ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 29, 2015-06-30 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, י"ג בתמוז תשע"ה, 30 ביוני 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 24 – הוראת שעה) (העדפת תוצרת הארץ במכרזי מערכת הביטחון והמשרד לביטחון הפנים), התשע"ה–2015, של חברי הכנסת שלי יחימוביץ, מרדכי יוגב ומשה גפני וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: אמנה בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממלכת בלגיה בדבר ביטחון סוציאלי, וכן הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין הרפובליקה העממית של סין בדבר פטור מאשרה למחזיקים בדרכונים דיפלומטיים ובדרכוני שירות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי – נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להצביע, לצורך הרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה מופעלת.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש בינתיים מחברת הכנסת סופה לנדבר לפתוח את הנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה להגיד, אדוני היושב-ראש, שהיום בוועדת הכספים, בנושא אחד, גלשנו לנושא של ביורוקרטיה.

סופה לנדבר: גם בוועדה לפניות הציבור, כאשר חבר הכנסת ניהל את הוועדה, דיברנו על ביורוקרטיה.

סופה לנדבר: ואני רוצה להגיד שיכול להיות שבכנסת ישראל הנוכחית אנחנו חייבים להתחיל להילחם בתופעה הזאת.

סופה לנדבר: חזרתי עכשיו מרוסיה הלבנה, בלרוס, הייתי שם בנושא של פנסיות והחזר פנסיות לאזרחי מדינת ישראל – מבלרוס לישראל.

סופה לנדבר: נפגשתי פעם נוספת עם שרת הרווחה וקיבלתי מידע, ששם כל שר, כל חבר פרלמנט, כל ראש מועצה וראש עירייה מקבלים קהל, ומחויבים לקבל קהל.

סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו צריכים להניח כאן חוק, שכל אחד שמגיע לתפקיד בכיר ונבחר על-ידי ציבור, חייב לקבל ציבור.

סופה לנדבר: אף אחד מהפקידים הוא לא אלוהים, ואף אחד מאתנו בוודאי ובוודאי, ובגלל זה כנסת ישראל צריכה לעבוד בססמה: אנחנו נגד ביורוקרטיה, ואנחנו ראשונים שנעשה את זה, וניתן דוגמה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נודע לנו שהשר ארדן החליט למנות סמפכ"ל למשטרה, ניצב סאו, והוא אחד המועמדים המובילים למפכ"לות המשטרה.

טלב אבו עראר: למי שלא יודע – לא מכיר את ניצב סאו, אולי בכמה מילים אפשר להגדיר אותו, כדי שתכירו אותו.

טלב אבו עראר: זה גיבור – באוקטובר 2000 – גיבור נגד ערביי ישראל; באוקטובר 2000 היה סאו מפקד מג"ב צפון.

טלב אבו עראר: ועדת אור קבעה שב-1 באוקטובר 2000 ניהל סאו עימות ממושך עם אזרחים שהשתתפו בהפגנות, והכול בלא הצדקה.

טלב אבו עראר: הוועדה קבעה כי הוכח גם שב-2 באוקטובר היה סאו שותף לאחריות להפעלה בלתי מוצדקת של ירי צלפים באש חיה.

טלב אבו עראר: אנחנו, בקיצור, עומדים מול מינוי מפכ"ל פושע, עבריין, וחס ושלום, אם יהיה מפכ"ל המשטרה במדינת ישראל – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

טלב אבו עראר: – – איך אפשר, אדוני, מכובדי היושב-ראש, לבנות אמון בין אוכלוסייה לבין מי שרצח את בניה?

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

יעקב מרגי: חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אנחנו בעיצומה של עונת הקיץ.

יעקב מרגי: מחר בבוקר גם תלמידי החטיבות הנמוכות, בתי-הספר היסודיים, יצאו לחופשה.

יעקב מרגי: לצערנו הרב, מאז פתיחת עונת הרחצה אנחנו שומעים תדיר על טביעות ועל נערים ושחיינים ומבלים בחופי הים שטובעים למוות.

יעקב מרגי: אני חושב שגם משרד החינוך, גם – כל המשרדים הייעודיים, הממשלה, הכנסת, צריכים לומר את דברם.

יעקב מרגי: צריך לצאת בקמפיין למשנה זהירות.

יעקב מרגי: אי-אפשר כל בוקר, כל יום, לפתוח את החדשות ולשמוע שבסוף שבוע זה טבעו למוות כך וכך.

יעקב מרגי: אני חושב שטוב תעשה הכנסת אם תייחד לזה דיון – לסוגיית הבטיחות בחופי הרחצה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת וחברות כנסת נכבדים ונכבדות, היום ציינו בכמה ועדות – על-ידי מירב בן ארי – את יום ארגון תנועות הנוער, ארגוני הנוער.

מאיר כהן: אני חייב לציין שבכל מקום שבו הייתי, זה חימם את הלב.

מאיר כהן: הפעילות, ההגשמה העצמית, העזרה לחברה הישראלית, התוספת המשמעותית – לא נעלמו מעינינו.

מאיר כהן: הייתי רק רוצה שכולנו, כל חברי הכנסת, נתאחד בכך שבתקציב הזה, של 2016-2015, שיבוא עלינו לטובה, בהסכם של כולם, נעשה הכול כדי לשכנע את שר האוצר שהתקצוב לא יישאר אותו תקצוב, שבעיני הוא עלוב, אלא תקצוב הרבה יותר משמעותי, ודיפרנציאלי, כדי שנוכל לגעת במגזר הבדואי ובמגזר הערבי.

מאיר כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורן חזן.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עד היום בצהריים כולנו תמהנו מדוע ראש הממשלה מתעקש כל כך להביא בפנינו במחטף החלטות כל כך גדולות בעניין הגז.

דב חנין: היום, לאחר שנחשף המתווה, ברור לגמרי מדוע הוא עשה כך.

דב חנין: קודם כול, הוא צדק.

דב חנין: המתווה כל כך בעייתי, שכשחושפים אותו לביקורת ציבורית הוא לא מסוגל לעמוד בה.

דב חנין: קודם כול, נשאר מונופול: "נובל אנרג'י" שולטים ב"לווייתן", ו"נובל אנרג'י" שולטים ב"תמר", ו"נובל אנרג'י" לא יתחרו עם "נובל אנרג'י".

דב חנין: מונופול שמעלה מחירים – מחירי הגז בישראל עלו מ-2009, בעולם ירדו.

דב חנין: כך מתנהג מונופול.

דב חנין: מונופול שמסוכן לחברה, מסוכן לכלכלה וגם מסוכן לדמוקרטיה.

דב חנין: ראו מה שקורה כאן, ראו את קשרי ההון והשלטון שמופעלים במקרה הזה.

דב חנין: ראו איך נושא חברתי וכלכלי ממדרגה ראשונה מועבר לדיון דווקא בקבינט הביטחוני.

דב חנין: ראו את כל ההליכים העקומים של נטילת הסמכויות מהממונה על ההגבלים והעברתן לשר הכלכלה, שלא מוכן לקחת אותן, ואז הממשלה נכנסת לתמונה.

דב חנין: כך לא מתנהלת חברה מודרנית, דמוקרטית, פתוחה ושקופה.

דב חנין: כך מתנהל מונופול.

דב חנין: אמר בזמנו השופט העליון האמריקני ברנדייס: אפשר שיהיה ריכוז של העושר בידיים מעטות, ואפשרית דמוקרטיה פוליטית, אבל לא אפשריים שני הדברים יחד.

דב חנין: הנה ההוכחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

אורן אסף חזן: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אני רציתי לדבר על האינתיפאדה.

אורן אסף חזן: כן, אתם שומעים טוב, מדובר באינתיפאדה.

אורן אסף חזן: בחסות הדיונים והדיבורים על הגז יהודים מתים ונרצחים, גל הפיגועים עולה.

אורן אסף חזן: אני לא מבין למי זה מפריע, אולי במי זה פוגע, או יותר נכון להגיד: למי זה נוח שהדם של אזרחי ישראל השנייה – כנראה הוא פחות סמיך מדמם של אזרחי תל-אביב והתקשורת שחיה בתוכם.

אורן אסף חזן: חברים, בחסות הגז יהודים מתים, ולא מגז.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן להכיר בעובדה: מדובר באינתיפאדה, אינתיפאדה חריפה.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שראש הממשלה ושר הביטחון יכנסו דיון חירום, ייקחו אחריות לידיים.

אורן אסף חזן: לא ייתכן שנתיר את דם אחינו ואחיותינו בארץ-ישראל.

אורן אסף חזן: אני קורא מכאן, באמת, לחברי הבית הזה, מהשמאל, מהימין, מהרשימה הפלסטינית, לגנות את הפיגועים האחרונים, לגנות את הרשות, שתומכת בהם, לעצור את גל הטרור, כי אם לא, באמת עתידנו – – – אני אומר לכם שוב, תקראו את המילים ותשמעו טוב טוב: מדובר באינתיפאדה, וצריך לעשות לה קץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אומנם הנאום שלי הוא על השבוע שעבר, אבל הוא רלוונטי כנראה להיום, למחר וכנראה לעוד שנה ושנתיים.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

חיים ילין: מה?

חיים ילין: למה?

חיים ילין: לא, סליחה.

חיים ילין: תפעיל את השעון בחזרה.

חיים ילין: אומנם מה שאני הולך להגיד קרה בשבוע שעבר, אבל אני חושב שזה רלוונטי בכלל לכנסת – היום, מחר, מחרתיים, בעוד שנה, בעוד עשר שנים, ולא משנה מי יהיה פה, במשכן.

חיים ילין: הקיצוניות בכנסת ישראל ובעם ישראל לא מובילה לשום מקום.

חיים ילין: השנאה לא מובילה לשום מקום.

חיים ילין: אנחנו בסך הכול רוצים לשרת את עם ישראל.

חיים ילין: הקיצונים הם מיעוט, גם משמאל וגם מימין, ואין שום אפשרות לבוא – שהרוב השפוי יוכל לנהל את המדינה הזאת, ואני לא מדבר במושגים של ימין ושמאל.

חיים ילין: לשרת את העם, הדבר הבסיסי שאנחנו בעצם נשבענו כשהגענו לכנסת.

חיים ילין: ובמקום לשמוע לאנשי מקצוע, הפוליטיקה מכריעה כל פעם מחדש; אומנם אני שומע אנשים שבאים ואומרים: אנחנו אתך, אבל אנחנו לא יכולים – דין הקואליציה, דין האופוזיציה – דין של הכול.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חיים ילין: ואני שואל, כבוד היושב-ראש, איך אנחנו משרתים את העם?

חיים ילין: זאת שאלה מהותית.

חיים ילין: זאת שאלה שהיא תקפה לאורך כל השנים.

חיים ילין: ובמקום שהשנאה קיימת, שום דבר לא יצמח.

חיים ילין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני, כשאני שומע את המילה "מתווה" אני יודע שמדובר באנשים שאין להם דרך.

אילן גילאון: והסיפור איננו הגז, כמובן, והסיפור גם איננו אופן ההחלטה, והסיפור הוא לא הוועדה.

אילן גילאון: הסיפור, אדוני, הוא במדינה שמבקשת להיות רפובליקת בננות, שבה ראש הממשלה אומר שאם אין תשובה אין גז.

אילן גילאון: ואני רוצה לומר לאדוני שלהיות פטריוט זה לא להגן על מגדלים פורחים באוויר ושטחים כבושים, אלא להגן על ערכים של הטבע ושל המדינה.

אילן גילאון: הסיפור האמיתי הוא של מדינה שמבקשת להתפלש בעפר רגליו של גביר, ולהיסמך על שולחנו, בלי כבוד, בלי מורשת ובלי שום דבר.

אילן גילאון: אנחנו מבקשים להיות ב-OECD, אדוני היושב-ראש?

אילן גילאון: ב-OECD המדינות המתפתחות והמתקדמות מבינות שאוצרות הטבע צריכים להישאר בידי הרוב.

אילן גילאון: זה תקופה של האבו-נפחות, זה שנת החזיר, זה אנשים שבולעים ובולעים בלי סוף.

אילן גילאון: המעטים שמקבלים את הארי, והארי שמקבל שום דבר.

אילן גילאון: זה הסיפור האמיתי, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, היום, במסגרת הנאומים בני דקה – על ה-BDS, אני רוצה לדבר על מועצת הכנסיות העולמית, WCC.

ענת ברקו: זאת אומרת, מין תיאולוגיה נוצרית מעוותת, ואנחנו רואים שהכנסיות, 347 כנסיות ביותר מ-110 מדינות, התארגנו כדי להחרים את מדינת ישראל.

ענת ברקו: כל כך הרבה אנרגיה מושקעת כאן בשנאת יהודים; והלוואי שהיו מרכזים את האנרגיה הזאת במלחמה על העולם הנוצרי ההולך ונכחד במזרח התיכון.

ענת ברקו: אגב, בעקבות העולם היהודי, שגם היה בהרבה מאוד מדינות ערביות ולא קיים יותר, כמו המשפחה שלי, למשל, מעיראק, או משפחות אחרות.

ענת ברקו: במועצת הכנסיות העולמית אנחנו רואים הרבה מאוד כסף והצהרות השוללות את זכותה של מדינת ישראל להתקיים.

ענת ברקו: שוב אותם ארגוני סיוע נוצריים מסתמכים על כספים של שווייץ, דנמרק, שבדיה, גרמניה.

ענת ברקו: היא מייסדת גם ארגוני משנה ותוכניות ליווי כלל-עולמיות שעוסקות בחרם – משיכת השקעות, כשהססמאות המלוות – אותן ססמאות קליטות ונבובות של מדינת אפרטהייד, ונכבה, טענת הנכבה, טענת השיבה וכו'.

