסיונות רצח וכדומה.

אורי אריאל: לצערי הרב, עד היום הזה ממש אכן קיימת מינהלת "תנופה", אבל הטיפול, לצערי הרב, טרם תם, והלוואי שהייתי יכול להגיד שאין לי אחריות לזה כי טיפלנו בכל הבעיות ופתרנו אותן.

אורי אריאל: לזכר הימים האלה אני עדיין הולך עם הצמיד הכתום הזה, ואוריד אותו, בעזרת השם, בלי נדר, כשאדע שכל המשפחות הגיעו לבתי הקבע שלהן או לסידור אחר.

אורי אריאל: ניסיונות רבים היו להציל את בתי-הכנסת בגלל קדושתם, אבל ה"חמאס" החריב אותם, שרף אותם ופוצץ אותם.

אורי אריאל: ממשלת ישראל העמידה לכל קהילה תקציב לבניית בית-כנסת חדש.

אורי אריאל: יחד עם זאת, ניסתה לשמר את תכולת הציוד שפונה מבתי-הכנסת, ובמקביל תקצבה תקציב הצטיידות לבתי-הכנסת, של מיליוני שקלים.

אורי אריאל: ציוד הקודש אוחסן במכולות שפונו.

אורי אריאל: לצערי, במשך תקופה ארוכה שבה היו מרבית המפונים במלונות, ניזק חלק ניכר מהציוד כיוון שלא נשמר כיאות.

אורי אריאל: עם המעבר של המפונים לאתרים הזמניים הועבר הציוד לבתי-הכנסת הזמניים במבנים יבילים.

אורי אריאל: הציוד הזה מועבר גם לבתי-הכנסת הקבועים, כאשר המדינה מפצה כל קהילה על הנזק שנגרם לציוד בסכום של 3,000 שקל למשפחה.

אורי אריאל: נניח שיש בקהילה כ-100 משפחות – מדובר על סכום של 300,000 ש"ח לציוד בית-הכנסת; זה לא במקום תקציב הבנייה עצמו.

אורי אריאל: אנו עושים מאמצים שבתי-הכנסת ייבנו במקביל לאכלוס יישובי הקבע במשפחות, ובעזרת השם וברוך השם, נבנים ביישובי הקבע בתי-כנסת לקהילות.

אורי אריאל: באשר לציוד, נעשה מאמץ לשמור עליו, ומוקצב תקציב להשלמת הציוד, גם הריהוט וגם ציוד הקודש.

אורי אריאל: באשקלון, בחבל-חלוצה, הושלמה בניית בתי הקבע ובתי-הכנסת עומדים על תלם.

אורי אריאל: בחבל-לכיש, המאוכלס בימים אלה, הועמד כלל התקציב לקהילות והם בונים את בתי-הכנסת.

אורי אריאל: ביישוב ניצן נבנים בימים אלה ארבעה בתי-כנסת, להערכתנו הם יושלמו בחודשים הקרובים.

אורי אריאל: בבאר-גנים הושלם בית-כנסת אחד ונבנים בתי-כנסת נוספים, ואני משתדל להאיץ את סיומם לקראת הימים הנוראים הבאים עלינו לטובה.

אורי אריאל: אנחנו מחויבים, כאחראים ל"תנופה" – המינהלת ואני אחראים לספק ולהשלים את מלאכת השיקום הפיזי והרוחני.

אורי אריאל: ואכן, הממשלה אישרה תקציב מיוחד להמשך הטיפול במפונים בצד הרוחני, בצד הארגוני, בהיקף של עשרות-מיליוני שקלים, דרך המועצות האזוריות, ואנחנו עסוקים בחיזוק החוסן הקהילתי של כל קהילה וקהילה וגם במינוי רב לכל קהילה – מה שאדוני היה שותף בעבר – והנושא הזה כמעט הסתיים.

אורי אריאל: בינתיים אנחנו נמצאים עם כ-20% מהמשפחות שלא עברו לבתי קבע – אני מרחיב, ברשותך, קצת את התשובה.

אורי אריאל: אנחנו עובדים על תוכנית פרטנית כרגע, שעוסקת ממש בכל משפחה, לתת לה תשובה מיוחדת המותאמת למצבה הכלכלי ומצבה הנפשי.

אורי אריאל: אנחנו מעודדים את המשפחות על-ידי נתינת יועצים משפטיים, יועצים ארגוניים, יועצי בנייה ויועצים כלכליים.

אורי אריאל: אני מקווה מאוד, כך סיכמנו וכך אני פועל, שבסוף השנה הזאת, שנת 2015 למניינם, אנחנו נסגור את מינהלת "תנופה" ונשאיר גרעין קטן מאוד של עובדים שיטפל בבעיות הקיימות.

אורי אריאל: זה כמובן לא כולל את ועדות הזכאות, שהן מחויבות להמשיך לעבוד כל זמן שיש תביעות של פונים שונים שלא קיבלו את כל הסעד המגיע להם.

אורי אריאל: אנחנו נעשה כל מאמץ לפנות את האתרים הזמניים, ולא לחזור על מה שקרה בגבעת-המטוס בירושלים, שאחרי יותר מ-20 שנה עדיין יש שם קרוונים ומשפחות שגרות ללא תנאים מינימליים.

אורי אריאל: אני מקווה ומאחל לכולנו שנלמד מהלקח המר הזה ולא נחזור על טעות כגון זו שהייתה.

אורי אריאל: ואני פונה מפה למגורשי גוש-קטיף וצפון השומרון ומחזק אותם ומאחל להם ברכת כוהן להשתרשות במקומם, כל אחד במקומו; ומסיים במה שאמרו חכמינו: בזיכרון סוד הגאולה.

אורי אריאל: נזכור ונחזור.

אורי אריאל: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: סליחה, אדוני השר, מה אתה מציע לעשות עם ההצעה?

אורי אריאל: חבר הכנסת מרגי, יש לך איזה בקשה בעניין?

יעקב מרגי: בוא נקיים דיון בוועדת הפנים.

נורית קורן: דיון בוועדת הפנים.

נורית קורן: יש יום מיוחד?

אורי אריאל: יש דיון מיוחד שנקבע פה במליאה וגם בוועדות.

אורי אריאל: זאת אומרת, כל ועדה בעניינה.

נורית קורן: ב-28 ביולי.

אורי אריאל: ב-28 ביולי למניינם.

אורי אריאל: אז אני מציע שבוועדות ידונו בזה וגם במליאה יהיה דיון.

יעקב מרגי: נעביר את זה לאותו דיון.

אורי אריאל: אז זה יעבור לדיון במליאה.

אורי אריאל: תודה.

נורית קורן: לדיון בוועדת הפנים וגם במליאה?

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: אין צורך.

נורית קורן: רק בוועדת הפנים, בסדר.

אורי אריאל: אין צורך.

אורי אריאל: זה יעבור לדיון שיתקיים באותו יום.

אורי אריאל: תודה.

נורית קורן: אז אנחנו נצביע עכשיו רק על להעביר לוועדת הפנים.

יעקב מרגי: לא, תעבירי את זה לדיון במליאה.

מירי רגב: במליאה ייקח לך עוד מאה שנה.

מירי רגב: לוועדת הפנים.

נורית קורן: בסדר, זה לוועדת הפנים.

נורית קורן: מכיוון שבמליאה – – –

יעקב מרגי: ועדת הפנים.

נורית קורן: ועדת הפנים.

נורית קורן: אז אנחנו נצביע.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

נורית קורן: התוצאות הן: בעד – 8, אין נמנעים ואין מתנגדים.

נורית קורן: אם כך, הצעה לסדר-היום מס' 592 – עשר שנים להתנתקות: הנבנו בתי-כנסת תחת אלו שנהרסו?

נורית קורן: הנשמרה תכולתם והוכנסה לבתי-הכנסת שנבנו?

נורית קורן: – תועבר לדיון בוועדת הפנים.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: מחירי הנסיעה במנהרות הכרמל

נורית קורן: אנחנו עוברים, בבקשה, להצעה לסדר-היום מס' 685 בנושא: מחירי הנסיעה במנהרות הכרמל, הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת יואל חסון.

נורית קורן: ישיב עליה סגן שר האוצר יצחק כהן.

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ההצעה הזאת לסדר-היום נוגעת לעליית המחירים במנהרות הכרמל זו הפעם השישית מיום הקמתן.

יואל חסון: קודם כול, צריך לומר מילה חיובית על הפרויקט עצמו.

יואל חסון: מנהרות הכרמל בהחלט שינו, קידמו ופיתחו את העורק התחבורתי החשוב הזה באזור חיפה והקריות.

יואל חסון: אין ספק, מי שנסע שם ראה פרויקט יוצא דופן וראוי להערכה.

יואל חסון: אבל הפרויקט הזה, בסופו של דבר – מה קרה, חברת הכנסת זועבי?

חנין זועבי: השעון שלך לא הופעל.

יואל חסון: את נורא דואגת לי, אני רואה.

חנין זועבי: כן.

יואל חסון: אני מאוד מתרשם מהדאגה, גברתי, תודה רבה.

יואל חסון: בכל אופן, חברי חברי הכנסת, אנחנו שמים לב, כידוע לכם זה כמובן סוג של כביש אגרה ואתה נדרש לשלם כדי להשתמש בו, וזו פעם שישית מהקמת המנהרות הללו שאחוז ההעלאה הוא גבוה באופן משמעותי.

יואל חסון: לפני שאני אצלול למספרים ולפרטים, חברי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה להתייחס לסיפה של הדברים שלי.

יואל חסון: אנחנו עכשיו מדברים על הסדר ועל מתווה הגז עם חברות הגז, בכל ההקשר של הגז, ואחד מהטיעונים המרכזיים ובעיני גם המאוד-הגיוניים ולגיטימיים הוא: למה הדבר הזה נעשה במחשכים?

יואל חסון: למה לא מספרים?

יואל חסון: למה לא מפרטים?

יואל חסון: למה לא אומרים מה היה בדיונים?

יואל חסון: למה לא מפרטים את ההסכמים לפרטי-פרטים?

יואל חסון: והנה אנחנו מגלים שגם במנהרות הכרמל, ההסדר שנעשה מול המדינה סודי.

יואל חסון: אף אחד לא יודע, הדיונים לא נחשפו מעולם, הפרטים לא ידועים, ואנחנו יודעים בהחלט שכאשר דברים מוסתרים מהציבור, זה יוצר סיבה לדאגה.

יואל חסון: אנחנו בוודאי לא רוצים שזה יוסתר מהציבור כאשר מדובר בשירות שניתן לציבור, שהוא משתמש בו ומשלם עבורו כל הזמן.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, מחיר הנסיעה במקטע היה 8.66 שקלים; היום, 1 ביולי, זה השתנה ל-17.32 שקלים.

