ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 22, 2015-06-15 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שני, כ"ח בסיוון תשע"ה, 15 ביוני 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עם סדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: סיעת המחנה הציוני – קביעת מועדים להגשת תקציב המדינה תוך פגיעה חמורה בדמוקרטיה במטרה להנציח את שלטון נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, מטעם סיעת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה ישיב סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן, נושא האי-אמון הוא קביעת מועדים להגשת תקציב המדינה תוך פגיעה חמורה בדמוקרטיה.

שלי יחימוביץ': דברי ייסבו על העובדה שביום רביעי, ככל הנראה, מתכנס הקבינט המדיני-ביטחוני כדי לדון במונופול הגז.

שלי יחימוביץ': זה נושא דחוף יותר, וגם הוא כמובן תקציבי ומשפיע בצורה מכרעת על התקציב.

שלי יחימוביץ': התקשרו אלי היום כתבים לענייני צבא וביטחון כדי לברר אתי מה ביטחוני בדיון של הקבינט המדיני-ביטחוני בסוגיית הגז, ויחד ניסינו לדלות כל מיני רעיונות.

שלי יחימוביץ': חוץ מרעיונות כלליים, כמו ביטחון האסדות או לחלופין העובדה שישראל זקוקה לביטחון אנרגטי – אבל מדוע נושא שהוא כלכלי וחברתי לעילא ולעילא נדון בוועדת חוץ וביטחון?

שלי יחימוביץ': לזה לא מצאנו פתרונים.

שלי יחימוביץ': אחד הדברים היותר-מדכדכים בסוגיית הגז הוא ששני שרים שהתמודדו בבחירות האלה באג'נדה מאוד מאוד חברתית, מתוך הצהרת כוונות על דאגה לאזרחי ישראל כולם, בין שהם שקופים, בין שזה עניים, בין שזה מעמד הביניים; ושני השרים האלה – גם שר האוצר משה כחלון, גם שר הכלכלה אריה דרעי – מוציאים את עצמם במכוון ומתפרקים מהסמכות שיש להם, כל אחד בתירוציו שלו וכל אחד מנימוקיו שלו.

שלי יחימוביץ': אני אקרא כאן מכתב גלוי שכתבתי לשר הכלכלה אריה דרעי – השר לא נמצא, אני אסתכל על הכיסא שלו ואדמיין שהוא יושב שם: ההיסטוריה של שנינו ארוכה, היא משתרעת על-פני לא מעט שנים.

שלי יחימוביץ': אני הייתי עיתונאית, אתה שר הפנים בעת שהמשפט שלך התנהל, ולא עשיתי לך אז חיים קלים, צריך לומר.

שלי יחימוביץ': יש גם כאלה שזוכרים את הריאיון ברדיו שעסק בניסיונות שלך להביא להדחתו של היועץ המשפטי לממשלה אז, ריאיון לא כל כך פשוט שאחריו אושפזת בחשש לאירוע מוחי.

שלי יחימוביץ': זה אכלס את הכותרות הראשיות, בסוף התברר לשמחת כולנו שהכול בסדר.

שלי יחימוביץ': לימים גם ניסיתי, בלא הצלחה, להעביר חקיקה שעניינה שמי שהורשע בעבירה שיש עמה קלון וישב בכלא לא יוכל לשוב ולכהן כחבר כנסת.

שלי יחימוביץ': לא הצלחתי להעביר את החקיקה הזאת.

שלי יחימוביץ': אני באמת לא רוצה להמשיך ולפרט, גם כדי לא לזרות מלח על הפצעים וגם כי באמת, באופן כן, עברתי תהליך ארוך ולא פשוט שבסופו החלטתי להתגבר על הקושי ובאמת לבחון בלב נקי את האפשרות שנהיה בעלי-ברית, אני ואתה, השר אריה דרעי, ושותפים בכל הנוגע למאבק לצדק חברתי אמיתי.

שלי יחימוביץ': גם לא הייתי חלק מכל אלה שביקרו את המינוי שלך לכהונת שר הפנים.

שלי יחימוביץ': זה לא היה פשוט בשבילי, כי סוגיית שלטון החוק היא סוגיה מאוד משמעותית באג'נדה שלי.

שלי יחימוביץ': אבל שיניתי את היחס שלי אליך באופן אותנטי מכמה סיבות: גם כי מאות-אלפי אנשים נתנו בך אמון והזדהו אתך, ואני קשובה להם ואני מזדהה עם חלק מאוד מאוד גדול ממאווייהם, מרצונותיהם; כי זו עובדה מוגמרת שאתה מנהיג ופוליטיקאי בכיר, ואנחנו צריכים להסתכל קדימה ולא אחורה ולעשות הכול יחד למען הציבור; כי גם אנשים שהם אנשי מפלגת העבודה, אנשים שגם הולכים אתי כברת דרך, מצביעים בפני לא פעם על קווי הדמיון באג'נדות הפוליטיות שלנו; וגם עוד דבר אחד, ככה בשולי הדברים, כשנקפו השנים ולפעמים ניהלתי מאבקים נגד בכירים מאוד מושחתים, כמו אולמרט למשל, זיהיתי שביחס אליהם חסרה אותה נימת גזענות שנלוותה ליחס אליך, השר דרעי, וזה מאוד מאוד הציק לי; וגם האמנתי באמת שתדאג לשקופים, שיש לך מחויבות של אמת, ואני עדיין מאמינה, באמת, בכל לבי.

שלי יחימוביץ': קיבלת הזדמנות מדהימה לעשות את זה, השר דרעי.

שלי יחימוביץ': קיבלת את המפתחות לאוצרות הגז של מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': בכוחך להכריע אם הם יישארו לנצח בשליטת הטייקונים, או שחלק מהם ילך ויפרה ויזין ויפתח ויגרום לשגשוגם של אותם שקופים.

שלי יחימוביץ': רצה הגורל ובמשרד הכלכלה – שלא אותו רצית, צריך להודות – רצה הגורל שבמשרד הכלכלה שוכנת הרשות להגבלים עסקיים.

שלי יחימוביץ': ורצה הגורל והממונה על ההגבלים העסקיים, הפרופסור דיויד גילה, שהוא איש מקצוע לעילא ולעילא, סולידי, מקצוען, רחוק ממהפכנות, סירב לתת הכשר לאותו מונופול רב-עוצמה.

שלי יחימוביץ': הוא לא שרף את המועדון, הוא לא עשה צעדים דרסטיים; גיבש מתווה מאוד מאוד פשרני יחד עם כל משרדי הממשלה; הוא עדיין מונופול, אבל יש בו איזה שמץ של סיכוי לתחרות.

שלי יחימוביץ': תשובה ו"נובל אנרג'י" באמת שיכורים מכוח ומתאוות ממון שאין לה גבולות, סירבו – סירבו לקבל אפילו את המתווה הפשרני הזה.

שלי יחימוביץ': סירבו.

שלי יחימוביץ': הם רצו הכול, בלי פשרות.

שלי יחימוביץ': אתה ראית, אדוני השר אריה דרעי, שקוף אחד, עובד קבלן אחד, חד-הורית אחת, עובדת סוציאלית שעובדת דרך קבלן, מנקה אחת, פועל תעשייה במפעל מזון, קשיש בלי פנסיה, שיש לו זכות סירוב על מתווה שהממשלה מגבשת?

שלי יחימוביץ': וראש הממשלה בנימין נתניהו נכנע להם בלי תנאי.

שלי יחימוביץ': אתה זה שהיית צריך לעצור אותו, בשם השקופים.

שלי יחימוביץ': לדיויד גילה יש כלי חוקי, הוא יכול להכריז עליהם כמונופול.

שלי יחימוביץ': לך יש כלי עוד יותר חזק – סעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים שיכול לעקוף את דיויד גילה.

שלי יחימוביץ': זה סעיף שמעולם לא הופעל, ואתה יכול לתת לו גיבוי, ומצד שני אתה יכול לא לתת לו גיבוי ולעקוף אותו לטובת הטייקונים, נגד השקופים.

שלי יחימוביץ': הרי ברור לך שפסיק אחד של מעורבות שלך כאן, במונופול הגז, נגד האינטרסים של הטייקונים, בעד הציבור, יוזיל עבור השקופים באופן כל כך דרמטי את המים, את החשמל, את הלחם, את העוף, את הפסטה.

שלי יחימוביץ': פסיק אחד כאן יגרום לשגשוג התעשייה בפריפריה.

שלי יחימוביץ': שמעת אי-פעם בצורה רצינית את השקופים?

שלי יחימוביץ': את נציגי הארגונים החברתיים?

שלי יחימוביץ': את מי שהוא לא אינטרסנט?

שלי יחימוביץ': את מי שעמדתו שונה?

שלי יחימוביץ': את הרגולטורים שפוחדים שיורידו להם את הראש כמו שהורידו לדיויד גילה?

שלי יחימוביץ': אתה באמת מאמין לשקרים ולסוללת היחצנות המשומנת הזאת שמאיימת איום חסר שחר שהגז יישאר באדמה, שעה שכל בר-דעת יודע שרק ב"תמר", עוד לפני שהתחילו לפתח את "לווייתן", יש גז די והותר ל-15 השנים הבאות?

שלי יחימוביץ': ביום רביעי יתכנס הקבינט המדיני-ביטחוני לדון במונופול הגז.

שלי יחימוביץ': הקבינט הזה, אריה דרעי, מתכנס בשבילך, כדי לספק לך תירוץ ועלה תאנה כדי שתוכל להפעיל את סעיף 52, שהוא בסמכותך ורק בסמכותך, והאחריות היא עליך.

שלי יחימוביץ': אף אחד מהשקופים לא יהיה שם, זה קבינט מדיני-ביטחוני, סודי.

שלי יחימוביץ': סודי כדי להסתיר את הגזל מהציבור, ואני לא פוטרת אותך מאחריות.

שלי יחימוביץ': האחריות כולה על כתפיך עכשיו.

שלי יחימוביץ': אל תנחם את עצמך שזה עניין אחד ואחר כך כבר תחלק סוכריות אחרות ותעשה דברים טובים וישכחו לך את זה.

שלי יחימוביץ': אין בכלל השוואה בין הגודל והעוצמה של הסוגיה הזאת ותרומתה לשקופים לבין כל סוגיה אחרת.

שלי יחימוביץ': בעלי הממון הם מעטים, אבל קולם רועם ומהודהד, באמצעות היחצנים שלהם, הפרקליטים שלהם, המשרתים שלהם והחברים הפוליטיקאים שלהם, אבל הקול הזה הוא קול מסולף ואלים, ויש בו רק אינטרסים של מעטים וחזקים.

שלי יחימוביץ': הקול האמיתי הוא הקול שלא נשמע, קולם של השקופים, אלה שהבטחת להיות להם לפה.

שלי יחימוביץ': אל תיתן יד למתווה הממשלתי הרה-האסון שגובש במחשכים.

שלי יחימוביץ': שב בקבינט המדיני-ביטחוני ותגיד להם שבכל הכבוד, הם לא יעקפו אותך, והסמכות היא שלך ורק שלך, ושאתה לא מבין את הנושא דייך.

שלי יחימוביץ': גם הם לא מבינים, תאמין לי, הם רק מדקלמים את המסרים של חברות הגז.

שלי יחימוביץ': שב עם נציגים אמיתיים של הציבור, עם מומחים שאינם תלויים בדבר, תתקשר לדיויד גילה, תגיד לו שיישאר, שאתה לא תפעיל את הסעיף שעוקף אותו.

שלי יחימוביץ': לא עשית את זה עד היום.

שלי יחימוביץ': בגלל זה הוא הולך.

שלי יחימוביץ': תשתמש בכוח הפוליטי שלך ובכישרונות שלך ובאמונות שלך למען השקופים; זאת הזדמנות שלא תחזור.

שלי יחימוביץ': נותרת, אריה דרעי, מגן השקופים היחיד בממשלה.

שלי יחימוביץ': אל תשליך מידיך את השליחות הזאת.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ, שהציגה הצעת אי-אמון מטעם המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה: פגיעה בתרבות משקולים פוליטיים – הרשימה המשותפת – חד"ש, רע"ם, בל"ד, תע"ל.

יולי יואל אדלשטיין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתשיב לה תהיה שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת, אם לא היינו מגישים הצעת אי-אמון זו ליום הזה, היינו צריכים היום באופן בהול להגיש הצעה כזאת.

עאידה תומא סלימאן: היינו צריכים להגיש אותה אולי על סיבה אחרת; כנראה הממשלה הזאת תספק לנו כל יום סיבה חדשה להגיש הצעת אי-אמון, ואפילו לפעמים יותר מסיבה אחת.

עאידה תומא סלימאן: היום בבוקר הגיעו כוחות ההריסה מלווים ומוגנים על-ידי כוחות המשטרה לכפר-כנא, הכפר הזה שבגליל, והרסו שוב את הבית של טארק ח'טיב, הבית הזה, שנבנה על הריסות הבית שקדם לו, שבנה אותו כדי לגור בו, הוא ומשפחתו, ובעצם בנה אותו על קרקע פרטית, בלי לפגוע בזכות של אף אחד, ובכל זאת זו ההריסה מס' 2 של אותו בית, ועל זה היה כבר – יש סיבה מספקת להגיש הצעת אי-אמון.

עאידה תומא סלימאן: אבל היום הרשימה המשותפת מגישה את הצעת האי-אמון על סיבה אחרת, והיא האיומים של השרים בנט ורגב לפגוע בתקציבי התרבות של האוכלוסייה הערבית, שזה כולל הוצאת הצגת התיאטרון "הזמן המקביל", של הבמאי בשאר מורקוס, מסל התרבות, והאיומים על תיאטרון "אלמינא" שבניהול נורמן עיסא, הוא ובת-זוגו, לאחר שהוא חשב לא להופיע בהתנחלויות, וחזר בו לאחר מכן, כנראה בגלל האיומים האלה.

עאידה תומא סלימאן: כל הגישה הזאת, שמשתמשת כאילו בתקציבים וכאילו בתמיכה של משרדי הממשלה במוסדות תרבות של האוכלוסייה הערבית – אבל בינתיים, לאחר הגשת הצעת האי-אמון הזאת התברר שהאיום לא קיים רק נגד התרבות של האוכלוסייה הערבית, או מוסדות התרבות של האוכלוסייה הערבית, אלא האיום הזה מרחף מעל ראשם של כל אלה שעוסקים בתרבות, של כל אלה שעוסקים בבידור, במקרה שיחשבו שיש להם זכות להתבטא באופן מסוים, או להתנגד למדיניות מסוימת, או להביע דעה פוליטית שלא מקובלת על כבוד השרה או כבוד השר, או בכלל על הממשלה, באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: ומה בעצם אנחנו למדנו מאז הגשנו את הצעת האי-אמון עד עכשיו?

עאידה תומא סלימאן: אף שמשרד התרבות יודע טוב מאוד – וכנראה גם כבוד השרה כן יודעת שאין לה הרבה במה לאיים, כי בעצם התקציב המוקצה מהמשרד שלה לענייני תרבות של האוכלוסייה הערבית לא עובר את ה-3% – פרסמו אתמול דוח גדול שמספר בעצם על מצב מוסדות התרבות באוכלוסייה הערבית והתמיכה שהם מקבלים ממשרד התרבות.

עאידה תומא סלימאן: מוזיאונים – אפס; כלומר, יש לנו אפס מוזיאונים שנתמכים על-ידי משרד התרבות.

עאידה תומא סלימאן: בתי-ספר לאמנות – אפס.

עאידה תומא סלימאן: תיאטרון – אחד, שזה אותו תיאטרון שההצגה שלו הוצאה מסל התרבות ועיריית חיפה גם כן מאיימת למשוך את התמיכה שלה בו.

עאידה תומא סלימאן: סינמטקים – אפס.

עאידה תומא סלימאן: אודיטוריום עירוני – אחד, בכל הכפרים והערים הערביים.

עאידה תומא סלימאן: אתר פתוח לאירועים – אחד.

עאידה תומא סלימאן: ב-57% מהרשויות המקומיות הערביות לא קיבלו שום תקציב בענייני תרבות.

עאידה תומא סלימאן: 72% מהכפרים והערים, אין בהם גלריות לאמנות.

עאידה תומא סלימאן: 92%, לא נהנים בהם היוצרים מתמיכה.

עאידה תומא סלימאן: ב-83% אין תזמורת או מקהלה בתוך היישובים.

עאידה תומא סלימאן: 80%, אין להם פעילות של סל תרבות.

עאידה תומא סלימאן: ב-50% לא מתקיימים מופעים או פעילויות לילדים, ואין ספריות בכמעט 32%.

עאידה תומא סלימאן: זה המצב של התקציבים, שאנחנו, כאילו, באוכלוסייה הערבית, מאוימים שיימשכו, וזה המחיר שאנחנו אמורים לשלם עבור שתיקה, עבור סתימת פיות, עבור זה שלא מותר להביע דעות אם הן לא מקובלות על השרה ועל הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: זה מחיר מאוד זול, זה לא מה בכך.

עאידה תומא סלימאן: העניין הוא, בשבילנו, זה לא התקציב ההזוי הזה של 3%.

עאידה תומא סלימאן: לא בשביל זה אנחנו מגישים את האי-אמון; אנחנו מגישים אותו מבחינה עקרונית – מבחינה עקרונית, שמתנגדת למדיניות סתימת הפיות והדורסנות הזאת והברוטליות שבה מאוימים אנשי בידור ואנשי תרבות ישראלים, יהודים כערבים וערבים כיהודים.

שרון גל: זה לא ביטוי נגד – – –

עאידה תומא סלימאן: אם זה התחיל נגד האוכלוסייה הערבית, זה יכול להמשיך ולהגיע לאנשי תרבות, וזה אכן הגיע, בתוך ימים מאוד ספורים.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו ראינו את זה ביומיים האחרונים.

שרון גל: זה לא תרבות, זה טרור.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו ראינו שהמדיניות הזאת תביא למצב של – לא רק פגיעה בתרבות ובחופש העיסוק בתרבות והיצירה התרבותית, אלא זה יכול לפגוע בעיקרון מאוד חשוב, שנקרא דמוקרטיה, זכות הבעת דעה וזכות הביטוי במדינה.

עאידה תומא סלימאן: וזה לא יכול להיעצר אצל קבוצה אחת מסוימת.

עאידה תומא סלימאן: אין אפשרות – –

שרון גל: אין אפשרות לעודד טרור.

שרון גל: אין אפשרות.

שרון גל: זה טרור, וזה מעודד רצח.

שרון גל: פה אין – – – מה לעשות.

עאידה תומא סלימאן: – – להסכים; אני חושבת שיש כלים בידיים שלנו, שאנחנו חייבים להשתמש בהם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו אמרנו מההתחלה שהממשלה הזו, על כל מרכיביה ועל המדיניות שהיא מובילה, לא תזכה באמון שלנו, ואנחנו נפעל באופן מאוד יסודי ועקבי וננסה לנצל כל הזדמנות כדי לקעקע את היסודות שמסתמכת עליהם הממשלה שמנסה לא רק להוביל קו פוליטי-מדיני שאינו מקובל עלינו, גם בהמשך ההתנחלויות, גם בהמשך הכיבוש וגם בהמשך מדיניות שבעצם מזעזעת את הביטחון של האוכלוסיות כולן, של כלל האזרחים במדינת ישראל, אלא גם מביאה אותנו למצבים קטסטרופליים אזרחיים, אחד מהם הוא בעניין התרבות.