ענת ברקו: את הסיכום לעניין הזה בעצם אנחנו רואים גם בקריאה לשחרור – כפי שהם קוראים להם – אסירים פוליטיים.

ענת ברקו: מדובר בטרוריסטים שרצחו אזרחים ישראלים, יהודים וערבים כאחד.

ענת ברקו: כי לא בטילים, ולא ברצח, ולא בפיגועי התאבדות – לא הייתה הבחנה בין יהודים וערבים כאשר רצחו אותם, אלא כישראלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: אני רק מבקשת להדגיש שמאחורי התנועה הזאת, של ה-BDS, יש כאן גם אנטישמיות מובנית, וכדאי לשים לב.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול אחרי חצות נהרג בעיר תמרה התושב ח'יר עבד-אלרחים דיאב, בן 60, ונפצעו כמה אנשים מיריות מרכב חולף, ובנס נמנע טבח, בזמן שהם היו ליד סופרמרקט בעיר תמרה.

מסעוד גנאים: היורה עדיין לא נתפס, ובעיר הוכרז אבל והייתה שביתה היום.

מסעוד גנאים: ויש זעם רב, במיוחד כי אירועי הירי הם בעלייה, והתושבים עומדים חסרי אונים.

מסעוד גנאים: גם בכפר עראבה נהרג בחור לפני יומיים – לפני כמה ימים.

מסעוד גנאים: אני חושב שעל המשטרה לעשות הכול כדי להחזיר לאנשים את תחושת הביטחון ולתפוס את כל הפושעים המזלזלים בחיי אדם ובחיים של כולנו.

מסעוד גנאים: אנחנו ברשימה המשותפת שמנו את המאבק בפשיעה ובאלימות בחברה הערבית בראש סולם העדיפויות.

מסעוד גנאים: אנחנו נעשה הכול כדי להתגבר על התופעה המסוכנת הזאת.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רציתי לשלוח מפה תודה לקבוצת הכדורסל של "הפועל ירושלים", שהצליחה – – –

חיים ילין: מאוחר.

נחמן שי: לא, לא מאוחר.

נחמן שי: אנחנו לא רוצים להתעורר מהחלום.

טלב אבו עראר: אפשר מאוחר מבכלל לא.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט הכנסת לא עוסקת בנושאים קונטרוברסליים אף פעם, ואתה מדליק את האש פה, באמת, נו.

נחמן שי: זה נושא קונטרוברסלי?

נחמן שי: מה קונטרוברסלי?

איילת נחמיאס ורבין: היושב-ראש צודק – – –

קריאה: היא לא הצליחה – – –

נחמן שי: מה הקונטרוברסיה?

נחמן שי: אה, אין מחלוקת.

נחמן שי: לא, ידעתי שאני אשבור את השורה בדברי.

נחמן שי: אנחנו עם שתמיד מייחל לאיזה דברים שקשה להגיע אליהם.

נחמן שי: הנה, רחל מחייכת שם, כי היא גם הייתה כמוני – 72 שנה חיכינו לרגע.

נחמן שי: זה יותר מאשר העם היהודי – לא העם היהודי, אבל העם היושב בציון – חיכה למדינה.

יולי יואל אדלשטיין: העם היושב בציון.

קריאה: איפה הבקלאווה?

נחמן שי: הבקלאווה.

נחמן שי: באמת, אני אומר, זה לא רק אירוע היסטורי, בדרכו, אלא אני חושב שבאמת צריך לומר משהו.

נחמן שי: הקבוצה הזאת, קבוצת "הפועל ירושלים", היא אירוע חברתי בירושלים.

נחמן שי: היא מכנסת סביבה קהל מגוון – כמו פניה של ירושלים, כך פניו של הקהל שבא.

נחמן שי: כולם, מהחרדים שלנו, חובשי הכיפות, ועד החילונים – מבוגרים, ילדים, אנשים שמייצגים את כל החברה הישראלית.

נחמן שי: וסוף-סוף הצלחנו לשבור איזה מונופול, שגם זה לא רע, כי הרי אנחנו מדברים על מונופולים פה, חבל על הזמן.

נחמן שי: אז תלמדו מאתנו: עם דבקות, עם נכונות, עם קצת מימון מבחוץ, הצלחנו לעשות את זה, ואני שמח שהאדום סוף-סוף ניצח.

נחמן שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד פעם אנחנו חוזרים לדבר על בנצי סאו, ממלא-מקום המפכ"ל, ומי זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במהלך אירועי אוקטובר 2000 הופקד בנצי סאו על גזרת ואדי-עארה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועדת אור, שמסקנותיה פורסמו ב-2003, קבעה כי סאו ניהל עימות ממושך בניגוד להנחיות, היה אחראי לכניסת כוח שוטרים לאום-אלפחם בניגוד להנחיות שניתנו לו, ושותף לאחריות להפעלה בלתי מוצדקת של ירי צלפים באש חיה כלפי אזרחים בצומת אום-אלפחם, ובעימותים האלה נרצחו שלושה צעירים ערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוועדה מצאה כי הכשלים שניכרו בתפקודו היו מהותיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום שר הפנים מצא רק את האיש הזה לשים כשוטר מספר אחת; לביטחון פנים, השוטר מספר אחת – השר מצא אותו – וממלא-מקום – אנחנו מתנגדים גם שהוא יהיה ממלא-מקום, אבל אנחנו חוששים שתהיה החלטה על מינוי קבוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו חוששים שהמינוי יהפוך לקבוע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני פה פונה לשר לביטחון הפנים – לא להביא אותו בחשבון למינוי הקבוע, כי דם ערבים אינו הפקר, והתושבים והאזרחים הערבים לא ישתפו פעולה, ויחרימו אותו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת שרון גל.

קסניה סבטלובה: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, מדי יום ביומו אני מקבלת עשרות פניות, ויש ימים שאני מקבלת גם מאות פניות, מישראלים דוברי רוסית, דוברי אמהרית, דוברי צרפתית, שמודאגים מאוד מעניין אחד: הם מודאגים מכך שב-1 באוקטובר שנת 2015, רדיו רק"ע – רשת קליטת עלייה – יפסיק לשדר.

קסניה סבטלובה: במסגרת הרפורמה שהייתה צריכה להתרחש ברשות השידור – אנחנו יודעים שההארכה השנייה כבר ניתנה, והיא מסתיימת ב-1 באוקטובר, ובעצם, הגוף המשדר החדש שהיה צריך להיות מוקם לא מוקם, וגם אם יתחילו להקים אותו בזה הרגע, מובן שלא יסיימו את המלאכה עד 1 באוקטובר.

קסניה סבטלובה: אלפי ישראלים שלהם זו הגישה היחידה לעולם הרחב, זה הפתח שלהם, זה החלון שלהם, זה הקשר שלהם לישראליות, לציבוריות הישראלית, לפוליטיקה ישראלית, עלולים למצוא את עצמם ללא הדבר הזה, שמציל אותם מדי יום ביומו – ללא חדשות, ללא תחזית, ללא תוכניות בידור, שכרגע, בעצם – אם אנחנו מדברים על ההיסטוריה של רדיו רק"ע, אז – הרדיו הזה הוקם אחרי מלחמת המפרץ הראשונה.

קסניה סבטלובה: הסתיימה מלחמת המפרץ הראשונה, גם השנייה עברה, אבל המצב במדינת ישראל הוא כזה שמדי יום יש דברים חשובים, שחשובים לכולנו, וצריך שכל אזרח ישראלי, שכל אחד שלא מדבר עברית, שכן מדבר עברית, שקשה לו לקלוט את החדשות בשפה שהיא לא שפת אמו, תהיה לו גישה לחדשות, לאירועים, לכל מה שקורה במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אני קוראת לממשלת ישראל להתערב מייד בכל מה שנעשה ברשות השידור, להציל את רדיו רק"ע, רשת קליטת עלייה, וגם להציל את עובדיו, ואת המאזינים, שמצפים מאתנו להתערבות מיידית ולהצלה, כי מבחינתם זה החבל היחיד שמחבר אותם אל החיים כאן, בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שרון גל, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

שרון גל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תושבי רצועת-עזה התעוררו לשחר של יום חדש עם הגיעו של שיט התענוגות שבו השתתף הפרובוקטור באסל גטאס לנמל אשדוד, ומהשיט המיותר הזה – על חשבון משלם המסים הישראלי – השתמש גטאס בכלי התקשורת בכל העולם כדי לעשות דה-לגיטימציה למדינה שהוא חי בה, מדינת היהודים שבה יש שוויון זכויות מלא לכולם.

שרון גל: הסיבוב הזה שאתם עושים עלינו על חשבון הביטחון של הילדים שלנו עומד להסתיים, ד"ר לפרובוקציה ודה-לגיטימציה וחבריו.

שרון גל: מסע השקרים, ההכפשות, ההשמצות וההסתה מיתרגם לגל של טרור, ולכם יש בזה חלק, כי אתם מלבים שנאה, גם מלב ים וגם מכאן, ולא תורמים כלום, לא לתושבי עזה ובטח לא לאלה שבחרו בכם, שכותבים לכם בדפי הפייסבוק – הנה, שלושה ציטוטים מהפייסבוק של באסל גטאס: חליכ פי ראזה – תישאר בעזה, כותב לו אכרמי ריהאנה מחיפה.

שרון גל: ועוד – אני אתרגם את זה ישר לעברית: נניח שתיכנס לעזה, מה התועלת בכך?

שרון גל: – תודה על העזרה בתרגום.

שרון גל: ועוד ועוד ועוד – יש כאן באמת הרבה פוסטים שכותבים לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

שרון גל: חברים, תתחילו לעבוד בשביל מי ששלחו אתכם.

שרון גל: תתנתקו מהטרור ומהתמיכה בטרור ובהסתה.

שרון גל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שרון גל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת אבו מערוף.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני, חברי וחברותי חברות הכנסת, אני רוצה להגיד שלכנסת היה אתמול הישג מאוד גדול בכך שלא הובאה לפנינו להצבעה העברת הסמכויות הזאת מהממשלה, שהייתה אמורה להמשיך את ההסתרה הגדולה שנתניהו מנסה לעשות מאתנו בנושא הגז.

מרב מיכאלי: עכשיו, כתוצאה מזה זכינו היום, לראשונה, כל הציבור בישראל, לקבל את פרטי מתווה הגז שגיבשה הממשלה; את כל המשא-ומתן המתמשך הזה, שנתניהו ושליחיו עושים עם חברות הגז ועם כל הבעלים הגדולים והעשירים שלהן – סוף-סוף גם אנחנו קיבלנו את הזכות לראות את הפרטים.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי, אני רוצה רגע להגיד: אנחנו מתנגדות ומתנגדים למתווה הזה.

מרב מיכאלי: אנחנו חושבות שהוא לא הגון כלפי מדינת ישראל, כלפי הציבור בישראל, כלפי כלכלת ישראל.

מרב מיכאלי: הוא לא נותן לציבור בישראל את מה שמגיע לו מאוצר הטבע שלנו.

מרב מיכאלי: אבל גם מי שתומך במתווה הזה לא יכול לתמוך באופן שבו נתניהו ממשיך לחסל את הדמוקרטיה שלנו, לאט אבל בטוח; לכרסם עוד ועוד בזכות הדמוקרטית של כל אזרח ואזרחית למידע, לגישה למידע, לשידור חופשי, לשידור ציבורי, להחלטות של הגוף המחוקק על חייו ועל חייה של כל אחת ואחד במדינה הזאת.

מרב מיכאלי: אני מאוד שמחה שאתמול נמתח קו אדום, שבו באמת נאמר לנתניהו: עד כאן.

מרב מיכאלי: היום הוא הביא את המתווה הזה.

מרב מיכאלי: אני מאוד מקווה שמעכשיו ואילך – זאת תקווה קצת נאיבית אולי, מצדי, אבל אני מאוד מקווה שהכיוון הזה, של כרסום בדמוקרטיה, ישתנה, ונוכל לחזור ולאושש את הדמוקרטיה שלנו.

מרב מיכאלי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהמשך לדבריו של חברי חבר הכנסת מסעוד גנאים על הרצח המזעזע, היום, של ח'יר דיאב מהעיר תמרה – גם לפני יומיים נרצח בחור צעיר, נשוי, אב לשניים, בשנות ה-30, מהכפר שלי, כפר עראבה, מוחמד נעאמנה, בקטטה באותה חמולה.

אוסאמה סעדי: לפני שבוע נרצח גם מישהו מטייבה, עבד-אלחכים עזאם.

אוסאמה סעדי: שלושה בחורים נרצחו בשבוע אחד, ואנחנו אומרים: די לאלימות; כפא ללענף.

אוסאמה סעדי: אנחנו החלטנו, אדוני היושב-ראש, להתמקד בנאומים בני הדקה שלנו ביום הזה בבנצי סאו, שהשר לביטחון פנים מינה אותו למפכ"ל זמני, לשלושה חודשים, ואנחנו חוששים שהשלושה חודשים האלה – אנחנו מגיעים בדיוק לאוקטובר, שזה יום השנה, ואנחנו מציינים 15 שנים לאירועי אוקטובר ולרצח 13 צעירים בני המגזר, ואף כתב אישום לא הוגש.