יואל חסון: זאת עלייה – אנחנו רואים שהתייקרות, שבדרך כלל הייתה בממוצע 2%–3%, הגיעה היום ל-17%.

יואל חסון: עלייה דרסטית, ועוד פעם, הכול בטווח זמן מאוד קצר.

יואל חסון: אנחנו עם המנהרות האלה שנים בודדות; אולי שנתיים-שלוש, לא יותר.

יואל חסון: עד כמה שאני יודע, מתחקירים שפורסמו בתקשורת, המדינה חתומה פה על חוזה של לא פחות מ-35 שנים, וזה מאפשר לחברה המפעילה להעלות שוב ושוב את המחירים, משום שהיא טוענת שהתעריף נגזר מהזיכיון שניתן לה מהמדינה.

יואל חסון: אדוני סגן השר, יכול להיות שהיית שואל אותי: מה ענייני בעניין?

יואל חסון: אבל "כרמלטון", או איך שהיא נקראת, טוענת שהיא גובה מהציבור על-פי ההסדר שלה עם המדינה, שאני בכלל לא יודע מהו ואולי אתה תספר פה.

דוד ביטן: אבל הבעיה זה הקנסות.

יואל חסון: אני אגיע לזה גם במשפט וחצי, אני באמת לא רוצה להאריך.

יואל חסון: כמו שאמרתי, גם כשניסו, דרך חוק חופש המידע, להכיר את ההסכם, לדעת על ההסכם, לא הצליחו לקבל את המידע.

יואל חסון: ורק לאחר פנייה של אזרחים – ויש אזרחים טובים באזור חיפה והקריות, שהם פעילי מחאת מנהרות הכרמל – הם הגישו, יחד עם התנועה לחופש המידע ומבקר המדינה, הגישו בקשות שוב ושוב לדעת ולהבין מה הם פרטי ההסכם עם המדינה ומה המשמעות שלו.

יואל חסון: אני יכול לבשר לכם, שמבקר המדינה החליט להיכנס לעניין.

יואל חסון: אתה יודע מה, סגן השר, אני רוצה לומר לך משהו, כמי שגם היה ראש הוועדה לביקורת המדינה.

יואל חסון: מבקר המדינה הרבה פעמים נאלץ להיכנס למקומות שהוא לא צריך להיכנס אליהם רק מפני שהממשלה לא מגיבה בזמן.

יואל חסון: הרי אם אתם הייתם משתפים פעולה מול הציבור, נותנים תשובות, לא מסתתרים תחת כל מיני חוקים ונהלים וחושפים את המידע או מפרטים לפחות את המתווה – אפרופו מתווה – מבקר המדינה לא היה צריך להיכנס לזה.

יואל חסון: מה קורה, אדוני סגן שר האוצר?

יואל חסון: אני נאלץ לקרוא לך פה, אתה תיאלץ כנראה בחודשים הקרובים להתחיל לתת תשובות למבקר המדינה.

יואל חסון: כל זה היה יכול להימנע אם רק הייתם מתייחסים לציבור ומסבירים לו מה ההסכם עם "כרמלטון", מה המשמעות של זה, איך זה משפיע על התעריפים שהציבור משלם.

יואל חסון: לכן, יש כאן עלייה גדולה מאוד, המחירים עולים באופן משמעותי, כמו שאמרנו, וכמו שחבר הכנסת ביטן ציין, ואני רוצה להתייחס לזה – נושא הקנסות.

יואל חסון: סתם שתדע, אדוני סגן שר האוצר, מקנס שהיה על סך 7,000 שקלים, הם הגיעו ל-160,000 שקלים.

יואל חסון: אין ריבית כזאת גם במאפיה, אין ריבית כזאת בעולם התחתון, לא ראינו כדבר הזה.

יואל חסון: והכול כנראה בחסות שלכם, כי אחרת הם לא היו יכולים לעשות את זה; הרי יש הסכם עם המדינה, זה לא החלטות שלהם.

יואל חסון: קנס שהיה על סך 44 שקלים, הם דורשים עליו היום 1,000 שקלים.

יואל חסון: באמת, אולי עדיף להם שלא ישלמו, כי הקנסות האלה הם הכנסות מעולות.

יואל חסון: לכן היינו מבקשים במסגרת הדיון הזה לקבל פרטים ממך, אדוני, על מהות ההסכם, על הסיבות, ולהבין מה מרחב הפעילות או האפשרויות של החברה להעלות באופן כזה קטגורי ותכוף את המחירים של המקטעים ואת המחירים של השימוש.

יואל חסון: אני אשמח לקבל ואני גם אשמח שכן תסכים שהנושא יועבר להמשך דיון בוועדה הרלוונטית.

יואל חסון: אני אשמח לשמוע מה אתה חושב.

יואל חסון: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

נורית קורן: כבוד סגן שר האוצר, בבקשה.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חבר הכנסת יואל חסון, הסכם הזיכיון להקמה והפעלה של מנהרות הכרמל נחתם לראשונה על-ידי מדינת ישראל באמצעות משרד האוצר, אגף החשב הכללי, ב-1999, עם הזכיין "קבוצת כרמלטון".

יצחק כהן: תקופת הזיכיון היא עד שנת 2040.

יצחק כהן: במסגרת הסכם זיכיון זה נקבעו מחירי אגרת בסיס לנסיעה ודרכי עדכון התעריפים לאורך שנות הזיכיון.

יצחק כהן: זה מרכיב מהותי בהסכם.

יצחק כהן: חברת "כביש חוצה ישראל" קיבלה את האחריות למיזם לתקופת התפעול והאחזקה בסוף שנת 2010.

יצחק כהן: אגב, אתר האינטרנט של החברה מציג את הסכם הזיכיון עם הזכיין – אתה בטח הגעת לזה, לא?

יצחק כהן: דרך האינטרנט – אבל אתה צודק – למעט מידע מוגבל, מאוד מוגבל, הכולל סודות מסחריים, והנספחים להסכם יועלו אף הם בתקופה הקרובה לאתר האינטרנט, וכאשר הם יהיו חשופים תוכל לראות אותם.

יצחק כהן: בבקשה?

יואל חסון: בסדר.

יצחק כהן: חברת "כביש חוצה ישראל", מתוקף סמכותה כרשות הממונה על פרויקט מנהרות הכרמל, אמונה על ביצוע בקרה על גביית התעריפים על-ידי הזכיין בהתאם מלא להסכם הזיכיון עמו.

יצחק כהן: יודגש כי ביצוע פרויקטים מורכבים של תשתית באמצעות שיתוף פעולה בין המגזר הפרטי למדינה, פרויקטים שנקראים PPP, הוא אמצעי חשוב על מנת לאפשר למדינה להגדיל את פוטנציאל פיתוח התשתיות במשק.

יצחק כהן: כדי לאפשר את שיתופי הפעולה האמורים מאפשרת המדינה, באמצעות הסכמי זיכיון, גביית אגרה ממשתמשי התשתית תמורת השימוש בה.

יצחק כהן: ללא גביית האגרה, ייתכן שלא הייתה מתאפשרת הקמת מנהרות הכרמל במועד שבו הוקמו.

יצחק כהן: לגבי הקנסות, זה לא היה כלול בהצעה לסדר-היום, אבל אני חושב שאם הדיון יעבור לאחת הוועדות, נוכל שם להמשיך לדון בנוכחות כל הנוגעים בדבר ולהרחיב.

נורית קורן: זה חשוב.

נורית קורן: זה חשוב.

יואל חסון: ועדת הכלכלה, אם לא תתנגד.

יצחק כהן: איפה מקלב?

יצחק כהן: הוא זמין.

מיקי לוי: נשמח אם מישהו מטעמה של החשבת הכללית באוצר, שאמון על ההסכם הזה, יבוא לוועדה שנחליט עליה.

יצחק כהן: כל – מיקי, אתה מכיר את זה.

נורית קורן: עם נתונים.

יצחק כהן: מיקי, אתה מכיר – – –

נורית קורן: עם נתונים.

יצחק כהן: יש נתונים, ודאי.

נורית קורן: לא כמו שהם באים בלי נתונים.

יצחק כהן: אין דבר כזה.

נורית קורן: כן.

מיקי לוי: בגלל זה אני אומר.

יצחק כהן: כל מי – אתה מכיר את זה – כל מי שיוזמן יגיע בשמחה רבה.

יצחק כהן: ועדת הכלכלה אתה רוצה?

יואל חסון: ועדת הכלכלה, כן.

יצחק כהן: אוקיי, גברתי, אני – – –

נורית קורן: אוקיי.

יצחק כהן: נעביר את זה לוועדת הכלכלה.

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: תודה רבה לסגן שר האוצר יצחק כהן.

נורית קורן: אנחנו נצביע – להעביר את זה למליאה.

יצחק כהן: לא, לוועדת הכלכלה.

יואל חסון: לא, לוועדת הכלכלה.

נורית קורן: לוועדת הכלכלה, סליחה.

נורית קורן: הנה, בבקשה, נא להצביע.

נורית קורן: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 9, אין נמנעים, אין מתנגדים.

נורית קורן: ההצעה לסדר-היום מס' 685: מחירי הנסיעה במנהרות הכרמל, תועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

נורית קורן: הסתרת נשק בבתי-ספר של אונר"א בעזה בזמן מבצע "צוק איתן"

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעה הבאה, הצעה לסדר-היום מס' 544: הסתרת נשק בבתי-ספר של אונר"א בעזה בזמן מבצע "צוק איתן", של חברת הכנסת ענת ברקו.

נורית קורן: תשיב סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי.

נורית קורן: בבקשה, חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, כנסת ריקה, קודם כול אני רוצה לברך את קנדה, מאחר שחבר הכנסת חסון ואנוכי יושבי-ראש קבוצת הידידות עם קנדה: We would like to wish "Mazal Tov" for Canada Day.

ענת ברקו: הנושא שאני מדברת עליו – – –

מיקי לוי: איפה הם?

מיקי לוי: הם פה, ענת?

ענת ברקו: לא, לא.

מיקי לוי: אה, חשבתי.

ענת ברקו: בערב, יותר מאוחר.

ענת ברקו: אני פה, אז אני לא נמצאת באירוע שלהם, שאמור להיות עוד מעט.

ענת ברקו: בכל אופן, הנושא שהחלטתי בעצם לדבר עליו הוא הסתרת הנשק במתקני אונר"א, ובשביל אלה שלא יודעים מה זה אונר"א, אונר"א היא בעצם סוכנות הרווחה והתעסוקה של האו"ם לפליטי פלסטין במזרח התיכון.