עאידה תומא סלימאן: כל המהומה שקמה ביומיים האחרונים וקול הזעקה שנשמעה מאנשים שמובילים בתרבות הישראלית, אני חושבת, אמורות לעורר ולהעיר – לא רק לעורר – את מקבלי ההחלטות, וביניהם גם את כבוד השרה וכבוד השר שהחליטו שבעצם אתה יכול להתעסק בתרבות רק אם היא נכנסת לקטגוריה ואם היא נכנסת בעצם לכיוון המחשבה שמוצאת חן בעיני הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: כל תמיכה שהיא במוסדות תרבות וביצירות אמנות ותרבות הנה זכות מהזכויות המוקנות לאזרחי המדינה, והיא לא אמורה להיות שרויה תחת התניה שהיא בעצם לא התניה למען הטוב ביצירה אלא למען השתקת קולות אחרים וקולות שמשמיעים פוליטיקה אחרת, ראיית עולם אחרת, הבנה אחרת וערכים אחרים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנכון, יכול להיות שרוב גדול תמך בהגעת הממשלה הזו, אבל אני בטוחה שהרוב הזה לא היה רוצה לראות את הממשלה הזו מכרסמת במה שנשאר משולי הדמוקרטיה, משולי חופש הביטוי שקיימים, ומובילה את כל המדינה על כל אזרחיה – אם האוכלוסייה הערבית ואם האוכלוסייה היהודית – למצב שמזכיר שלטונות אחרים המדכאים את חופש הביטוי, מדכאים את הדמוקרטיה, את זכויות האדם; והיה מן הראוי להסתכל סביב ולקבל קצת חוכמה.

עאידה תומא סלימאן: אני קוראת לכולם למשוך את האמון מהממשלה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: תשיב, כאמור, שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, חברי השרים שנמצאים כאן, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון המונחת על שולחן הכנסת היא הכול מלבד תרבות.

מירי רגב: הצעת האי-אמון הזו שייכת לשיח אחר, לשיח הלא-תרבותי, שיח של ימין ושמאל, שיח של הם ואנחנו, שיח של מרכז ופריפריה, של ערבים ויהודים, של דתיים וחילונים, של מחרימים ומוחרמים, של אליטות ומנותקים, של מתנשאים ומורמי עם, של מותר ואסור, של הכרעת הרוב וקבלת האחר, של משילות – רק לא תרבות; שיח של דעות חשוכות, של חופש ביטוי וסתימת פיות, של שקר ואמת, של מזרח ומערב, שיח של גזענות וסובלנות – רק לא תרבות.

מירי רגב: זה שיח של כיכרות העיר, שיח של ה"צ'חצ'חים", של "אספסוף", "מנשקי הקמעות", ועכשיו גם "בהמות".

מירי רגב: אדון קוטלר, האם 61 חברי הכנסת היושבים כאן הם בהמות גסות או דקות בעיניך?

מירי רגב: האם עשרות האמנים שמחאו כף לך ולעולם הדימויים שלך סבורים כמוך כי מיליון איש הם לא יותר מאשר אוכלי עשב וקש?

מירי רגב: האם מדובר באותו קומץ שעמד בכיכר-רבין ומחא כפיים לגרבוז, או שמא זה אותו קומץ ששמע את דודו טופז מכנה אותנו, אתכם, צ'חצ'חים?

מירי רגב: על מי בדיוק מדובר ובשם מי אתה מדבר?

מירי רגב: והאם השיח הזה הוא שיח תרבותי בעיניך?

מירי רגב: חברי חברי הכנסת, אני גאה לעמוד כאן כשרת התרבות והספורט של מדינת ישראל, של כולם, גם של אלה שלא בחרו בי.

מירי רגב: אני אהיה שרה של כולם.

מירי רגב: היום אנחנו מעמידים את ממשלת ישראל במבחן ראשון של אמון הכנסת בנושא תרבות – נושא שנדחק לשולי השיח הציבורי, שיח על עתידה של התרבות בישראל.

מירי רגב: למי שפקפק, אז הנה התרבות נמצאת על סדר-יומה של המדינה למעלה משבועיים שלמים, בדגש על השבוע האחרון.

מירי רגב: זהו לבד הישג גדול ומשמעותי עבור התרבות ושוחריה.

מירי רגב: השאלה: האם כדי לעורר שיח תרבותי צריכים לנהל קרב לא תרבותי?

מירי רגב: על כך נשארתי ללא תשובה.

מירי רגב: חברי, יכולתי לשבת מנגד ולהמתין עד יחלוף זעם.

מירי רגב: יכולתי לשבת מנגד, לחכות לזרי הפרחים שימלאו את לשכתי עם כניסתי לתפקיד, אבל בחרתי אחרת – בחרתי לצעוק את צעקתם של רבים בעם שאינם יכולים לשאת את העובדה שיש קולות בתוך הבית שקוראים להחרים קהלים רבים ולהדירם רק בשל מוצאם, מקומם הגיאוגרפי, בגלל צבע עורם או שפת הדיבור שלהם.

מירי רגב: מדינת ישראל חווה ניסיונות להטיל חרם על המדינה, על ערכיה, על אזרחיה, על כלכלתה ועל תרבותה.

מירי רגב: אנחנו כמדינה עושים מאמץ בלימה ותקיפה בכל חזית שבה אנו נתקלים.

מירי רגב: ראש הממשלה, רק בימים האחרונים, הוביל מהלך מדיני חשוב למנוע את הדחת ישראל מפיפ"א ולתת לספורט לנצח; הצליח להוביל מהלך שמנכ"ל "אורנג'" העולמית הגיע ביום שישי להתנצל בפני אזרחי המדינה על כך שהוא קרא להחרים אותם.

מירי רגב: הגדילה ועשתה בעלת-הברית שלנו וחוקקה מערכת חוקים, שבאו לידי ביטוי בהסכמי סחר עם הגוש האירופי, שימנעו חרם ויטילו סנקציות כבדות על מי שיטיל חרם על מדינת ישראל.

מירי רגב: ראש הממשלה הנחה את ממשלת ישראל לגלות אפס סובלנות כלפי ניסיונות החרם.

מירי רגב: באופן סימבולי משהו, פרשת השבוע, שלח לך, שאותה קראו המוני בית ישראל בבית-הכנסת, עסקה בסוגיית הוצאת דיבת הארץ רעה והעונש שבא בעקבותיה.

מירי רגב: כמה מוציאים את דיבת הארץ הזאת רעה.

מירי רגב: רבים מהם הם דווקא דייריה, תושביה, אזרחיה, האוכלים מפירותיה לשובע אך לא יודעים להכיר לה תודה.

מירי רגב: אני חווה בשבוע האחרון מסע של ניסיון לדה-לגיטימציה מקומץ אנשי רוח ואמנים שלא מוכנים לקבל את אמירתי הברורה: לא אתמוך במוסדות תרבות ששותפים לחרם מבית ולדה-לגיטימציה של מדינת ישראל.

מירי רגב: ועל מה קמה כל המהומה?

מירי רגב: שבהחלטה הראשונה שלי כשרת התרבות והספורט הוספתי ולא גרעתי; ביקשתי לבחון את תקצובו של תיאטרון "אלמינא" בניהולו של נורמן עיסא.

מירי רגב: הוא פנה אלי לפני סיפור בקעת-הירדן וסימס לי על התיאטרון שלו.

מירי רגב: חשבתי שהתיאטרון הזה הוא תיאטרון חשוב, תיאטרון שעוסק בדו-קיום, והוריתי למנכ"לית המשרד לבדוק כיצד ניתן לסייע לו – כי עד היום הוא לא נתמך על-ידי מדינת ישראל – כי חשבתי שדו-קיום זה דבר נכון וחשוב.

מירי רגב: יום למחרת פורסם בתקשורת שנורמן לא יופיע בבקעת-הירדן.

מירי רגב: רציתי לשמוע אם תיאטרון "אלמינא" יופיע בבקעת-הירדן, ומרגע שהוא נענה בחיוב לבקשתו של ראש מועצת בקעת-הירדן להופיע שם, אמרתי: זה דו-קיום אמיתי.

מירי רגב: זה דו-קיום שהגבולות שלו הם לא בתל-אביב–יפו, אלא דו-קיום שאין לו גבולות.

מירי רגב: זה נכון לתל-אביב, לרהט, לבקעת-הירדן, לנצרת, לקריית-שמונה.

מירי רגב: ולכן אתמוך ב"אלמינא".

מירי רגב: ועל מה קמה המהומה?

מירי רגב: על כך שממשלת ישראל, ואני כנציגתה, סברנו כי ממשלה – – –

אילן גילאון: ואם הוא לא היה הולך – – –

מירי רגב: – – – כי ממשלה שפויה אינה מבקשת לאבד את עצמה לדעת.

מירי רגב: ועל מה קמה הצעקה?

מירי רגב: על כך שביטאנו עמדה ברורה, שלפיה ממשלת ישראל לא תממן מתקציב התרבות הצגות או מוסדות ואמנים שיחרימו את מדינת ישראל.

מירי רגב: האם יש בכך פסול מוסרי?

מירי רגב: האם יש בכך התערבות בחופש הביטוי?

עאידה תומא סלימאן: – – –

מירי רגב: וזה המקום לשאול בקול רם וברור: האם מדינה יכולה להישאר אדישה לכאבה של משפחה שכולה שאיבדה את בנה החייל, משה תמם ז"ל?

מירי רגב: אותה משפחה טוענת כי אין זה ראוי שמדינה תממן את הצגת רוצח בנה.

מירי רגב: והאם ייתכן שמדינה תישאר אדישה לכך שתקציבה מממן את פסטיבל ירושלים, שבו מוצג סרט על רוצח ראש הממשלה יגאל עמיר?

מירי רגב: האם אין זה ראוי שמדינה תגדיר מה היא רוצה לממן?

מירי רגב: אני חושבת ברמה האישית כי אין לסרט כזה מקום בפסטיבל שזוכה למימון ממשלתי.

מירי רגב: מי שחפץ בז'אנר קולנועי זה, שימצא את הסרט וילך לצפות בו.

מירי רגב: מדינה לא חייבת לממן סרט או פסטיבל המאפשר לו אכסניה נעימה ונוחה ואולי אף מתן לגיטימציה.

מירי רגב: הנחיתי את צוות משרדי, בדגש על הצוות המשפטי, לבחון את סוגיית התמיכה בתיאטרון "אל-מידאן" ובפסטיבל הקולנוע בירושלים.

מירי רגב: לא נאפשר להפוך לכוכבים – לא רצח של ראש ממשלה בישראל ולא רצח של חיילים במדינת ישראל.

מירי רגב: לצערי, חופש הביטוי הוא חד-סטרי.

מירי רגב: חופש ביטוי שמור לכאלה שמותר להם ולכאלה שצריכים לשתוק.

מירי רגב: לשתוק כאשר אלה יורים בתותחי חופש הביטוי שלהם בעוצמת אש גבוהה, והם החטיאו את מטרתם הפעם.

מירי רגב: אז הנה אני אומרת כאן בקולי, גם דעתי תישמע, גם לי יש דעה: חופש הביטוי וחופש היצירה הם מנשמת אפה של חברה דמוקרטית השוחרת תרבות.

מירי רגב: חופש הביטוי מוגן, וכך יישאר עד קץ הימים.

מירי רגב: עם זאת, האם ממשלה מחויבת לממן מכספי משלם המסים הצגות או אמנים העושים במימון זה קרדום לחפור בו נגד מדינת ישראל?

מירי רגב: מי שרוצה להוציא את דיבתה של הארץ הזאת, יעשה זאת בנפרד, לא אממן לו את הקמפיין לכך.

מירי רגב: כבר אמרתי, השיח בשבוע האחרון היה הכול חוץ מתרבות – –

עיסאווי פריג': זה מה שרצית.

עיסאווי פריג': זה טוב לך.

מירי רגב: – – אבל בכל זאת, חשוב לומר כמה מילים על תרבות.

מירי רגב: בכל זאת התכנסנו כאן לדבר באמת על עתידה של התרבות הישראלית בישראל.

מירי רגב: חשוב לי לומר מעל במת הכנסת הזו, שבכוונתי להעלות את תקציב התרבות.

מירי רגב: תרבות היא גשר לשלום, גשר של דו-קיום, גשר של קצוות המתכנסים למרכז ושומרים על הייחודיות של כל אחד מהקטבים.

מירי רגב: יש מקום בשיח הרב-תרבותי לכולם.

מירי רגב: תקציב התרבות הוא מהנמוכים בעולם, ואני מתחייבת לפעול להעלותו למען קידום ערכים חשובים ותמיכה בתרבות לפריפריה, פיתוח תרבות יהודית, פיתוח תרבות במגזר הלא-יהודי – ואת צודקת – – –

עאידה תומא סלימאן: לכולם.

עאידה תומא סלימאן: גם תרבות במגזר הלא-יהודי.

מירי רגב: את צודקת, ותכף אני אפרט.

מירי רגב: את פשוט כנראה קוראת את מה שכתבתי.

מירי רגב: התרבות הלא-יהודית – ערבית, בדואית, דרוזית וצ'רקסית.

עאידה תומא סלימאן: לכולם.

עיסאווי פריג': 3% ממשרדך.

מירי רגב: וישבתי כבר עם ראשי המחלקה הערבית – –

עיסאווי פריג': 3% ממשרדך.

עיסאווי פריג': 3%.

מירי רגב: – – כדי לראות כיצד להעלות את תקציב התרבות גם למגזר הלא-יהודי.

קריאות: – – –

מירי רגב: וכן, אני מתכוונת לבחון מחדש את חלוקת המשאבים התקציביים שלנו.

מירי רגב: אעשה זאת יחד עם צוות משרדי, עם נציגי מוסדות התרבות, אשמע את קולם, ובסוף אקבל החלטה על-פי המנדט שניתן לי, ניתן לנו כנבחרי ציבור.

מירי רגב: תרבות לקהלים שעד היום טרם קיבלו העדפה, והדגש מגיע גם להם – אני כינסתי, עוד טרם נאום הבהמות ותיאטרון "אלמינא", את צוות משרדי כדי לבדוק את שינוי הקריטריונים לטובת קהלים אלו.

מירי רגב: אני שמחה שבכנסת הנוכחית יש חברי כנסת מכל סיעות הבית שרואים כמוני את התרבות כמכשיר מאחד ומגשר.

מירי רגב: מי שעומד בראש השדולה למען קידום התרבות בישראל הוא חברי חבר הכנסת עפר שלח.

מירי רגב: אני מתכוונת, יחד עם חבר הכנסת עפר שלח וחברי כנסת נוספים מכל סיעות הבית, לעבוד ביחד ולפעול למען העלאת תקציב התרבות ושינוי סדרי העדיפות לטובת הנגשת התרבות לכלל המגזרים והיישובים במדינת ישראל.

מירי רגב: כפי שאמרתי כבר עם כניסתי לתפקידי, ספרות, כמו אמנות, היא הלחם המזין את נפשו של האדם.

מירי רגב: היא זו היוצקת בו את הרוח והערכים להיות אדם מוסרי יותר.

מירי רגב: היא כלי למוביליות ושילוב חברתי.

מירי רגב: נילחם יחד למען התרבות הישראלית; תרבות ישראלית הגאה בתוצריה, כזו שלא מתביישת לומר, אני עושה תרבות ישראלית.

מירי רגב: אני גאה ומתרגשת כשאני רואה אמנים הגאים במדינתם.

מירי רגב: בשבועות האחרונים ביקרתי בלונדון וצפיתי יחד עם הרבה אנשי תרבות ישראלים במופע של פול מקרטני באולם O2.

מירי רגב: 15,000 איש היו במופע הזה.

מירי רגב: שלוש שעות וחצי, פול מקרטני בן ה-74, נתן את אחת ההופעות המרגשות, המשמחות, שהרימו את הקהל על רגליו.

מירי רגב: ולקראת סוף ההופעה שלו, עלה מקרטני עם דגל בריטניה – –

עיסאווי פריג': אוהו.

מירי רגב: – – הוא לא התבייש.

מירי רגב: הוא הבין שבריטניה היא זאת שנתנה לו את הכוח.

מירי רגב: אני רוצה שגם פה, במדינת ישראל, אמנים לא יתביישו בדגל המדינה שלנו.

מירי רגב: זה לא בושה.

עיסאווי פריג': מגיע לך מחיאות כפיים.

מירי רגב: לא, לא.

מירי רגב: תמחא כפיים רק לעצמך.

מירי רגב: אין לי כוונה לשפוך את התינוק עם המים.

מירי רגב: אין לי כוונה להדיר קהלים, כפי שעשו גרבוז וחברו בנאום הבהמות.

מירי רגב: אין לי כוונה כזאת.

מירי רגב: יש לי כוונה להיות שרת התרבות של כל אזרחי המדינה הזאת, יהודים וערבים כאחד.

מירי רגב: נשים וגברים.

עיסאווי פריג': את רצינית?

מירי רגב: תל-אביב–יפו, אריאל, נצרת, בקעת-הירדן ורהט.

סתיו שפיר: לא רק של מצביעי הליכוד?

מירי רגב: אנחנו בעד התרבות הישראלית.

מירי רגב: מי שיצביע בעד הצעת האי-אמון הזאת, אומר: כן לנאום הבהמות, כן לנאום הצ'חצ'חים, כן לנאום הקמעות ומנשקי המזוזות וכן לחרמות מבית.

מירי רגב: מי שיצביע נגד הצעת האי-אמון הזאת אומר: כן לתרבות הישראלית, כן לחופש ביטוי, ולא לחרם מבית, לא לחרם מבית.

עאידה תומא סלימאן: אומרים לא – – –

מירי רגב: אני מבקשת מחברי הכנסת לדחות את הצעת האי-אמון הזאת.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

קריאה: אומרים לא ל-30 מנדטים.

מירי רגב: כן ל-40 מנדטים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירי רגב, שרת התרבות והספורט, שהשיבה על הצעת האי-אמון של הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק אודיע למליאה וגם לשרה שתהיה לה הזדמנות בימים הקרובים לפרט את התוכניות, כי היום נשיאות הכנסת אישרה את מה שמכונה הצעה לדיון מהיר בוועדת החינוך, התרבות והספורט, של חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן ועיסאווי פריג', בנושא של תקצוב התרבות במגזר הערבי – מה שמכונה 3%, כפי ששמענו כאן – והשרה או אנשי משרדה יוכלו לפרט שם את השינויים שהם מתכננים בתחום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן להשיב על הצעת אי-אמון מטעם סיעת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את הנמקת האי-אמון של יש עתיד מפיו של חבר הכנסת עפר שלח.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, רק – בנושא הקודם, אם יש, אפשר לבקש בקשה, כבוד השרה:

יצחק כהן: אולי פעם אחת תנסו להגדיר את המושג הזה "תרבות", מה זה תרבות?

עיסאווי פריג': אתה אופוזיציה או קואליציה?

עיסאווי פריג': – – –

יצחק כהן: זה נראה משהו מאוד מופשט.

יצחק כהן: אני סתם, אני רוצה לדעת מה זה תרבות.

יצחק כהן: מה זה תרבות?

יצחק כהן: מי, מי יכול להגדיר את המילה תרבות?

קריאה: – – –

יצחק כהן: מה היא כוללת בתוכה?

יצחק כהן: מה, מה היא מכילה?

דניאל עטר: בכל מקרה – –

יצחק כהן: כי אני לא יודע – – –

דניאל עטר: – – זה לא מה – – –

יצחק כהן: לא יודע.

יצחק כהן: קוטלר מחזיק מעצמו – –

דניאל עטר: בכל מקרה.

יצחק כהן: – – טייקון תרבות.

קריאה: זה – – –

יצחק כהן: פרופסור – אין מישהו – – –

דניאל עטר: – – – לתרבות.

יצחק כהן: אז אולי, גברתי, פעם אחת – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: – – תעשו הפסקה בכל – – –

מירי רגב: נעשה פאוזה, אתה אומר.

יצחק כהן: תעשו פאוזה – – – בואו נגדיר מה זה תרבות.

מירי רגב: הלוואי שהיה לי יום אחד ללמוד את התחום הזה.

יצחק כהן: – – –

חיים ילין: – – – איך שאתה מדבר זה לא תרבותי.

חיים ילין: זה מה שיש לי להגיד לך.

יצחק כהן: על כל פנים, לגבי ההצעה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ מהמחנה הציוני – היא מלינה למה קבענו את המועדים להגשת תקציב המדינה תוך פגיעה בדמוקרטיה.

יצחק כהן: אני חושב שזה בדיוק הפוך, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: כידוע לכולם, הבחירות נערכו בשלב מאוחר מאוד, בתוך שנה ללא תקציב.

יצחק כהן: לאחר הבחירות הממשלה הוקמה תוך ניצול מלוא הזמן המותר לכך בחוקי-היסוד.