אוסאמה סעדי: אני, בהמשך לציטוטים של חברי עבד אל חכים חאג' יחיא, שציטט מהקלטות והמלצות ועדת אור בשנת 2003 – הוא היה אחראי לכניסת כוח שוטרים לאום-אלפחם בניגוד להנחיות, וכן – אחריות להפעלה בלתי מוצדקת של ירי צלפים באש חיה כלפי מיידי אבנים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אוסאמה סעדי: ב-2006, אדוני היושב-ראש, כשהוא מונה לראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים אבי דיכטר, בג"ץ, אדוני היושב-ראש, באוקטובר 2006, קבע כי המינוי מנוגד להמלצות ועדת אור, שאומצו על-ידי ממשלת ישראל, ועל כן על בנצי סאו לעזוב את תפקידו בתוך חודש ימים.

אוסאמה סעדי: האם יכול להיות, היום, שיש החלטות והמלצות של ועדה ממלכתית, ועדת אור, והוא הולך להתמנות כשוטר מספר אחת?

אוסאמה סעדי: אנחנו ברשימה המשותפת וועדת המעקב – ועד ראשי הציבור שלח מכתבים שאנחנו לא נשתף פעולה עם מפכ"ל כזה, ואנחנו נעמוד על זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, כולי בושה וכלימה בהעלאת הנושא הזה.

זוהיר בהלול: ביד ימין שלי קורות חיים של בחורה שנולדה ב-19 במאי 1974, היא סיימה תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון וספרות ערבית, ותואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה.

זוהיר בהלול: אבל מה לעשות, הגורל התאכזר אליה, והיא נולדה עיוורת.

זוהיר בהלול: והיא, למרות השכלתה העתירה, איננה משכילה למצוא מקום עבודה.

זוהיר בהלול: אני יודע שהבניין הזה, מתוקף מדיניות או חוקים, משלב בעלי מוגבלות, אבל החברה הישראלית סוגרת את הדלתות שלה ומחשיכה את עולמם של אלה שמשוועים לאור קלוש בקצה המנהרה.

זוהיר בהלול: אני הייתי מציע לחברה הישראלית לנסות, ולו לשעה קלה, לרכוש רטייה ולעצום עיניים, מרצון, למשך 60 דקות, ואנא – לקבל את התשובה על עולמם החשוך.

זוהיר בהלול: החברה בישראל עודנה חשוכה, היא עודנה עיוורת, לצערי הרב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: נציין רק שהחלטת הכנסת – לא שלי, של קודמי בתפקיד עוד, שאני ודאי גאה להמשיך אותה – הייתה להעסיק כעובדים מן המניין גם אנשים עם צרכים מיוחדים.

יולי יואל אדלשטיין: לא מזמן מנכ"ל הכנסת פנה לכל משרדי הממשלה וביקש מהם לקחת דוגמה מהכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יש היענות בינתיים – דיברתי עם המנכ"ל, וההיענות היא טובה.

יולי יואל אדלשטיין: נקווה מאוד שהנושא החשוב שאתה מעלה באמת יתחיל לחלחל עוד יותר בציבור הישראלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני הזמנתי את חבר הכנסת מיקי לוי – איפה הוא?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני לא התכוונתי להגיב על הנושאים שאני אומר עכשיו, אבל אין לי ברירה אחרת.

מיקי לוי: חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, עם כל הכבוד לכם, אתם לא ממנים מפכ"ל.

מיקי לוי: בנצי סאו הוא אחד הקצינים הטובים ביותר במשטרת ישראל.

מיקי לוי: לאחר אירועים – אתם מצטטים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מיקי לוי: אל תפריע לי בבקשה.

מיקי לוי: אני לא הפרעתי לכם.

מיקי לוי: בבקשה.

אוסאמה סעדי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, באמת לא זכור לי שמישהו התפרץ לנאומים שלכם.

יולי יואל אדלשטיין: תנו לחבר הכנסת מיקי לוי לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: גם הוא חבר כנסת נבחר.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: בנצי סאו, ניצב בנצי סאו, הוא אחד הקצינים היותר-טובים במשטרת ישראל.

מיקי לוי: אחרי אירועי 2000 נפסק לו עיכוב דרגה.

מיקי לוי: הוא מילא את העונש הזה וקיבל דרגת ניצב לאחר מכן.

מיקי לוי: בנצי סאו ראוי לכל תפקיד, גם לתפקיד השוטר מספר אחת.

אוסאמה סעדי: אז למה אתם – – –

מיקי לוי: אני רוצה להזכיר לכם שזה לא מינוי פוליטי, זהו מינוי מקצועי, ואף אחד לא שואל אתכם.

מיקי לוי: הוא אמור לעבור את ועדת טירקל, ואם ועדת טירקל תאשר אותו, אני מציע לכם לא להצהיר הצהרות שלא תשתפו אתו פעולה, כי זה יפגע בציבור שאתם אמורים לייצג.

מיקי לוי: אדוני, אנחנו מדברים שבועיים על פיצוץ בנושא הגז.

מיקי לוי: אני רוצה לדבר על פיצוץ ואסון הגז בגילה שאירע לפני שנה וחצי.

מיקי לוי: שנה וחצי – חברי ואני, שיושבים פה, יחד עם יושב-ראש ועדת הפנים, הזמנו את התושבים – קרועים, ללא בית, תושבים שנזרקו אל הרחוב ושנה וחצי אף אחד לא טיפל בהם.

מיקי לוי: היום קיימנו דיון בעניינם.

מיקי לוי: אין 14 או 15 מיליון שקל כדי לשקם את המבנים האלה, אבל מדינת ישראל שולחת לנפאל משלחת שעולה 50 מיליון שקל, ובתושבים אצלנו לא מטפלים.

מיקי לוי: וראה זה פלא, מגיע נציג ממשרד האנרגיה ואומר: יש 5 מיליון דולר ביטוח לאירועים מן הסוג הזה.

מיקי לוי: אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת הפנים על שניהל את זה ביד רמה ונתן פתח של תקווה לאותם תושבים.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

איילת נחמיאס ורבין: היושב-ראש, אני מתנצלת על הלחץ, מחכים לנו במגרש הכדורגל, אנחנו צריכות ללכת לייצג את הכנסת במשחק ראווה.

יולי יואל אדלשטיין: אני תכף מקדם – – –

איילת נחמיאס ורבין: מחר מתחיל החופש הגדול.

איילת נחמיאס ורבין: ברכות – אני לא לגמרי בטוחה למי, אבל – ברכות לילדים שסיימו היום, אבל יש הרבה מאוד ילדים במדינת ישראל שלא יוכלו ללכת לקייטנה, ובהם שתי בנות שפנו אלי, אחת מקריית-שמונה ואחת מבית-אריה.

איילת נחמיאס ורבין: הן לא יוכלו להתחיל מחר את הקייטנה, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, משום שהן חולות בסוכרת נעורים.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת הלימודים המדינה מממנת להן סייעת.

איילת נחמיאס ורבין: מגיעה הקייטנה – הרשויות המקומיות, משרד החינוך, המדינה – אף אחד לא מממן להן סייעת.

איילת נחמיאס ורבין: מדובר בילדות בנות תשע.

איילת נחמיאס ורבין: חלק מהתשובות שהן מקבלות זה שהן צריכות ללמוד – שים לב, אדוני היושב-ראש – הן צריכות ללמוד לטפל בעצמן.

איילת נחמיאס ורבין: ילדות בנות תשע – שלרובן, אגב – לשמחתנו היום הטכנולוגיה מתקדמת – יש משאבת אינסולין.

איילת נחמיאס ורבין: ועדיין, אנחנו יודעים שזו מחלה שמאוד קשה לייצב אותה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים על ילדות שלא יוכלו להיות בקייטנת הקיץ, ואני מניחה שיש עוד ילדים וילדות במדינת ישראל, עם צרכים מיוחדים, שלא יוכלו להתחיל את קייטנות הקיץ.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה בלתי נסבל.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו חייבים לתת את דעתנו על הנושא הזה ולטפל בזה באופן מיידי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בהצלחה במשחק – גם לחברת הכנסת מירב בן ארי, שתכף תדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה תדבר חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מירב בן ארי: יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, תודה רבה.

מירב בן ארי: אני אפתח בהתנצלות, כי את יום הנוער והצעירים ארגנו היום אני וחברתי חברת הכנסת מיכל רוזין, אולם לצערי לא יהיה לי זמן לדבר במליאה, כי כהתחייבות לבני-נוער יש לנו גם משחק קט-רגל מול נבחרת ישראל לנערות, ולכן אנחנו נצא, אז אני מתנצלת.

מירב בן ארי: אבל כן חשוב לי, ממש בדקה, לציין את היום המיוחד שהיה פה.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת שלקחו חלק גם בדיונים בוועדות, גם בפעילות עם אותם חבר'ה צעירים שהגיעו לכאן, וגם, כמובן, בכנס המיוחד שעשינו.

מירב בן ארי: מבחינתי, שתי הבשורות הכי חשובות של היום הזה הן: א.

מירב בן ארי: להגדיל את התקציב של ארגוני הנוער, להבין – ואמר את זה גם חבר הכנסת מאיר כהן – שהם מתעסקים בפריפריה החברתית והגיאוגרפית של מדינת ישראל, ואנחנו חייבים – אם לא להשוות – לפחות להגדיל את התקציב, כמו שאר תנועות הנוער.

מירב בן ארי: אבל הדבר הכי חשוב בעיני זה להבין את המהות, ש-75% מבני-הנוער במדינת ישראל לא נמצאים בשום תנועת נוער ובשום ארגון.

מירב בן ארי: זה אומר: 25% בלבד מבני-הנוער משתתפים.

מירב בן ארי: אנחנו, גם כחברי כנסת, ובכלל כאיזושהי בשורה, כמחנכים, צריכים לדרבן ולהפציר באותם בני-נוער צעירים ללכת לארגונים, להצטרף ולקחת חלק בפעילות החשובה הזאת.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עכשיו, בקצב מהיר, נחזק את הנבחרת שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני כמובן מצטרפת לכל הדברים שאמרו חברי הכנסת מהרשימה המשותפת בעניין מינוי ממלא-מקום למפכ"ל, אבל אני בחרתי היום, לנוכח מה שקרה בשבוע שעבר במליאה הזאת, ולנוכח כל הדיבורים שאנחנו שומעים, וההסתות, גם כן, נגד חברי הכנסת הערבים, להקריא לכם שיר של נתן אלתרמן מ-1949, שנקרא "הנזיפה בתופיק טובי", שהיה חבר המפלגה שלי ומנהיג דגול.

עאידה תומא סלימאן: "ובכן, מיהו תופיק טובי?

עאידה תומא סלימאן: הוא חבר הכנסת, / הוא קומוניסט ערבי.

עאידה תומא סלימאן: בבית הנבחרים / יושב הנו בזכות מלאה ולא בחסד / כבר עת אולי לזכור זאת, חברים.

עאידה תומא סלימאן: // ואין הוא חב בזה כל חוב על גודל נפש.

עאידה תומא סלימאן: / ישיבתו היא חוק.

עאידה תומא סלימאן: / היא צו.

עאידה תומא סלימאן: / היא אלף-בית.

עאידה תומא סלימאן: / לא!

עאידה תומא סלימאן: אין הפרלמנט צריך ביד מונפת / לזרוק לו מדי פעם את הגט.

עאידה תומא סלימאן: // ואין הפרלמנט, בשום פנים ואופן, / צריך לקרוא: אתה דובר באין מחריד / מפני שטוב אני... נדיב.

עאידה תומא סלימאן: ..

עאידה תומא סלימאן: דוגל בחופש / אין זה הולם אפילו מסיבה פרטית.

עאידה תומא סלימאן: // עת להחליט סוף-סוף: ככל צירי הבית / גם טובי בו יושב בתוקף המשטר! / ואם זה רציני, אין צורך כל יומיים / על זו הפריבילגיה להגיש לו שטר.

עאידה תומא סלימאן: // זה טיב הדמוקרטיה.

עאידה תומא סלימאן: אין נושאי כליה / נושים תודה באיש.

עאידה תומא סלימאן: חלקה אולי לא קל, / אך אם היא לא תהיה מובנת מאליה, / היא לא תהיה מובנת לנו כלל.

עאידה תומא סלימאן: " זה העיקר, בכל מה שמתחולל כנראה בימין, מ-1949 עד היום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת אבו מערוף.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי, חברי, חברי הכנסת, היום ציינה הכנסת את יום הצעירים והנוער בסימן ארגוני הילדים והנוער.

עליזה לביא: אני רוצה לברך את חברותי חברת הכנסת מירב בן ארי וחברת הכנסת – –

יולי יואל אדלשטיין: מיכל רוזין.

עליזה לביא: – – מיכל רוזין על ארגון היום – באמת, היה נהדר לראות פה את בני-הנוער והצעירים – על העבודה הנהדרת, המיוחדת והטובה שלהם בתרומה לחברה בישראל.

עליזה לביא: ביום ראשון האחרון הגשתי הצעת חוק שהייתה אמורה לעלות בוועדת שרים לענייני חקיקה, הצעה לתקצב את בתי-המדרש החילוניים.

עליזה לביא: יש היום ציבור גדול של בני-נוער, של צעירים, שמבקשים לחזור ולגעת בארגז הכלים היהודי, ובתי-המדרש החילוניים מאפשרים לצעירים, לנוער, למבוגרים, באמת לבוא, לטעום, לגעת, לקרוא, לבקר את העולם ואת ארון הספרים היהודי שלנו.

עליזה לביא: אבל, אדוני היושב-ראש, בתי-המדרש הללו אינם מתוקצבים.

עליזה לביא: הצעת החוק הזאת הייתה לאפשר את התקצוב הזה.

עליזה לביא: לצערי הרב, נאלצתי למשוך אותה, משום ששרי ישראל לא חושבים שזה מספיק חשוב.