ענת ברקו: יש לה תשתית ענפה של משרדים, של אמצעים, של משאבים בכל אזור יהודה ושומרון ועזה.

ענת ברקו: מעבר לזה, צריך להדגיש שאונר"א מיועדת אך ורק לפלסטינים, ושאר פליטי העולם מטופלים באופן שונה בנציבות לפליטים, UNHCR, שמטפלת בשאר פליטי העולם, ואגב, גם מצליחה לשקם אותם.

ענת ברקו: אבל אונר"א בפני עצמה – כפי שהתבטא ב-2004 פיטר האנסן בריאיון ל-CBC הקנדי, הוא אמר: לי אין מניעה גם לקבל חמושים לאונר"א.

ענת ברקו: מה שקורה היום, אונר"א מורכבת מאנשי "חמאס".

ענת ברקו: זאת לא הפעם הראשונה שאנו ראינו, באופן בוטה, שימוש במתקני האו"ם להברחת – להסתרת אמל"ח, לשימוש בילדים או במתקנים של בתי-ספר כדי בעצם למנוע ירי לכיוון, או שימוש במגינים חיים, וגם להסתרה של נשק.

ענת ברקו: זה היה ב"עופרת יצוקה", זה היה ב"צוק איתן", כפי שראינו.

ענת ברקו: ואנחנו רואים דבר נוסף, שבעצם פליטי האזור, אזור שמוצף היום בפליטים – מיליונים של פליטים, אדוני היושב-ראש, מיליונים לא מקבלים טיפול מתאים.

ענת ברקו: א.

ענת ברקו: אני מציעה שישתמשו בתשתיות של אונר"א, במקום להנצחת הבעיה הפלסטינית, כי כמעט אין פליטים, יש צאצאי פליטים, והפליטות היחידה שעוברת בירושה מדור לדור זו רק הפליטות הפלסטינית.

ענת ברקו: זאת אומרת שזה גוף ששואב כספים, ממשלת צללים לרשות הפלסטינית ול"חמאס", שלא מאפשרת להם לקחת אחריות לגורלם.

ענת ברקו: יותר גרוע מזה, אנשי ה"חמאס" והרשות הם בוגרי מערכת החינוך של אונר"א, ובמערכת החינוך של אונר"א שוטפים את מוחות הילדים.

ענת ברקו: האינדוקטרינציה וההרעלה של המוחות מחנכות אותם להקרבה עצמית, או אם תגידו להקרבתם בעצם של ילדים שנחשפים לאינדוקטרינציה כה מטורפת.

ענת ברקו: "הגוש האסלאמי", "אל-כותלה אל-אסלאמיה", המסונף ל"חמאס" – יש לכל אחד מהם מפקח, "אמיר", בתוך אונר"א, בתוך בתי-הספר, והוא בעצם אחראי לתוכנית הלימודים, כדי שחס וחלילה לא ילמדו משהו שהוא מועיל, אלא לגדל לשנאה, לאי-יכולת להגיע לפתרונות.

ענת ברקו: מזכיר האו"ם צריך לעמוד לדין כפושע מלחמה.

ענת ברקו: מהמתקנים שהוא אחראי להם נורתה אש לעבר אזרחי ישראל.

ענת ברקו: זה מה שהיה.

ענת ברקו: זה היה ברור, גם אם הם ניסו להסתיר את זה ולספר סיפורים.

ענת ברקו: רק על זה היה צריך להעמיד את מזכיר האו"ם לדין כפושע מלחמה.

ענת ברקו: אולי אפשר להציע לקחת אותו להאג או למקומות אחרים.

ענת ברקו: מה שנטען שבא לתת מענה הומניטרי, או ארגון של זכויות אדם, שוב הפך להיות כלי לניגוח פוליטי של מדינת ישראל.

ענת ברקו: אנחנו רואים מה קורה סביבנו, אנחנו רואים את צבאות המערב, אנשים כבר – מפקדים בצבאות המערב מרגישים לא נוח; הם אומרים לצה"ל, למפקדים בצה"ל: אתם מציבים סטנדרטים בלתי אפשריים עבורנו, מה אנחנו נעשה במלחמה הבאה?

ענת ברקו: האם נקשור את ידינו?

ענת ברקו: האם נקיש בדלת, בגג?

ענת ברקו: האם לא נירה על בתי-ספר שמהם יורים עלינו?

ענת ברקו: מה בעצם, מה בעצם – נשלח מסרונים כדי להגיד למחבלים: תפנו את הבית?

ענת ברקו: השימוש שעושים, השימוש הציני שעושים במתקני האו"ם והחלוקה הבלתי-אפשרית הזאת בעצם מכלילה את הפליטות ויוצרת פליטותforever , מה שנקרא, לתמיד – אין אפשרות להשתקם.

ענת ברקו: עכשיו, זה לא מפני שמחנות הפליטים נראים אחרת.

ענת ברקו: אנחנו ראינו את אל-ירמוכ – רובע בדמשק, מבנים של חמש קומות.

ענת ברקו: שאף אחד לא ידמיין לעצמו כאן איזה מעברות.

ענת ברקו: אבל מכיוון שהרשות ומכיוון שהליגה הערבית לא נותנות לאנשים להשתקם, כדי להנציח את הבעיה הפלסטינית ולנגח את מדינת ישראל – היא משלמת מחיר יקר.

ענת ברקו: היה, באמת, לפני כמה שנים ניסיון בשכם, באזור שכם, לשקם פליטים.

ענת ברקו: אונר"א הייתה זו שמנעה מהם להיכנס לבתים.

ענת ברקו: היו ניסיונות כאלה בעזה, שנבנו בתים – לא רצו לתת להם להיכנס.

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: תישארו פליטים לנצח.

ענת ברקו: זה לא עובד כשיש מיליונים במרחב.

ענת ברקו: זה לא עובד.

ענת ברקו: זה עושה נזק.

ענת ברקו: זה הופך את הפלסטינים לקורבנות לעולם.

ענת ברקו: משהו שבלתי אפשרי שייפתר.

ענת ברקו: כי הלוא טענת השיבה היא טענה – כמו שההורים שלי לא יחזרו לעיראק, וכמו שאנשים אחרים לא יחזרו: הייתה מלחמה, דברים השתנו.

ענת ברקו: החלום, האשליה הזאת חייבים להיפסק.

ענת ברקו: ולכן ההצעה שלי, סגנית השר, זה קודם כול להעלות הצעה, להציע שמתקני אונר"א ישמשו את כלל פליטי האזור.

ענת ברקו: יש תשתית.

ענת ברקו: שיטפלו בפליטים באמת, פליטים אמיתיים.

ענת ברקו: הדבר השני: צריך לסגור את הברזים.

ענת ברקו: המשאבים האלה שמוזרמים לשם, המיליארדים, אלו תקציבים כפולים, פעם לרשות ופעם לאונר"א, בעצם על אותם דברים.

ענת ברקו: הכסף לא מסומן.

ענת ברקו: ויותר חמור מכך: ה"חמאס" הוא אונר"א ואונר"א היא ה"חמאס".

מיקי לוי: – – –

ענת ברקו: תודה רבה.

מיקי לוי: אבל מה הכלים – – –

יואל חסון: תודה, חברת הכנסת ברקו.

יואל חסון: חבר הכנסת לוי.

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו – –

מירי רגב: יישר כוח.

יואל חסון: – – תודה רבה.

מיקי לוי: – – –

יואל חסון: תענה סגנית שר – –

ענת ברקו: מה?

יואל חסון: – – החוץ – –

מיקי לוי: אין כלים.

יואל חסון: – – חברת הכנסת – –

ענת ברקו: אין כלים?

יואל חסון: – – חוטובלי.

ענת ברקו: אז תמציא אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ענת ברקו: אתה צריך להיתקע עוד כל כך הרבה – –

מיקי לוי: – – –

ענת ברקו: – – עשרות שנים באותו דבר?

ענת ברקו: – – –

מירי רגב: יישר כוח.

ענת ברקו: – – –

מיקי לוי: הצעה נהדרת לסדר-היום, רק אין כלים.

ציפי חוטובלי: שלום, אדוני היושב-ראש, שלום, חברי חברי הכנסת, חברתי חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו מעלה את אחד הנושאים שהייתי קוראת להם – שקיבל במשך הרבה מאוד שנים את מעטפת ההגנה של מערכת הביטחון הישראלית מתוך ההנחה שאונר"א היא הרע במיעוטו באזור.

ציפי חוטובלי: אני חייבת להגיד לכם ששני המבצעים הצבאיים האחרונים בעזה, "צוק איתן" ו"עופרת יצוקה", הוכיחו שאונר"א היא פשוט מתקן שימוש בידי האויב.

ציפי חוטובלי: את זה לא אומרת אני, גברתי; את זה לא אומר איזה פעיל שיש לו אינטרס – את זה אומר מזכ"ל האו"ם.

ציפי חוטובלי: מזכ"ל האו"ם באפריל האחרון מפרסם דוח שבו הוא אומר ומפרט את האירועים שבהם אונר"א משתמשת בבתי-הספר שלה כדי לתת מחסה לטרוריסטים.

ציפי חוטובלי: עכשיו, כשזאת המציאות, והמציאות הזאת גלויה והיא על השולחן, אני אומרת לך שאחת הפעולות הראשונות שביקשתי מהמחלקה הבין-לאומית במשרד החוץ, כשנכנסתי לתפקיד, זה לפתוח את הנושא הזה לדיון.

ציפי חוטובלי: תראי, כל כך הרבה שנים יש קשר שתיקה סביב זה.

ציפי חוטובלי: כי אנחנו בעצם, ביד ימין שלנו, כל הבית הזה שקורא לעצמו "הבית הציוני", מזהבה גלאון עד אורי אריאל, דרך הליכוד שנמצא כאן ומוביל מדיניות – כל הבית הזה נאבק ברעיון זכות השיבה הפלסטיני.

ציפי חוטובלי: מה זה BDS אם לא שלילת הלגיטימציה של מדינת ישראל להתקיים בכל מקום שהוא?

ציפי חוטובלי: שלילת הרעיון של 1948, קרי הקמת המדינה?

ציפי חוטובלי: ומי עושה נגד הרעיון הזה?

ציפי חוטובלי: ארגון שבאיזו מעטפת, מסווה של ארגון לזכויות אדם, משמר את זכות השיבה – כפי שהגדרת יפה – לנצח.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לתת לכם מספרים.

ציפי חוטובלי: תראו, המציאות היא שיש היום, על-פי אונר"א, 5 מיליון אנשים שרשומים כפלסטינים פליטים.