יצחק כהן: משמעות הדבר, אדוני היושב-ראש, היא שפרק הזמן בן 100 הימים שבו נדרשת הממשלה להביא את התקציב לאישור הכנסת מוביל, הלכה למעשה, לאישור התקציב בשלב מתקדם מאוד של השנה.

יצחק כהן: התקציב של 2016 היה צריך להיות מוגש כתקציב חד-שנתי בימים הראשונים של חודש נובמבר, 60 יום לפני 1 בינואר של השנה העוקבת.

יצחק כהן: המצב שהיה נוצר בסיטואציה הזאת, אדוני היושב-ראש, הוא שהדיון על תקציב 2015 היה גולש לתוך המועדים שבהם כבר מתחיל הדיון של 2016, והדבר היה רק יוצר דיון לא מלא, הן מבחינת הממשלה, הן מבחינת הכנסת, דבר שהיה בלתי אפשרי בעליל.

יצחק כהן: משכך, השינוי האמור במועדי אישור התקציב נועד לשרת שתי מטרות מרכזיות, כפי שיוסבר להלן: מטרה אחת – השינוי יאפשר דיון מעמיק, הן בממשלה והן בכנסת, בכלל פרטי התקציב והתוכנית הכלכלית.

יצחק כהן: אנו סבורים כי בניגוד לנטען בהצעת האי-אמון, הארכת משך הדיון תגביר את השקיפות בהליך אישור התקציב, ובכך תתרום להליך הדמוקרטי.

זהבה גלאון: – – – לא מאמין למה שאתה אומר.

יצחק כהן: לגמרי.

יצחק כהן: אני כתבתי את זה.

זהבה גלאון: לא.

זהבה גלאון: אתה ממש לא מאמין – – –

יצחק כהן: בשנים – – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק כהן: בשנים 2012–2014, זהבה, חלה האטה משמעותית בקצב הצמיחה בהשוואה לממוצע העשור הקודם: כ-3% לעומת 4.5% צמיחה.

יצחק כהן: על-פי התחזיות הקיימות, גם בשנים 2015–2016 תירשם רמת צמיחה אשר תהיה נמוכה בהשוואה לעשור הקודם.

יצחק כהן: הירידה האמורה בשיעורי הצמיחה צפויה להשפיע באופן ניכר על רמת החיים בישראל.

יצחק כהן: הכלי המרכזי של הממשלה לצורך התמודדות עם הירידה האמורה בשיעורי הצמיחה היא ביצוע שינויים מבניים אשר יתמכו בעליית שיעורי הצמיחה לאור האמור.

יצחק כהן: על כן מוצע להאריך את פרק הזמן הניתן לממשלה לצורך הנחת תקציב בכנסת, כדי לאפשר את גיבושה של תוכנית כלכלית מיטבית אשר תסייע בהגברת שיעורי הצמיחה.

יצחק כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: אני מבקש לדחות את הצעת האי-אמון שהגישה חברת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק כהן, סגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: מה, מה השאלה, זהבה?

זהבה גלאון: אני אומרת, זאת תשובה כל כך מפורטת.

זהבה גלאון: מזמן לא שמעתי תשובה כזאת – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, זה גם מזכיר לי, את יודעת, גברתי, שבבית-הספר אני זוכר שצחקנו על שיחה בין שניים שהלכה ככה: אתה הולך לדוג?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, אני הולך לדוג.

יולי יואל אדלשטיין: אה, אני כבר חשבתי שאתה הולך לדוג.

יולי יואל אדלשטיין: אז גם כאן – לא נאמרה מילה בהצעה – הנמקת האי-אמון – על תקציב המדינה, מועדי התקציב, עכשיו עלה סגן השר, דיבר על מועדי התקציב, אבל הכול בסדר, העיקר שהוגשה הצעת האי-אמון וקיבלה תשובה.

יצחק כהן: זה סוג של תרבות תקציבית.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת עפר שלח לנמק הצעת אי-אמון מטעם סיעת יש עתיד: ממשלת ישראל נכשלה בהגנה על ביטחון תושביה ובשמירה על החוסן הלאומי – תשעה חודשים מאז מלחמת "צוק איתן" ובעזה ממשיכים לחפור מנהרות ולירות טילים על תושבי עוטף-עזה והדרום.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב הוא, מטבע הדברים, שר הביטחון חבר הכנסת משה יעלון.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, בעוד פחות מחודש נציין שנה לפתיחתו של מבצע "צוק איתן".

עפר שלח: יציינו אותו כל תושבי מדינת ישראל, שזוכרים היטב מה קרה כאן בקיץ שעבר; יציינו אותו תושבי הדרום, שבסיום המבצע הזה חשבו והאמינו – אולי לא שזאת תהיה המלחמה האחרונה – מהאמונה הזאת נגמלנו מזמן – אבל שתהיה להם תקופה משמעותית של שקט, ראויה לקורבנם; יציינו אותו, כמו שהם מציינים כל יום, משפחותיהם של שישה אזרחים ו-67 חיילים שנהרגו במבצע הזה, בהם ידידי הטובים סמדר ומוטי מט, שנמצאים פה, באולם המליאה.

עפר שלח: מייד עם סיום מבצע "צוק איתן" היה ברור לכולנו שבלי פעולה מדינית אנחנו נידונים במהרה לעוד סיבוב, אלים עוד יותר.

עפר שלח: זה היה ברור לכל אדם שעיניו בראשו, לכל אדם שחי באזור הזה.

עפר שלח: זה היה ברור לשרים אז בממשלה, כמו חברי יעקב פרי, שנמצא כאן, חברי יאיר לפיד, שתבעו אז מראש הממשלה פעולה כדי למנוע או לדחות את הסבב הבא.

עפר שלח: זה היה ברור לחברי כנסת כמוני, כמו עמר בר-לב, כמו שאול מופז, שדיברו על זה; זה היה ברור לעיתונאים; זה היה ברור לאנשי המכון לביטחון לאומי שקבעו בימים שמייד לאחר המבצע – אני מצטט: "בראיית ישראל, שיקומה המוצלח של רצועת-עזה הוא תנאי הכרחי לייצובה מחדש של המערכת הפלסטינית, הישראלית-פלסטינית והאזורית.

עפר שלח: לפיכך חשוב לעשות כל מאמץ כדי להבטיח התנאים ההכרחיים להצלחתו, ונראה כי פירוז הרצועה הוא אחד מהתנאים ההכרחיים החשובים ביותר, אולי החשוב שבהם".

עפר שלח: אני אולי הייתי הופך את הסדר: הייתי מדבר על זה שפירוז הרצועה, ריסון ה"חמאס", מניעת ההתעצמות שלו ושינוי המוטיבציה שלו הם האינטרס העליון של מדינת ישראל, ושיקום הרצועה הוא הדרך שבה אנחנו יכולים להשיג את זה, אבל ברור ששני הדברים האלה הולכים יחד.

עפר שלח: לא רק המה היה ברור, אלא גם האיך, וגם את זה אמרנו אז, כל מי שתבע פעולה.

עפר שלח: הרי ב"צוק איתן" התגלה לעין מה שהיה ברור לכולנו קודם, מה שברור לנו כבר כמה שנים, בתוך הטלטלה שפוקדת את האזור שלנו, וזה שפני המזרח התיכון משתנים.

עפר שלח: שותפות אינטרסים נוצרת בין ישראל לבין המדינות שואפות היציבות – נוהגים לקרוא להן מתונות; אני לא בטוח שכולן מתונות, אבל הן בוודאי שואפות יציבות – שיש באזור הזה: מדינות כמו מצרים, סעודיה, ירדן וחלק ממדינות המפרץ.

עפר שלח: יש בינן לבינינו, בינן לבין הרשות הפלסטינית בהנהגת אבו מאזן, אינטרס לשמור על היציבות, מפני שהאויב של המדינות האלה והגופים האלה הוא משותף, והאויב הזה הוא האסלאם הרדיקלי, הן בסעיף השיעי שלו, שמובילה איראן וחותרת תחת היציבות בכל האזור, והן בסעיף הסוני שלו, ש"דאעש" הוא הסמל שלו, אבל יש בו כמות גדולה של ארגונים וכמות גדולה של סכנה.

עפר שלח: השבר הזה, קו השבר הזה בתוך המזרח התיכון, בין המדינות הערביות והגופים הערביים שואפי היציבות לבין מי שמבקשים להטיל כאן כאוס, מייצר בינם לבינינו שותפות שלא הייתה אי-פעם ונכונות שלא הייתה אי-פעם להוציא את השותפות הזאת החוצה ולפעול לפיה.

עפר שלח: הרי ברור לכולנו – ברורים תנאי הפתיחה שהובילו ל"צוק איתן": ה"חמאס" דרדר את המצב בקיץ שעבר מתוך המצוקה שלו, והמצוקה הזאת לא נוצרה בהכרח מול ישראל, או לא רק מול ישראל.

עפר שלח: בראש ובראשונה היא הייתה בגלל הלחץ של מצרים, בגלל נושאים פנימיים של הרשות הפלסטינית.

עפר שלח: הפתרון שלו למצוקותיו, כמו שהוא היה תמיד, הוא לירות על ישראל, כדי לזעזע את המצב, אולי יקרה משהו טוב.

עפר שלח: כך הידרדרנו לתוך "צוק איתן".

עפר שלח: התוצאות גם הן ידועות: ה"חמאס" לכאורה שולט בשטח, בעזה, אבל המצב ההומניטרי החמור שנמצא בו לפני "צוק איתן", ובוודאי אחרי "צוק איתן", דווקא פוטר אותו מהאחריות הזאת.

עפר שלח: כשיש בתוך הרצועה אבטלה, כשיש המוני פליטים, כשמצרים וישראל מטילות עליה מצור דה-פקטו, ה"חמאס" יכול לטעון שהוא לא אחראי; להצדיק את התגובה האלימה שלו, להקדיש את האמצעים שכן נכנסים פנימה לשיקום היכולות הצבאיות שלו, היכולות שלו לתקוף את ישראל, ולא לשיקום הרצועה באופן שייטיב עם תושביה, ולהתכונן למלחמה הבאה.

עפר שלח: את זה הוא עושה מהיום ש"צוק איתן" הסתיים.

עפר שלח: ולכן גם אמרנו: אם המצב הבסיסי איננו משתנה, אם אין טיפול, לא ביכולות של ה"חמאס" ולא במוטיבציה שלו, הסיבוב הבא יבוא – יבוא מהר ויבוא באלימות גדולה.

עפר שלח: גם תושבי עזה, אפילו אלה מהם שחושבים שה"חמאס" הוא זה שאחראי לדרדור שלהם למלחמה בקיץ שעבר, הם לא יכולים לבטל את הקיץ הזה; לא נוצר חיץ בין הארגון לבינם.

עפר שלח: כל מי שנלחם נגד ארגוני גרילה, נגד ארגוני טרור, נגד ארגונים חצי צבאיים, יודע שאחד התנאים הגדולים ביותר להצלחה במאבק הזה זה ליצור חיץ בינם לבין האוכלוסייה שבתוכה הם פועלים.

עפר שלח: אנחנו לא יוצרים אותו.

עפר שלח: אנחנו לוחצים מבחוץ ומאחדים אותם יחד.

עפר שלח: אנשים שאין להם עבודה, שחסרים להם מצרכי יסוד, שהם מוגבלים בתנועה – לאנשים האלה אין מה להפסיד.

עפר שלח: והשילוב הזה, של ארגון קנאי ואוכלוסייה שאין לה מה להפסיד, מוביל לדבר אחד בלבד – לעוד סבב של אלימות.

עפר שלח: בשבועות האחרונים אנחנו עדים לירי מדי פעם של מה שנקרא "ארגונים סוררים" לתוך שטח ישראל.

עפר שלח: אבל לנו הרי לא משנה מי יורה; גם אם מדובר בארגונים שאינם ה"חמאס", אנחנו יודעים היטב לאן זה מוביל.

עפר שלח: אנחנו גם יודעים שאין הרתעה מול מי שאין לו מחיר הפסד.

עפר שלח: מי שאין לו מה להפסיד, אתה לא יכול להרתיע אותו.

עפר שלח: גם מדיניות התגובה של צה"ל, במקרה הזה, איננה משיגה מטרה.

עפר שלח: אנחנו פועלים בריסון, מפני שאף אחד לא רוצה לדרדר את המצב, אבל הריסון הזה לא נתפס בצד השני כמשהו שבאמת מרסן – שוב, מפני שתנאי היסוד לא משתנים.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, תושבי הדרום ראויים ליותר מזה.

עפר שלח: הם ראויים להנהגה שתטפל בהשגת שקט ארוך-טווח בגבול הרצועה.

עפר שלח: והדרך היא מאוד ברורה לכולם: תהליך אזורי שישים את פירוז עזה וריסון ה"חמאס" בצד אחד, אל מול שיקום עזה ויצירת מציאות כלכלית טובה יותר לאזרחיה בצד השני.

עפר שלח: אנחנו לא צריכים לפחוד משום דבר שיינתן להם כל עוד תהיה בלימה של ממש של היכולת של "חמאס" להתעצם – והיא לא מתקיימת היום; ויצירת ריסונים אמיתיים למוטיבציה שלו ושל הארגונים האחרים ברצועה – וזה לא מתקיים היום.

עפר שלח: כל זה יכול לקרות רק עם המדינות המתונות באזור.

עפר שלח: למה זה לא קורה?

עפר שלח: הרי ברור לכולנו: זה לא קורה כי ראש הממשלה מפחד.

עפר שלח: הוא מפחד לדבר, הוא מפחד שאם הוא יתחיל לדבר עם המדינות באזור על מה שנוגע בעזה, השלב הבא יהיה שידרשו ממנו להכניס לתוך זה – ולנהוג באותה צורה גם מול הרשות הפלסטינית והבעיה הפלסטינית בכלל.

עפר שלח: ולכן הוא לא עושה.

עפר שלח: כי מי שמפחד לא עושה.

עפר שלח: הוא פוחד לערב גורמים נוספים בתוך התהליך.

עפר שלח: גם אם כל מה שאנחנו והפלסטינים בתהליך דו-צדדי כרגע, האחד מול השני, מסוגלים לו זה רק לשפוך זה את דמו של זה, מי שלא עושה אחראי לעובדה שהסיבוב הבא בפתח, וכמו שאמרתי קודם, הוא יהיה קשה ואלים יותר.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, פרקי הזמן בין הסבבים הולכים ומתקצרים: כמעט ארבע שנים חלפו בין "עופרת יצוקה" ל"עמוד ענן", רק שנה וחצי בין "עמוד ענן" ל"צוק איתן".

עפר שלח: אמרתי, עוד פחות מחודש אנחנו נציין שנה למבצע.

עפר שלח: אנחנו נעמוד ליד קבריהם הרעננים של מי שנפלו בו: 67 חיילים, שישה אזרחים, בהם דניאל טרגרמן בן הארבע, ולא נוכל להגיד להם, אנחנו שמייצגים את המדינה הזאת, שעשינו הכול כדי לדחות את הסבב הבא ולהרחיק אותו כמידת האפשר.

עפר שלח: את זה לא תעשה הממשלה הנוכחית, את זה לא יעשה העומד בראשה, ולכן אני קורא להביע אי-אמון בממשלה.

עפר שלח: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח, שהציג הצעת אי-אמון בממשלה מטעם סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הביטחון חבר הכנסת משה בוגי יעלון להשיב בשם הממשלה על הצעת האי-אמון.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בקיץ שעבר הוכו ארגון ה"חמאס" וארגוני הטרור האחרים ברצועת-עזה מכה חסרת תקדים במבצע "צוק איתן", לאחר ההסלמה – שהם יזמו – נגד מדינת ישראל ואזרחיה.

משה יעלון: המכה שספג ה"חמאס" במבצע היא הקשה ביותר שספג בתולדותיו.

משה יעלון: במבצע פגע צה"ל, בסיוע שירות הביטחון הכללי, במאות מחבלים והשמיד היקף משמעותי ביותר של תשתיות טרור.

משה יעלון: ה"חמאס" קיבל בסופו של דבר את הפסקת האש על בסיס היוזמה המצרית, שהתנגד לה מלכתחילה.

משה יעלון: לכן, הביקורת על תוצאות המבצע אינה עולה בקנה אחד עם תוצאות המבצע והמציאות הביטחונית בשטח.

משה יעלון: בעת הזאת, "חמאס" הוא הכתובת האפקטיבית היחידה ברצועת-עזה.

משה יעלון: הוא מורתע, ואינו מעוניין לתת למצב להידרדר, כפי שהשתקף גם באירועים האחרונים.

משה יעלון: מאז המבצע ה"חמאס" לא יזם ולו פעולת טרור אחת, וכאשר גורמים אחרים מנסים בעיקר לאתגר אותו, גם על-ידי ירי בכיווננו, ארגון ה"חמאס" פועל מייד כדי לעצור את היורים.

משה יעלון: זה משקף הרתעה, כי לולא ההרתעה, ה"חמאס" היה יורה עלינו, על יישובינו, מדי יום.

משה יעלון: אנו מנהלים מול רצועת-עזה ומול "חמאס" מדיניות ברורה מאוד: "חמאס" הוא האחראי למתרחש ברצועה; כשיש הפרה של הריבונות שלנו, אם באמצעות ירי רקטות או בדרכים אחרות, "חמאס" הוא זה שנושא באחריות לכך.

משה יעלון: ברצועת-עזה יש ארגונים ופעילי טרור שלעתים מנסים לאתגר את "חמאס" ולירות לעבר ישראל.

משה יעלון: איננו סובלניים לכך, ולו לירי של רקטה אחת, ולכן, כתגובה על כל ירי הותקפו מטרות של ארגון הטרור שאחראי לירי ומטרות של ארגון ה"חמאס", שאחראי למצב ברצועה.

משה יעלון: כך פעלנו גם לאחר הירי האחרון מהרצועה.

משה יעלון: ניסיונות ה"חמאס" לרסן את הפעילים הללו מוכיחים כי הארגון מורתע, ומודע למכה הקשה שספג.

משה יעלון: נוסף על המתואר מתקיימת פעילות רציפה ומתמשכת לצמצום התעצמות ארגוני הטרור ברצועה, שבגללה מתקשים הארגונים לשקם יכולות שהיו להם לפני המבצע.

משה יעלון: מטבע הדברים לא אוכל לפרט פעילות זאת מעל במת המליאה, אך אוכל לציין שה"חמאס" מתקשה – "חמאס" וארגונים אחרים מתקשים להתעצם באופן שהם התעצמו לאחר מבצע "עופרת יצוקה" ולאחר מבצע "עמוד ענן", אם בשל פעילות סיכולית כזאת או אחרת – האחרונה שלנו, "Klos C" – פעילות מצרית כמובן, למניעת הברחות בכיוון רצועת-עזה, וגם הקושי להבריח מה שנקרא "חומרים דו-שימושיים", שבהם ה"חמאס" משתמש כדי לייצר רקטות בעצמו.

משה יעלון: המדיניות שלנו מול ארגון ה"חמאס" היא מצד אחד תקיפה ונחושה ומצד שני אחראית ושקולה, כזאת שאינה מתנהלת בשליפות או בססמאות ריקות מתוכן שכל מטרתן השגת רווח פוליטי מיידי על-חשבון ביטחונם ושלומם של אזרחי ישראל, מדיניות של סוף מעשה במחשבה תחילה.

משה יעלון: המחויבות של שלטון ה"חמאס" ברצועת-עזה להפסקת האש שהושגה על בסיס היוזמה המצרית משקפת, כאמור, את ההרתעה שהושגה בעקבות המבצע.

משה יעלון: ב"חמאס" יודעים כי מוטב לארגון לרסן כל ניסיון ירי בכיוון ישראל, אחרת נפעל בעוצמות גדולות עוד יותר.

משה יעלון: דרום הארץ ויישובי עוטף-עזה נהנים מאז תום מבצע "צוק איתן" מהתקופה השקטה ביותר מאז השתלט "חמאס" על רצועת-עזה.

חיים ילין: אחרי "עמוד ענן" עברנו את אותו דבר.

משה יעלון: זהו שקט ביטחוני חסר תקדים בעשור האחרון, שמצביע על כך שהישגי המבצע תקפים והשפעתם קיימת.