עליזה לביא: פניתי בעניין לשר החינוך, ואני רוצה לחזור ולפנות אל שר החינוך נפתלי בנט מכאן, מכנסת ישראל, ולבקש ממנו, באמצעות התקנות שמשרדו אמון עליהן, לאפשר תקציב ותקצוב לבתי-המדרש החילוניים.

עליזה לביא: זו התחלה מבורכת של חברתי חברת הכנסת רות קלדרון – חברת הכנסת לשעבר, בכנסת הקודמת, בכנסת התשע-עשרה – עבודה מאומצת שלה ושל הארגונים להתחדשות יהודית.

עליזה לביא: ראוי שכולנו נתגייס.

עליזה לביא: זה לא עניין של קואליציה ושל אופוזיציה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עליזה לביא: – – ואני מבקשת לחזור ולקרוא לשר החינוך לתמוך בפרויקט הנהדר הזה.

עליזה לביא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: בהצלחה גם לך במשחק.

עליזה לביא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

יולי יואל אדלשטיין: זוהיר, אתה לא הולך לפרשן שם?

יולי יואל אדלשטיין: לשדר?

זוהיר בהלול: אני בודק את השטח.

יולי יואל אדלשטיין: בערוץ הכנסת, אני אסדר לך שידור.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

עבדאללה אבו מערוף: זה בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: אז עוד פעם: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מינויו של בנצי סאו זה באמת המשך לפשיטת רגל מוסרית של המשטרה, וזה לא נפרד ממה שקרה בשבוע שעבר – חיים ילין כבר הקדים אותי, מה שהוא אמר מקובל עלי מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא רק עניין של טלפתיה, זה באמת המדינה בכלל – המדיניות, סליחה – שנותנת גב ל-22% מאזרחיה בצורה בוטה ביותר, ולא מוסרית.

עבדאללה אבו מערוף: ונכון, חלף שבוע, והכנסת ממשיכה לעבוד, והתנהגותו הלא-מוסרית של סגן שר הפנים, בצורה הזאת, ומינויו של בנצי סאו זה המשך לאותה מדיניות, שבאמת, לא רק נותנת גב – מזלזלת.

עבדאללה אבו מערוף: ואם יימשך המצב ככה, בצורה הזאת, אנחנו בטח חייבים לדבר על הדבר הזה יום-יום ושעה-ושעה, כשמזדמן בכנסת.

עבדאללה אבו מערוף: הרי מ-1949 – כבר עאידה תומא דיברה – אכן זה המצב.

עבדאללה אבו מערוף: ומה הלאה?

עבדאללה אבו מערוף: מה הלאה?

עבדאללה אבו מערוף: נמשיך להתווכח ולהתווכח בצורה הזאת?

עבדאללה אבו מערוף: הנה, יש עכשיו אחד חלקי מיליון אחוז הזדמנות של המדיניות של הממשלה, אכן, לא למנות את בנצי סאו.

עבדאללה אבו מערוף: תתחילו צעד אחד חיובי – מ-1948 עד עכשיו – צעד אחד חיובי, וזהו.

עבדאללה אבו מערוף: הכדור אצל המדיניות, לא אצלנו.

עבדאללה אבו מערוף: והמדיניות הזאת היא לכלל האוכלוסייה, בכל עדותיה – 22% מהאזרחים.

עבדאללה אבו מערוף: ואני מביא דוגמה למדיניות הפרד ומשול שנמשכת, נמשכת ונמשכת, ובכל הזדמנות שיש, כשמשהו קורה לאזרחים הערבים – לא מחמיצים העיתונאים הזדמנות להסתה.

עבדאללה אבו מערוף: מה שקרה לפני שבועיים-שלושה במג'דל-שמס – קודם כול השאלות שנשאלות: האמבולנס הזה, שהגיע עם פצועים מ"ג'בהת א-נוסרה", למה הוא הגיע – שאלה ראשונה – בשעה 17:00, בשעת ה"פיק", בשעה שיש הרבה אנשים ברחוב ויש פקק, ודווקא מתוך הכפר?

עבדאללה אבו מערוף: זה – א. ב.

עבדאללה אבו מערוף: האם יש הוכחה אמיתית – אני דורש ועדת חקירה – שאכן הפצוע היה בחיים?

עבדאללה אבו מערוף: ג.

עבדאללה אבו מערוף: מה זהות האנשים שתקפו את האמבולנס?

עבדאללה אבו מערוף: מי הם?

עבדאללה אבו מערוף: ולמה הגיע בדיוק – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: – – בתוך הכפר?

עבדאללה אבו מערוף: ד.

עבדאללה אבו מערוף: באותו זמן הותקף אמבולנס בחורפיש, שהיה בלי אף אחד, בלי פצועים.

עבדאללה אבו מערוף: האם זה הכול צירוף מקרים, או דברים שצריך לומר למה הם קורים?

עבדאללה אבו מערוף: זה המצב – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: – – ולכן יש מקום.

עבדאללה אבו מערוף: אני בעד שלא לסגור את רדיו רק"ע.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם אני לא מזדהה עם הקו הפוליטי שלו, אני מזדהה עם השירים שלו, ואכן, באמת, שיישאר משהו לשמוע בשפה הטובה והיפה, הרוסית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת דני עטר.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, תודה, אתמול בלילה נרצח ביריות בגופו, ישר בלבו, אדם יקר, חבר, ח'יר עבד דיאב אבו מג'די מתמרה.

מיכל רוזין: הוא היה איש ישר דרך, איש משפחה, אדם שרדף צדק, וצדק חברתי ושוויון.

מיכל רוזין: הכרתי אותו באופן אישי, וזה מאוד כואב, ההפקרות הזאת, שדובר עליה קודם, ביישובי החברה הערבית, של החזקה ושימוש בנשק חם ללא רישוי, שחייבת להיות מטופלת על-ידי הרשויות.

מיכל רוזין: לא ייתכן שהמשטרה תשאיר את הטיפול בנושא הזה לקהילה בלבד, בלי התערבות ובלי, באמת, מעורבות גדולה יותר, ומאבק עיקש באלימות הזאת, ובפשיעה, שפוגעת בעיקר באנשים, נשים וילדים חפים מפשע.

מיכל רוזין: יהי זכרו ברוך.

מיכל רוזין: אללה ירחמו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דני עטר, ואחריו – חבר הכנסת שמולי.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה, ברשותך, אדוני, להזכיר לנו שהבוקר התקיים בוועדת הפנים של הכנסת דיון על נפגעי אסון הגז בשכונת גילה בירושלים לפני שנה וחצי.

דניאל עטר: וכיוון שחבר הכנסת מיקי לוי כבר הזכיר זאת, לא הייתי טורח להזכיר אם זה לא היה מתקשר לי לסדרה של דברים שקורים בחודש האחרון במסגרת הדיונים בוועדת הפנים של הכנסת.

דניאל עטר: אני מוצא את עצמי בכל דיון באותה תחושה – לא רק אני, כל חברי וכל ההערות של הפרוטוקולים של ועדת הפנים של הכנסת – שהמדינה שלנו מתנהלת כאשר יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.

דניאל עטר: זאת אומרת, אתה מגיע היום לדיון, אחרי שנה וחצי שאנשים לא חיים בביתם, פתאום מתברר – עומד נציג משרד התשתיות ומספר שיש פוליסת ביטוח של 5 מיליון דולר שהייתה אמורה לטפל, אבל אף אחד לא לקח אותם לשם.

דניאל עטר: ובשבוע שעבר התקיים דיון על הארנונה, ואתה רואה שאין קשר בכלל בין תהליך קבלת ההחלטות ובין הגורמים שאחראים לכך.

דניאל עטר: דיון שקדם לכך עסק בסוגיה של אופניים עם מנוע עזר.

דניאל עטר: ושוב, ראית שהמשטרה פועלת במסלול אחד, משרד התחבורה במסלול אחד, משרד הפנים במסלול אחר.

דניאל עטר: התחושה הזאת, של אין בעל בית, שאין דרך שבה המדינה הזאת מתנהלת באופן מובנה ומסודר, חייבת להילקח בחשבון, ואני מקווה שהשרים שיושבים אתנו כאן יביאו את זה לשולחן הממשלה, ואולי סוף-סוף תימנע התחושה הקשה הזאת מהאזרחים, שהם כל הזמן אלה שנפגעים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דניאל עטר: – – מחוסר הסדר בהתנהלות של המדינה.

דניאל עטר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, היום קיימה ועדת החינוך, בראשות חבר הכנסת מרגי, דיון חשוב מאוד בעניין הטאבלטים.

איציק שמולי: לכאורה, פרויקט מבורך – הכנסת תקשוב לבתי-הספר, טאבלטים, מחשבים, התקדמות למאה ה-21.

איציק שמולי: רק מה, המדיניות הזאת, שהייתה אמורה להיות מבוססת או מעוגנת בחקיקה, וכמובן להיות מגובה בדיון ציבורי, ובהחלטות, ובפיקוח, תחת השם "פיילוט", הפכה להיות מעין גולם שקם על יוצרו.

איציק שמולי: אני רוצה רק שבשם הקִדמה אנחנו נבין מה אנחנו עושים.

איציק שמולי: תחשבו על ילד אחד בכיתה בהוד-השרון – אני קיבלתי פנייה כזאת השבוע – שלהורים שלו אין כסף לקנות לו טאבלט, והוא נשלח לפינה של הכיתה, ליד 39 מחבריו, שכל השיעור עושים את התנועה הזאת, והוא נשלח לצד לעבוד על איזה מחשב נייח משנת תרפפו, ועל הדרך הוא גם משלם את מחיר הקרינה של 39 טאבלטים, שכמובן פוגעים בילדים.

איציק שמולי: אף אחד ממשרד החינוך לא בדק, לא את ההיבטים הבריאותיים, לא את ההיבטים הפדגוגיים, לא את ההיבטים החינוכיים, כלום.

איציק שמולי: לכן אני שמח, וגם מודה ליושב-ראש הוועדה, שהיום באמצעותו הוצאנו קריאה חד-משמעית למשרד החינוך להגדיר מה עומד לפנינו: אם זה פיילוט – להתנהג לזה כאל פיילוט; ואם זה לא פיילוט, אלא ספינת דגל של משרד החינוך – נא לתקצב את הדבר הזה בהתאם, תחת חוק חינוך ממלכתי, ולדאוג לאחרון הילדים בשרשרת.

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת ינון מגל.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אתמול נמנע ביזוי של בית-המחוקקים ו-120 המחוקקים שיושבים בו, חברי הכנסת.

יעל גרמן: מה אנחנו התבקשנו?

יעל גרמן: אתמול התבקשנו למעשה לקחת את תפוח האדמה הלוהט הזה, ששמו "העברת הסמכויות על-פי סעיף 52 משר הכלכלה לממשלה", ולהצביע על משהו שלא היה לנו שום מושג עליו.

יעל גרמן: וממה זה התחיל?

יעל גרמן: זה התחיל מכך שבדצמבר הממונה על ההגבלים העסקיים באוצר אמר שהוא לא מוכן לתת פטור – הוא לא מוכן לתת פטור למאגר "לווייתן".

יעל גרמן: ראש הממשלה נתניהו כמובן מייד ניסה למצוא מעקף.

יעל גרמן: המעקף היה בדמות סעיף 52 והעברת הסמכות לשר הכלכלה.

יעל גרמן: אלא ששר הכלכלה לא פראייר, הוא לא לוקח תפוחי אדמה לוהטים.

יעל גרמן: הוא אמר לראש הממשלה: אתה רוצה לתת לי?

יעל גרמן: קח אתה בעצמך, ראש הממשלה, וכל הממשלה, את תפוח האדמה הלוהט הזה.

יעל גרמן: וכך קרה שתפוח האדמה הלוהט הזה היה אמור לבוא אלינו בלי שאנחנו היינו אמורים לדעת – לא באיזה נימוקים בכלל זה עבר משר הכלכלה לממשלה, מאיזה נימוקים בכלל יש לנו, לכנסת, סמכות, ומה כתוב במתווה.

יעל גרמן: אני שמחה, אדוני היושב-ראש, שלא ביזינו את עצמנו, שלא התנהגנו כעיוורים – כסומים באפלה, ומקווה שאתה, אדוני היושב-ראש, תוודא שלעולם לא יביאו לנו, לחברי הכנסת, החלטות שאין לנו מושג ממה הן באות ולאן הן הולכות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ינון מגל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ינון מגל: אדוני היושב-ראש, חשבתי שחברי הרשימה המשותפת יגנו היום את גל הרציחות שפוקד אותנו – רציחות של יהודים, אני מדבר – בתקופה האחרונה, אחרי שהם כל כך נזעקו שאין גינויים לשרפת כנסייה ואמרו שהם מגנים אלימות מכל הצדדים.

ינון מגל: אבל הם בחרו – בינתיים לפחות, אני לא שמעתי גינוי.

ינון מגל: אבל לא על זה באת לדבר.

ינון מגל: באתי לדבר על ההתנגדות של השמאל למתווה הגז המוצע.

ינון מגל: אז אני רוצה להזכיר לחברים – לך, אדוני היושב-ראש, ולחברי הכנסת – לְמה עוד השמאל התנגד ומתנגד.