ציפי חוטובלי: חלקם הגדול, אתם יודעים, נמצא מפוזר: ביהודה ושומרון, בעזה, בסוריה, בלבנון.

ציפי חוטובלי: צאצאי הפליטים הפלסטינים, תקשיבו טוב, דור חמישי, ממש לנצח נצחים, וכולם זוכים להירשם אוטומטית כפליטים.

ציפי חוטובלי: זו בעצם הדרך האחת.

ציפי חוטובלי: עכשיו, לכאורה תגידו לי מה אונר"א עושה בארגון הרשמי שלה שמטפל בפליטים בעולם?

ציפי חוטובלי: אז נכון, יש ארגון כזה.

ציפי חוטובלי: הארגון הזה נקרא UNHCR.

ציפי חוטובלי: והארגון הזה עושה מה שארגון שאמור לשקם פליטים עושה: הוא מעלים את מעמד הפליטות דרך שיקום.

ציפי חוטובלי: אבל לא באונר"א.

ציפי חוטובלי: באונר"א זה לא קיים.

ציפי חוטובלי: אז גברתי וגם חברי, אתם יודעים שבאו"ם יש בכלל יחס מיוחד לישראל.

ציפי חוטובלי: אז מסתבר שיש גם יחס מיוחד לכל מה שנוגע למדיניות שיכולה לשלול את קיומה של ישראל, שזה כל רעיון השיבה הפלסטיני.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהמציאות הזאת, שהיא מציאות, באמת, זה כבר, הייתי אומרת, המציאות הזאת מתפוצצת לנו בפרצוף.

ציפי חוטובלי: בסוף חיילי צה"ל משלמים בחייהם על כך שהמתקנים האלה נהנים מחסות בין-לאומית, מהחסות של האו"ם, כשבעצם הם מתקני טרור לכל דבר ועניין.

ציפי חוטובלי: יש מקום לדיון בנושא הזה.

ציפי חוטובלי: אני מאוד שמחה שהנושא הזה עולה על סדר-היום בכנסת.

ציפי חוטובלי: אני רק רוצה להגיד לך שזה לא שסדר-היום הישראלי לחלוטין לא מדבר על זה בזירות הבין-לאומיות.

ציפי חוטובלי: בשנים האחרונות אנחנו מבינים את גודל הסכנה, וישראל מבהירה את עמדתה בכל פורום בין-לאומי, כולל בעצרת הכללית של האו"ם, שראוי שיהיה גוף אחד שיטפל בנושא הפליטים.

ציפי חוטובלי: מה זה היחס המיוחד הזה לשיבה הפלסטינית?

ציפי חוטובלי: המצאה שכל עניינה לשלול את קיומה של מדינת ישראל, שלא תחשבו אחרת.

ציפי חוטובלי: ואני אומרת לך שבאופן שיטתי מדינת ישראל אומרת לא לשלושה דברים: לא להסתה; לא לשימוש במתקני אונר"א כמתקני טרור; ואנחנו עומדים על כך שבסופו של יום צריך למצוא תוכנית, תוכנית לשיקום הפליטים האלה.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא יכולים לחשוב שלנצח יעמדו כאן 5 מיליון אנשים ויאיימו למחוק את זהותה של מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: אנחנו, בעיני לפחות הנושא הזה הוא חשוב לדיון, הן במערכת הביטחון הישראלית, הן במשרד החוץ.

ציפי חוטובלי: אני באופן אישי אמליץ לך להעביר את זה לדיון בוועדת חוץ וביטחון.

ציפי חוטובלי: ואני אומרת שהגיע הזמן לעסוק בנושא הזה וגם להכניס אותו למסגרת חשיבה חדשה.

ציפי חוטובלי: אני בוודאי מתכוונת לעסוק בזה במסגרת המשרד.

קריאה: – – –

יואל חסון: תודה רבה, גברתי סגנית השר.

יואל חסון: האם את מוכנה – –

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: – – חברת הכנסת – – –

ענת ברקו: מה את מציעה?

מירי רגב: – – –

ענת ברקו: אז מה את מציעה?

מירי רגב: תעבירי את זה לוועדת חוץ וביטחון.

מירי רגב: אני אומרת לך שבתכל'ס זה נושא יותר מדי חשוב – –

ענת ברקו: – – –

מירי רגב: – – להשאיר את זה לוועדה – – –

ענת ברקו: הנה, זה לא נגמר – – –

מירי רגב: צריך – – –

יואל חסון: מה את מציעה?

מיקי לוי: תצטרפי לעמדת סגנית השר – – –

יואל חסון: לא, היא – – –

מירי רגב: – – –

יואל חסון: היא דווקא הציעה שזה ילך לוועדת חוץ וביטחון.

יואל חסון: לדעתי זו הצעה טובה: ועדת חוץ וביטחון.

מירי רגב: בסדר.

מירי רגב: – – – אני אומרת לך שכדי לקדם את הנושא של החרם הבין-לאומי, שזה לחשוף את הפרצוף האמיתי של חלק מהארגונים שבמסווה של זכויות אדם פועלים כנגדנו, זה לא, זה לא ועדת – זה לא רק ועדת חוץ וביטחון.

מירי רגב: תתחילי שם – – –

יואל חסון: בואו נתחיל משם.

יואל חסון: אז אנחנו מעלים להצבעה את העניין – מי שבעד הוא בעד העברת הנושא לדיון בוועדת חוץ וביטחון.

יואל חסון: הצבעה.

יואל חסון: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יואל חסון: שישה בעד, שניים נגד.

יואל חסון: אני קובע שההצעה לסדר-היום מס' 544: הסתרת נשק בבתי-ספר של אונר"א בעזה בזמן מבצע "צוק איתן", תועבר לדיון בוועדת חוץ וביטחון.

יואל חסון: מפעל ההזנה כמנוף לתעסוקת נשים

יואל חסון: אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום, הצעה לסדר-היום מס' 695: מפעל ההזנה כמנוף לתעסוקת נשים, של חברת הכנסת חנין זועבי.

יואל חסון: יענה אחר כך סגן שר החינוך מאיר פרוש.

יואל חסון: חברת הכנסת זוּעבּי, בבקשה.

חנין זועבי: תודה.

יואל חסון: עשר דקות לרשותך.

חנין זועבי: אתה יכול לבטא את השם שלי – זוֹעְבּי.

יואל חסון: זוֹעְבּי.

חנין זועבי: דגש על העי"ן.

חנין זועבי: תודה.

יואל חסון: זועְבּי.

חנין זועבי: תודה, היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אדוני סגן שר החינוך, הצעתי מתייחסת לחוק ארוחה יומית לתלמיד אשר קובע כי תלמידי החינוך היסודי זכאים לקבל ארוחה חמה אחת ביום, במיוחד אלה המתגוררים ביישובים שמשתייכים לאשכולות סוציו-אקונומיים נמוכים.

חנין זועבי: מדי שנה מושקעים במפעל ההזנה למעלה מ-200 מיליון שקל מתקציב המדינה.

חנין זועבי: מפעל הזנה זה מתבסס ברובו על ספקי מזון וקייטרינג גדולים אשר מספקים מדי יום לבתי-הספר את המזון.

חנין זועבי: במהלך הביקורים שאנחנו עושים בבתי-הספר באום-אלפחם, באקה, עראבה, נצרת, לא משנה איפה, הבחנו בכמויות גדולות של קופסאות אוכל המושלכות לפחי הזבל.

חנין זועבי: בחצר, בכל מקום.

חנין זועבי: וחלקן של הקופסאות האלה, חלקן הגדול היה מלא.

חנין זועבי: כששאלנו למה, התשובה הייתה אחידה: האוכל לא טעים, לא מתאים.

חנין זועבי: בדוח של עמותת "אג'יק" בנגב אפילו נכתב, ונעשו מחקרים על זה, שהאוכל הוא "אשכנזי" מדי.

יואל חסון: מה הוגש?

יואל חסון: את יכולה לספר לנו מה הוגש?

חנין זועבי: הוא אשכנזי, הוא לא היה טעים לתלמידים.

מאיר פרוש: חילבה, חילבה.

יואל חסון: מה זה "אוכל אשכנזי"?

חנין זועבי: מבושל בלי תבלינים, רחוק מהסגנון המזרחי.

יואל חסון: היית חייבת להביא את התפריט.

מאיר פרוש: לא היה חילבה.

יואל חסון: לא היה חילבה.

חנין זועבי: תבואו לנצרת.

חנין זועבי: אתם יודעים, אתם הולכים למסעדות מזרחיות.

חנין זועבי: אתם יודעים מה זה אוכל מזרחי, לא?

קריאה: אנחנו אוכלים בבית אוכל מזרחי.

חנין זועבי: אז הנה, אז אתם יודעים על מה אני מדברת.

חנין זועבי: האוכל – תקציב של 200 מיליון שקל – לא מתאים.

חנין זועבי: התלמידים במשך סוף היום לא ממוקדים, הם חושבים על האוכל, הם רעבים בשעתיים האחרונות לפחות של יום הלימודים, וכל השעתיים האחרונות הם חושבים על האוכל.

חנין זועבי: יש הצעה, וההצעה היא יוזמה של ארגון שתי"ל.

חנין זועבי: הוא פיתח את היוזמה הזאת, והיא גורסת ככה: המטרה היא לתמוך בהקמת התארגנויות מקומיות של ייצור מזון לבתי-הספר בתוך היישובים.

חנין זועבי: כלומר, אנשים בתוך היישוב יהיו אחראים למפעל, לייצר את המזון הזה לבתי-הספר שנמצאים ביישובים האלה.

חנין זועבי: זה גם מייצר אוכל טעים ובריא, כמובן, וטרי, אבל חשוב לי, אדוני סגן שר החינוך והיושב-ראש, בתור אישה – למה?

חנין זועבי: כי זה מאוד תורם להעלאת אחוז הנשים המועסקות ביישובים האלה; נשים ערביות, שאחוז התעסוקה שלהן הוא 22%–24% אחוזים לעומת 67% בקרב הנשים היהודיות.

חנין זועבי: הם נמצאים בתוך הבית מחוסרי עבודה, לא מפני שהם לא רוצים לעבוד אלא בגלל מחסור במקומות עבודה.

חנין זועבי: אתה פותר גם את הבעיה של האוכל, עם אותו תקציב, אולי כן יש צורך בהגדלת התקציב, אבל אנחנו מדברים גם על מתן מקומות תעסוקה לנשים.

חנין זועבי: עכשיו, זה גם מאבק בעוני.

חנין זועבי: מה צריכים לעשות?