משה יעלון: לעניין זה, הנתון המשמעותי ביותר שנכון להזכירו בעת הזאת הוא: בתשעה וחצי החודשים שאחרי מבצע "עמוד ענן" היו 51 נפילות של רקטות בשטח מדינת ישראל; בתשעה וחצי החודשים שאחרי מבצע "צוק איתן" היו שבע נפילות.

משה יעלון: וזה מדבר בעד עצמו.

חיים ילין: 320 – – –

משה יעלון: כאמור, איננו סובלניים אף לנפילה אחת.

משה יעלון: לעניין מה שמכנים חברי הכנסת "אופק מדיני", לא ברור לי מול מי להבנתם קיים אופק כזה, האם מול אבו מאזן, האחראי דה-יורה לרצועה אך נטול כל שליטה על המתרחש בה?

יעקב פרי: – – – ראש ממשלה.

משה יעלון: אותו אבו מאזן שישראל ומצרים יצרו עבורו לאחר מבצע "צוק איתן" את התנאים לכניסה למעברים, גם למעבר רפיח וגם למעברים שלנו, אך הוא כהרגלו העדיף לא לקחת אחריות?

משה יעלון: או כוונתם ל"חמאס", ארגון טרור רצחני שאינו עומד אפילו בתנאי הקוורטט?

משה יעלון: האמת צריכה להיאמר, עם אלה אין אופציה למשא-ומתן מדיני בנוגע לרצועת-עזה.

משה יעלון: אשר לרעיונות של תהליך אזורי, כבר אמרנו והזכרנו שבשש השנים האחרונות ניסינו להוביל מהלכים של יוזמה אזורית.

משה יעלון: כפי שראיתם בוודאי בפסגת שרי החוץ של הליגה הערבית, לאחרונה בשארם-א-שיח', הנושא הפלסטיני לא בראש מעייניהם, לא רצועת-עזה ולא יהודה ושומרון.

משה יעלון: הם מודאגים יותר היום ממה שקורה באיראן – –

קסניה סבטלובה: ואנחנו – – –

משה יעלון: – – ממה שקורה בעיראק, ממה שקורה בסוריה, ההתפתחות של הג'יהאד העולמי – וזה לא בראש מעייניהם.

משה יעלון: לכן, רעיונות שגם שמענו, שאולי מדינת ישראל הייתה צריכה לעמוד בראש ועידת המדינות התורמות בקהיר, מצביעים על בורות, על אי-הבנת המורכבות של התהליכים המתרחשים באזור, גם אם בעת הזאת בהחלט יש בינינו לבין גורמים רבים אינטרסים משותפים שאנחנו מנסים כמובן למצות אותם.

משה יעלון: לכן, במצב הנוכחי, גורמי הביטחון וצה"ל בראשם אינם שוקטים על השמרים, פועלים, ימשיכו לפעול, בנחישות, בתקיפות, באחריות ובשיקול דעת, תוך מוכנות לאפשרות שמתישהו עלולה להיות הסלמה, כדי להתמודד עם האיומים הביטחוניים מרצועת-עזה.

משה יעלון: לכן אני ממליץ להתנגד להצעת האי-אמון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר הביטחון משה יעלון.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו עוברים לדיון סיעתי.

טלי פלוסקוב: הדובר הראשון, מטעם המחנה הציוני – חבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: לכל דובר יש שלוש דקות.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, באמת ביום כזה לא ניתן להתחיל דיון במליאה מבלי להתייחס לדברים שנאמרו אתמול מעל בימה תרבותית.

יוסי יונה: ודאי שצריך להתייחס בשאט-נפש ובגינוי חד-משמעי לדברים האיומים הללו, אבל אני גם מציע לציבור הישראלי ולבאי הבית שזה לא ייתפס כאילו אנחנו כאן מדברים קואליציה–אופוזיציה.

יוסי יונה: כל חברות וחברי הכנסת מהאופוזיציה מגנים וגינו את הדברים הללו.

יוסי יונה: אין להם מקום בחברה הישראלית.

יוסי יונה: הם מכוערים, הם מקוממים, והבעת שאט-נפש מול הדברים הללו היא מתבקשת ומתחייבת מכולנו, ואנחנו עושים את זה באופן חד-משמעי.

יוסי יונה: מכוער ומקומם.

יוסי יונה: עדיין אני רוצה לומר משהו לגבי שרת התרבות שלנו, מירי רגב.

יוסי יונה: אני מבין כאשר היא באה ואומרת: אני לא אתן את ידי לתמוך בא', ב' וג'.

יוסי יונה: אבל אנחנו חברה פלורליסטית, הטרוגנית, מאוד מאוד מגוונת, ואני חושב שבחברה שכזאת הייתי מפציר בה, מבקש ממנה, לא להגיד מה הם הדברים שלהם היא מתנגדת, אלא להגיד מה הם הדברים שאני מתנגדת להם ועדיין תומכת בקיומם.

יוסי יונה: למעשה, תפקידה של שרת תרבות בחברה פלורליסטית, שמטבע הדברים חלק מהדברים לא ימצאו חן בעיניה.

יוסי יונה: יש כאן אתגר, אתגר שהייתי קורא לו פוליטי, מוסרי, מצדה של השרה.

יוסי יונה: זה, אם כן, לעניין הזה.

יוסי יונה: אבל אני מצטרף להצעות האחרות של האי-אמון מתוך החוויות המאוד – אם תרצו – בוסריות שלי כחבר כנסת.

יוסי יונה: אנחנו יושבים בוועדות ודנים בסוגיות מאוד מאוד עקרוניות, מאוד עמוקות, שנוגעות בשאלות תקציביות: הסייעת השנייה, קייטנות.

יוסי יונה: אנחנו עוסקים בשאלות של צפיפות בכיתות, ונאמר לנו שכדי לתת פתרון לבעיה של צפיפות בכיתות יש צורך בתקציב של כ-2 מיליארד שקל.

יוסי יונה: והנה, באה הקואליציה ואומרת לנו שהתקציב סגור עד 2017.

יוסי יונה: אז מה אנחנו עושים?

יוסי יונה: מהי האפקטיביות שלנו, של חברות וחברי הכנסת, בבואנו לוועדות, כשאנחנו דנים בסוגיות כל כך עקרוניות שעוסקות ברווחתה של החברה הישראלית ובאים בהצעות כאלה ואחרות, כאשר הקואליציה אומרת לנו: להד"ם, קשקשו לכם, תציעו הצעות כאלה ואחרות, אנחנו כבר הולכים לקבוע תקציב שהוא סגור עד 2017?

יוסי יונה: גישה שכזאת, שהיא לא נובעת משיקולים מקצועיים גרידא, אלא היא נובעת מהיעדר לגיטימציה של הממשלה הקיימת, מעידה על החשש של ראש הממשלה, פחות מהאתגרים המקצועיים, אלא מהאתגר הגדול שעומד מולו, שהוא שרידותו הפוליטית.

יוסי יונה: שרידות פוליטית זה לא חזון.

יוסי יונה: שרידות פוליטית זה לא מצע.

יוסי יונה: כאשר ראש הממשלה מעוניין בשרידותו הפוליטית, אנחנו מחויבים להציע הצעת אי-אמון בממשלה הזו.

יוסי יונה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את נציג הרשימה – –

חיים ילין: רשימת הדוברים, אין אותה.

טלי פלוסקוב: נא לעדכן את רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: – – הרשימה המשותפת – עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שלא טעיתי בשם.

זוהיר בהלול: לא, לא.

זוהיר בהלול: את בסדר גמור, עברת את טבילת האש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

עבדאללה אבו מערוף: יושבת-ראש נכבדה, כנסת נכבדה, נציגי הממשלה – אם ישנם – נכבדים, שרים או לא שרים, כמובן אני מגנה את ההתבטאויות הלא-תרבותיות מכל הכיוונים, זה מובן.

עבדאללה אבו מערוף: בכלל, כמה אנשים שאלו, חלקם בציניות וחלקם כמובן ברצינות, אם שווה או מוצדק להציע אי-אמון בממשלה בשל פגיעה בתרבות.

עבדאללה אבו מערוף: האם הסיבה הזאת מוצדקת וראויה להגשת אי-אמון?

עבדאללה אבו מערוף: אני אומר: אכן, זו סיבה שהיא מוצדקת מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: אם ישנם שלא מבינים ואין להם תובנה כמה זה מוצדק, אז באמת יש בעיה.

עבדאללה אבו מערוף: מה זה לפגוע בתרבות משיקולים פוליטיים, שיקולים שהם באמת לא אובייקטיביים?

עבדאללה אבו מערוף: מה זה להפוך את התובנה של האנשים לאופיום להמונים?

עבדאללה אבו מערוף: זה מצב מסוכן מאוד, לא רק לדמוקרטיה בכלל אלא גם לחברה נאורה, וצריך ללמוד את שיעורי ההיסטוריה בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: זו לא רק סתימת פיות, זה כדור שלג שיהרוס את כל ערכי הדמוקרטיה.

עבדאללה אבו מערוף: כעת באמת לא נדבר על שלום, לא נגיש הצעת אי-אמון בגלל חוסר שלום, בגלל חוסר פרטנר לשלום שהוא ישראל, בגלל המשך הכיבוש, בגלל אי-הכרה בהחלטות האו"ם המוצדקות לקיום שלום צודק; לא נדבר על אי-שוויון אזרחי ולאומי לאוכלוסייה הערבית בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: דווקא היום לא נדבר על הריסת הבתים – שוב היום בבוקר, בשעות הלילה המאוחרות, בבוקר מוקדם, נהרס בית בכפר-כנא; כעת לא נדבר על הצדק החברתי, על הקיטוב, על העוני, על האבטלה, על הסכנה של קריסת מערכת הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: כל הסיבות האלה הן סיבות מוצדקות ולגיטימיות להגשת אי-אמון בממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן נדבר על התרבות, על ערכים של חברה, על דמוקרטיה, על חינוך, על דו-קיום – על הדברים האלה.

עבדאללה אבו מערוף: האם הדברים האלה לא מוצדקים להגשת אי-אמון?

עבדאללה אבו מערוף: נדבר על העתיד של החברה, חברה נאורה; על הבנה.

עבדאללה אבו מערוף: ההחלטה על פיזור הכנסת הייתה עקב משבר פוליטי-חברתי מתמשך, והתירוץ שזה עניין של תקציב היה תירוץ.

עבדאללה אבו מערוף: זה בא עקב המשבר של הדמוקרטיה, חוק המשילות, חוק הלאום והכיוון שהולך לדיקטטורה של הממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: כעת זה מתבטא בפגיעה בתרבות תחת תירוצים פוליטיים.

עבדאללה אבו מערוף: לכן לממשלה הזו אין תכנון לעתיד: אין תכנון לעתיד דמוקרטי, אין תכנון לתרבות, אין תכנון לעתיד רחוק או קרוב.

עבדאללה אבו מערוף: יש תכנון רק איך לשרוד בחוסר דמוקרטיה, איך לשרוד בהעמקת הדיקטטורה שלה ואיך לשרוד, עוד לשרוד, בחוסר התרבות שלה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: מטעם מפלגת יש עתיד – חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: אחריו – יפעת שאשא ביטון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: קיבלת עוד שתי שניות.

חיים ילין: האמת, רציתי להקריא את מה שכתבתי פה.

חיים ילין: אחרי ששמעתי את שר הביטחון, יש לי להגיד רק שתי מילים: ראש הממשלה ושר הביטחון נכשלו, לחלוטין, או שכנראה ה"חמאס" לא מבין שקיבל מכה חזקה.

חיים ילין: מישהו פה לא דובר אמת.

חיים ילין: אני חייב להגיד לכם, לאחר "עופרת יצוקה" הייתה לנו תקופה שקטה מאוד.

חיים ילין: אחרי "עמוד ענן" הייתה לנו תקופה עוד יותר שקטה.

חיים ילין: במשך שנה, כמעט טיל אחד לא התפוצץ עלינו.

חיים ילין: אבל זה מה שאנחנו רוצים?

חיים ילין: להיכנס מסבב לסבב?

חיים ילין: איפה אנחנו נמצאים?

חיים ילין: איזה פתרון יש באופק לילדים מול רצועת-עזה?

חיים ילין: בטח, עם מחבלים אסור לדבר, צריך להכות.

חיים ילין: יש לכל ממשלה – וזה לא משנה מה הדעות הפוליטיות – שתי זרועות: זרוע צבאית וזרוע מדינית.

חיים ילין: זרוע צבאית זה – לתת הוראות לצה"ל ביעדים מאוד ברורים.

חיים ילין: צה"ל קיבל הוראה מאוד ברורה, לחסל את המנהרות, נקודה.

חיים ילין: זה הכול.

חיים ילין: ואיפה הזרוע המדינית?

חיים ילין: איך עוברות בין 400 ל-600 משאיות ביום לשקם את רצועת-עזה – ומי דורש את הפירוז?

חיים ילין: איך עדיין – 15 שנה – שומעים "צבע אדום"?

חיים ילין: איך אפשר לבוא כל הזמן ולמרוח אותנו?

חיים ילין: אני פונה לשר הביטחון – איך אפשר?

חיים ילין: נדמה לי לפעמים – אני אומר לכם את זה עם יד על הלב – אנשים יושבים בקריה, יושבים בתל-אביב, ולא מבינים מה קורה שם.

חיים ילין: אני יכול להגיד לכם שאני, בלילות, יודע בדיוק מתי הם הולכים לירות.

חיים ילין: אני מריח את זה.

חיים ילין: כל ילד מריח את זה.

חיים ילין: ועכשיו ה"חמאס" סולל כביש, כביש עוקף, וצה"ל לא יכול לעשות כלום, כי הדרג המדיני לא מורה לו לעשות.

חיים ילין: ראש הממשלה ושר הביטחון נכשלו לחלוטין.

חיים ילין: זה לא עניין פוליטי של ימין ושמאל, זה עניין שממשלה צריכה להגן על התושבים שלה.

חיים ילין: אלה מדינה וממשלה שצריכות להגן על הריבון.

חיים ילין: ואני אומר לכם את זה עכשיו: אם אני הייתי היום מדינה – אני גוף אדם, אם אני הייתי מדינה, הייתי נעלב היום.

חיים ילין: קוראים לזה טפטוף.

חיים ילין: למה קוראים לזה טפטוף?

חיים ילין: בשביל להכיל את המצב, להקטין אותו.

חיים ילין: להקטין אותו, לא לקרוא לו בשמו: ירי על מדינת ישראל.

חיים ילין: אותו דבר היה בצפון ובדרום.

אורלי לוי אבקסיס: בטפטוף הילדים לא יורדים למקלטים?

חיים ילין: לא, קוראים לזה טפטוף – להקטין את זה: חבר'ה, זה רק טפטוף, זה רק טפטוף, ה"חמאס" לא יורה עלינו, זה רק בקטנה, תכילו את זה.

חיים ילין: 15 שנה אנחנו מכילים את המצב הזה.

חיים ילין: כמה זמן אנחנו צריכים לחכות?

חיים ילין: ולכן, כשאני שומע את שר הביטחון, אני אומר לו: נכשלת; ולראש הממשלה – נכשלת.

חיים ילין: הניצחון יהיה ברגע שיהיה פירוז של רצועת-עזה.

חיים ילין: לא יהיה טיל ולא תהיה שום מוטיבציה לשום מחבל לירות, כי הוא יודע שאם הוא יירה, הוא יפסיד – הוא יפסיד את השלטון והוא יפסיד את טובת עמו.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: מטעם מפלגת כולנו בראשות משה כחלון, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ואחריה – חבר הכנסת ינון מגל.

יפעת שאשא ביטון: גברתי היושבת-ראש – איזה כיף להגיד את זה – חברי חברי הכנסת – – –

שי פירון: יש דברים שיש עליהם הסכמת הקואליציה והאופוזיציה.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני בטוחה.

טלי פלוסקוב: תודה תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לנצל את נושא האי-אמון כדי לספר לכם משהו קטן עלי, ומשם קצת לדבר על נושא התרבות שמאוד בוער בימים האחרונים.

יפעת שאשא ביטון: אני בדוקטורט שלי בחרתי לעשות סוויץ' קטן ולעסוק במסגרת החינוך דווקא בחינוך לשלום.

יפעת שאשא ביטון: לא באתי מבית של שמאל, דווקא באתי ממקום מאוד של ימין, ילדה שגדלה בצל "קטיושות", מכירה ערבים רק דרך חדירות של מחבלים.

יפעת שאשא ביטון: רציתי להוכיח שמשהו בשפיות שלנו הולך ומתערער, והחלטתי שאני נכנסת לתוך התופת, נוסעת לרשות הפלסטינית ומנסה לברר את העמדות של בני-הנוער לגבי השלום.

יפעת שאשא ביטון: ומשם התגלגלתי בעצם להפעלה של תוכניות חינוך לשלום ב-40 בתי-ספר, גם ברשות הפלסטינית וגם כאן, במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: וגיליתי שדרך תוכניות חינוך לשלום אפשר למתן עמדות של בני-נוער, אבל יותר מהכול, הייתי איזה case study של עצמי, כי פתאום קרה שם משהו, משהו שלא היה שם קודם.

יפעת שאשא ביטון: הפכתי להיות הרבה יותר ביקורתית, התחלתי לשאול שאלות, הבנתי שלא כל מה שמראים לנו זה באמת מה שקורה; הרבה פעמים התמונה היא הרבה יותר רחבה ויש לה הרבה מאוד גוונים.

יפעת שאשא ביטון: ובתוך כך, הפכתי אני עצמי לשגרירת החינוך לשלום.

יפעת שאשא ביטון: הפעלתי תוכניות בארץ, הפעלתי תוכניות בחו"ל, השתתפתי בהמון כנסים של דו-קיום, ודווקא מהמקום הזה, שאי-אפשר לחשוד בי שאני לא פלורליסטית, שאני לא חושבת שצריך לתת את כל המגוון הרחב אפילו בתוך מערכת החינוך, אני רוצה לבוא ולומר שיש קווים אדומים גם בחופש הביטוי.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה במקום הזה לגבות קודם כול את שר החינוך, את השר בנט; אני חושבת שההחלטה שלו נכונה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שההחלטה שלו שלא להכניס את ההצגה לסל התרבות היא נכונה.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא פסל את ההצגה, היא יכולה להיות מוצגת בתיאטראות שונים, אבל מי שרוצה – יבחר, ילך ויצפה בה.

יפעת שאשא ביטון: לבית-הספר אני חושבת שזה לא נכון להכניס אותה, כי בכל זאת יש גבול למה שאנחנו נותנים כלגיטימציה.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה לשאול דווקא את אנשי השמאל, לצורך העניין: האם אנחנו יכולים לתת לגיטימציה לסרט שעכשיו מוקרן או נעשה – אני אפילו לא יודעת באיזה פוזיציה הוא נמצא – על יגאל עמיר?

יפעת שאשא ביטון: מי מכם היה רוצה שסרט כזה ייכנס לתוך מערכת החינוך?

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שאם הייתי שואלת, התשובה שלכם הייתה "לא", ואגב, זו גם התשובה שלי.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, המסר הוא ברור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא חייבים בשם הנאורות לבטל את עצמנו, ואנחנו לא חייבים בשם חופש הביטוי לבטל את עצמנו, אלא אנחנו צריכים לדעת שגם כאן יש קווים אדומים, ועד איפה אנחנו רוצים להרחיק לכת במסרים שאנחנו מעבירים לילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

טלי פלוסקוב: מטעם הבית היהודי בראשות נפתלי בנט – חבר הכנסת ינון מגל.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

ינון מגל: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת – חברי וחברות הכנסת, מה בעצם עומד בשורש של מה שקרה כאן או מה שקורה כאן בימים האחרונים?

ינון מגל: הרי יש פה רעיונות הזויים: רוצים שהילדים שלנו יראו בבית-הספר סרט – כן?

ינון מגל: – שכתב מחבל שעינה ורצח חייל, ודרך הדלת האחורית יכניסו לנו באג'נדה שגיבורי התרבות – חלק מגיבורי התרבות שלנו זה מחבל.

ינון מגל: מה זה הטמטום זה?

ינון מגל: מה זה הדבר הזה?

ינון מגל: יש עוד אנשים שהולכים ומדברים ואומרים לנו: כן, זה צנזור.