ינון מגל: אז השמאל התנגד ליישובים חדשים בנגב; ייהוד הגליל – השמאל מתנגד; התיישבות ביהודה ושומרון – השמאל מתנגד; כריית פצלי שמן בגולן – מתנגד; כריית פצלי שמן בעמק-האלה – מתנגד; הרחבת כביש מס' 1, רכבת לירושלים, רכבת תחתית בתל-אביב, רכבת לאילת, בנייה לגובה בירושלים – השמאל מתנגד; בנייה ממערב לירושלים – זה לא ירוק; בנייה ממזרח לירושלים, במעלה-אדומים – זה שטחים; ל"עופרת יצוקה" – השמאל התנגד; ל"עמוד ענן", ל"צוק איתן", לסגר על עזה, להישארות על הגולן, לעלייה להר-הבית, לגרעינים תורניים בעיירות הפיתוח – השמאל מתנגד; לאיסור איחוד משפחות, שזה זכות שיבה שקטה – השמאל מתנגד; לחוק החרם – השמאל מתנגד; לחוק הלאום – השמאל מתנגד; לתקיפת הכור בעיראק – השמאל התנגד.

ינון מגל: עכשיו השמאל מתנגד גם להסדר הגז.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ינון מגל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, הציבור שמע היום, במסיבת העיתונאים שהתכנסה כדי לפרוס את מתווה הגז, אוסף של שקרים והטעיות, וזלזול באינטליגנציה של הציבור, וכתב כניעה ל"נובל" ולתשובה, הכול על חשבון הציבור.

שלי יחימוביץ': כל כך מקומם לשמוע כזאת דיסאינפורמציה, כמו למשל התרברבות של שר האנרגיה שטייניץ בזה שהוא השיג, במתווה, ש"לווייתן" יפותח ב-2019, בתור הישג עצום.

שלי יחימוביץ': אבל מה, בסופו של דבר, בהסכמים מחויבות החברות לפתח את "לווייתן" ב-2018.

שלי יחימוביץ': איך אין בושה בכלל לכנס מסיבת עיתונאים על דבר כזה?

שלי יחימוביץ': או האמירה השקרית, שבגלל הרגולציה לא באים משקיעים חדשים לחפש גז; ודאי שהם לא באים, כי 90% מהזיכיונות כבר חולקו ל"נובל" ולתשובה, וכי התגליות הגדולות כבר התגלו, כך אומרים טובי הגיאולוגים, וכי שום חברה לא תבוא לשוק שיש בו מונופול.

שלי יחימוביץ': וכך עוד ועוד ועוד, ואין-ספור דוגמאות, אפילו לא משפט אחד שיש בו אמת.

שלי יחימוביץ': לשמחתי, הציבור מאוד אינטליגנטי, ולא נותן שיעבדו עליו, וההתגייסות הציבורית אתמול הייתה מופלאה.

שלי יחימוביץ': אין ברירה, כשהממשלה מזניחה את אזרחיה, האזרחים צריכים לעמוד על זכויותיהם, והמאבק הזה עוד יימשך.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי הנכבדים, בספטמבר 2003 פרסמה ועדת חקירה ממלכתית בראשות שופט בית-המשפט העליון אור את מסקנותיה לעניין אירועי אוקטובר 2000, שבהם נהרגו 13 אזרחים ערבים.

יוסף ג'בארין: בין השאר, הוועדה התייחסה למי שפיקד על אזור ואדי-עארה ואזור אום-אלפחם.

יוסף ג'בארין: באזור הזה נהרגו שלושה תושבים בתחילת אוקטובר.

יוסף ג'בארין: ועדת אור קבעה באופן מפורש שהתנהלותו של מפקד הכוחות בנצי סאו הפרה אפילו את ההנחיות הפנימיות של המשטרה, והתנהגותו הייתה לא אחראית ולא חוקית.

יוסף ג'בארין: הוועדה קבעה שהוא היה אחראי להריגת שלושת תושבי המקום שנהרגו באירועים הללו.

יוסף ג'בארין: בין השאר, כבוד היושב-ראש, הוא נתן את הפקודה להשתמש בצלפים כדי לפגוע באזרחים.

יוסף ג'בארין: אני חושב, כבודו, שמי שקיימות נגדו קביעות כה ברורות לא יכול להיות השוטר מספר אחת בישראל.

יוסף ג'בארין: אומנם הוועדה קבעה שהוא לא יקודם במשך ארבע שנים, אבל אני חושב שהקביעות כל כך קשות שהשוטר הזה – יכול להישאר במשטרה, אבל הוא לא יוכל להיות השוטר מספר אחת במדינה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הצעירים והנוער בסימן ארגוני הילדים והנוער

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא, והוא, כידוע, ציון יום הצעירים כאן, בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חלק מן הדוברים כבר התייחסו אליו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל יום הצעירים, דור העתיד שלנו, שהפעם עומד בסימן החינוך הבלתי-פורמלי.

יולי יואל אדלשטיין: לפני הכול, יש חשיבות להגדיר באופן מאוזן יותר את מקומם וחשיבותם של הצעירים.

יולי יואל אדלשטיין: במשך שנים רווחה בשיח שלנו הססמה "העולם שייך לצעירים", שהושאלה אומנם מפרסומת מסחרית, אך ביקשה לרומם את הדור הצעיר, כמי שמכתיב את הקצב, את האופנה ואת הנורמות.

יולי יואל אדלשטיין: נדמה שהתבגרנו, ואנחנו יודעים היום לכבד גם את ניסיון החיים ואת התובנות שהגיל מביא אתו.

יולי יואל אדלשטיין: ועדיין, יש חשיבות רבה ליום כזה, המעמיד במרכז את הצעירים שבינינו ומפנה זרקור אל יכולותיהם המיוחדות, אל השאיפות שלהם ואל מה שמעסיק אותם.

יולי יואל אדלשטיין: עולמם של הצעירים כיום שונה, לכאורה, באופן יסודי מזה שהיה אף לפני דור אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הטכנולוגיה המואצת, אוטוסטרדת המידע, הפתיחות לעולם, למידע ולחברה הסובבת – כל אלה הביאו עמן בשורות גדולות ופתחו אפיקים אדירים.

יולי יואל אדלשטיין: אך דווקא בשל כך יש צורך, יותר מתמיד, לחזור אל היסודות להעצים את יחסי האנוש הבריאים, הישירים והטבעיים, ללא המתווכים הטכנולוגיים למיניהם, לעודד שיחות של ממש בין החברות והחברים, בינם לבין עצמם ובינם לבין הוריהם ומוריהם.

יולי יואל אדלשטיין: כי לעתים, יש להודות, נדמה שתחת מעטה הרשתות החברתיות האדירות הרבה מאוד הולך גם לאיבוד.

יולי יואל אדלשטיין: בנקודה זו נכנסים המתנ"סים ותנועות הנוער, וכל יתר הפעילויות המבורכות החוסות תחת כנפי ההגדרה הרחבה של "חינוך בלתי פורמלי"; וזאת, כאמור, הכותרת, כותרת המשנה, של היום.

יולי יואל אדלשטיין: חשיבותן של מסגרות אלו היא בכך שהן מעניקות לילדים ולנוער חוויות והעשרה בתחומים רבים, אך עושות זאת בדרך ייחודית ונעימה, ולא במסגרת לוחצת של משטר בית-ספרי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש לברך את כל הגופים הרבים שעושים במלאכה, במלאכת הקודש הזאת, יום-יום, בכל ימות השנה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצדיעים לכם היום על עשייה ללא לאות, לא אחת בהתנדבות, ותמיד במסירות.

יולי יואל אדלשטיין: תרומת

יולי יואל אדלשטיין: כם לדור הצעיר שלנו לא תסולא בפז.

יולי יואל אדלשטיין: לצעירים נאחל שידעו למצות את יכולותיהם ולמצוא את מקומם האישי והחברתי גם בעולם כל כך סוער, מאתגר ומשתנה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מציינים את היום במסגרת הצעות לסדר-היום, כמקובל.

יולי יואל אדלשטיין: חלק גדול מן הסיעות הגישו הצעות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין קודם כול את חבר הכנסת רועי פולקמן – בעצם, חייבים לציין – במקום מירב בן ארי, שהייתה בין היוזמות, אבל כרגע יש מחויבות שלה ושל ח"כיות נוספות למשהו אחר.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי רועי פולקמן – מיכל רוזין, שהיא אכן אחת מן היוזמות של היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי השרה, תודה שאת אתנו, אני כמובן מציין שחברת הכנסת מירב בן ארי מסיעתי הייתה מיוזמות היום, וגם כמובן – להגיד תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין, מהיוזמות של היום הזה, היום החשוב הזה.

רועי פולקמן: החינוך הבלתי-פורמלי וארגוני הנוער והילדים הם מנוע לשינוי חברתי – נושא שגם מפלגת כולנו חרתה על דגלה, נושא צמצום הפערים, וארגוני הנוער והילדים זה מנוע מרכזי לעניין הזה.

רועי פולקמן: היום צוין בכנסת יום הצעירים בסימן ארגוני הנוער והילדים.

רועי פולקמן: הבחירה לקיים את היום המיוחד הזה הגיעה מתוך הבנה שהארגונים האלה, אף שהם נוגעים בכל האוכלוסיות במדינת ישראל, אינם מוכרים כראוי במדינה ואינם מקבלים את התקציב המתבקש לקיום הפעילות שלהם.

רועי פולקמן: ארגוני הילדים והנוער מקדמים ערכים חברתיים חשובים באמצעות מסגרות נוער מגוונות שנותנות מענה בתחומי עניין שונים של בני-הנוער ומחנכות אותם לערכים, לתרומה לקהילה, לחינוך ערכי ולמעורבות חברתית.

רועי פולקמן: ארגוני הנוער מקיימים פעילות בכל גוני הקשת של החברה הישראלית: במגזר החרדי, הערבי, הדרוזי, היהודי, בקרב קהילות הלהט"בים, במרכזי נוער בפריפריה, נוער דתי וחילוני – אין מגזר ואין ילד שארגוני הנוער לא מגיעים אליו.

רועי פולקמן: הארגונים שהיו כאן היום, "אחריי!", נוער מד"א, "תנועת התרבות", "הצופים הערבים", תנועת חב"ד, "נועם" וכו', הם ארגונים ייחודיים אשר מהווים בית שני לנערים ונערות רבים במדינת ישראל.

רועי פולקמן: תהליך הגיוס לארגוני הנוער הוא לא פשוט, אולם הנוער שמגיע מגויס ועובר תהליך שינוי מדהים אשר משפיע על כל החברה הישראלית.

רועי פולקמן: כיום מדינת ישראל שותפה בעלות של 8% בלבד מסך העלות לחניך – כ-204 שקלים בשנה.

רועי פולקמן: זהו כמובן סכום נמוך ביותר, שאינו מאפשר לארגונים להתפתח וגורם להם להתדפק על דלתותיהם של תורמים וארגונים שונים.

רועי פולקמן: אנחנו מבטיחים לפעול להגדלת תקציבי הארגונים באמצעות המשרדים השונים הרלוונטיים.

רועי פולקמן: יש חשיבות לאומית לקידום אוכלוסיות אלו בכל הארץ.

רועי פולקמן: הנוער המדהים הזה, שעושה פעילויות נפלאות יום ולילה, הוא עתידה של המדינה.

רועי פולקמן: הנוער הזה הוא הפנים שלנו, וככל שנשקיע בו כן יעלה וכן יפרוץ.

רועי פולקמן: באמצעות גידול בתקציבים נוכל להגדיל את מספר החניכים בכל ארגון ולצרף ארגוני נוער נוספים לפעילות בכל רחבי הארץ.

רועי פולקמן: חינוך בלתי פורמלי הוא מפתח למנהיגות וכישורים ייחודיים ומאפשר לנערים ונערות רבים לממש את הפוטנציאל.

רועי פולקמן: אני שוב רוצה להודות לחברי הכנסת שלקחו חלק ביום המיוחד הזה, ולחזק את המחויבות שלנו לחינוך הבלתי-פורמלי בכלל ולארגוני הנוער והצעירים בפרט.

רועי פולקמן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פולקמן.

יחיאל חיליק בר: בהחלט נושא מאוד חשוב.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל רוזין ממרצ, ואחריה – חבר הכנסת חמד עמאר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, באמת היה יום מאוד מרגש ומשמח, יום הצעירים והנוער בסימן ארגוני הילדים והנוער, ארגונים שפועלים לקידום ערכים חברתיים חיוביים באמצעות חינוך שמטרתו ייעודית ומוגדרת.

מיכל רוזין: בהבדל, באמת, מתנועות נוער, ארגוני הנוער נותנים ייחודיות לכל אחד מבני-הנוער – למצוא את עצמו בארגון שמבטא את הייחודיות שלו, מבטא את הזהות שלו.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא לכם מה שהקריאה היום בכנס אחת הפעילות בארגון "איגי": "לפני כמעט שנתיים, אחרי הרבה התלבטויות עם עצמי, באיזה אחר-צהריים, מצאתי את עצמי מתקשרת לבחורה שאני לא מכירה, מבקשת, בניגוד לשכל הישר שלי, לבוא לפעולה הראשונה בשנה בקבוצת 'איגי' כפר-סבא.

מיכל רוזין: כשדיברתי עם המדריכה זה היה בשבילה לא סיפור, לי רעדו הברכיים.

מיכל רוזין: אני זוכרת שבתחילת הפעולה לא דיברתי.

מיכל רוזין: בסוף הפעולה מצאתי את עצמי מספרת בדיחות ומשוחררת לגבי עצמי הרבה יותר משהייתי עד אז.

מיכל רוזין: מאותו רגע התחלתי תהליך, שהוא עוד בעיצומו ובשיאו, יחד עם הקבוצה שלי.

מיכל רוזין: באיזו פעולה שזכורה לי מאוד אני ביקשתי מהקבוצה, בואו נתבלבל ביחד.

מיכל רוזין: ביקשתי להתבלבל אתם על מי שאני, מה זאת אומרת בכלל להיות בת, על השם של הנטייה המינית שלי, על חיים בארון, על המשמעות שלו בכלל.

מיכל רוזין: אני חדה יותר עכשיו, משוחררת ובטוחה יותר עכשיו.