חנין זועבי: אנחנו צריכים לייצר מטבחים במסגרת התוכנית, שבהם יועסקו נשים מקומיות, והם יוכלו עם הזמן להתפתח ולייצר קהל לקוחות אחר, נוסף על בתי-ספר אלה, ובכך אנחנו מייצרים מקומות עבודה נוספים.

חנין זועבי: זה מנוף תעסוקתי.

חנין זועבי: אתה מגיש ומספק לילדים אוכל בעל ערך תזונתי יותר גדול, וזה, כמו שאמרתי, מנוף לצמיחה תעסוקתית.

חנין זועבי: זה גם חוסך לממשלה קצבאות, קצבאות אבטלה.

חנין זועבי: ועשו בשתי"ל חישוב כמה זה יכול לחסוך בקצבאות אבטלה לנשים.

חנין זועבי: דוגמה לחיסכון הזה: בואו ניקח מטבח שמעסיק 20 נשים שקיבלו לפני העבודה קצבת הבטחת הכנסה של 3,000 שקל בערך.

חנין זועבי: חשבון פשוט יראה לנו שאנחנו יכולים לחסוך בקצבאות כמעט 760,000 שקל, וזה רק מטבח ל-20 נשים.

חנין זועבי: מה שאני מגישה זה לא רק פרויקט תיאורטי, כי הפרויקט הזה, הפיילוט של הפרויקט הזה כבר הצליח; וניסו את זה בנגב, בחורה.

חנין זועבי: מה עשו בחורה?

חנין זועבי: בחורה בשם אמל אלסאנע נפגשה עם הזכיין, אדוני סגן השר, ב-2007 והציעה לו את ההצעה הזאת.

חנין זועבי: הוא אמר לה: קודם כול תקימי את המטבח, תקימי את המפעל, את היוזמה הזאת; אני לא מבטיח לך שאני אקנה ממך לבתי-הספר, אבל בכל זאת תקימי.

חנין זועבי: והיא הימרה והקימה את המפעל ב-2007.

חנין זועבי: לא הצליח לה מפני שאין לה הכישורים, אין לה ליווי תעסוקתי, אין לה הדרכה; אחרי שנה וחצי המטבח כמעט נסגר.

חנין זועבי: אחרי שנה וחצי בא יזם מקומי והציל את המפעל.

חנין זועבי: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שזה פיילוט שאכן הצליח, כי בתוך שנתיים, כלומר עד 2011, המפעל הגיע לאיזון כלכלי; כעבור שנתיים נוספות המחזור הכספי של המפעל גדל מ-1.5 מיליון שקל בשנה ל-10 מיליון שקל בשנה.

חנין זועבי: אז אני מציעה, אם כבר יש הפיילוט הזה, בואו רק נרחיב את הפיילוט.

חנין זועבי: אנחנו לא נפעיל את המפעל הזה, את היוזמה הזאת, את ההצעה הזאת, בכל מקום.

חנין זועבי: אנחנו גם נמשיך בפיילוט כזה.

חנין זועבי: התקציב של החוק – בחלק ממנו, ביישובים הערביים, ביישובים שבאמת זורקים את האוכל, נפעיל את הפיילוט הזה ונראה אם אנחנו מצליחים או לא.

חנין זועבי: אז אולי אתה תגיד שאין תקציב, שהתקציב של משרד החינוך לא מספיק.

חנין זועבי: נכון, אולי בחישוב רציני, התקציב של משרד החינוך לא יספיק.

חנין זועבי: אז אפשר לפנות למקורות ממשלתיים: הרשות לפיתוח כלכלי למגזר הערבי, שיושבת בתוך משרד ראש הממשלה; קרנות מימון לעסקים קטנים, שמציעות הלוואות בתנאים מועדפים.

חנין זועבי: כלומר, יש גם מקורות הכנסה למפעל הזה, ליוזמה הזאת, שהיא לא כל כך מכבידה על התקציב של משרד החינוך.

חנין זועבי: אני לא יודעת אם משרד החינוך הוא הכתובת הנכונה לספק תשובה, אולי גם משרד הכלכלה, ואולי יש צורך בשני נציגים, גם ממשרד הכלכלה וגם ממשרד החינוך, אבל זה חשוב, כי אנחנו זורקים כסף, הילדים לא אוכלים, וזה כבר חוק, כלי, שלא בא לידי מימוש.

חנין זועבי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת זועבי.

יואל חסון: חבר הכנסת פרוש, בבקשה.

יואל חסון: עד שתגיע, אולי תוכל לספר לה שיש גם דברים באוכל האשכנזי שהם מאוד טעימים.

יואל חסון: לדוגמה: הטשולנט האשכנזי בעיני הוא הכי טעים מכולם.

חנין זועבי: הקייטרינג תמיד לא טעים – – –

מירי רגב: אתה עברת מהליכוד, אבל השתכנזת – – –

יואל חסון: אני אומר לך: הטשולנט האשכנזי, לדעתי הטוב ביותר.

מירי רגב: מה פתאום?

מירי רגב: לא טעמת את הטשולנט של אימא שלי.

יואל חסון: אז בפעם הבאה את צריכה להביא.

חנין זועבי: – – –

נורית קורן: יואל, לעשות אוכל באהבה, זה מה שצריך, אפילו קייטרינג.

יואל חסון: אוכל צריך לעשות באהבה, אני מסכים.

יואל חסון: סגן השר פרוש, בבקשה, סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת זועבי, חברי חברי הכנסת, אני מודה לחברת הכנסת זועבי על כך שהעלתה את הנושא.

מאיר פרוש: תוכנית ההזנה של משרד החינוך, שמבוצעת על-פי חוק, כפי שאת אמרת, נותנת מענה לכ-160,000 תלמידים בשנה, בעיקר לתלמידים בשכבות החלשות, במקומות שלומדים יום לימודים ארוך, במסגרת חוק יום חינוך ארוך.

מאיר פרוש: מלבד אותם 160,000 תלמידים יש עוד כ-60,000 תלמידים גילאי שלוש–שמונה שמקבלים את ארוחת הצהריים, וזה במסגרת החלטת הממשלה להפעלת תוכנית ציל"ה.

מאיר פרוש: וככלל, התוכנית מספקת כ-32 מיליון מנות חמות בשנה.

מאיר פרוש: אני חייב לומר שכל זאת נעשה תוך הקפדה על רמה גבוהה של בטיחות מזון, איכות חומרי הגלם, התאמת הטעמים לאוכלוסיות השונות, וגם במחיר סביר.

מאיר פרוש: כדי לסבר את האוזן, אני חייב לציין שכדי לעמוד במשימה מורכבת זו, המפעל מפעיל למעלה מ-50 ספקי מזון בכל הארץ, שמסוגלים לעמוד בסטנדרטים גבוהים אלו.

מאיר פרוש: והסיבה המרכזית לכמות גבוהה כל כך של ספקים, וספקים שמספקים בממוצע כ-4,400 מנות ליום – בניגוד למספר קטן של ספקים גדולים בסטנדרט גבוה יותר ואולי במחיר נמוך יותר, שיספקו מספר מנות רב יותר – היא זו שאת ביקשת כאן לציין, כי יש רצון – זה בא משיקולי התאמה טובה יותר לאותם מגזרים, לטעמם של תלמידים.

מאיר פרוש: איך אמרת?

מאיר פרוש: יש הטעם ה"אשכנזי" ויש הטעם ה"מזרחי", נקרא לזה, וכדומה וכדומה.

מאיר פרוש: ונוסף על כך, גם הסיבה של יצירת מקומות תעסוקה בפריפריה, ובמיוחד לנשים במגזר הערבי והבדואי.

מאיר פרוש: ואני אציין פה שאני יודע לומר שבחורה יש, ברהט בדרום, יש בסח'נין, בדבורייה בצפון, ועוד מקומות, בכל הארץ.

מאיר פרוש: המדיניות הזו יכולה להתפתח יחד עם חיזוק שיתוף הפעולה של הרשויות שבהן פועלת תוכנית ההזנה הזו והגדלת מספר התלמידים בתוכנית.

מאיר פרוש: ואני רוצה לומר שחברת הכנסת זועבי גילתה בקיאות בנושא הזה, והיא ביקשה למצוא פתרונות ודרכים איך אנחנו מגוונים, איך אנחנו גורמים לכך שהטעם יהיה מתאים לאותם אלה שמבקשים טעם "מזרחי" יותר, יחד עם הרצון להוסיף מקומות תעסוקה.

מאיר פרוש: אני אומר לך טכנית, רק אתמול בערב נודע לנו במשרד שההצעה שלך עולה היום, וזה בגלל ערנות של עובד בלשכה אצלי, שצלצל למזכירות כאן בכנסת וביקש לדעת אם אין שום דרישה מסגן שר החינוך לענות על הצעות לסדר-היום.

מאיר פרוש: ואז התברר שיש שתי הצעות, אחת שלך ואחת של חברת הכנסת קורן, אם אני לא טועה.

מאיר פרוש: ואז המשרד נערך לתת את התשובה.

מאיר פרוש: היום בצהריים ביקשתי, מכיוון שאני צריך לענות כאן, לקבל את רשימת הספקים, אותם אלה שמביאים כ-4,400 מנות ליום לעומת כאלה שנותנים הרבה יותר.

מאיר פרוש: מפאת קוצר הזמן אין לי לפני כרגע הרשימה, אבל אני אמרתי שאני אתחייב פה שבתוך כמה ימים תהיה לי הרשימה ואני אוכל להציג את זה בפנייך, מתוך מטרה לראות אם אפשר ללכת לקראת.

מאיר פרוש: לא מבטיח שום דבר, אבל מתוך הרשימה אני רוצה ללמוד קודם כול, ואני אולי גם אשמע ממך, אולי אפשר באמת לעשות דברים מהסוג הזה שאת מבקשת, גם בלי תוספת של תקציב.

מאיר פרוש: לגרום לכך שאכן נביא עוד יותר תעסוקה לנשים שאת מבקשת לומר שהן מחפשות את זה.

מאיר פרוש: וזה יעלה מ-22%–24%, יותר אחוזים, הלוואי.

מאיר פרוש: אז אני מבקש להמתין כמה ימים.

יואל חסון: אז תהיה מוכן, אדוני סגן השר, שהנושא יועלה בוועדת החינוך, ואז תוכל להציג את זה שם?

יואל חסון: לדעתי זה – – –

מאיר פרוש: אני אומר כך: חברת הכנסת זועבי, כשהיא מעלה פה, היא מבקשת במליאה.

חנין זועבי: לא.

מאיר פרוש: זו הפרוצדורה.