ינון מגל: אגב, לא פסלו את ההצגה הזאת, מי שרוצה שילך.

ינון מגל: אני, אגב, קראתי חלק מהתסריט, הוא די משעמם – לא די, הוא משעמם, זאת אומרת לדעתי גם ההצגה הזאת לא טובה; על זה לא מדברים, שחוץ מהקהל השבוי של ילדי בתי-הספר – היו קהל שבוי של תסריט של מחבל, ועכשיו הולכים ואומרים שאנחנו בהמות.

ינון מגל: אנחנו בהמות.

ינון מגל: אנחנו צ'חצ'חים, בהמות, אספסוף – הם אנשי התרבות.

ינון מגל: איך אומרים?

ינון מגל: – זה מזכיר לנו תקופות חשוכות.

ינון מגל: אתם יודעים למה זה מזכיר תקופות חשוכות: זה סימפטום של טירוף, של תקופות מטורפות, שאנשים ששומעים וגנר – אנחנו יודעים כבר מה עשו.

ינון מגל: מה זה הטירוף – מה, ירדו מהפסים?

ינון מגל: אז אני אגיד לכם, אני אגיד לכם מה עומד בבסיס, בשורש, של הדבר הזה: אלה אנשים שרוצים לקעקע את היסודות של העם היהודי בארצו, ובגלל זה הם חושבים שהצגה שמחבל כתב, שכל תכליתה פגיעה בנרטיב הישראלי היהודי – זה מה שאנחנו צריכים ללמד את הילדים שלנו בבתי-הספר.

ינון מגל: זאת מלחמת תרבות; זה לא משהו אחר, זאת מלחמת תרבות.

ינון מגל: ואנחנו בעניין הזה לא נוותר.

ינון מגל: לא נוותר במלחמת התרבות הזאת.

ינון מגל: אני ליברל ואני בעד חופש הפרט, ושאנשים – ערבים בשוויון זכויות, להט"בים בשוויון זכויות, פריפריה בשוויון זכויות, ואתיופים בשוויון זכויות, וכולם בשוויון זכויות, לגמרי.

ינון מגל: אבל זאת מדינה ששומרת על המורשת שלה ושומרת על הזהות שלה, והצגה כזאת לא יכולה להיות.

ינון מגל: ועוד יש איזה הווה אמינא להתווכח על העניין הזה, על הדבר הכי ברור בעולם, שהצגה של מחבל לא יכולה להילמד בבתי-הספר, יש דיון בכנסת.

ינון מגל: צריך לעמוד ולזעוק את זעקת האנשים: חבר'ה, אתם מטורפים?

ינון מגל: מה קורה לכם?

ינון מגל: אז זה מה שאני אומר:

ינון מגל: יש כאן מלחמת תרבות בין האנשים – שזה רוב רובו של עם ישראל שחי פה, שיודע שקודם כול הוא יהודי, וקודם כול הוא מחובר למורשת שלו, ובאינסטינקט שלו הוא יודע ששטיפות המוח האלה, של אליטה תרבותית, תקשורתית, משפטית, אקדמית, לא יצליחו בסופו של דבר לשטוף ממנו את הזהות הבסיסית שלו.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ינון מגל: היא לא תצליח.

ינון מגל: כי כל המקומות האלה הם לא דמוקרטיים כמו פה, בבית הזה, שזה המוסד הבולט ביותר, כן, המובהק, של הדמוקרטיה הישראלית, וכל המקומות האלה, שהם לא דמוקרטיים, והם שבויים בידי איזו חונטה אליטיסטית שלא נותנת דריסת רגל לאנשים אחרים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

ינון מגל: – – ולשכבות אחרות ולאליטות אחרות להיכנס – זה ייגמר.

ינון מגל: ואני גאה בשרים שאמרו: עד כאן.

ינון מגל: תודה רבה לכם, אבל עד כאן.

ינון מגל: זה ישתנה.

ינון מגל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ינון מגל.

טלי פלוסקוב: מטעם ש"ס – חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חבר הכנסת שרון גל.

יצחק וקנין: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, פרשת השבוע מדברת על המרגלים שדיברו לשון הרע, דיברו סרה – על מה?

יצחק וקנין: על עצים ואבנים.

יצחק וקנין: והיו צריכים לקבל עונש כל כך חמור – כמה מדרשים יש על העניין.

יצחק וקנין: ואני אגיד לכם משהו בשיח התרבותי שלנו:

יצחק וקנין: כתוב "כי הנה יֹצר הרים ובֹרא רוח ומגיד לאדם מה שחו".

יצחק וקנין: לכאורה, מה השייכות בין זה שהקדוש-ברוך-הוא ברא הרים ורוח לזה שהוא צריך להגיד לאדם מה שיחו?

יצחק וקנין: בגמרא מובא שעתיד הקדוש-ברוך-הוא, על כל שיחה ושיחה של אדם, אפילו עם אשתו, לומר לו ביום הדין, בשעת מיתתו – אפילו שיחה קלה שבין אדם לבין אשתו – עתיד להעמיד אותו על כך – על דין.

יצחק וקנין: דהיינו, שיש חומרה בכל שיח שיש בין בני-אדם, ואפילו בין הקרובים ביותר – בין אדם לאשתו.

יצחק וקנין: ואני אגיד לכם מה ההווה אמינא של כל העניין, תשמעו: יוצר הרים – למה הקדוש-ברוך-הוא יצר את ההרים?

יצחק וקנין: אחד מגדולי בעלי המוסר אומר – היום אנחנו רואים את זה, וגם אם לא היה אומר את זה אותו אחד שאמר את הדברים לפני כ-1,900 שנים – שההרים בעצם עוצרים את הרוח, כי אחרת הרוח, הסערה, הייתה מכלה את הכול.

יצחק וקנין: היום אנחנו רואים שרוח סערה יכולה להרים בתים, להרים גגות, להרים כל דבר שנמצא בדרכה.

יצחק וקנין: רוח סערה עושה דברו.

יצחק וקנין: ולכאורה, הוא אומר, את הרוח לא רואים, רק שומעים, זה לא דבר מוחשי.

יצחק וקנין: הדיבור שלנו, על-פי אותו דבר בספר בראשית נקרא: "ויהי האדם לנפש חיה".

יצחק וקנין: התרגום מתרגם: לנפש – לרוח ממלל.

יצחק וקנין: לרוח מְדַבֵּר.

יצחק וקנין: רוח מְדַבֵּר.

יצחק וקנין: למה רוח מדבר?

יצחק וקנין: למה נקט לשון "רוח מדבר"?

יצחק וקנין: כי החיים והמוות ביד הלשון.

יצחק וקנין: את הדיבור לא רואים; שומעים אותו, נכון?

יצחק וקנין: גם את הרוח שומעים.

יצחק וקנין: הכוח של הדיבור להרוס את הכול.

יצחק וקנין: לא סתם אמרו רבותינו "דיבור כסף, שתיקה זהב".

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יצחק וקנין: כשאתה מדבר, רבותי, אתה יכול להחריב עולמות.

יצחק וקנין: ואני דווקא פונה לאותם אלה, אנשי התרבות.

יצחק וקנין: כבר אמרו לנו: חכמים, היזהרו בדבריכם, שמא יבואו התלמידים אחריכם וישתו את המים הרעים.

יצחק וקנין: אלו מים רעים, בדיבורים שאנחנו אומרים.

יצחק וקנין: הדבר הזה יכול להביא חורבן, רבותי.

יצחק וקנין: אנחנו צריכים להבין שהדיבור – ניתן כוח אלוקי בדיבור – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יצחק וקנין: – – ואדם לוקח אותו ומשחית את הכול.

יצחק וקנין: אז אנחנו, הלוואי שנהיה כמו הבהמות בהתנהגות הזאת.

יצחק וקנין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק וקנין.

חיים ילין: הפוך על הפוך, מה שנקרא.

טלי פלוסקוב: מטעם ישראל ביתנו – חבר הכנסת שרון גל.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

שרון גל: אפשר ארכה?

שרון גל: כי סותמים לנו את הפה בוועדות, אז אולי פה לפחות נקבל עוד איזה דקה-שתיים.

שרון גל: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, מה שראינו אתמול לא היה כנס אמנים, אלא כנס של ערב-רב, מפגן של גזענות, מפגן של חוצפה, מפגן של חוסר סובלנות וחוסר תרבות.

שרון גל: תת-תרבות.

שרון גל: כל מי שמחא כף לאיש הזה – מה שמו?

שרון גל: קוטלר – שכינה מיליון ישראלים "עדר בהמות", לא יכול להיקרא איש תרבות או איש רוח; במקרה הטוב, אלה אנשי הבל ורעות רוח.

שרון גל: וחמור מכך, כל מי שהעז להפריע לנאומה של אורטל תמם, אחייניתו של משה תמם, זכרו לברכה, הוא איש רקוב מוסרית.

שרון גל: אני שואל אתכם, אתם, אנשי מחנה השמאל: וליד דקה, הרוצח השפל – הוא הגיבור שלכם, ומשה תמם, זכרו לברכה, ואורטל, האחיינית שלו – הם האויבים?

שרון גל: ירדתם לגמרי מהפסים?

שרון גל: נפלתם על הראש?

שרון גל: עד כדי כך עולם הערכים שלכם התהפך?

שרון גל: מה, אתם באמת לוקים בכזאת שנאה עצמית תהומית?

שרון גל: פשוט תתביישו לכם.

שרון גל: אני שומע היום את ראשי מחנה השמאל מגנים את קוטלר.

שרון גל: אני לא קונה את המשחק הפוליטי הזה; הכול במטרה אחת: לנסות להשיג שלטון.

שרון גל: אבל אתם בדיוק כמוהם: חושבים כמוהם, אומרים כמוהם בחדרי חדרים.

שרון גל: זה לא איזה תפוח רקוב בארגז שלכם, כל הארגז רקוב.

שרון גל: חבר הכנסת הרצוג, וחברת הכנסת יחימוביץ, וגם חברת הכנסת גלאון – כל הארגז רקוב.

שרון גל: אתם בית הגידול של האנשים האלה, הם יונקים מכם את הערכים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: לא – – –

שרון גל: זה קוטלר, וזה גרבוז, וזאת תיקי דיין, וזו ענת וקסמן, וזה דודו טופז – איזה רצף מפתיע, מקרי.

שרון גל: כולם אותו דבר – גזענים, שפלים, רשעים.

איילת נחמיאס ורבין: לא לא לא – – –

שרון גל: כן, מתנשאים.

שרון גל: כן, מורמים מעם.

שרון גל: כן, יהירים להחריד.

שרון גל: כן, זה אתם.

שרון גל: אין לכם בעלות על התבונה, אין לכם בעלות על המוסר – –

איילת נחמיאס ורבין: גם לכם לא.

איילת נחמיאס ורבין: גם לכם לא – – –

שרון גל: – – אין לכם בעלות על התרבות, אין לכם בעלות על הארץ הזאת.

שרון גל: תרבות

שרון גל: כם היא תת-תרבות; דרככם מביכה.

איילת נחמיאס ורבין: תמשיך לטפח שנאה.

שרון גל: כל מחנה השמאל.

שרון גל: לכן תמשיכו להיות קומץ דחוי, עם הרבה רוח, אבל בלי תרבות ובלי תמיכה של העם.

שרון גל: חבורה מפונקת ושחצנית, מלאה בשנאת חינם.

שרון גל: לפיכך אנחנו נתנגד להצעת האי-אמון של הרשימה הערבית המשותפת.

שרון גל: ואני מזמין את כולכם, עכשיו, בזמן שאתם יושבים פה – היכנסו ל"ויקיפדיה", תכתבו: וליד דקה, אותו זה שאתם מהללים את ההצגה שלו וכל כך רוצים שיראו אותה בבתי-הספר, ותקראו: חבר במפלגת בל"ד, קיבל קציבת העונש על-ידי הנשיא שמעון פרס ל-35 שנה; למד תואר ראשון, למד תואר שני – אולי סוף-סוף תבינו למה הגיע הזמן פה לעונש מוות למחבלים רוצחים, ולא לפאר אותם ולדחוף לנו אותם למערכת החינוך.

שרון גל: תתביישו לכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא – – –.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא תהפוך אותנו למקשה אחת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת שרון גל.

טלי פלוסקוב: מטעם יהדות התורה – חבר הכנסת מאיר פרוש.

קריאה: – – –

שרון גל: אתם – – – אנחנו השפויים.

שרון גל: אתם השונאים, אתם הגזענים.

איילת נחמיאס ורבין: כן, ממש.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, וואו, זה היה נאום של אהבה.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מבין שלל הצעות האי-אמון, אני קורא את הראשונה, של המחנה הציוני, שמבקשת – קביעת מועדים להגשת תקציב המדינה תוך פגיעה חמורה בדמוקרטיה במטרה להנציח את שלטון נתניהו, ואני חייב לומר ולגולל את אשר על לבי.

מאיר פרוש: רבים שואלים אותנו:

מאיר פרוש: מדוע אתם מיהדות התורה הכנסתם בהסכם הקואליציוני יותר מ-20 סעיפים שנוגעים לדברים שבעיניכם הם כאילו עוול לציבור החרדי בבתי-הספר שלהם, לעומת המגזר הכללי הממלכתי או הממלכתי-דתי?

מאיר פרוש: אני חייב לומר לכם שבתקופה מסוימת של מערכת הבחירות אני קראתי למחנה הציוני, שבעצם מדובר פה על קבוצה שמייצגת אופוזיציה של בקבוקים.

מאיר פרוש: כאשר המחנה הציוני ניסה להסיט את תשומת לב הקהל לצורך קבלת קולות, אז האסטרטגיה של הבחירות דיברה על הבקבוקים של אשת ראש הממשלה.

מאיר פרוש: אני חייב לומר לכם שכאשר אנחנו עשינו את ההסכם הקואליציוני לא הייתה לנו ברירה אלא להילחם עם מה ש"ממשלת העזים", הממשלה הקודמת, עשתה במהלך שנתיים.

מאיר פרוש: אז נכון שהמחנה הציוני לא היה שותף לכל מה שקרה בשנתיים האחרונות, כאשר נתניהו ולפיד שלטו, אבל מה שקרה בשנתיים האלו זה שהכניסו עזים לכל מיני סעיפים ולכל מיני נושאים במשרד החינוך, ועל-ידי העזים האלה – להצר את צעדיהם של הציבור החרדי, או אם נקרא לזה גם המוכר שאינו רשמי, שבמקום כזה או אחר זה גם פוגע בעוד מיעוטים במדינה.

מאיר פרוש: אני אתן דוגמה, דבר שאני מקווה מאוד שהוא הסתיים – הוא הסתיים היום או אתמול:

מאיר פרוש: בשנה שעברה משרד החינוך החליט שהוא מתקצב רק קייטנות שבממלכתי, ממלכתי-דתי, ומה שקשור למוכר שאינו רשמי משרד החינוך לא תקצב.

מאיר פרוש: אנחנו בהסכם הקואליציוני דרשנו שייכנס סעיף מיוחד בעניין הזה, והדבר הזה אכן מתבצע: האוצר העביר כסף למשרד החינוך.

מאיר פרוש: אז כאשר אנחנו עוסקים בעניין הזה אנחנו פשוט מתעסקים בהוצאת עז שממשלת העזים הזו הכניסה, ואנחנו צריכים להוציא את העז הזו.

מאיר פרוש: כשאתה מוציא את העז הזו, יש לך הישג גדול: הנה, הצלחת להוציא עז.

מאיר פרוש: או נניח, אם קיצצו בכל מה שקשור לתמריצים וטיפוח או לחינוך המיוחד, שעמלנו ודרשנו שבהסכם הקואליציוני יהיה כתוב שהתקציבים האלו יהיו בדיוק כמו שהם היו ב-2012 כאשר נתניהו סיים את הממשלה הקודמת.

מאיר פרוש: ולמה?

מאיר פרוש: מכיוון שבשנתיים האלו, 13'–14', ממשלת העזים הכניסה עזים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מאיר פרוש: – – ולא כמו שבאו לספר לנו, שמחפשים דרך להיטיב עם אותם תלמידים בציבור החרדי, אלא פשוט גם פגעו.

מאיר פרוש: ולא רק סתם פגעו, אלא גם אם זה קשור לחינוך המיוחד, גם בדברים האלה הם פגעו.

מאיר פרוש: לכן, קשה מאוד לקבל טענה ובקשה להזדרז עם הגשת התקציב ל-15'–16' כאשר אנחנו עוסקים כרגע בהוצאת עזים שממשלת העזים הכניסה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: מטעם מרצ – חבר הכנסת אילן גילאון.

מיקי לוי: – – – כרגע, מאיר.

מיקי לוי: אתה שייך לממשלת העזים גם כרגע.

מיקי לוי: אם זה הסגנון, יבושם לך.

מיקי לוי: אם זה הסגנון, יבושם לך.

מיקי לוי: בושה וחרפה, בושה וחרפה.

מאיר פרוש: – – – ממשלת העזים – – –

אילן גילאון: תודה רבה, גברתי – – –

מיקי לוי: אתה יודע מה?

מיקי לוי: מה שאתה אומר לא רחוק ממה שנאמר אתמול מעל הבמה בתל-אביב.

מיקי לוי: אתה יכול רק להסתכל בראי ולהתבייש לך.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים, חבר הכנסת.

טלי פלוסקוב: מיקי לוי, חבר הכנסת.

אילן גילאון: ראשית, גברתי, תרשי לי הערה לבריון התקיפה של ליברמן, שכינה אותי, בין יתר חברי, רקוב.

אילן גילאון: אני חושב שבתור אדם שלפני שנה, לפני ארבעה חודשים, לא ידע מה הוא הצביע בבחירות הקודמות, הוא קצת פעלתן מדי.

אילן גילאון: אני הייתי מציע לך – אבל אני מבין שכעומק השירות כך עומק ההתקפה.

אילן גילאון: תרגיע לך, חבוב.

שרון גל: – – –

אילן גילאון: תשמור, תשמור על הגחלת, ותמשיך להיות בריון התקיפה של אדוניך.

שרון גל: טול קורה מבין עיניך.

אילן גילאון: אני כמובן, גברתי, בתור שמאלן ובתור סוציאליסט והומניסט, כמובן וכמובן אני בכלל מתנגד להכללה של קבוצות וציבורים שמכנים אותם על שם של חיות, ובוודאי על שם מחלות, והתפיסה הזו איננה מקובלת עלי, ומי שאומר את הדברים האלה הוא השמאלן – – –

מאיר פרוש: אני לא אמרתי בהמות, אמרתי עזים, זה משהו אחר.

מאיר פרוש: עזים זה משהו אחר.

אילן גילאון: פרוש, אל תפריע לי.

אילן גילאון: אל תפריע לי.

אילן גילאון: כן, עזים – כן.

אילן גילאון: עזים זה חיה נחמדה.

אילן גילאון: – – – האחרון להאמין בתפיסת עולם כזו – ואני כמובן מתנגד לה.

אילן גילאון: וכל מי שטוען בה ואומר אותה – זה הדבר הכי אנטי-שמאלני שאפשר לעשות, משום שהבסיס של השמאל זה לקדש את האדם באופן אינדיבידואלי, ולכן זה לא מקובל עלי, ואנחנו גם לא צריכים להתנצל על הדברים הללו.

אילן גילאון: מה שאני רוצה להגיד לך, גברתי, שאני בימים האחרונים שמעתי את המילה דה-לגיטימציה, לדעתי יותר ממה ששמעתי כל ימי חיי.

אילן גילאון: דה-לגיטימציה, דה-לגיטימציה, דה-לגיטימציה, שאומרת להפוך דבר ללא ראוי וללא מקובל.

אילן גילאון: ואני, גברתי, רוצה להגיד לך שהתרבות איננה יכולה, בסופו של דבר, לייצר את הדה-לגיטימציה בכביש הראשי.

אילן גילאון: איננה יכולה.

אילן גילאון: אין לה היכולת הזאת.

אילן גילאון: תרבות היא יכולתנו להסתכל בתוך המציאות נכוחה ולשפוט אותה באופן מוסרי כבני-אדם, זה מה שנקרא תרבות.

אילן גילאון: לכן, אין גבולות לחופש הביטוי במקרה הזה.