מיכל רוזין: אני לא מרגישה שאני חייבת הגדרות, אני קודם כול אדם.

מיכל רוזין: אני לא בארון יותר, הקבוצה נתנה לי חופש לעשות שינוי בחברה, בשבילי ובשביל כל מי שהרגליים שלהם עדיין רועדות.

מיכל רוזין: "השנה הייתי פעילה בקבוצת המנהיגות של 'איגי'.

מיכל רוזין: באמת לא סתם קוראים לה קבוצת מנהיגות.

מיכל רוזין: אני ושאר חברי וחברות הקבוצה למדנו יחד לקחת אחריות על עצמנו כנוער.

מיכל רוזין: היינו שותפים לדרך בעשייה.

מיכל רוזין: אני הבנתי שדווקא כנערה יש לי מקום משמעותי וחשוב באקטיביזם.

מיכל רוזין: נהייתי אדם טוב יותר בזכות הקבוצה הזאת.

מיכל רוזין: מצאתי את עצמי מרגישה מובילה ומשנה.

מיכל רוזין: "'איגי' בשנתיים האחרונות היה המרחב הבטוח שלי מחוץ לבית-הספר, מחוץ לתנועת הנוער, ללמוד על מגדר, על מיניות וזהות, להגשים את עצמי באקטיביזם, להכיר, לפגוש ולהשתחרר.

מיכל רוזין: הייתי רוצה שלא ירעדו יותר הברכיים לאף אחת כשהיא מתקשרת לבקש עזרה בלגלות את עצמה, בלהכיר ולפגוש וללמוד שהיא לא היחידה בעולם.

מיכל רוזין: שהתחושות שלה לגיטימיות.

מיכל רוזין: שמותר ואפילו מומלץ לדבר, לגלות מילים, ליצור חדשות.

מיכל רוזין: אחרי זה לפעול לשינוי החברה.

מיכל רוזין: להעצים את הפוטנציאל שבאקטיביזם, לעשות אותו נגיש יותר לבאה אחריה.

מיכל רוזין: " אלה דברים מרגשים ומדהימים של נערה מארגון "איגי", שהוא חלק מקבוצת אותם ארגוני הילדים והנוער, שבאמת מקיימים פעילות קבועה מדי שבוע לאחר שעות בית-הספר, שמועברת על-ידי מדריכים בוגרים וצעירים בפריסה ארצית, ללא מטרות רווח, ובאמת כל המטרה היא לעזור ולהעצים את בני-הנוער.

מיכל רוזין: אמרתי היום לנוער, שהנוער של היום הרבה יותר טוב מהנוער של פעם.

מיכל רוזין: תמיד יש לנו צורך בנוסטלגיה, להגיד: כשאנחנו היינו ילדים, כשאנחנו היינו בני-נוער – אז אני רוצה לומר שדווקא הנוער של היום יש לו יכולת לדרוש את הבנת הזהות המיוחדת שלו, הייחודית שלו, יש לו מקום שבו הוא רוצה להעצים את מי שהוא בתוך החברה הישראלית.

מיכל רוזין: הנשיא ריבלין דיבר על השבטים השונים.

מיכל רוזין: הייתם צריכים לראות היום את אולם האודיטוריום בכנסת, מלא בכל שבטי החברה הישראלית.

מיכל רוזין: אנחנו גם פנינו לנשיא כדי שיאמץ את ארגוני הצעירים והנוער ויוביל אתם יחד את המהפך, כך שכמה שיותר ילדים ובני-נוער יהיו מעורבים בתנועות נוער ובארגוני נוער, כי רק כך הם ילמדו להרגיש שייכים, משמעותיים, הם יתרמו לקהילה והם יהיו חלק מועיל ותורם בה.

מיכל רוזין: חבל ש-75% מן הילדים ובני-הנוער לא מגיעים – לא לתנועות נוער, לא לארגוני נוער.

מיכל רוזין: אנחנו לפני החופש הגדול, לפני הקיץ, וזה בדיוק השלב שבו הרבה מאוד ילדים ובני-נוער מחפשים את עצמם בשעות הרבות של היום, ולצערי הרב, לא מספיק מעורבים בפעילות של נוער, בפעילות של ילדים, בתנועות נוער ובארגוני נוער.

מיכל רוזין: אין ספק שנעשית פה עבודה משמעותית, ואנחנו, נבחרי ונבחרות הציבור, צריכים להיות שם עבורם – לסייע, לתמוך ולהעצים אותם.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חמד עמאר מישראל ביתנו – בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני באמת רוצה להודות לחברת הכנסת מיכל רוזין ולחברת הכנסת מירב בן ארי על היום המעניין-מאוד, המרגש.

חמד עמאר: אני השתתפתי בחלק מהיום הזה, נהניתי.

חמד עמאר: נהניתי להיות שם, קודם כול כיושב-ראש תנועת הנוער הדרוזית ומייסד תנועת הנוער הדרוזית, איש שמכיר טוב מאוד את העבודה של הנוער ואת החשיבות של הנוער.

חמד עמאר: ואני אומר לכם, היום ראיתי את הארגונים שנמצאים כאן – מההתחלה אני תמכתי בהקמת ארגוני נוער, להבדיל מתנועות נוער יש ארגוני נוער, וזה התחיל לפני כמה שנים, לפני ארבע שנים, אני חושב, ומאז תמכתי בהקמת הארגונים, כי חלק גדול מאותם ארגונים שלא הצליחו להתברג ולהיכנס ולהיות תנועות נוער – בגלל הדרישות הקשות בשביל להיות תנועת נוער ולהכיר בך כתנועת נוער – הקימו את ארגוני הנוער.

חמד עמאר: לכן, אני רואה חשיבות רבה בנושא הזה.

חמד עמאר: היום ראינו דתיים, לא-דתיים, חרדים, ערבים, דרוזים – ארגוני נוער.

חמד עמאר: ילדים מגיעים לארגון, עושים פעילות, מפתחים את היכולות שלהם, נהיים מדריכים בארגונים האלה ויכולים להתפתח ולרוץ קדימה.

חמד עמאר: לכן, הנושא הזה חשוב מאוד.

חמד עמאר: הנושא הזה, צריך לתקצב אותו, ולתקצב אותו טוב, ולקחת את הנושא הזה ולהתחיל להשוות עם תנועות הנוער – אין מקום להשוות בין התקציב של תנועות הנוער וארגוני הנוער, כי שמעתי את זה היום הרבה.

חמד עמאר: אני חושב שצריך לבדוק את ארגוני הנוער כמו שבודקים את תנועות הנוער – לתת גם להם תקציב, ותקציב טוב, כדי שימשיכו ויצליחו ויוכלו להביא כמה שיותר חניכים לסניפים.

חמד עמאר: אמרו ש-75% מהילדים לא מגיעים לתנועת נוער ולא לארגוני נוער.

חמד עמאר: אני חושב שחינוך בלתי פורמלי במדינת ישראל – צריך אפילו לשכוח מההגדרה "חינוך בלתי פורמלי".

חמד עמאר: כל ילד במדינת ישראל צריך לדעת שאחרי-הצהריים הוא יכול להיות במסגרת, שנגיע למצב כזה שכל ילד יסיים את בית-הספר שלו בשעה 16:00, או בשעה 14:00 או בשעה 15:00, ויש לו מסגרת שהוא יכול ללכת ולהיות בה.

חמד עמאר: הוא יכול ללכת להיות בחוג, הוא יכול להיות בארגון נוער, הוא יכול להיות בתנועת נוער, הוא יכול לעשות דברים שהוא אמור לעשות.

חמד עמאר: למלא את הזמן של אותם ילדים.

חמד עמאר: ילד לא צריך לשבת כל היום מול המחשב.

חמד עמאר: הוא לא צריך לחיות את עצמו ולראות רק את עצמו.

חמד עמאר: עצם העובדה שהוא יוצא, ומתמזג, ונהיה חלק מתנועת נוער או מארגון נוער – הוא יכול לתרום, לתת לחברה, לעשות.

חמד עמאר: העשייה גדולה בתנועות נוער ובארגוני נוער; הם יכולים ללכת לעזור לקשישים, יכולים ללכת להיות "סניפים ירוקים" ולקדם דברים באיכות הסביבה, יכולים לעשות המון המון דברים בתרומה, בנתינה, ואלה הדברים החשובים בתנועות הנוער ובארגוני הנוער, ללמוד לתת.

חמד עמאר: כי מי שיודע לתת גם יכול לקבל, אבל מי שלא יודע לתת לא מבין את הערך של לתת, בתרומה, בהתנדבות, להיות חלק מחברה – מחברה שלמה.

חמד עמאר: לכן, אני תומך מאוד בארגוני נוער.

חמד עמאר: אני רוצה שארגוני נוער יתחזקו.

חמד עמאר: אני רוצה שכל ילד במדינת ישראל יהיה בארגון נוער או בתנועת נוער.

חמד עמאר: אני, כשהקמתי את תנועת הנוער בשנת 2001, אמרתי שבשנת 2020 אני רוצה לראות כל נער ונערה דרוזים נמצאים אצלי בתנועת הנוער.

חמד עמאר: אני חושב שאני בדרך לשם, ואני רוצה להגיע לשם, ולכן, חשוב לי מאוד שכל ילד וילדה במדינת ישראל יהיו במסגרת בלתי פורמלית אחרי-הצהריים, וארגוני נוער ותנועות נוער אלה המקומות הנכונים, שמחנכים לשוויון, מחנכים לנתינה, לדמוקרטיה, להתנדבות.

חמד עמאר: אלה המקומות שבהם צריכים להיות בני-נוער.

חמד עמאר: תודה רבה לכם.

חמד עמאר: ושוב, תודה למארגנים של היום הזה, המהנה.

חמד עמאר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חמד עמאר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יואל חסון.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מרגי, אם יהיה.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אני רגיל שאתה פה, אני מצטער.

יחיאל חיליק בר: חיפשתי אותך.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוד בכנסת התשע-עשרה לפעמים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אל תתבלבלו, זו כנסת חדשה, כן?

יחיאל חיליק בר: כן, זהו.

יחיאל חיליק בר: אני יודע איפה הוא ישב בפעם שעברה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, הנושא הזה, של הצעירים, ארגוני הנוער, תנועות הנוער, זה דבר שכמובן קרוב מאוד ללבי.

יואל חסון: מתחילת חיי הצעירים הייתי מעורב, כמובן, בתנועת נוער, והייתי ראש מועצת תנועות הנוער, וראש תנועת נוער, כמובן, ואני יכול לומר לכם, חברי חברי הכנסת, שאין ספק – וגם אם היינו בודקים פה, בקרב חברי הכנסת, ובוודאי בהיסטוריה של הבית הזה, היינו רואים שרבים ורבות ממנהיגי ומנהיגות מדינת ישראל היו בתנועת נוער וגדלו במערכות כאלה, והתחנכו שם.

יואל חסון: תנועות הנוער, למעשה, היו בית היוצר למנהיגות במדינת ישראל, כמעט בכל החזיתות; אם זה בחזית של הפוליטיקה וההנהגה, בחזית הצבאית כמובן, אחר כך גם בחזיתות אחרות.

יואל חסון: זה הבסיס, בכלל.

יואל חסון: בעצם ההיסטוריה של הקמת המדינה הזאת – היא הוקמה על-ידי אנשים צעירים שפעלו בתנועה הציונית במסגרת של תנועות נוער, תנועות אידיאולוגיות.

יואל חסון: ההתפתחות המודרנית הזאת "בעת החדשה" – במירכאות, כמובן – זה באמת התוספת של ארגוני הנוער, שהיום ראינו רבים וטובים מהחברים בארגונים האלה.

יואל חסון: הייחוד של הארגונים האלה הוא היכולת, באמת, לגעת בנושאים ספציפיים שמעניינים את ציבור הצעירים היום.

יואל חסון: יש לנו היום בישראל המון חבר'ה צעירים ואכפתיים ומעורבים, וכאלה שרוצים לעצב את דמותה של מדינת ישראל ורוצים להשפיע על הדמות הזאת ולהשפיע על הדרך של המדינה הזאת בשנים הקרובות.

יואל חסון: אבל כדי שהדברים האלה יפתחו יותר ויותר עומק, בסיס, כוח – הממשלה, המדינה, חייבת להיות מעורבת בתהליכים האלה; חייבת להתייחס לצעירים כאל מנוע ההזנה, הכוח, האנרגיה של המדינה הזאת קדימה.

יואל חסון: אין דרך אחרת למדינה בלי דור ההמשך הזה, של הצעירים.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, תראו מה קורה באירופה, תראו מה קורה ביפן, תראו מה קורה במדינות שבהן אין יותר צעירים, שבהן הצעירים או עוזבים, או לא קיימים, או לא מעורבים, או פשוט לא נולדים.

יואל חסון: תראו מה קורה למדינות האלה.

יואל חסון: מדינת ישראל, תודה לאל, יחסית למדינה מערבית, נמצאת במקום אחר לגמרי מבחינת כמות האוכלוסייה הצעירה פה, אבל אנחנו צריכים לחזק את הצעירים האלה ולתת להם כלים להצליח.

יואל חסון: אבל אנחנו רואים גם נוער אחר.

יואל חסון: יש הרבה בעיות לבני-הנוער היום.

יואל חסון: זה לא דבר – אנחנו רגילים, וטוב ונחמד לראות את בני-הנוער המעורבים, אבל נאמר כאן לפני – 75% מבני-הנוער בישראל לא נמצאים במסגרת לא פורמלית.

יואל חסון: לא נמצאים בתנועות הנוער, לא נמצאים בארגוני הנוער.