מאיר פרוש: כשאת באה ומבקשת להעלות דיון דחוף, הפרוצדורה היא שאת מבקשת דיון במליאה.

מאיר פרוש: ואני אומר שאני מוכן בהחלט, ואני מציע גם, שהדבר הזה יעבור לדיון בוועדת החינוך.

יואל חסון: מעולה.

יואל חסון: צריך, אגב, בדיון הזה גם לציין את חברת הכנסת לשעבר רוחמה אברהם, שהייתה מעורבת בהעברת החוק וקידמה אותו מאוד, ובזכותה החוק הזה של ההזנה.

מאיר פרוש: תודה.

יואל חסון: צריך לציין גם אותה בדיון הזה.

יואל חסון: אז אנחנו מעלים להצבעה את ההצעה להעביר את הדיון – מקובל עלייך ועדת חינוך?

חנין זועבי: כן.

יואל חסון: זה חייב הצבעה, כן.

יואל חסון: הצבעה על ועדת החינוך.

יואל חסון: מי שבעד, זה בעד ועדת החינוך.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יואל חסון: שבעה בעד, אין מתנגדים.

יואל חסון: הצעה לסדר-היום מס' 695: מפעל ההזנה כמנוף לתעסוקת נשים, של חברת הכנסת חנין זועבי, תועבר לדיון בוועדת החינוך והתרבות.

יואל חסון: הקמת בית-חולים באזור המשולש

יואל חסון: אנחנו עוברים עכשיו להצעה לסדר-היום מס' 470: הקמת בית-חולים באזור המשולש.

מאיר פרוש: למה?

יואל חסון: יש כאן עניין של צום הרמדאן, ואנחנו רוצים לאפשר לו לצאת.

מאיר פרוש: עד שהיא תעלה ועד שאני אעלה, אז אני אעשה את זה בכמה דקות.

נורית קורן: לא, הנושא שלי זה לא ממש כמה דקות, ואני רוצה לקבל את מלוא – – –

מאיר פרוש: אני בסדר-היום עכשיו.

נורית קורן: נכון.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: אתה לא מוכן?

מאיר פרוש: אני מאוד מוכן.

מאיר פרוש: אני לא רוצה להישמע שאני לא רציתי, חלילה, להציע לו.

מאיר פרוש: אבל ליצמן גם יוצא – גם לו יש אילוצים.

מירי רגב: נו, אז מה הבעיה?

מירי רגב: תן – – – עכשיו לעלות אם הוא לא מוכן.

מאיר פרוש: – – –

מירי רגב: – – –

יואל חסון: טוב, אנחנו נאלצים לחזור לסדר-היום כפי שנקבע, מכיוון שאין אפשרות, אין הסכמה מצד סגן השר פרוש.

קריאה: אני מוכנה לוותר.

יואל חסון: הצעה לסדר-היום מס' 714, מסגרת החינוך המיוחד והמשולב, של חברת הכנסת נורית קורן.

יואל חסון: סגן שר החינוך מאיר פרוש.

יואל חסון: אני יכול להציע לחברי חברי הכנסת להסתפק בחמש דקות ולא בעשר דקות.

נורית קורן: לא.

נורית קורן: הנושא הזה מאוד חשוב, ואני מבקשת לתת לי.

יואל חסון: בחמש דקות אפשר גם להעביר.

נורית קורן: לא, אי-אפשר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אעשה את זה בפחות מחמש דקות.

נורית קורן: בבקשה, אני מוכנה.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: אנחנו, בגלל ההתחשבות ברמדאן, מזמנים את חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא לנושא: הקמת בית-חולים באזור המשולש – הצעה לסדר-היום מס' 470, שישיב עליה סגן השר ליצמן, סגן שר הבריאות כמובן.

יואל חסון: בבקשה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

יואל חסון: חמש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חמש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אעבור אותן.

יואל חסון: התחייבת לחמש דקות, יהיה חמש דקות.

יואל חסון: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אדוני סגן השר, לפני שאני אדבר על בית-החולים, אני אתחיל במחאה על המקרה הגזעני שהיה בבית-החולים "מעייני הישועה" לפני כשבועיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה היה של חולה, ילד קטן, ערבי, ואימא של ילד קטן יהודי לא הסכימה שהוא יהיה באותו חדר עם הבן שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מקרה גזעני אסור שיהיה בבתי-חולים ובכלל בענייני הבריאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל – לנושא שלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תוחלת החיים בארץ, הודות לאל, גדלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור לכולם כי צריך לעשות מאמצים כדי שאורך החיים ילווה באיכות חיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לשם כך צריך להעלות את רמת השירותים הרפואיים לאזרחים, וזה כולל הקמת בתי-חולים במרחקים סבירים, מעבדות ומכשור רפואי מפותח בכמות מתאימה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב היום עגום, וזה לפי הנתונים של משרד הבריאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספר המיטות היום – 15,457.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד סוף 2014 היו 1.866 מיטות לכל 1,000 חולים, או 1,000 אזרחים – ירידה של 11% בשיעור מיטות האשפוז מאז 2005, וב-16% מאז 2000.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספר המיטות בישראל הוא כמחצית מהמקובל במדינות ה-OECD.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משנת 2000 הוספו כ-570 מיטות, ואף לא מיטה בבתי-החולים שנותנים שירות לאזורנו; מדובר באזור המשולש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעשור הבא צפויה ירידה של עוד 11%, לכן יש הכרח לבנות בתי-חולים, ובראשם באזור זה, המשולש, מהסיבות הבאות:

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספר התושבים היום – מעל 300,000 תושבים, ובנוסף, מקימים יישובים חדשים כמו חריש, שיעבור את ה-100,000, וצור-יצחק, וזה בלי הגידול הטבעי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה הנתונים של האזור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האזור מאוד פקוק מבחינת תנועה, וזה מקשה על הגעת חולים לבתי-חולים בזמן, ובזה מסכנים חיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העומסים בבתי-החולים נוראיים, ובתקופת החורף עוברים את ה-100%, לפעמים בהרבה, ואז יש הרבה חולים בפרוזדור וזה גורם להידבקות במחלות נוספות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אדבר על דוגמה אישית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אימא שלי, זיכרונה לברכה, נפטרה בפברואר השנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא הגיעה לבית-חולים עם מחלה מסוימת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא הבריאה מאותה מחלה אבל נפטרה בבית-החולים ממחלה אחרת שהיא נדבקה בה בתוך בית-החולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו עובדה; אני הרגשתי את זה על בשרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולכן צריך לדאוג שכמה שפחות אנשים יהיו בפרוזדור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר בהתרגשות.

יואל חסון: אפשר להבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם מקימים יותר בתי-חולים, גם יש לנו אפשרות לקלוט יותר ויותר רופאים, ואז לאפשר גם לרופאים פחות שעות עבודה, וזה אומר יותר ריכוז וערנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שיהיו החלטה או כיוון לחשוב על זה שאולי ירחיבו בתי-חולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר על בתי-חולים – גם אם נדבר על בית-חולים "העמק" – שיכולים לשרת את אזור המשולש: "העמק" בעפולה, הלל יפה, לניאדו, מאיר – למשל, בכולם אין אפשרות לעשות ניתוחי לב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם מרחיבים, אפשר להרחיב בתי-חולים על-ידי הוספת מחלקות ולתת לאזור שלנו, למשל, מחלקות פנימיות, מחלקות יולדות, מחלקות נוספות, ואפשר להקים בתי-חולים שיוכלו לשרת את התושבים האלה, כי מספר התושבים הולך וגדל.

יואל חסון: תשתדל לעמוד בזמנים, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, אני אעמוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, המצב היום הוא שמשחררים חולים גם בגלל העומסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רוצה לדבר, אולי אתך אישית אני אדבר על המקרה שקרה לאימא שלי, שניסו לשחרר אותה, ו-20 דקות אחרי שיצאתי מבית-החולים כדי לארגן את השחרור שלה חזרתי, כי הכניסו אותה להחייאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר שאפשר להציל חיים וחשוב להציל חיים ומוכרחים להציל חיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: אדוני סגן השר ליצמן, בבקשה, סגן שר הבריאות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, מוסדות האשפוז במדינת ישראל משרתים את כלל האוכלוסייה, ללא הבדל דת, גזע ומין.

יעקב ליצמן: האוכלוסייה באזור המשולש מקבלת שירותים בבתי-החולים הלל יפה, "העמק", לניאדו, מאיר ורבין, כפי שציין חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יעקב ליצמן: בתי-החולים האלה אמורים לגדול ולהוסיף מאות מיטות בשנים הקרובות על מנת לתת מענה לגידול האוכלוסייה והזדקנותה.

יעקב ליצמן: לאור זאת, אין מקום להקמת בית-חולים נוסף באזור המשולש.

יעקב ליצמן: יש לזכור כי יש חשיבות רבה להגדלת בתי-החולים, בעיקר "העמק", הלל יפה ולניאדו, על מנת לאפשר יתרון לגודל הן בהיבט הרפואי והן בהיבט הכלכלי, ולא ליצור בתי-חולים קטנים, שאינם מהווים מרכזי ידע והתמחות, על כל המשתמע מכך, והחיסרון של היותם קטנים בא לידי ביטוי באיכות השירות ויכולת הטיפול, דבר שעלול לפגוע בסופו של דבר במטופלים עצמם.

יעקב ליצמן: בכל זאת, אני מציע שאנחנו נעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מירי רגב: סגן השר ליצמן, אתה עשית עבודה מצוינת בפריפריה כשהבאת את העניין של חדר מיון קדמי.

מירי רגב: יכול להיות שזה אחד הפתרונות גם למגזר – להביא שלוחות מהסוג הזה כדי לתת פתרון מיידי.

מירי רגב: אבל זה – – –

יעקב ליצמן: אני אבדוק.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לסגן שר הבריאות הרב ליצמן.

יואל חסון: תודה רבה לשרה רגב.

יואל חסון: האם המציע מסכים להצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה והרווחה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן.

יואל חסון: אוקיי, אז אנחנו נצביע על זה.

יואל חסון: ההצבעה מתחילה עכשיו – מי שמצביע בעד יהיה בעד להעביר לוועדת העבודה והרווחה.

יואל חסון: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: בתיאבון, חבר הכנסת אל חכים חאג' יחיא, בתיאבון שיהיה.

יואל חסון: ההצעה שלך עברה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יואל חסון: הצעה לסדר-היום מס' 470: הקמת בית-חולים באזור המשולש, תועבר לוועדת העבודה והרווחה.

יואל חסון: מסגרת החינוך המיוחד והמשולב

יואל חסון: ההצעה לסדר-היום האחרונה להיום, הצעה לסדר-היום מס' 714: מסגרת החינוך המיוחד והמשולב, של חברת הכנסת נורית קורן.