אילן גילאון: אבל אני אגיד לך, גברתי, מה לעומת זה הוא כן דה-לגיטימציה.

אילן גילאון: כאשר השרה רגב אומרת דה-לגיטימציה, שתדע לה שמשפט כמו "ערבים נוהרים בהמוניהם לקלפיות" – כאשר זה נאמר על-ידי ראש ממשלה זו דה-לגיטימציה.

שרון גל: – – – מה הבעיה עם זה?

אילן גילאון: כאשר אומרים שהסודאנים הם סרטן, גברתי, על-ידי חברת כנסת, זו ממש דה-לגיטימציה; כאשר אומרים שהומוסקסואלים ואלה שמניפים את דגל הגאווה באופן מוצהר מפריעים לצבא, כשהדברים נאמרים על-ידי שר בממשלה, זו דה-לגיטימציה; כאשר שר אומר שעובדי הנמלים מחבלים בכלכלה, גברתי, זוהי דה-לגיטימציה; כאשר נותנים לחייל שהיה בשר לא כשר בסנדוויץ' שלו מחבוש ל-11 יום, אבל חיילים שמפרקים ערבי שם והם מרביצים לו מכות רצח יוצאים בנזיפה, זו, גברתי, דה-לגיטימציה.

ינון מגל: – – – וכשאומרים בהמות – – –

שרון גל: – – – לא מחבל, לא מחבל.

שרון גל: תתביישו לכם.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אילן גילאון: לכן, הדה-לגיטימטורים הראשיים הם אתם, ממשלת ישראל, ואנשים שכמותכם, וזה לתפארת הדה-לגיטימציה של מדינת ישראל.

קריאות: – – –

אילן גילאון: אתה, חבר הכנסת ינון מגל – – –

שרון גל: לא, לא.

שרון גל: זה לשם.

אילן גילאון: שרון גל, אתה הביטוי המובהק ביותר לדה-לגיטימציה.

אילן גילאון: אתה לא דה-לגיטימציה, אתה באמת מחוץ לעניין.

שרון גל: – – – זה היה מחבל.

שרון גל: אל תתבלבל, זה היה מחבל – – –

אילן גילאון: אני אומר את זה באופן מאוד מאוד אישי ואינדיבידואלי.

אילן גילאון: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תסכם השרה מירי רגב.

טלי פלוסקוב: רבותי, בבקשה שקט, שקט באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: תודה לך.

מירי רגב: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, שר הביטחון, שר הבינוי שנמצא פה – – –

קריאה: לא שומעים – – –

מירי רגב: אני רק אמרתי, בינתיים רק אמרתי: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

קריאות: – – –

מירי רגב: לחברי מהרשימה הערבית, אני רוצה לעדכן – זה לא היה מתאים לדיון שערכנו על התרבות.

מירי רגב: קודם כול, אני מברכת על הדיון שייערך בוועדת החינוך בראשות יושב-ראש הוועדה מרגי בסוגיית התקציב למגזר הערבי.

מירי רגב: אני קראתי בדיוק כמוכם את הדוח על התקציבים המופנים למגזר הערבי, וחשבתי שזו בושה וחרפה.

מירי רגב: חשבתי שזה תקציב שהוא לא נכון, הוא לא ראוי, הוא לא מתאים.

מירי רגב: נפגשתי – עוד לפני שלמדתי וקראתי בפעם הראשונה בתקשורת את הדוח על השתתפות המדינה במגזר הערבי – ישבתי עם לובנא זועבי, שהיא אחת מהמנהלות של המחלקות אצלנו, ולמדתי ממנה מה קורה בכלל במגזר הערבי, לא רק אצל המוסלמים – הערבים, הבדואים, הצ'רקסים, הדרוזים – כדי לראות באמת כמה אנחנו נותנים לכל מגזר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הערבים זה – – –

מירי רגב: כולם, כן.

מירי רגב: רק הצ'רקסים לא בקבוצה שלכם.

מירי רגב: אני יודעת.

מירי רגב: אני יודעת שרק הצ'רקסים לא בקבוצה שלכם.

מירי רגב: בקיצור, מה שאני רוצה להגיד לכם – שבעניין הזה יש לכם שותפה.

מירי רגב: לפני שלושה שבועות נפגש אתי גם חבר הכנסת טלב אבו עראר, נפגש אתי אחמד טיבי, ויושב-ראש הרשימה המשותפת שלכם, ודנו בכמה נושאים: האחד, מגרשי כדורגל במגזר הערבי, שלא נתמכים כרגע, וצריך לתמוך ולעודד פיתוח ובנייה.

מירי רגב: הדבר השני, הפסקת הספרייה הניידת ביישובים הבדואיים באזור הדרום, שחשבתי שאין לזה מקום, משום שאין שם בתי-ספר ויישובי קבע שיש בהם ספריות, ולכן כבר הודעתי למנכ"לית המשרד שהפרויקט הזה, של ספרייה ניידת, ביישובים הבדואיים הלא-מוכרים, לא ייפסק, גם אם אין לזה בינתיים תקציב.

מירי רגב: נשב עם האוצר ונביא תקציב, כי זה פרויקט חשוב ונכון למגזר הבדואי.

מירי רגב: ולכן כל מה שהעלית כאן – לא רציתי להתייחס ספציפית, כי דיברת גם על התרבות הכללית – אלה נושאים שנפתור אותם יחד.

מירי רגב: אני מזמינה את כולכם, אם יש לכם סוגיות נוספות שאתם חושבים שנכון להעלות אותן, לשבת ולבדוק אותן ולראות כיצד אנחנו מפתחים, יוצרים ותומכים בתרבות וספורט בחברה הערבית.

מירי רגב: אני לטובתכם.

מירי רגב: אבל כפי שאמרתי, אני חוזרת ואומרת: מה שנכון למגזר היהודי נכון גם למגזר הערבי: לא נתמוך במי שעושה דה-לגיטימציה וחרמות מבית.

מירי רגב: זה כדי לסגור את הנושא של המגזר הערבי, לתת לך תשובה יותר קונקרטית, ואת כל התוכניות נפרט בוועדת החינוך ונראה איך אנחנו מתקדמים עם זה.

מירי רגב: הנושא השני שדובר, והיום ראש הממשלה הציג אותו – כבוד היושב-ראש, אני נפגשתי היום עם סגנית שר התרבות של איטליה, שבאה וחיזקה אותנו.

מירי רגב: אני יודעת, חברת הכנסת אורלי אבקסיס, שאת היית יושבת-ראש השדולה – נכון?

מירי רגב: – עם איטליה, והם דיברו על הקשרים החמים.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: הייתה ועודנה.

מירי רגב: עודנה.

מירי רגב: חבל שלא ידעת, היית מצטרפת לפגישה, היית מוסיפה הרבה לפגישה החשובה הזאת.

מירי רגב: דיברנו באמת על נושאים שכבר טופלו במסגרת תרבות – שם תרבות ותיירות זה יחד, והספורט נפרד.

מירי רגב: היא נפגשה גם עם השר, שר התיירות יריב לוין.

מירי רגב: סגנית השר באה במיוחד לצפות באופרה "טוסקה" במצדה.

מירי רגב: בעצם בפעם הראשונה הבאנו את רומא למצדה, והיה שם פשוט אחד המופעים המרגשים והמרתקים, של נוף, ומוזיקה וקולות.

מירי רגב: אחד הדברים שהיא העלתה שם לקראת שנת היובל שראש הממשלה הכריז באיטליה בשנה הבאה – איך אנחנו עושים פרויקטים משותפים, כלכליים, תרבותיים, תיירותיים, כך שאם יש לך רעיונות, בכל תחום שהוא, את מוזמנת לקחת חלק בצוות הזה, כי אני חושבת שיש לזה גם חשיבות – ואמרתי לה שאני מודה לה על זה שבעת חרמות מהסוג הזה היא באה לכאן, והיא והעם האיטלקי ממשיכים לתמוך במדינת ישראל.

מירי רגב: היא מפה נוסעת לאבו מאזן, ואני שמחה על כך; אמרתי לה שאין לי ספק שתרבות יכולה להיות גשר לשלום.

מירי רגב: בעניין הזה ציין הבוקר ראש הממשלה שהוא נפגש גם עם סגן שר החוץ הפולני, סגן שר החוץ היפני, וזה חלק מהמאמצים שאנחנו עושים כמדינה כדי להגיד: שיתופי פעולה כן, בכל נושא כן, אבל לא לחרמות, לא לחרמות מבית ולא לחרמות מחוץ למדינת ישראל, כי אנחנו צריכים יחד, ימין ושמאל, לשמור על מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

מירי רגב: אין לנו דרך אחרת.

מירי רגב: והנושא השלישי בתחום האי-אמון שהוצג פה, ושר הביטחון ענה, הסוגיה של "צוק איתן" – אדוני שר הביטחון, אני רוצה להגיד לך, לא רק כקצינה ששירתה 25 שנה בצה"ל, שאני גאה במפקדים ובחיילים שיש לנו; אני גאה ביכולת שלך, של הרמטכ"ל והמפקדים, לבוא ולהגיד במקומות שטעינו: אנחנו עושים בדיקה ואנחנו מתקנים.

מירי רגב: אבל באותם מקומות שמנסים להשחיר את פנינו, להפוך את חיילי צה"ל לפושעי מלחמה, להפוך את "צוק איתן" לאחת המלחמות הלא-מוסריות – לזה אנחנו לא ניתן יד.

מירי רגב: אנחנו בכל מקום כזה נביא את חיילינו, נביא את מפקדינו, נבוא וניתן להם חומת מגן, כי הם ראויים לכל חומת מגן שניתן להם.

מירי רגב: והדוח, דוח "צוק איתן", שיצא, אומר: אין מדינה מוסרית יותר ממדינת ישראל, אין מדינה שחושבת פעמיים היכן היא תוקפת, ואין גורם יותר גרוע מה"חמאס", שעושה פשעי מלחמה; שגם משתמש באזרחים וגם פוגע באזרחים, זה פשע מלחמה כפול.

מירי רגב: והתפקיד שלנו הוא להגן על אזרחי המדינה הזאת, והתפקיד שלנו הוא להגן על החיילים שמגינים על המדינה הזאת, והתפקיד שלנו לדאוג שהכסף שמגיע לעזה יגיע לתושבי עזה, לא לבניית מנהרות, אלא לרווחה של האנשים בעזה, לכך שאזרחים שחיים בעזה יחיו, ילמדו, יעבדו, יהיה להם חינוך ותהיה להם תרבות.

מירי רגב: זה התפקיד שלנו, וזה תפקיד משולב של כולנו – לא לעודד בניית מנהרות ולא לעודד העברת אמצעי לחימה, אלא לראות איך אנחנו גורמים לכך שאזרחים ואזרחיות בעזה יחיו בשלום, ובשקט, ולא תחת הלחץ של ה"חמאס" ופשעי המלחמה שהם עושים.

מירי רגב: ואני שמחה שהדוח שהוגש הוא דוח שאומר שאין מדינה יותר מוסרית ממדינת ישראל, ומדינה שעושה הכול למנוע פגיעה בחפים מפשע, ואתם יודעים את זה.

מירי רגב: אתם יודעים את זה, כי אתם חיים פה.

מירי רגב: אתם יודעים את זה כי אתם חיים פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מירי רגב: אני לא שומעת אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מירי רגב: אני אומרת לך חד וחלק: ה"חמאס" וה"חיזבאללה" צריכים להפסיק להשתמש באזרחים כמגן אנושי.

מירי רגב: הם צריכים להפסיק להשתמש באזרחים כדי לפגוע באזרחים.

מירי רגב: אם הם רוצים שלום, יש דרך לשלום – שאבו מאזן ישב אתנו למשא-ומתן ישיר ובלי תנאים מוקדמים.

מירי רגב: זו הדרך הנכונה לשלום, וידנו תמיד מושטת לשלום, אבל לא בדרך של דה-לגיטימציה, של חרמות, של איומים ושל לשים מיליוני אנשים בדרום תחת פחד והתקפות של טרור.

מירי רגב: זה דבר שלא ניתן לו יד.

מירי רגב: אני רוצה להודות ליושב-ראש האופוזיציה בוז'י ולחברי האופוזיציה, שבפעם הראשונה, אחרי "נאום הקמעות" ו"נאום מנשקי המזוזות", מול "נאום הבהמות" הם קמו והגיבו, כי כך נכון שיהיה.

מירי רגב: לא יכול להיות שקומץ של אמנים יבואו ויכפישו ציבור שלם במדינת ישראל, וציבור שלם ייקרא – מיליון איש – בהמות.

מירי רגב: זה לא תרבותי.

מירי רגב: כל מה שקרה בשבוע האחרון זה לא תרבות.

מירי רגב: היה שם הכול; היה שם ימין ושמאל, ודתיים וחילונים, ומזרחיים ומערביים, וקבוצות אליטיסטיות שחושבות שיש להן בעלות על תרבות – היה פה הכול, הכול חוץ מתרבות; הכול חוץ מדיון תרבותי אמיתי, בלי עצומות, בלי פחד, בלי כנסי חירום, אלא – לבוא ולשבת ולראות כיצד אנחנו יכולים להנגיש את התרבות לפריפריה; כיצד אנחנו יכולים לפתח תרבות יהודית אמיתית; כיצד אנחנו יכולים לסייע לתרבות הערבית; כיצד אנחנו יכולים לסייע לאמנים בפריפריה מכל המגזרים ובכל מקום במדינת ישראל – בנצרת, ברהט, בבקעת-הירדן ובתל-אביב.

מירי רגב: נכון, ד"ר נחמן שי?

נחמן שי: את שרת תרבות של כולם.

מירי רגב: יפה.

מירי רגב: עוד לא שמעתי את קולך בעניין הזה.

נחמן שי: את תשמעי עוד הרבה.

מירי רגב: אני אשמח.

מירי רגב: האם אנחנו יכולים לעבור להצבעה?

מירי רגב: אתם מוכנים?

מירי רגב: חיליק, אני שאלתי את יושב-ראש הכנסת.

מירי רגב: אם היית כאן אז – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מתערב בדברי שרים.

יולי יואל אדלשטיין: כמה שהם רוצים לדבר – יכולים לדבר, על מנת לסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: איפה צחי?

חיים ילין: קצת תרבות, אפשר להצביע כבר עכשיו.

מירי רגב: אתה יודע, אני מכבדת אותך ואתה בוודאי מכבד גם אותנו.

מירי רגב: אתה יודע שהממשלה הזאת וחברי הכנסת שאתה היית מחובר אליהם בזמן שהיית ראש מועצה, הם אנשים שתומכים בפריפריה.

מירי רגב: הם אנשים שהפריפריה מעניינת אותם.

מירי רגב: אנחנו משקיעים בזה כספים.

מירי רגב: כולנו כאן ביחד, אין לנו כאן ימין ושמאל.

מירי רגב: אין כאן ימין ושמאל.

מירי רגב: אנחנו בעד תרבות ישראלית, שאנשים יהיו גאים בתרבות ישראלית, בין שהיא תרבות יהודית ובין שהיא תרבות ערבית, העיקר שכולנו נהיה גאים בתרבות שלנו ולא נעשה דה-לגיטימציה למדינת ישראל מבית.

מירי רגב: לא לחרמות ולא דה-לגיטימציה.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הודעה למזכירת הכנסת, שלא יכולנו להודיע בתחילת הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 7) (הארכת תוקף של הוראת שעה לעניין חקירת חשוד בעבירת ביטחון), התשע"ה–2015; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקון מס' 81 והוראת שעה), התשע"ה–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1382/20 וכלה בהצעת חוק פ/1446/20 – הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – הבהרת מצג כשרותי אסור), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, מכלוף מיקי זוהר, מנחם אליעזר מוזס, דוד אמסלם, משה גפני, אורלי לוי אבקסיס ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – הגדרת המינוח כשר לעניין הטעיה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק הסדרת שוק הקנאביס, התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת תמר זנדברג; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – הגבלת מספר התיקים ביום דיונים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת החברות (איסור קביעת שכר מפרק או כונס נכסים על-פי החלוקה לנושים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (עונשין), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק המקרקעין (תיקון – התקנת אנטנה סלולרית), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת מיכל בירן; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – דרישת הסכמה בכתב), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק המפלגות (תיקון – הודעת מועמד שנבחר בידי גוף מצומצם), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – זכות להתנגד להסדר טיעון), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון ונחמן שי; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – מינוי שופטים), מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק העסקת עובדי הוראה, התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון – חובת הגשת תסקיר במעצר עד תום ההליכים), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת ינון מגל; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – ביטול זכותו של החשוד לבקש אישור פרסום), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, נחמן שי ומיקי רוזנטל; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון – נוכחות עורך-דין בחקירת חשוד),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, נחמן שי ומיקי רוזנטל; הצעת חוק איסור שימוש ברכב ממשלתי לשר וסגן שר ביום המנוחה השבועי ובחג, התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת תמר זנדברג; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (הסרת חיסיון), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, מיקי לוי, יעקב פרי, עפר שלח, יואל רזבוזוב, יעל גרמן, שי פירון, עליזה לביא, מיכל רוזין ודב חנין; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – איסור התקשרות בגין פערי שכר), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, דניאל עטר, סתיו שפיר, איציק שמולי, נחמן שי ומיקי רוזנטל; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – ביטול כריכה), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק הנישואין ופירוקם, התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – פיקוח על מחיר גז טבעי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, משה גפני, מנחם אליעזר מוזס, אורי מקלב, יצחק וקנין, יואב בן צור, דב חנין, נחמן שי, אחמד טיבי, מרב מיכאלי, איציק שמולי, איתן כבל, עמר בר-לב ומיקי רוזנטל; הצעת חוק רישום קבלנים לעבודות הנדסה בנאיות (תיקון – שוויון בהעסקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד השפות הערבית והעברית), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור משלוחים חיים לשחיטה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הנטל להוכחת תמיכה במאבק מזוין נגד מדינת ישראל), מאת חברי הכנסת שרון גל, אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב וחמד עמאר; הצעת חוק ברית הזוגיות לבני ולבנות אותו המין, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת סתיו שפיר, עמר בר-לב,

ירדנה מלר-הורוביץ: נחמן שי, אילן גילאון, אראל מרגלית ושלי יחימוביץ; הצעת חוק נאום מצב האומה, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, אורלי לוי אבקסיס, בצלאל סמוטריץ, מיכאל אורן, יעקב מרגי, אורי מקלב, קארין אלהרר, איילת נחמיאס ורבין, מיכל בירן, זהבה גלאון, איתן ברושי, קסניה סבטלובה, זוהיר בהלול, יואל חסון, דניאל עטר ואיציק שמולי; הצעת חוק פטור מדמי נסיעה בתחבורה ציבורית לחיילי צה"ל בשירות סדיר ובמילואים (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – הקצאת מקום חניה לנכה סמוך למקום מגוריו), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיתונות (ביטול הפקודה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי וטלב אבו עראר; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – ייעוד רווחי תאגידי המים והביוב שבשליטת רשות מקומית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, אלי כהן, איציק שמולי, מנואל טרכטנברג, איילת נחמיאס ורבין וזוהיר בהלול; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (רישום סוג הדם ברישיון נהיגה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (הסמכות לפסילת מועמדים ורשימות), מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק התרת נישואין אזרחיים (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברות הכנסת זהבה גלאון, מרב מיכאלי, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק לעידוד המיחזור של נייר ומוצריו, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף ואוסאמה סעדי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – תסקיר השפעה על התחבורה ובטיחות התנועה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הליכי גבייה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הצהרת אמונים מפי סגני שרים),