יואל חסון: הם לא נדחפים לשם.

יואל חסון: אף אחד לא מעודד אותם מספיק ללכת לשם.

יואל חסון: אני יכול להגיד לכם, כמי שעמד בראש מועצת תנועות הנוער, שהיו לנו מאבקים להשאיר את תנועות הנוער בכלל בתוך בתי-הספר, לפעול בבתי-הספר, לעשות את המושג הזה שנקרא "גיוסים", לגייס בני נוער מבית-ספר לתנועות הנוער.

יואל חסון: פעם זה היה ברור מאליו.

יואל חסון: אני חושב שהיום זה כבר לא קיים.

יואל חסון: בתי-הספר לא מאפשרים בכלל לתנועות הנוער וארגוני הנוער לפעול בתוכם, וההפרדה הזאת היא טעות.

יואל חסון: ובאמת צריכה להיות כאן המשכיות ברורה בין המערכת הפורמלית לבלתי-פורמלית.

יואל חסון: זה אינטרס לאומי מובהק.

יואל חסון: ילד ישראלי, או בן-נוער ישראלי, שנמצא במסגרת לאחר המסגרת הפורמלית, הוא בצורה מובהקת יהיה אזרח יותר טוב במדינה הזאת.

יואל חסון: ולכן, אדוני היושב-ראש, לסיכום אני רוצה לומר שיש לנו כאן אתגר, לנו כחברי הכנסת – בחקיקה, בפעילות פרלמנטרית, ביום כמו היום המיוחד והחשוב הזה, שבאמת ראינו במסדרונות הכנסת את מאות הצעירים ובני-הנוער שהסתובבו כאן – אבל, גברתי השרה, לך יש אתגר.

יואל חסון: באמת לקחת על עצמך אתגר.

יואל חסון: אני מכיר אותך הרבה מאוד שנים, אני יודע מאיפה את באה, אני יודע מה הבסיס והדרייב שלך, ואת יכולה לדעת שבהקשר הזה באמת לא יהיה אופוזיציה–קואליציה; לכל יוזמה חשובה שאת תביאי ותובילי כשרה הממונה על התחום הזה, תקבלי מאתנו גיבוי.

יואל חסון: כמי שגדלה במקומות האלה, של הצעירים, והגיעה עד הלום, לשולחן הממשלה, לממשלת ישראל, אני באמת קורא לך ומבקש ממך ליזום, לדחוף, להבין את הבעיות, ללמוד אותן, לדחוף לדברים שאת מאמינה שהם הדברים שצריך לקדם בתחום הנוער והצעירים, ותקבלי כאן אופוזיציה–קואליציה לימינך ולטובתך.

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, ידידי יואל חסון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ותסכם בהחלט השרה, שחיכינו, אפילו אנחנו, הרבה זמן לקרוא לה כבר "כבוד השרה", שצמחה בסטודנטים ובנוער – אומנם התמודדה מולנו בהרבה הזדמנויות.

יחיאל חיליק בר: פעם ניצחה, פעם ניצחה, אבל – – –

יואל חסון: פעם ניצחה.

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: היא אחת היחידות שבתחום הזה דווקא ניצחו אותנו, בזמנו, בעולם הסטודנטים.

יחיאל חיליק בר: לא נשכח לה את זה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: לא נשכח, אבל נסלח.

יחיאל חיליק בר: לגילה בוודאי.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, הכנסת ציינה היום את יום הצעירים והנוער.

יעקב מרגי: איוב אמר: "אדם לעמל יולד".

יעקב מרגי: והמגיד בהגדה, מה אמר?

יעקב מרגי: "עמלנו – אלו הבנים".

יעקב מרגי: אלו הבנים, אלו בני-הנוער.

יעקב מרגי: מלמדת אותנו ההגדה, בעל ההגדה מלמד אותנו, שכל הקיום שלנו, כל המהות שלנו, אנחנו, זה בעבור הדורות הבאים, שזה בני-הנוער, שיבואו ויחליפו אותנו.

יעקב מרגי: התפקיד שלנו הוא להשאיר להם כאן עולם ראוי, עולם מוכן, עם תשתיות, להתפתח ולפתח.

יעקב מרגי: נכון עשתה הכנסת שייחדה יום מיוחד לציון יום הצעירים.

יעקב מרגי: משעות הבוקר, כפי שציינו חברי, קיימו ועדות הכנסת הרלוונטיות דיונים.

יעקב מרגי: אני – בוועדת החינוך, שאני עומד בראשה, קיימנו דיון בסוגיית תקצוב ארגוני הנוער במשרד החינוך, ואני רוצה לציין: התמונה שעולה מהדיון, שאכן התקציב של ארגוני הנוער הולך ועולה, והיד עוד נטויה, יש רצון טוב.

יעקב מרגי: כפי שידוע למי שמכיר את המערכות התקציביות, בשנה שאין תקציב מדינה זה כמעט מושבת, במיוחד כשזה נוהל תמיכה, שזה לא בבסיס התקציב.

יעקב מרגי: אפשר לפעול לפי 1 חלקי 12 כשזה בבסיס התקציב, אבל גם בנוהל תמיכה הם מצאו דרך ונתנו מקדמות.

יעקב מרגי: מספר ארגוני הנוער הולך וגדל; היו 11 ארגונים מוכרים, אנחנו בשלב של הכרה בשבעה או שמונה נוספים – משרד החינוך, יותר נכון, בהליך של הכרה בשבעה, שמונה ארגונים נוספים.

יעקב מרגי: ראינו בוועדה תמונה שצריכה ללמד אותנו, אנחנו פה, חברי הבית הזה: 19 ארגונים – דרוזי, ערבי, חרדי, חב"די, דתי לאומי – מכל גוני הקשת – תחת כיפה אחת, בארגון אחד, מגוון רחב של נושאים.

יעקב מרגי: כל אחד לקח נושא אחד והעצים אותו.

יעקב מרגי: מבחינתי, זה מרחיב את הלב, ממלא את הריאות באוויר.

יעקב מרגי: ואני אומר, דווקא הקדנציה הזאת – ולא כי את יושבת פה, חברת הכנסת גילה גמליאל.

יעקב מרגי: כשהוקם המשרד לאזרחים ותיקים, את יודעת כמה כל אחד עשה מזה – חלק קצת חייך, הלעיז, הגיב בציניות, אבל לאחר שזה קרם עור וגידים – ואני שאלתי פה את חברי – אני חושב שכדי להפוך את המשרד הזה למושלם, צריך לחבר לו את החוליה של הצעירים.

יעקב מרגי: והנה, כנראה כיוונתי לדעת גדולים, ודווקא בקדנציה הזאת – כי זה הא בהא תליא.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים להביא אותם עם שלייקעס בריא, מה שנקרא?

יעקב מרגי: בואו נשקיע למטה.

יעקב מרגי: ואני אומר, למרות הגידול בתקציב, כמעט פי-שניים, במשרד החינוך, בסעיף ארגוני הנוער, אפשר להגדיל, אפשר עוד להגדיל.

יעקב מרגי: זה לא כסף גדול.

יעקב מרגי: ההשקעה כאן אומנם נראית כביכול רבה, ארגוני נוער – כמה זה?

יעקב מרגי: כ-20 מיליון ש"ח הולך להיות בתקציב 2015.

יעקב מרגי: לכאורה.

יעקב מרגי: אבל התועלת רבה מן ההשקעה.

יעקב מרגי: לגבי אותם בני-נוער שזכו והם כבר חברים, אותם חניכים שחברים בארגונים, הם התוו לנו ולעצמם את הדרך שלהם.

יעקב מרגי: הם כבר בני-נוער אחרים.

יעקב מרגי: לי אין ספק מה יהיה מסלול החיים שלהם.

יעקב מרגי: לי אין ספק איפה הם יהיו ממוקמים בכל הפרמטרים – בהישגיות, בערכיות, אפילו כלכלית, כשיתבגרו.

יעקב מרגי: אבל התחושה היא – איפה כולם?

יעקב מרגי: איפה כולם?

יעקב מרגי: אנחנו יודעים שלא כולם שם, וחבל.

יעקב מרגי: ואני רוצה לומר לכם מידיעה – ואני נוגע בזה – הרבה נערים והרבה מבני-הנוער רוצים להשתתף בעשייה הזאת.

יעקב מרגי: צריך מישהו שייקח אותם.

יעקב מרגי: לא לכולם יש היצר האקטיביסטי הזה לקום וללכת ולעשות.

יעקב מרגי: מה לעשות, לא כולם מנהיגים.

יעקב מרגי: יש כאלה שעדיין צריכים שינהיגו אותם.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם שרוב בני-הנוער שלא משתתפים בחוויה הזאת או לא משותפים בחוויה הזאת מסתכלים בקנאה; רוצים שיקראו – וקראתי להם בדיון, ואני חושב שאם ישמעו לי ארגוני הנוער – ואנחנו נצטרך לפרוע להם את השטר הזה – שיכריזו על שנת הלימודים הקרובה שנת "חבר מביא חבר"; לחשוב – על המחשבה – שאנחנו מכפילים את הכמות.

יעקב מרגי: זה לא כסף גדול.

יעקב מרגי: תארו לכם, אנחנו שולחים אותם בפריפריה הגיאוגרפית ובפריפריה החברתית שלנו – איזה חיסכון, איזה תועלת, איזה תרומה רבה תהיה לחברה בישראל.

יעקב מרגי: שוב, אני מלא תקווה, וכולי תקווה, שהקריאה שלי נקלטה, ואני מתחייב להם מעל הבמה הזאת שבתפקידי כיו"ר ועדת החינוך אני אמשיך ללוות אותם, ואם צריך תוך כדי הליכה להגדיל את בסיס התקציב – זה לא כסף גדול.

יעקב מרגי: לא כסף גדול, אפשר להפריח את השממה, אפשר להפריח יותר את השממה, מכל הבחינות.

יעקב מרגי: בזה אני מסיים, ואני אומר לארגוני הנוער: אתם התקווה של החברה בישראל.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מרגי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אחרון הדוברים לפני כבוד השרה.

יחיאל חיליק בר: תסכם השרה גילה גמליאל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, ראשית, מגיעה מילה וברכה ויישר כוח לחברותי מיכל רוזין ומירב בן ארי על ארגון היום הזה וציון יום הצעירים והנוער, ובאמת היום הכנסת הייתה מלאת מרץ וחיים.

אוסאמה סעדי: הצעירים האלה, שראינו, ובני-הנוער, והארגונים שהיו ומילאו את כל אולמות הכנסת ואת כל רחבות הכנסת – באמת היה כיף להיות היום בכנסת.

אוסאמה סעדי: אנחנו היום ב-30 בחודש, והיום הוא יום סיום שנת הלימודים בבתי-הספר היסודיים.

אוסאמה סעדי: עכשיו בני הקטן, בכיתה ו', התקשר אלי, הוא סיים את הלימודים שלו, קיבל את התעודה, וכמובן הוא אחד מהמצטיינים בכיתה, והוא רוצה את המתנה שלו, כמובן.

אוסאמה סעדי: אמרתי לו שהיום נסיים מוקדם, ואז נגיע הביתה, לא כמו אתמול.

אוסאמה סעדי: מאות אלפים של תלמידים מהמגזר הערבי, וגם מהציבור בכלל, יצאו לחופשת הקיץ, ואוי ואבוי לנו, במגזר הערבי, איך, גברתי השרה, התלמידים האלה יבלו את חופשת הקיץ – ברחובות, לצערנו.

אוסאמה סעדי: אין סבסוד למחנות צעירים, לפעילות תרבותית בחופשת הקיץ.

אוסאמה סעדי: מי שיש לו יכולת כלכלית לשלוח אותם – אלה מעטים ביותר, ולכן הם ייאלצו לבלות חודשיים ברחובות.

אוסאמה סעדי: ולכן – מכאן נובעת תופעת האלימות, שהיא כל כך כואבת לנו, במגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: אני ציינתי עכשיו בנאום בן הדקה שלושה נרצחים במגזר הערבי, רק בשבוע האחרון.

אוסאמה סעדי: אחד מהם הוא מהכפר שלי, גברתי השרה, הוא בשנות ה-30, נשוי ואב לשניים, הוא נרצח בריב משפחתי.

אוסאמה סעדי: אני הייתי באותו היום בכפר; ממש לפני שבירת הצום נודע לנו על האירוע העצוב הזה, והלכנו לבית של הנרצח, ואחרי זה הלכנו לבית של החשודים ברצח, וגם יום אחרי זה היינו שם.

אוסאמה סעדי: יש ועדת הפיוס הארצית במגזר הערבי, שנכנסה לאירוע הזה, והם עשו "הודנה" בין המשפחות.

אוסאמה סעדי: אני מקווה שלפחות עכשיו המצב יהיה רגוע בין שתי המשפחות האלה.

אוסאמה סעדי: כשאנחנו מדברים על ארגוני נוער וארגוני צעירים, אני נזכר בימים שהייתי יושב-ראש התאחדות הסטודנטים הערבים בישראל, ואת, גברתי השרה, היית מנהיגת סטודנטים באוניברסיטת תל-אביב, נדמה לי.

אוסאמה סעדי: נכון?

גילה גמליאל: כל הארץ.

אוסאמה סעדי: כל הארץ.

אוסאמה סעדי: חברי ד"ר יוסף ג'בארין גם היה יושב-ראש הוועד, נדמה לי, באוניברסיטת חיפה – – –

יוסף ג'בארין: באוניברסיטה העברית.

אוסאמה סעדי: האוניברסיטה העברית.

אוסאמה סעדי: חברתי עורכת-הדין עאידה סלימאן הייתה יושבת-ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת חיפה.