יואל חסון: יענה עליה אחר כך סגן שר החינוך מאיר פרוש.

יואל חסון: חברת הכנסת קורן, בבקשה.

יואל חסון: את לא מוכנה חמש דקות?

יואל חסון: ננסה?

נורית קורן: אני אנסה, בסדר?

נורית קורן: אני אנסה.

נורית קורן: הדיון הזה בנושא של החינוך המיוחד הוא דיון חשוב מאין כמותו.

יואל חסון: אם תרצי עוד זמן, אני אתן לך.

נורית קורן: ומאוד חשוב לי – אני לא פוגעת בכבודו של סגן השר פרוש, אבל אני חושבת שהיה מן הראוי שהשר בעצמו יבוא לדיון וייתן תשובה, מכיוון שזה נושא מאוד מאוד חשוב.

נורית קורן: ובכן, לענייננו, חוק החינוך המיוחד נחקק בישראל – – –

מאיר פרוש: ליושב-ראש יש חיזוק מהקואליציה שסגני השר הם מיותרים.

נורית קורן: מיותרים?

נורית קורן: חס וחלילה.

נורית קורן: שוב, אני לא מזלזלת בכבודו של אף אחד ולא רוצה לפגוע במישהו.

מאיר פרוש: הרי זאת לא תשובה שלי, המשרד הכין את התשובות.

יואל חסון: הרב פרוש, אני חושב שהגיע הזמן שתהיה שר בממשלה, מה אתה אומר?

נורית קורן: נכון, גם זה חשוב מאוד.

יואל חסון: הגיע הזמן שתהיה שר בממשלה.

נורית קורן: יכול להיות שאם היית שר החינוך היה יותר טוב והיה יותר קל לדבר.

מירי רגב: – – –

יואל חסון: שהוא יהיה שר בממשלה.

יואל חסון: מה, צפוף לך שם?

יואל חסון: לא כל כך צפוף.

מיקי לוי: אפשר להוסיף עוד שולחן באמצע.

נורית קורן: לענייננו, חברים, אני האחרונה בתור, כולם רוצים ללכת, אני מדברת אל מליאה כמעט ריקה.

נורית קורן: אני מודה לכל מי שנשאר עד עכשיו.

נורית קורן: חוק החינוך המיוחד נחקק בישראל לפני 27 שנים.

נורית קורן: זה חוק היסטורי.

נורית קורן: הוא חשוב מאין כמותו, כי זה חוק שמאפשר לתלמידים עם צרכים מיוחדים וילדים עם מוגבלות ללמוד כמו חבריהם ואחיהם שאינם עם מוגבלות.

נורית קורן: ועדיין אלפי משפחות זועקות כי הן לא יכולות לקום בבוקר, לשלוח את הילד לגן או לבית-הספר ולהתפנות למלאכת יומן ככל האזרחים.

נורית קורן: ומדוע?

נורית קורן: מפני שלפניהן עומדים קשיים יומיומיים עצומים, שהחברה שלנו לא נותנת עליהם את הדעת.

נורית קורן: אתמול החל החופש הגדול.

נורית קורן: הורה יכול לשלוח את ילדו לקייטנה העירונית במחיר סביר, לדאוג לבייביסיטר ולהתפנות לפרנסת המשפחה.

נורית קורן: הורה לילד עם מוגבלות לא יכול.

נורית קורן: למסגרות החינוך המיוחד אין תאריך ברור שבו הן מסתיימות.

נורית קורן: בפועל המסגרות משנות את מועדי פעילות החופש הגדול ואת שעות הסיום של הקייטנה משנה לשנה ואין נוהל ברור בנושא.

נורית קורן: חלק ממסגרות החינוך המיוחד מסתיימות בתאריכים שונים, חלקן ב-15 ביולי או בסוף יולי, ואלה ששפר מזלם, ב-15 באוגוסט.

נורית קורן: החינוך המיוחד, כביכול, אמור להמשיך גם במהלך חופשת הקיץ, אך בפועל אין שום אחידות.

נורית קורן: נראה שלכל מסגרת יש מנדט להחליט, ללא כל התחשבות בצורכי ההורים והתלמידים.

נורית קורן: כמו כן, אדוני סגן השר, הטיפולים הפארה-רפואיים שכה חשובים לילד עם מוגבלות, כבר לא ניתנים במסגרות הקיץ, והרצף הטיפולי, החיוני כל כך לילדים הללו, מופר.

נורית קורן: יש שאומרים שקופות-החולים צריכות לתת מענה לטיפולים בתקופת הקיץ, אולם התורים המתמשכים בקופות-החולים עולים על שלושה חודשים, ואני שואלת: האם זהו הטיפול שאנו מעוניינים לתת לילדים הללו?

נורית קורן: ומי שצריך לדאוג ולהתרוצץ אלה משפחות הילדים.

נורית קורן: מאחר שבמתכונת הקיימת של החינוך המיוחד בישראל רבים מתלמידי החינוך המיוחד לא לומדים בקהילה שבה הם חיים, אלא בבתי-ספר נפרדים, הם מוסעים בהסעות אשר פרקי הזמן עד להגעתן לבית-הספר ארוכים מאוד.

נורית קורן: בחופש הגדול גם מועדי ההסעות צריכים להשתנות.

נורית קורן: בחופש הגדול הסדר המשפחתי מופר.

נורית קורן: אין פיקוח – אין רגולציה – על שעות סיום הקייטנות, ומי יקבל ילד מונשם בכיסא גלגלים שפתאום מגיע הביתה בשעה 12:30, בצהריים?

נורית קורן: האם אבא או אימא צריכים להפסיק לעבוד בחודשי הקיץ?

נורית קורן: ילדים עם מוגבלות שמשולבים במערכת החינוך הרגילה מופקרים לנפשם.

נורית קורן: דווקא לאלה, שכביכול אמורים להשתלב בחברה בצורה מיטבית, אין כל ערובה או הנגשה משמעותית שתאפשר להם ללכת לקייטנה העירונית בעיר שבה הם מתגוררים.

נורית קורן: גם ההורים לתלמידים שכבר זכאים לסייעת אישית נאלצים להיאבק כל שנה על הזכויות המגיעות לילדיהם לנסוע לטיול עם החברים, ללכת למוזיאון ולבריכה עם כולם, וזאת מפני שבחופש הגדול – הסייעות האישיות מסיימות את עבודתן ב-30 ביוני.

נורית קורן: ומי נושא בנטל, אני שואלת – כמובן המשפחות.

נורית קורן: שוב המשפחות, אותן משפחות, אדוני היושב-ראש, אותן משפחות שקל להפנות מהן את המבט; אלפי משפחות שמרבית אתרי הבילוי לא נגישים להן, שעבורן המילים "חופש גדול" הן לעג לרש, וללכת לים זה דבר קשה ובלתי מושג.

נורית קורן: גם כאשר יסתיים החופש הגדול, האם יימצא מזור למשפחות האלה?

נורית קורן: אני סבורה שלא.

נורית קורן: כאזרחית במדינה שמאמינה במערכת החינוך, אני סבורה שמערכת החינוך המיוחד קפאה על שמריה, שהיא רחוקה מאוד מלמלא את תפקידיה.

נורית קורן: מערכת החינוך המיוחד מנוהלת בנפרד ממערכת החינוך הרגיל – אגפים נפרדים, תקציבים נפרדים.

נורית קורן: אף שבישראל חיים מאות-אלפי אנשים עם מוגבלויות, קלות כקשות, אנחנו כמעט לא נתקלים בהם.

נורית קורן: המערכת, שאמורה לשרת ולחנך את התלמידים עם המוגבלויות, שהם התלמידים שלנו, של מדינת ישראל, מפרידה אותם מהחברה.

נורית קורן: הורים לילד עם מוגבלות שרוצים שירותים עבור ילדם או ילדתם, צריכים לעתים קרובות לבחור בחירה מכאיבה – האם יקבל את השירותים שכה נחוצים לו באגף לחינוך מיוחד אבל יהיה מופרד מאחיו ואחיותיו שאינם עם מוגבלות, או שיהיה משולב במערכת החינוך רגילה, שרובה עדיין לא נגישה לחלוטין לתלמידים, למורים או להורים עם מוגבלות.

נורית קורן: ההתניה הזו, לשיטתי, היא בלתי נסבלת.

נורית קורן: הורה שהולך עם ילדו לוועדת השמה שתחרוץ את גורלו, לא מיודע, וגם לאחר ישיבת הוועדה הוא לא חושב בכלל על ההשלכות הללו על עתיד ילדו או ילדתו.

נורית קורן: וכשאותם הורים מבקשים לקבל את המידע או לעמוד על זכויות ילדיהם, הם נחשבים למטרידנים, חצופים, מתערבים בהחלטות פדגוגיות.

נורית קורן: גם המורים שמלמדים את הילדים עם המוגבלויות במערכת החינוך הרגילה מופקרים בשטח בלי כלים מתאימים, וזאת מפני שהאגף לחינוך המיוחד נפרד כמעט לחלוטין מהחינוך הרגיל, בניגוד מוחלט למגמות הרווחות כיום בעולם המערבי, שהחינוך המיוחד יהא שירות ולא מקום נפרד.

נורית קורן: אנו דורשים ששירות זה יילמד בתוך המערכת הרגילה וייטמע בה.

נורית קורן: במדינת ישראל עדיין אין – –

יואל חסון: גברתי, את צריכה לסיים.

נורית קורן: – – השתלמויות הולמות למורים של ילדים עם מוגבלויות ושילובם במערכת החינוך הרגילה, שהיא שער הכניסה לחברה הישראלית.

נורית קורן: השילוב תלוי ברצונם הטוב של מורים שלא מקבלים הכשרה הולמת או פיצוי הולם על ההשקעה.

נורית קורן: אין הנגשות ואין התאמות הולמות.

נורית קורן: ועל מי כועסים בדרך כלל?

נורית קורן: על המשפחות, על ההורים שחולמים שאף שלילדם יש שיתוק מוחין, אוטיזם, עיוורון או כבדות שמיעה, הוא עדיין יוכל להשתלב בהצלחה המרבית בחברה הישראלית.

נורית קורן: הרשו לי לשאול אתכם: כמה אנשים צעירים שהם בוגרי החינוך המיוחד חובשים כיום את ספסלי האוניברסיטאות?

נורית קורן: מה הם הסטנדרטים בחינוך המיוחד?

נורית קורן: מי בודק ומי יודע?

נורית קורן: וכיצד ידע הילד להתנהל בחברה הרגילה אם מעולם לא פגש בה?