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יאיר לפיד, שי פירון, עפר שלח, חיים ילין, יעל גרמן, מאיר כהן, מיקי לוי, יואל רזבוזוב, עליזה לביא ויעקב פרי; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – הגדלת הסכום שלא יובא בחשבון), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת סופה לנדבר, חמד עמאר, שרון גל, אורלי לוי אבקסיס ורוברט אילטוב; הצעת חוק החברות (תיקון – מינוי דירקטורים מטעם העובדים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, מיכל בירן, עיסאווי פריג', דב חנין, שלי יחימוביץ, איציק שמולי ומיקי רוזנטל; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – החמרת ענישה בגין התעללות בבעלי-חיים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, יצחק וקנין, יואב בן צור, ינון מגל, רועי פולקמן, ירון מזוז, משה גפני, זהבה גלאון, איימן עודה, אורי מקלב, עפר שלח, ציפי לבני, אורלי לוי אבקסיס, איתן ברושי, ז'קי לוי, מכלוף מיקי זוהר, ג'מאל זחאלקה, ניסן סלומינסקי, נורית קורן, מנחם אליעזר מוזס, אבי דיכטר, חנין זועבי, דב חנין, סתיו שפיר, מרדכי יוגב, עמיר פרץ, דוד אמסלם, מיכאל אורן, יאיר לפיד, מירב בן ארי, אלי כהן, אילן גילאון, חיים ילין, מיקי לוי, איילת נחמיאס ורבין, דניאל עטר, עבדאללה אבו מערוף, יפעת שאשא ביטון, אורן אסף חזן, מאיר כהן, יעקב פרי, אלי אלאלוף, יחיאל חיליק בר, עיסאווי פריג', יוסי יונה, יעקב מרגי, תמר זנדברג, קארין אלהרר, איל בן ראובן, אברהם נגוסה, שרון גל, מסעוד גנאים, מיקי רוזנטל, קסניה סבטלובה, יעל גרמן, טלי פלוסקוב, דוד ביטן, רויטל סויד, זוהיר בהלול, אוסאמה סעדי, באסל גטאס, יוסף ג'בארין, חמד עמאר, מנואל טרכטנברג, עליזה לביא, יואל רזבוזוב, שי פירון, אחמד טיבי, נאוה בוקר, עאידה תומא סלימאן, מיכל בירן, עבד אל חכים חאג' יחיא, טלב אבו עראר, יואל חסון, נחמן שי ואראל מרגלית; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – החמרת ענישה בגין התעללות בבעלי-חיים),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, איל בן ראובן, מנואל טרכטנברג, יואל חסון ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק העונשין (תיקון – פיצוי נפגע עבירה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף, עבד אל חכים חאג' יחיא וטלב אבו עראר; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ביטול עמלות בעד שירותים בסיסיים בחשבון עובר ושב), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – סיוע ריאלי בשכר דירה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק נגישות משרדי ממשלה ציבוריים, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק קבלת החלטות בעניין הסכמי סחר, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק נציב תלונות הציבור על בתי-החולים, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שינוי אופן חלוקת התקבולים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – איסור הפליה בשל שירות צבאי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס, דב חנין, אוסאמה סעדי, עאידה תומא סלימאן, עבדאללה אבו מערוף, מסעוד גנאים, איימן עודה, יוסף ג'בארין, אחמד טיבי, עבד אל חכים חאג' יחיא וטלב אבו עראר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הטבות למי שמקבל גמלה לפי חוק הביטוח הלאומי וקיבל גמלת הבטחת הכנסה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי וטלב אבו עראר; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – חובת יידוע על אלימות כלפי בן משפחה),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס, מיכל רוזין, תמר זנדברג, מרב מיכאלי ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – הרחבת חובת היידוע), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי וטלב אבו עראר; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – הבעת דעה בפני שופט), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, מירב בן ארי, זהבה גלאון, מיכל רוזין, עליזה לביא, דב חנין, אורלי לוי אבקסיס, יואל חסון ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ביטול עסקה ברוכלות ועסקת מכר מרחוק), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, דוד ביטן, אורי מקלב, טלי פלוסקוב, איתן כבל, יצחק הרצוג, קארין אלהרר, דב חנין, תמר זנדברג, עיסאווי פריג', איתן ברושי, אלי אלאלוף, יעקב מרגי, מנחם אליעזר מוזס, שרון גל, מירב בן ארי, נורית קורן, מיכל רוזין, יחיאל חיליק בר, מכלוף מיקי זוהר, נחמן שי, מיכל בירן, מיקי רוזנטל, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, יוסי יונה, איל בן ראובן, יואב בן צור, יואל רזבוזוב, מיקי לוי, חיים ילין, עפר שלח, ענת ברקו, אורן אסף חזן, אילן גילאון, טלב אבו עראר, עבדאללה אבו מערוף, אוסאמה סעדי, יוסף ג'בארין, רועי פולקמן, בצלאל סמוטריץ, יואב קיש, דוד אמסלם, עמיר פרץ, יואל חסון, מרב מיכאלי, זהבה גלאון, סתיו שפיר, יעקב פרי, עבד אל חכים חאג' יחיא, מנואל טרכטנברג, ירון מזוז, אברהם נגוסה, אלי כהן, משה גפני, יעל גרמן, חמד עמאר, אורלי לוי אבקסיס, רויטל סויד, שי פירון, יצחק וקנין, מסעוד גנאים, אחמד טיבי, באסל גטאס, מיכאל אורן, עאידה תומא סלימאן, סופה לנדבר, רוברט אילטוב, ג'מאל זחאלקה, מאיר כהן, נאוה בוקר ודניאל עטר; הצעת חוק כלי הירייה (תיקון – כניסה למטווחים), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת ענת ברקו;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – התאמות למי שנקרא לשירות מילואים בקריאת פתע), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת נחמן שי, איתן כבל, אראל מרגלית, אילן גילאון ושלי יחימוביץ; הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – תוספת גמול לימי מילואים נוספים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איתן כבל, יואל חסון, איילת נחמיאס ורבין ודניאל עטר; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – קביעת זכות לטיפול מקל והסמכת בא-כוחו של מטופל לסרב לטיפול רפואי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק להגברת האכיפה של דיני העבודה (תיקון – חילוט ערובה שנתן קבלן למטרת שיפוי עובדי הקבלן), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס, דב חנין, אוסאמה סעדי, עאידה תומא סלימאן, עבדאללה אבו מערוף, מסעוד גנאים, איימן עודה, יוסף ג'בארין, אחמד טיבי, עבד אל חכים חאג' יחיא וטלב אבו עראר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – המועדים לעדכון הגמלאות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף, עבד אל חכים חאג' יחיא וטלב אבו עראר; הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – משרת מילואים פעיל), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עפר שלח, איתן כבל, ינון מגל ויואב קיש; הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – איסור על תאגיד בנקאי להחזיק בחברת כרטיסי אשראי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אראל מרגלית, משה גפני, מיקי רוזנטל, אורי מקלב, עיסאווי פריג' ויעקב מרגי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לרבות השרים ללא יוצא מן הכלל, אבקש מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: השרים גלנט ואריאל, השרים גלנט ואריאל, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברות הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ביקשתי מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לצער כולנו, בימים האחרונים הלכו לעולמם שני חברינו, חברי כנסת לשעבר, חברת הכנסת לשעבר שושנה ארבלי-אלמוזלינו וחבר הכנסת, עד לאחרונה, חברנו דוד דודו רותם.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש לכבד את זכרם בדקת דומייה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרם של המנוחים.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ביום שישי האחרון הלכה לעולמה חברת הכנסת והשרה לשעבר שושנה ארבלי אלמוזלינו והיא בת 89.

יולי יואל אדלשטיין: שושנה, ילידת עיראק וחברת המחתרת הציונית בה, הקדישה את חייה לעשייה ציבורית מגוונת.

יולי יואל אדלשטיין: היא כיהנה בכנסת במשך פרק זמן מרשים של מעל חצי יובל, בין הכנסת השישית לזו השתים-עשרה.

יולי יואל אדלשטיין: היא שימשה יושבת-ראש ועדות העבודה והפנים, ופעמיים אף הייתה סגנית יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בקדנציות האחרונות שלה כיהנה כסגנית שר הבריאות ולאחר מכן כשרת הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: בכך הייתה לאישה הראשונה, אחרי גולדה מאיר, המכהנת בממשלה בתפקיד ביצועי.

יולי יואל אדלשטיין: ארבלי-אלמוזלינו מילאה שורת תפקידים בגופים ציבוריים והטביעה בהם חותם ממשי.

יולי יואל אדלשטיין: אני שולח בשמי ובשם הכנסת תנחומים למשפחתה, לקרוביה ולמכריה הרבים.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרה ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: בשבוע שעבר הלך לעולמו – לרבים מאתנו במפתיע, יש לומר – גם חבר הכנסת לשעבר דוד דודו רותם, והוא בן 66 בסך הכול.

יולי יואל אדלשטיין: דודו, כפי שכולנו הכרנו אותו, היה אחד מחברי הכנסת החרוצים והאהובים במשכן.

יולי יואל אדלשטיין: הוא כיהן בכנסת כשמונה שנים, במשך שלוש כנסות, מטעם ישראל ביתנו, ובשתי הכנסות האחרונות שימש פעמיים ברציפות כיושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, ובכך יצר אפילו תקדים קטן שהוכיח כמובן את ההערכה שזכה לה ואת אהבתו לתפקיד.

יולי יואל אדלשטיין: לפני כהונתו כאן בכנסת הוא שימש שנים רבות כעורך-דין, בין היתר כפרקליטה של מועצת יש"ע, והיה לפה לתושבי יהודה ושומרון ולהנהגתה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מחזק את ידי בני משפחתו, מכריו ומוקיריו הרבים, ושולח בשמי ובשם כנסת ישראל כולה תנחומים כנים.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: קביעת מועדים להגשת תקציב המדינה תוך פגיעה חמורה בדמוקרטיה במטרה להנציח את שלטון נתניהו;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה בהגנה על ביטחון תושביה ובשמירה על החוסן הלאומי – תשעה חודשים מאז מלחמת "צוק איתן" ובעזה ממשיכים לחפור מנהרות ולירות טילים על תושבי עוטף-עזה והדרום

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת אנחנו נעבור להצבעה.

צחי הנגבי: הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה מבקשת הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שהמזכירות ערוכה לכך, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, אנחנו נצביע קודם כול על הצעת האי-אמון מטעם סיעת המחנה הציוני: קביעת מועדים להגשת תקציב המדינה תוך פגיעה חמורה בדמוקרטיה במטרה להנציח את שלטון נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת צחי הנגבי, אם תרצה בהמשך עוד הצבעות שמיות, תודיע לנו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע רק בהצבעה על הצעת האי-אמון של המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד נפתלי בנט – אינו נוכח יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד שרון גל – בעד זהבה גלאון – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד דני דנון – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד משה יעלון – נגד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – אינו נוכח אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד ינון מגל – נגד מנחם אליעזר מוזס – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – נגד קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד דניאל עטר – בעד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד שי פירון – בעד טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו משתתף בהצבעה עפר שלח – בעד איציק שמולי – אינו נוכח סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אחמד טיבי – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח ציפי לבני – אינה נוכחת יריב לוין – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח חמד עמאר – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח איציק שמולי – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, האם יש מישהו באולם שמעוניין להשתתף בהצבעה ולא קראו בשמו או בשמה?

יולי יואל אדלשטיין: – לא נמצאו כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה, נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, כי אנחנו גם נעבור להצבעה אלקטרונית לאחר ההודעה על התוצאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד הצעת האי-אמון – 45, נגד – 48.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון בממשלה מטעם המחנה הציוני לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת אי-אמון – הצבעה אלקטרונית – שימו לב, מי שמעוניין להשתתף – פגיעה בתרבות משיקולים פוליטיים; הרשימה המשותפת – חד"ש, רע"ם, בל"ד, תע"ל.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 39, נגד – 53, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם הרשימה המשותפת נדחתה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת יש עתיד, הצעת אי-אמון בממשלה בנושא: ממשלת ישראל נכשלת בהגנה על ביטחון תושביה ובשמירה על החוסן הלאומי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 48 נמנעים – אין הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 40, 48 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם סיעת יש עתיד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, קיבלתי בקשה של הממשלה – אני מבין, חבר הכנסת הנגבי, שזה היה על דעת הקואליציה ואופוזיציה – לשנות את סדר הודעות הממשלה למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אין הבדל עקרוני, כי כל אחת מהן מצריכה דיון והצבעה, כך שמבחינתי, אני לא רואה סיבה להתנגד לבקשת הממשלה, ולכן אנחנו עכשיו נעבור לנושא: בקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, שזה דיון והצבעה; והצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים והגנת הסביבה לדון בהארכת תוקף חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, לפני אישור מליאת הכנסת – גם כאן, זה יחייב הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נקיים דיון משולב בשתי ההודעות.

יולי יואל אדלשטיין: לצורך הצגת בקשת הממשלה אני אזמין את שר הפנים חבר הכנסת סילבן שלום, שהוא כבר כאן אתנו, להציג את הבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, הוראת השעה לעיל נכנסה לתוקף לראשונה ביום 6 באוגוסט 2003, בהתאם להחלטת הממשלה מס' 1813 מיום 12 במאי 2002.

סילבן שלום: הרקע להחלטת הממשלה, ולאחר מכן לחקיקת החוק הנדון, היה בחינת המציאות הביטחונית מאז פרוץ העימות המזוין בין ישראל לפלסטינים, אשר הראתה מעורבות גוברת והולכת של פלסטינים תושבי האזור שניצלו את מעמדם בישראל, שנתקבל בעקבות הליכי איחוד משפחות עם ישראלים, למעורבות בפעילות טרור, ובכלל זה סיוע לביצוע פיגועי התאבדות.

סילבן שלום: תוקפו של החוק נקבע תחילה לשנה אחת, ועם סיומה הוארך תוקפו עוד כמה פעמים.

סילבן שלום: מאז נחקק החוק הוא תוקן כמה פעמים, והוא כולל כיום ועדה מקצועית המייעצת לשר הפנים לעניין הטיפול במקרים הומניטריים, ונוסף על כך מאפשר מתן היתרי שהייה בישראל לבני-זוג שעל-פי גילם מהווים סיכון ביטחוני מופחת.

סילבן שלום: בשנת 2008, במקביל להארכת תוקף החוק בשנה נוספת, ובין היתר לאחר כינון ממשלת ה"חמאס" ברצועת-עזה, קבעה הממשלה, בהתאם לסעיף 3ד לחוק, כי רצועת-עזה היא אזור שמתבצעת בו פעילות שעלולה לסכן את ביטחון מדינת ישראל, והנחתה את שר הפנים שלא לאשר מתן רישיונות ישיבה בישראל או היתרי שהייה לפי החוק לתושבי הרצועה.

סילבן שלום: ביום 11 בינואר 2012 ניתן פסק-דינו של בית-המשפט העליון, בהרכב מורחב של 11 שופטים, אשר דחה עתירות לביטול החוק, בקובעו כי החוק הוא חוקתי.

סילבן שלום: בהתאם לחוות דעת עדכנית של שירות הביטחון הכללי, אוכלוסיית מבקשי איחוד משפחות מקרב תושבי האזור או ממדינות אויב היא אוכלוסיית סיכון, לעומת מבקשי איחוד משפחות ממקומות אחרים, בשל האפשרות המוכחת להסתייע באוכלוסייה זו לביצוע פיגועי טרור ופעילות ריגול, בשים לב לנגישותה העדיפה.

סילבן שלום: על כך יש להוסיף את הבעייתיות והקושי המובנים בעריכת אבחון פרטני מראש, הנובעים בין היתר מכך שהמוטיבציה של ארגוני הטרור לגייס לשורותיהם את מבקשי איחוד המשפחות גוברת דווקא לאחר שהמבקש זוכה בהיתר שהייה בישראל.

סילבן שלום: לפיכך אין באבחון פרטני כדי לתת מענה לסיכון הביטחוני.

סילבן שלום: על כך יש להוסיף כי פוטנציאל הסיכון הביטחוני גובר לנוכח ההתפתחויות האזוריות והבין-לאומיות שחלו בשנה האחרונה, בדגש על המצב הביטחוני מול רצועת-עזה, העלייה החדה בפיגועי הטרור בעיקר לאחר החטיפה והרצח של הנערים הישראלים, ולאחר מכן החטיפה והרצח של הנער מוחמד אבו ח'דיר, העלייה הניכרת בחודשים האחרונים במספר הפיגועים החמורים בנשק קר ובנשק חם, ופיגועי דריסה שגרמו למות אזרחים ישראלים, וכן בשים לב להתפתחויות במדינות האזור, התחזקות גורמי האסלאם הקיצוני, התקבעות שלטון ה"חמאס" בעזה וכן התעצמות גורמי הג'יהאד העולמי באזור, עלייה בפיגועי מפגע בודד ובמופעי טרור, לרבות טרור עממי.

סילבן שלום: לצד זאת, בשנה האחרונה נחשפה תשתית צבאית של ה"חמאס" שפעלה להקים חוליות צבאיות ביהודה ושומרון.

סילבן שלום: מדינת ישראל נמצאת עדיין במצב של עימות מזוין מול ארגוני הטרור בשטחי יהודה, שומרון ורצועת-עזה ונתונה לאיומים ביטחוניים מצד מדינות אויב ואזורים עוינים.

סילבן שלום: בתחילת החודש קיימתי דיון בלשכתי עם כל הגורמים הרלוונטיים: שירות הביטחון הכללי, משרד המשפטים ורשות האוכלוסין, ואלה הציגו בפני את עמדתם.

סילבן שלום: לפיכך, לאור כל האמור לעיל, ולצד שיקולי הביטחון הלאומי, מתקיימים טעמים ביטחוניים המצדיקים, כשלעצמם, את הארכת תוקף החוק בשנה לעת הזאת.

סילבן שלום: אשר לרצועת-עזה, לנוכח ההחמרה המשמעותית במצב הביטחוני ברצועה, כפי שמצאה את ביטויה באירועי הלחימה האחרונים, בין היתר במבצע "צוק איתן", ועל בסיס חוות דעת גורמי הביטחון המוסמכים, הממשלה קובעת כי רצועת-עזה עודנה אזור שבו מתבצעת פעילות העלולה לסכן את ביטחון מדינת ישראל ואזרחיה.

סילבן שלום: לפיכך, משרד הפנים לא יאשר מתן רישיונות לישיבה או היתרים לשהייה בישראל למי שמתגורר ברצועת-עזה.

סילבן שלום: בשנת 2014 הוגשו עתירות המבקשות להורות על תיקון החוק בכל הקשור למתן רישיון ישיבה בישראל למי שמחזיק תקופה ארוכה בהיתרי שהייה, לאור חלוף הזמן.

סילבן שלום: ביום 8 ביוני 2015 התקיים דיון.

סילבן שלום: הועלו הקשיים בשל חלוף הזמן והאפשרות למצוא מענים במסגרת החוק עצמו.

סילבן שלום: הנושא ייבחן על-ידי, ויינתן עדכון לבית-המשפט בהתאם.

סילבן שלום: לסיכום, גברתי היושבת-ראש, הממשלה אישרה אמש, 14 ביוני, את נוסח ההחלטה, ולפיכך אבקש את אישור הכנסת להחלטה זו.

סילבן שלום: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר סילבן שלום.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לדיון.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, לעמוד כל שנה כאן, ולחזור על אותם דברים, בשם הוראת שעה – בכל חוק של תקופת מעבר, אתה מביא הוראת מעבר לשנה, שנתיים, משהו, אבל ברגע שמדובר בפלסטינים, בערבים, הוראת השעה הפכה להיות חוק מחוּפש.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי – צריך לחזור כל שנה ולעמוד על הפודיום ולהגיד למה הוראת שעה וחוקי חירום, אנחנו ממשיכים אותם וצריכים לחדש אותם כל שנה?

עיסאווי פריג': אני מציע לכם, חברים, לאסוף את כל חוקי החירום והוראות השעה למיניהם בקובץ אחד – אלו החוקים נגד הפלסטינים.

עיסאווי פריג': אנחנו קובץ הוראת השעה.

עיסאווי פריג': היום אני מעיין בתוכנייה של סדר-היום; חמישה דברים עולים היום על סדר-היום.

עיסאווי פריג': מחמשת הדברים, חברים, שלושה מתייחסים לפלסטינים: רמדאן בדרך – צריך להזין אותם, חוק הזנה בכפייה; חוק האזרחות – לחדש אותו; החוק השלישי, שעוד נדבר עליו רבות – תיעוד וידיאו בחקירה ביטחונית – אסור.

עיסאווי פריג': חמישה דברים עולים היום.