אוסאמה סעדי: יש לנו ארגונים חזקים ביותר בציבור הערבי, גם בקרב הסטודנטים וגם בקרב בני-הנוער.

אוסאמה סעדי: היום ראינו חלק מהם פה, בכנסת.

אוסאמה סעדי: הרוח ועקרונות ההתנדבות טמועים בנו מאז שאנחנו צעירים.

אוסאמה סעדי: היום יש תנועות נוער לכל המפלגות כמעט.

אוסאמה סעדי: למפלגה הקומוניסטית ולחד"ש יש תנועת נוער, בנק"י, חזקה ביותר; לבל"ד יש תנועת נוער חזקה ביותר; לתנועה האסלאמית גם; לנו בתע"ל – אני זה חצי שנה מלווה את תנועת הנוער של תע"ל, והם עושים מדי חודש פעילות התנדבותית בבתי-יתומים, במוסדות לצעירים ובני-נוער עם מוגבלות; הולכים כל שבת לשם, עושים פעילות, עם מתנות, מכינים להם אוכל, מבלים יום שלם אתם.

אוסאמה סעדי: אני כבר הייתי בכמה אירועים כאלה.

אוסאמה סעדי: האירוע האחרון היה בכפר-כנא, עם בני-נוער עם מוגבלות.

אוסאמה סעדי: זה היה מרגש מאוד, מרשים מאוד.

אוסאמה סעדי: לכן, צריך לא הרבה תקציבים, כמו שאמר חברי חבר הכנסת מרגי; אפשר בסכומים זעומים יחסית לתקציב בכללותו.

אוסאמה סעדי: כאשר אתמול דיברנו על טריליון – אפילו הייתי צריך מחשב, אדוני היושב-ראש, כדי לראות כמה אפסים יש בטריליון הזה, בעניין הגז.

יחיאל חיליק בר: 12.

אוסאמה סעדי: 12, נכון?

אוסאמה סעדי: אז צריך לא 12; מספיקים לנו כמה עשרות מיליונים בשביל ארגוני הנוער והצעירים האלה, ואז באמת אפשר להפריח את המדבר, לא רק בנגב, אלא – אפשר – כל המגזר הערבי, גברתי השרה, בעניין הזה, הוא מדבר אחד גדול, וצריך להשקיע בו לא הרבה.

אוסאמה סעדי: יש לנו היכולת, יש לנו הפוטנציאל, אנחנו מוכנים לשתף פעולה.

אוסאמה סעדי: את, גברתי השרה, כמי שאמונה על שוויון המיעוטים וקידום הצעירים, זה בדיוק התחום שלך.

אוסאמה סעדי: אנחנו מוכנים לעבוד בשיתוף פעולה.

אוסאמה סעדי: לא צריך את העניין הזה של השירות הלאומי, שכל פעם מביאים לנו כתירוץ למה אין שוויון.

אוסאמה סעדי: אנחנו מוכנים לתרום, להתנדב.

אוסאמה סעדי: על השירות הלאומי הבענו את עמדתנו כמגזר הערבי, כוועדת מעקב, כאוכלוסייה ערבית, שאנחנו נגד השירות הלאומי הכפוי עלינו, לכן אל תנסו ואל תשתמשו בעניין הזה כתירוץ למה אין שוויון למגזר הערבי.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אוסאמה סעדי: ברכות לכל הצעירים (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: כל הכבוד לנוער שלנו ולנערים שלנו במגזר הערבי על רוח השינוי והיוזמה.

אוסאמה סעדי: המשיכו ככה).

אוסאמה סעדי: תודה, גברתי השרה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת סעדי.

יחיאל חיליק בר: עכשיו תסכם השרה גילה גמליאל את הדיון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי השרה.

יחיאל חיליק בר: עכשיו שחבר הכנסת עטר פה, אפשר לסכם את הדיון.

דניאל עטר: בדיוק.

יחיאל חיליק בר: חיכינו לך.

יואל חסון: לא היינו מתחילים בלעדיו.

יחיאל חיליק בר: התחלנו, אבל לא היינו יכולים לסיים בלעדיו.

גילה גמליאל: כבוד היושב-ראש, יושב-ראש ועדת החינוך, חברי הכנסת, אני רוצה לברך את המארגנות, את חברת הכנסת מירב בן ארי ואת חברתי מיכל רוזין.

גילה גמליאל: אני חושבת שהיום הזה הוא יום כל כך חשוב עבור דור העתיד שלנו, של מדינת ישראל.

גילה גמליאל: אני חושבת שהיום הזה גם האיר את פניה של כנסת ישראל היום.

גילה גמליאל: היה פשוט כיף, מהבוקר, להסתובב במסדרונות, להופיע בפניהם בוועדות.

גילה גמליאל: אני ראיתי כאן היום את כל חברי הכנסת, על כל גוניהם, ואת חברות הכנסת, עם חיוך על הפנים.

גילה גמליאל: לראות את דור העתיד שלנו מתנדב, פועל, זה היה מחמם את הלב במיוחד.

גילה גמליאל: אז אני באמת רוצה לברך גם את מי שיזמו את הדיון כאן במליאה היום ולומר יישר כוח.

גילה גמליאל: אני בחרתי, ראשית, לתת לארגונים האלה ביטוי, מפאת העובדה שלצערי עדיין לא מדובר בהרבה, כך שעדיין אפשר למנות אותם פה.

גילה גמליאל: אותם ארגוני ילדים ונוער שפועלים לקדם ערכים חברתיים באמצעות חינוך, שכל המטרה שלהם מיועדת ומוגדרת, בפני הרבה מאוד גוונים שונים, שמעידים על הפסיפס האנושי המצוין שקיים לנו במדינת ישראל.

גילה גמליאל: זה שם דגש בעיקר על ילדים מכיתות א' עד י"ב.

גילה גמליאל: אז רק כדי שנכיר את כל הארגונים: יש תנועת "תרבות", שזה קבוצת ילדים ונוער שיוצרים בתחום האמנות.

גילה גמליאל: יש נוער "לתת", שפועל ליצור חינוך לערכי התנדבות וסולידריות חברתית.

גילה גמליאל: יש נוער מד"א – אותה פעילות חינוך להצלת חיים, ביצוע משימות התנדבות; היום הם היו כאן ודאגו לפעול בכל הנושא של ההחייאה, ולהבין עד כמה הדברים הבסיסיים האלה צריכים להיות מוקנים לכל נער ונערה.

גילה גמליאל: "פרחי הדגל" – חינוך לטיפוח ערכים בקרב ילדים ונוער בישראל ברוח תורת ישראל.

גילה גמליאל: יש "צופי השלום" ו"הצופים הערבים" – חינוך לאור ערכי הצופיות בשטח ומפגשים בחברה המוסלמית.

גילה גמליאל: יש "איגי" – ארגון נוער גאה – קבוצות חברתיות לנוער הלהט"בי שמאפשרות שיח כן ופתוח.

גילה גמליאל: יש האות הבין-לאומי לנוער ולצעירים להעצמה אישית וקבוצתית ולחיזוק החוסן החברתי.

גילה גמליאל: תנועת "עוז", היוצרת פעילות חברתית לילדים בני שש–תשע, להקניית ערכים וציונות.

גילה גמליאל: יש אפילו מרכז "הצופים הקתולים" – תראו איזה יופי של פסיפס – לחנך לאור ערכי הצופיות בשטח במפגשים בחברה הנוצרית.

גילה גמליאל: "קדימה לשובע" – ארגון נוער בבתי-נוער לחינוך, לקידום ילדים ונוער בסיכון.

גילה גמליאל: "ארגון השלום הדרוזי" – אמר כאן

גילה גמליאל: חברי חמד עמאר שהוא רוצה לראות את הנוער הדרוזי משתלב בתנועות הנוער ובארגונים.

גילה גמליאל: גם חוגי הסיירות של קק"ל, שהיום הראו לנו כל מיני חידונים בעניין המנהיגות דרך השטח, כמה זה קריטי.

גילה גמליאל: תנועת "נועם", שמעמיקה את השייכות ואת הזהות היהודית; יש ארגון הנוער של חב"ד, בקרב הקהילות של חב"ד וגם מחוץ להן.

גילה גמליאל: יש מרכז "מעשה", שפועל לקידום התנדבות בחברה הישראלית.

גילה גמליאל: יש "אג'יק" – פעילות חינוך ערכית לילדים ונוער בדואים ברחבי הארץ; יש ארגון "צמרת", שמטפח מנהיגות צעירה בקרב בני-נוער דתיים וחילונים יחדיו.

גילה גמליאל: תנועת "אחריי!" – ארגון "אחריי!" – נוער שרוצה להוביל שינוי גם בפן החברתי וגם לפתח ולטפח מנהיגות צעירה.

גילה גמליאל: "צבאות ה'" – פעילות חינוכית לבני ובנות חב"ד ברוח התנועה.

גילה גמליאל: ולא פחות חשוב – הבנות שלי – הגדולה שלי בת שש והקטנה בת ארבע, כבר נהנו להשתתף בפעילות הזאת, של "צבאות ה'", באפיית מצות לפסח, בתהלוכה שהם מקיימים בל"ג בעומר, ודברים נוספים, שיוצרים קירוב לבבות אמיתי.

גילה גמליאל: אני חושבת שכשאנחנו מציגים מה הם אותם ארגונים אנחנו רואים איזה תוכן חיוני, חשוב, משמעותי יש כדי לפתח כאן, בדור העתיד שלנו – המנהיגים והמנהיגות של מדינת ישראל – את הרוח ההתנדבותית, השליחותית, שבאה מטעמי מסירות.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה בדיוק היופי בחברה שלנו, היופי האנושי.

גילה גמליאל: דיברנו כאן – ישנו כאן יואל חסון, שהיה מנהיג גדול של תנועת בית"ר; ישנו כאן חיליק, שבא מארגוני הסטודנטים; אני באתי מארגוני הסטודנטים.

גילה גמליאל: יש לנו כאן כר נרחב – –

יחיאל חיליק בר: אני, אם כבר הזכרת – "הנוער העובד".

גילה גמליאל: – – של כל השורה של יוסי – – –

יחיאל חיליק בר: אם כבר הזכרת, אז "הנוער העובד", קן צפת.

גילה גמליאל: אני בעצמי הייתי מדריכה ב"נוער העובד".

דניאל עטר: היו לך ימים טובים.

יחיאל חיליק בר: את מבינה, יואל במחנה הציוני – היה בבית"ר, וגילה מהליכוד הייתה ב"נוער העובד" – –

גילה גמליאל: אתה רואה, ככה זה עובד.

יחיאל חיליק בר: – – לאן הנוער הזה מוביל?

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע.

גילה גמליאל: כפי שאנחנו רואים, זה בהחלט יוצר מצב שבו אנחנו מקבלים, מה שבטוח, את ערכי השליחות – –

דניאל עטר: רק חסר – – –

גילה גמליאל: – – ערכי השליחות, כשאנחנו נמצאים כאן, בהחלט מראים את היופי.

גילה גמליאל: דיבר כאן קודם אוסאמה סעדי על כל הנושא של השליחות וכמה היא חשובה.

גילה גמליאל: אנחנו כאן היום – יצא כך – כשיוצאים לחופשה כל ילדי ישראל וילדות ישראל, וכמה זה עצוב לחשוב שמעט מאוד מהילדים נהנים בסופו של דבר מהיכולת לפתח את המנהיגות שלהם ולממש את עצמם ואת הפוטנציאל שטמון בהם.

גילה גמליאל: הנה, רואים פה את עאידה, שהייתה גם כן מנהיגת סטודנטים.

גילה גמליאל: כשאני מסתכלת על ההיבט הזה, אני אומרת:

גילה גמליאל: מכאן צומח בסופו של דבר הפוטנציאל – – –

קריאה: עבדאללה יוסף.

גילה גמליאל: אמרתי את יוסף ראשון, קראתי לו "יוסי".

גילה גמליאל: זהו, יוּסוּף, יוסוף.

יוסף ג'בארין: יוּסף.

גילה גמליאל: אז אני אומרת – כשאני מסתכלת על המכלול הזה, יש לנו פה יכולת אמיתית להשקיע בצעירים.

גילה גמליאל: ההשקעה הכספית – כל הוצאה כספית היא לא נטל, היא השקעה; היא השקעה לעתיד לבוא.

גילה גמליאל: זה הפיתוח של ההון האנושי שלנו במדינה, היכולת שלנו לדאוג שצעירים וצעירות, כל אחד ואחת מהם ימצאו את הפלטפורמה לממש את הפוטנציאל שלהם בפן של השליחות העתידית.

גילה גמליאל: אני רואה בזה, מבחינתי, ממש אחד הדברים המרכזיים שארצה לקדם בזכות שניתנה לי כשרה לקידום צעירים ואזרחים ותיקים, בפן המגזרי ובפן המגדרי.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן יש לנו יכולת לממש את זה, וכולנו נקווה שבחופשה הבאה – ונאחל בהצלחה – נצמצם את מספר הילדים והילדות שיצטרכו לבלות את החופשה שלהם רק בשכונה, בחצר, ונדאג להם ליותר פלטפורמות, שיוכלו להעביר את החופש הזה הרבה יותר עם תוכן.

גילה גמליאל: אז תודה רבה על היום הזה.

גילה גמליאל: אני מאמינה שהמציעים והמציעות פשוט יסתפקו בדיון הזה, אבל בהחלט יש לנו עוד הרבה מה לעשות בפרקטיקה.

גילה גמליאל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לשרה גמליאל, תודה רבה לכל מי שטרח, ובעיקר טרחה, על היום המאוד-מאוד חשוב הזה.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ז בתמוז התשע"א, 1 ביולי 2015, בשעה 11:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.