נורית קורן: או שאולי בשירותים נפרדים אנו מלמדים את הילדים שלנו כי חייהם יהיו לנצח נפרדים אלה מאלה?

נורית קורן: אדוני היושב-ראש – וכאן אני מסיימת – אני קוראת למערכת החינוך לעבור שינוי מהותי בתחום: לאחד את האגפים כך שהאגף לחינוך מיוחד יהא גוף ידע חשוב בתוך החינוך הרגיל.

נורית קורן: מדובר בהשקעה לטווח ארוך, וזה בהחלט אנושי יותר ונכון יותר למדינת ישראל.

נורית קורן: אני קוראת למשרד החינוך להנגיש לאלתר כיתות אקוסטיות, התאמת הבגרויות.

נורית קורן: ויש נושא שעלה ביום העיוור והוא נושא מאוד מאוד חשוב, אדוני סגן השר.

נורית קורן: מדובר ב-190 ערכות דיגיטליות לילדים עם ליקויי ראייה, שהן חסרות במערכת ולימדו השנה בלעדיהן.

נורית קורן: אני מבקשת לדאוג שעד 1 בספטמבר כל המערכות האלה יהיו בכיתות ולא יהיה ילד שלא יקבל את זה ולא יהיה לו.

יואל חסון: תודה.

נורית קורן: אני כבר מסיימת.

יואל חסון: זה כבר יותר מעשר דקות.

נורית קורן: יותר מעשר דקות?

נורית קורן: לא שמת עוד חמש?

נורית קורן: שמת עוד חמש דקות?

יואל חסון: אבל אני רואה אצלי, תאמיני לי.

מיקי לוי: זה כבר 18 דקות, פשוט לא שמת לב.

יואל חסון: כן, פשוט הייתי קשוב לנושא.

נורית קורן: אני מסיימת.

נורית קורן: אני מבקשת להעביר את הנושא אחר כך – –

יואל חסון: נשמע את עמדת סגן השר.

יואל חסון: אבל באמת, יישר כוח על הנושא הזה.

נורית קורן: – – לדיון בוועדת החינוך.

נורית קורן: ואני מאחלת למשפחות המיוחדות של מדינת ישראל שיזכו לחופש גדול ובטוח, חסר דאגות, ככל משפחה אחרת בישראל, לטובת כולנו.

נורית קורן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: סגן השר מאיר פרוש ישיב.

יואל חסון: חברת הכנסת קורן, קודם כול, באמת ברכות על העומק ועל הפירוט שנתת כאן לחברי הכנסת.

יואל חסון: נראה שאת עוסקת הרבה מאוד בנושא.

יואל חסון: יישר כוח.

יואל חסון: לפחות הפרוטוקול שמע את מה שאני אומר.

יואל חסון: יישר כוח.

יואל חסון: סגן השר פרוש, בתמציתיות ומקצועיות ויעילות, כפי שאתה יודע.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, גברתי חברת הכנסת נורית קורן, אמר את זה כבר היושב-ראש, שמעת את זה גם מהשרה מירי רגב וחבר הכנסת מיקי לוי, וגם אני אומר:

מאיר פרוש: כל הכבוד על – הייתי אומר שזה לא נאום, זו הרצאה.

מאיר פרוש: את לקחת את הנושא, שהוא נושא מאוד מאוד רחב ומקיף, ובכל אופן את התמקדת בהרבה הרבה נושאים, נושאים כואבים, שבאמת מחייבים פתרון, והלוואי, הלוואי שאנחנו נוכל להיות השליחים הטובים לדבר הזה.

מאיר פרוש: מכיוון שהנושאים הם מאוד מאוד מגוונים, אני אענה בתמצית ולבסוף אני אומר מה שאני מציע.

מאיר פרוש: תוכנית הארכת שנת הלימודים בחופשות לתלמידי החינוך המיוחד נקבעה, כמו שאת ציינת, מתוקף חוק חינוך מיוחד, כמענה משלים ומתוך ראייה מקצועית המביאה בחשבון את הצרכים המשתנים של תלמידים עם לקויות שונות.

מאיר פרוש: כמובן, מדובר בסוגיה רגישה, שהיא יקרה לכל אחד ואחת מאתנו.

מאיר פרוש: ולכן אני אומר: משרד החינוך מאריך בפועל, כמו שאני אפרט להלן, בהתאם לסוג הלקות.

מאיר פרוש: זה לא שלא יודעים את זה.

מאיר פרוש: לתלמידים עם לקויות בשכיחות גבוהה שלומדים במוסדות החינוך המיוחד, גני-ילדים ובתי-ספר, ניתן מענה עד סוף חודש יולי; לתלמידים עם לקויות בשכיחות נמוכה – דהיינו שהלקות היא גבוהה יותר – במסגרת החינוך המיוחד, גני-ילדים, כיתות בבתי-ספר רגילים ובבתי-ספר, ניתן מענה עד אמצע חודש אוגוסט.

נורית קורן: – – –

מאיר פרוש: לא יודע להגיד, אבל אני כבר אגיד לכם שאת יכולה לדעת הרגע את הפרטים האלה.

מאיר פרוש: במסגרת התוכנית בתי-הספר של החופש הגדול ניתן מענה לכלל אוכלוסיות התלמידים בכיתות א'–ב' במהלך חודש יולי, ובכלל זה גם לתלמידים עם לקויות בשכיחות גבוהה שלומדים בכיתות חינוך מיוחד בבתי-הספר הרגילים.

מאיר פרוש: כל המידע שאני אומר, ועוד מה שיש, מעוגן בעצם בחוזר מנכ"ל, ואפשר לראות את זה גם באתר של משרד החינוך.

מאיר פרוש: אני מבקש כן לומר שהארכת שנת הלימודים לכלל אוכלוסיית החינוך המיוחד כרוכה בעלות תקציבית – וביררתי את זה, כי זה היה נראה לי אולי קצת מוגזם: לאותם חודשיים מדובר בעלות של כ-200 מיליון שקל.

מאיר פרוש: ככלל, צריך לדעת שהמשרד משקיע – הסעיף התקציבי לחינוך מיוחד הוא יותר מ-6 מיליארד שקלים.

מאיר פרוש: זה הרבה כסף; אני יודע שזה לא פותר הרבה.

נורית קורן: – – –

מאיר פרוש: רק לומר לך במשפט: כאיש יהדות התורה – יש לנו הסכם עם הליכוד, היו צריכים לתקן את זה בעבר, אני לא נכנס עכשיו לממשלה כזו או אחרת – אבל חוק חינוך מיוחד לא חל על חלק מהציבור החרדי והילדים.

מאיר פרוש: אם לי יש ילד מוגבל, ספק – אבל בכל זאת אני אומר:

מאיר פרוש: המשרד משקיע יותר מ-6 מיליארד בנושא הזה, והעניין של הארכת הלימודים בחודשיים האלה עולה למשרד כ-200 מיליון שקל, ואולי קצת יותר.

מאיר פרוש: אנחנו סבורים שהפתרון שניתן כעת הוא פתרון אולי לא מלא אבל הוא מאוזן, כשאנחנו צריכים להתחשב במכלול הרחב של הצרכים בחינוך המיוחד ומערכת החינוך בכלל.

מאיר פרוש: אבל אני אומר כך, אני אומר את זה כי כחברת כנסת חדשה את צריכה לדעת: כשאת באה להציע פה הצעה, בעצם את ביקשת שהנושא הזה יידון במליאה.

מאיר פרוש: אבל דיון במליאה לא – אנחנו לא נתקדם עם דיון במליאה.

מאיר פרוש: אז אני מקבל את הבקשה שלך, שנאמרה במסגרת הדברים שלך בדיון במליאה, שנעביר את הנושא הזה לוועדת החינוך.

יואל חסון: מצוין.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אנחנו נמשיך – – –

נורית קורן: אני רק רוצה להעיר לכבודו הערה.

נורית קורן: מאוד מאוד חשוב לשמוע את ההורים.

נורית קורן: וכמה שזה עולה לנו, אנחנו עדיין חברה מוסרית – –

מיקי לוי: תביאי אותם לוועדה, נורית.

יואל חסון: בדיוק.

נורית קורן: – – וצריך להשקיע בזה עוד קצת.

נורית קורן: עוד קצת.

נורית קורן: עכשיו, אני רוצה לומר לך שהיה דיון בנושא של סייעות אישיות.

נורית קורן: בא בחור חרדי, ובפירוש אמר – הוא בכה, פשוט אני לא יכולתי לעמוד בזה.

נורית קורן: הוא אמר לי בפירוש: צריך לשנות את החופשות גם בחינוך החרדי, מכיוון שאני משאיר את הילד שלי לבד – – –

מאיר פרוש: אני רוצה בעניין הזה ובנושא הזה – תביני כך: בעצם אבא לילד עם צרכים מיוחדים שהוא לומד בישיבה או בכולל, וזה מתחיל בא' אלול, הוא בעצם לא יוכל ללכת לחופש, לא יהיה לו חופש, מכיוון שכשהוא מתחיל ללמוד, הילד עם החינוך המיוחד בא אליו הביתה והוא צריך להיות אתו.

מאיר פרוש: אז אני עוסק בעניינים האלה, אנחנו בודקים אם יש לזה עלות תקציבית, ואלי נוכל לשנות את זה ספציפית להם.

מאיר פרוש: יש הרבה בעיות – – –

נורית קורן: – – – האלה – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חברת הכנסת קורן.

מאיר פרוש: אני מציע לך שתעקבי אחרי העניין הזה כשזה מגיע לוועדה, ותציעי שיביאו לשם גם נציגות של הורים.

נורית קורן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לסגן שר החינוך.

יואל חסון: חברת הכנסת קורן, את מסכימה להעביר את זה לוועדת החינוך.

יואל חסון: ולכן, תרוצי כדי להצביע.

יואל חסון: ואני חושב שנושא כזה מורכב, ראוי שיידון בוועדת החינוך, ולשם כדאי גם שיגיעו ההורים.

יואל חסון: ומי שבעד להעביר לוועדת החינוך, יצביע בעד.

יואל חסון: הצבעה – – –

נורית קורן: ושיגיעו הנציגים הרלוונטיים – – –

יואל חסון: יגיעו כולם.

יואל חסון: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יואל חסון: ובכן, שישה בעד, אין מתנגדים.

יואל חסון: אני קובע שההצעה לסדר-היום מס' 714 של חברת הכנסת נורית קורן עברה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יואל חסון: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"ט בתמוז התשע"ה, 6 ביולי 2015, בשעה 16:00.

יואל חסון: ישיבה זו נעולה.