עיסאווי פריג': הדברים הדחופים ביותר קשורים לפלסטינים, לערבים.

עיסאווי פריג': ואנחנו נמצאים כאן ונותנים כותרות שונות ומשונות לכל מיני – באמת, חברים, אני אומר לכם, למה נעשה צחוק מעצמנו?

עיסאווי פריג': לא חבל על זמננו?

עיסאווי פריג': נקבץ את כל הוראת השעה, את כל החוקים האלה בקובץ ונגיד: אלה החוקים נגד הפלסטינים, נגד הערבים, בואו נתאים אותם במכה אחת, נצביע עליהם.

עיסאווי פריג': חברים, אני שואל אתכם, אנחנו לא עושים צחוק מעצמנו?

עיסאווי פריג': חוק האזרחות.

עיסאווי פריג': מה זה חוק האזרחות?

עיסאווי פריג': מה זה הוראת שעה?

עיסאווי פריג': חוק שאסור לערבי להתאהב או לבנות בית עם ערבייה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': יש איום דמוגרפי.

עיסאווי פריג': אנחנו צריכים למצוא דרכים לעצור את האיום הזה.

עיסאווי פריג': איך מוצאים דרכים?

עיסאווי פריג': לא מספיק אפליות, לא מספיק פערים והזנחה, צריך גם להיות מקורי.

עיסאווי פריג': ערבי, תדע, אסור לך להתאהב בפלסטינית, זה מסוכן לביטחון המדינה.

עיסאווי פריג': איך עמד השר סילבן כאן?

עיסאווי פריג': אהבה לפלסטינית זה סיכון ביטחוני, אם בעזה, אם בשטחים, אם מירדן, אם ממצרים.

עיסאווי פריג': והסיפורים לא נגמרים.

עיסאווי פריג': אתם צריכים לשמוע סיפורים של אנשים שהפך להם סיוט, סיוט, חברים, סיוט, להכיר בחורה פלסטינית או להפך.

עיסאווי פריג': אסור לך, יש לך מגבלה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עיסאווי פריג': לזה אתם נותנים יד.

עיסאווי פריג': זו אחת החרפות והבושות שהבית הזה ממשיך לאשר שנה אחרי שנה, הוראת שעה כזו שהיא גזענית, אין לה שם אחר.

עיסאווי פריג': אסור לך.

עיסאווי פריג': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אין קבוע כמו הזמני.

זהבה גלאון: הוראת שעה היא דבר זמני.

זהבה גלאון: אני מעריכה שהכנסת הזו כבר עשר פעמים, לדעתי יותר, מאריכה את תוקף הוראת השעה שמבקשת למנוע איחוד משפחות בין אזרחים ערבים, אזרחיות ערביות, תושבי מדינת ישראל, לבין מי שהם בחרו לחיות אתם את חייהם, בגדול, מהרשות הפלסטינית.

זהבה גלאון: מה שהכנסת הזו הולכת עכשיו – ושוב, בפעם העשירית או יותר מזה – זה להיות חותמת גומי ולהכשיר את השרץ של אחת החרפות שמכתימות את ספר החוקים הישראלי, וזה חוק איחוד משפחות.

זהבה גלאון: אני עתרתי בעבר פעמיים ביחד עם ארגוני זכויות אדם נגד החוק הזה.

זהבה גלאון: כל פעם התירוץ משתנה.

זהבה גלאון: כשהביאו את החוק הזה לראשונה, לא היה נעים לדבר על טעמים ביטחוניים; עמד השר סילבן שלום ואמר כאן: יש טעמים ביטחוניים.

זהבה גלאון: בפעמים הקודמות דיברו על שיקולים דמוגרפיים.

זהבה גלאון: פתאום כל אזרח ערבי בישראל הופך למפגע בפוטנציה – זה מה שאומרת כנסת ישראל, ממשלת ישראל, כשהיא באה לאשר את הוראת השעה הזו, את השרץ המתועב הזה, שמכניס לספר החוקים חוק – לדעתי, כבר אפשר לקרוא לזה חוק, לא הוראת שעה – חוק שקורע אלפי ילדים מהוריהם, לא מאפשר נישואים, רק על רקע אתני לאומי, כי מדובר על אזרחים ערבים במדינת ישראל.

זהבה גלאון: אין חוק כזה בספר החוקים, אין חוק כזה שמטיל מגבלות דרקוניות על האפשרות להינשא, על האפשרות לחיות חיים; אמר חברי עיסאווי פריג', על הזכות להתאהב.

זהבה גלאון: האם זה מתקבל על הדעת שכשאזרח יהודי במדינת ישראל מתאהב באישה או בוחר את בחירת לבו מאיזה מדינה באירופה, ויכול לעשות אתה איחוד משפחות ולהביא אותה לארץ ולחיות אתה את חייו, וכשאזרח ערבי מטייבה או, לא יודעת, מקלנסואה, נישא למישהי מטול-כרם, הוא לא יכול לחיות אתה?

זהבה גלאון: אלפי ילדים במדינת ישראל ללא מעמד כתוצאה מקריעת משפחות, כתוצאה מזה שאנשים נאלצים להיפרד.

זהבה גלאון: עכשיו גם נעלמה כבר הבושה, גברתי, ובזה אני רוצה לסיים.

זהבה גלאון: תמיד אמרו: יש חשש לסיכון ביטחוני.

זהבה גלאון: אני לא מזלזלת לרגע בסיכון ביטחוני, אבל כשעומד כאן שר הפנים ובריש גלי עומד על הבמה ואומר:

זהבה גלאון: השיקול שלנו הוא טעמים ביטחוניים – אני חושבת שזה מחפיר.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם, חברי באופוזיציה, להתנגד להצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עָמָר בר-לב, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

שלי יחימוביץ': קוראים לו עֹמֶר.

עמר בר-לב: עֹמֶר.

עמר בר-לב: עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: סליחה.

יחיאל חיליק בר: בסיירת הוא היה עָמָר לכמה ימים.

עמר בר-לב: זה חולם.

עמר בר-לב: הכתיב העברי הנכון בזמנו היה כתיב חסר, ולכן כותבים עמר עם חולם חסר.

עמר בר-לב: האמת היא שאני קראתי ככה את תקציר החוק והגעתי למסקנה שאני צריך להצביע בעד, כי החוק מדבר על זה שלא תינתן אפשרות כניסה או שהייה במדינת ישראל לבני-זוג או בנות-זוג ואחרים מעבר לתקופה מסוימת או על-פי כללים כאלה או אחרים, למעט אם הגבר מעל גיל 35 ואם האישה מעל גיל 25 ועוד כל מיני סייגים כאלה ואחרים, ולכן חשבתי שזה נכון, צו או חוק ראוי.

עמר בר-לב: אבל אז בישיבת הסיעה, חברתי חברת הכנסת שלי יחימוביץ הפנתה את תשומת לבי – כמו אחרים – שבעצם היה דיון בבג"ץ, נדמה לי, בזמנו, והייתה פסיקה, שאומנם אישרה את החוק הזה, אבל אישרה אותו לפרק זמן מוגבל, לאור המצב הביטחוני, ודרשה שיהיה דיון מעמיק וקביעת קריטריונים כאלה ואחרים.

עמר בר-לב: אני רוצה כאן להקריא מה אמר השופט אדמונד לוי, זיכרונו לברכה, באותו זמן: "הכרעה וסוף דבר" – אני אקריא קטע קצר – הוא אומר: "אובדן צלמה הדמוקרטי של מדינת ישראל וויתור על מושכלות יסוד אשר שימשו מראשיתה יהיו מהישגיהם העיקריים של המבקשים להכריתה.

עמר בר-לב: הפניית עורף לעקרונות שבגרעין תפיסתנו הערכית, אימוצן ולא בלית ברירה של אמות מידה בהן אוחזים אלה שמפניהם מבקשים אנו להתגונן" – והוא מזכיר כאן איזה חוק קודם – "והשלמה עם פגיעה מוסרית שאינה מחויבת המציאות, סופם שיחלישונו יותר משיחזקו", והוא ממשיך והוא ממשיך.

עמר בר-לב: אני לא משפטן.

עמר בר-לב: אני לא יודע מה הביא את השופט אדמונד לוי, זיכרונו לברכה, למסקנה הזאת, אבל אני כן – 1.

עמר בר-לב: מכיר במגבלותי, שאני לא משפטן; ודבר שני, אני כן מכבד את שופטי בג"ץ, ולכן, במקרה הזה, זה עומד בניגוד לתחושת הבטן הראשונה שלי שאמרה לקבל את החוק, ולכן אני אמנע, אני אצביע "נמנע", כי אני רואה את חוות דעתו המקצועית של אדמונד לוי, זיכרונו לברכה, שרואה באישור – ובוודאי אישור לתקופה של חמש שנים של החוק הזה – איך הוא אומר בתחילה?

עמר בר-לב: "אובדן צלמה הדמוקרטי של מדינת ישראל", ולכן אני אמנע.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, תודה, אני חברת כנסת קצת יותר משנתיים, וזאת כבר הפעם השלישית שרק אני, ביחד עם חברות וחברי הכנסת החדשים, מתבקשים לשוב ולאשר את הוראת השעה הזו.

תמר זנדברג: ציינה לפני חברת הכנסת זהבה גלאון שזאת לפחות הפעם העשירית שהכנסת נדרשת להוראת השעה הזו, ונדמה לי שבאמת – הזמני שהפך לקבוע, אין משהו שמגדיר אותו יותר טוב מזה.

תמר זנדברג: עכשיו, צריך כאן להסתכל טוב טוב למה הזמני הזה הפך לקבוע.

תמר זנדברג: יש כאן בכנסת כל מיני מקרים וכל מיני מצבים שבהם קובעים הוראת שעה כדי לבחון מצב כלשהו, לראות, אולי אנחנו עדיין לא יודעים שזה בסדר, זה דבר מבורך.

תמר זנדברג: השאלה מה קורה בתום אותה תקופת הוראת שעה, ואם אכן נבחנת המציאות הזאת.

תמר זנדברג: ובכן, המציאות הזאת נבחנה.

תמר זנדברג: היא נבחנה בפני בית-המשפט, שבחן את הטיעונים הביטחוניים, בעיקר הביטחוניים, כבדי המשקל, כי באמת בית-המשפט נתן טיעונים – הוא נותן משקל רב לטיעונים ביטחוניים שמוצגים בפניו.

תמר זנדברג: ובית-המשפט ביקש בדיונים האלה לנכות את כל הטיעונים האחרים שהובאו בפניו – טיעונים אתניים, טיעונים משיקולי גזע ואחרים, ולהתמקד בשיקולים הביטחוניים, ולשאול את השאלה: האם השיקולים האלה גוברים על הטענות לאפליה, שגם אותן הוא שקל בכובד ראש.

תמר זנדברג: והנתונים שהובאו בפני בית-המשפט לא הצביעו על סכנה או קושי או אפילו אתגר ביטחוני משמעותי כזה שיעלה כדי הפגיעה הקשה הזאת בזכויות – בזכות למשפחה, בחופש התנועה ובכל הזכויות שבית-המשפט דן בהן.

תמר זנדברג: ולכן החליט בית-המשפט, מפאת כובדו של הטיעון הביטחוני, בכל זאת לאשר את זה כהוראת שעה, תוך שהוא אומר לכנסת ולמדינה: שימי לב, אני מאשר כהוראת שעה, אבל תשובי ותקיימי את הדיון הזה, כדי לראות אם היעד הזה, באמת יש בו ממש.

תמר זנדברג: וזאת הסיבה שאנחנו עומדים כאן ודנים בהוראת שעה.

תמר זנדברג: עכשיו, יש לי שאלה לנציגי הקואליציה, לנציגי הממשלה: למה אתם לא מביאים את זה בתור חוק קבוע?

תמר זנדברג: אם כל כך בטוחים בתועלת ובתכלית של החוק הזה, וכל כך בטוחים שהוא עומד ומגשים, למרות הקושי החוקתי, ולמרות האפליה, ולמרות הפגיעה הקשה בזכויות, יש לו באמת תועלת ביטחונית, וכפי שאמר ראש הממשלה: החיים עצמם מעל הכול, למה לא מביאים את זה כחוק קבוע?

תמר זנדברג: כנראה אתם יודעים למה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

תמר זנדברג: כי זה לא כך.

תמר זנדברג: זה לא המצב.

תמר זנדברג: ולכן גוררים אותנו כאן לתיאטרון הזה שנה אחרי שנה, ואולי עוד 50 ואולי עוד 60 שנה אנחנו נקבל פגיעה קשה בזכויות, במסווה של טיעון ביטחוני שלא קיים, ונמשיך לטעון ולאשר את זה כהוראת שעה פעם אחרי פעם, ולא נרצה את הגינוי ואת מה שזה אומר על עצמנו בבואנו להפוך את זה לחוק קבוע.

טלי פלוסקוב: תודה.

תמר זנדברג: אז בבקשה תתכבדו – או שתהפכו את זה לחוק, או שתפסיקו עם הקרקס הזה של הוראות שעה פעם אחרי פעם.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני אומנם חדש במשכן הזה, אבל בחודשיים, או משהו כזה, הקצרים האלה, כבר נחשפתי כמה פעמים לפטנט הזה שנקרא הוראת שעה.

מנואל טרכטנברג: אני אתן דוגמה – העניין של התקציב הדו-שנתי הפך גם לשיטה ומובא בפעם הרביעית בשבע השנים האחרונות.

מנואל טרכטנברג: הוראת שעה כזו או אחרת אל מול חוק-יסוד, כן, שמאפשרת לממשלה להמשיך לקיים תקציב דו-שנתי, שהוא לא ראוי.

מנואל טרכטנברג: וגם בהקשר הזה.

מנואל טרכטנברג: תראו, אני לא מכיר פרלמנטים אחרים, ולא משפטן, אבל לא ייתכן שבנושאים כל כך עקרוניים הכנסת תחזור ותיתן ידה להימנע מהתמודדות חזיתית עם שאלות עומק מהסוג הזה, כאשר הפעם אנחנו מדברים על חוק שמתייחס לזכויות יסוד של תושבי ואזרחי מדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: אז אני חושב שמה שאנחנו שומעים מפי רוב הדוברים זה דרישה ברורה להתמודד חזיתית עם הסוגיה גופא, ולא להסתתר פעם אחר פעם מאחורי הוראת שעה.

מנואל טרכטנברג: למה שלא נקיים דיון כזה?

מנואל טרכטנברג: למה שהכנסת כל פעם תסתתר מאחורי מעשה שהוא לא ראוי בהקשר הזה?

מנואל טרכטנברג: תראו, אי-אפשר לרבע את המעגל.

מנואל טרכטנברג: נכון, הסכסוך עם הפלסטינים כל פעם מחדש מציב אותנו בפני דילמות מוסריות וערכיות קשות, אבל אנחנו מנסים לפחות למצוא את האיזונים.

מנואל טרכטנברג: האיזונים לא יימצאו בהוראת שעה, הגדרתית.

מנואל טרכטנברג: והגיעה העת שכל סוגיה עקרונית שכזאת נעמיד על סדר-היום במלוא עוצמתה, ונגיד את דברנו.

מנואל טרכטנברג: לא יכול להיות שבמדינת ישראל של 2015 אזרחי מדינת ישראל מסוימים, כאלה או אחרים, לא חשוב מי הם, יהיו משוללים זכות יסוד של לקיים חיי משפחה כראוי.

מנואל טרכטנברג: אני מאוד מקווה שאנחנו נדחה את ההוראה הזאת, את ההצעה הזאת – עוד הפעם, קודם כול מכיוון שלא ראוי שכך תתקבל החלטה בעניין כה רגיש.

מנואל טרכטנברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) – לצערי, התקופה עצמה אינה מאפשרת לנו לשנות את הוראת השעה.

מיקי לוי: הלוואי שיבואו ימים טובים יותר, ויבוא כאן שלום, ונוכל לחתום על חוזה כלשהו, הסכם מדיני כזה או אחר, שיאפשר את כניסתם של אותם המבקשים להיכנס ולהפוך לאזרחי מדינת ישראל עקב נישואים.

מיקי לוי: אבל, רק בקיץ האחרון מדינת ישראל עמדה בפני מתקפה מכיוון רצועת-עזה, והייתכן שאנחנו נאפשר לאותם אנשים לבוא ולבקש מקלט או כניסה למדינת ישראל ולהפוך לאזרחיה, כאשר לפני כן הם, או חלקם, או מישהו מבני ביתם, היה מעורב באותם איומים שהיו נגד מדינת ישראל?

מיקי לוי: מדינת ישראל נמצאת במצב של חירום, לצערי, ועדיין שעת החירום לא משה.

מיקי לוי: היא נמצאת תחת איומים ביטחוניים כאלה, שמבקשים לא אחת – ומצהירים על כך – לסלק אותנו ממדינתנו, מבקשים לפגוע בנו.

מיקי לוי: אזור רצועת-עזה הוא אזור אויב.

מיקי לוי: ולכן, לטעמי, אני חושב, הפעם הזאת, חברי באופוזיציה, אני אצביע עם הממשלה, מתוך דאגה אמיתית לעתידה של מדינת ישראל, כי עדיין שעת החירום לא עברה ולא הגיעה השעה לא לאפשר את הוראת השעה הנהוגה, לצערי, משנת 2002.

מיקי לוי: לא צריך לחוקק חוק.

מיקי לוי: אפשר להאריך אותה, לטעמי, בשנה נוספת.

מיקי לוי: לפני הדיון הזה, גברתי, עמד על הדוכן הזה סגן שר החינוך – סגן שר החינוך – אדם שממונה על החינוך במדינת ישראל, ודיבר סרה במפלגת יש עתיד; וזה בסדר, אין לי בעיה שהוא תוקף אותנו, שתפיסות העולם שלנו אינן מתיישבות עם תפיסות העולם שלו, שהוא רואה בעין אחרת את יציאת החרדים לשוק העבודה.

מיקי לוי: אלא מאי?

מיקי לוי: אולי חברי הכנסת היו עסוקים ולא שמו לב שהוא כינה את הממשלה הקודמת "ממשלת העזים".

מיקי לוי: ובירידתו מהדוכן אמרתי לו שההתבטאות הזאת של שר חינוך במדינת ישראל אינה יאה, וההתבטאות הזאת לא נופלת כהוא-זה מההתבטאות האומללה של קוטלר אתמול או שלשום.

מיקי לוי: והוא בשלו; עד הליכתו אל מקום מושבו חזר כמה פעמים ואמר שהממשלה הקודמת הייתה ממשלת העזים.

מיקי לוי: אדוני, סגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש, נא להסתכל בראי: אתה יושב באותה ממשלת עזים שהייתה כמחצית הממשלה הקודמת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: אראל מרגלית – ויתרת, אני מבינה.

טלי פלוסקוב: הבאה בתור – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בעצם למה הוראת שעה – כי זה לא נראה טוב אם מחוקקים חוק כזה; כי זה חושף את הפנים האמיתיות והכוונות האמיתיות שעומדות מאחורי הוראה כזו וחוק כזה שבעצם מפלה בין אזרחי המדינה באופן הכי בוטה, על רקע השייכות הלאומית שלהם.

עאידה תומא סלימאן: מה בעצם זה אומר – אני אשתף במשהו אישי, דבר שבדרך כלל אני לא עושה.

עאידה תומא סלימאן: ב-4 באוקטובר הבת שלי מתחתנת – – –

טלי פלוסקוב: מזל טוב.

זוהיר בהלול: מברוכ.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – – הבת שלי מתחתנת עם בחור שהיא בחרה, בחיר לבה, בחור צעיר, הולנדי.

עאידה תומא סלימאן: לא הייתה לנו שום בעיה.

עאידה תומא סלימאן: הוא בלונדיני, הוא לבן, הוא מערבי; בקלי קלות הוא קיבל אשרת כניסה, בקלי קלות הוא חי בארץ, הוא מצא עבודה בהיי-טק, והוא גם יכול מייד אחרי החתונה להתחיל את התהליך הזה של להיות אזרח של המדינה אולי, או לפחות תושב.

עאידה תומא סלימאן: ואני לא רוצה לחשוב אם הבת שלי – – –

זוהיר בהלול: אל תפתחי פה לשטן, עוד יגרשו אותו.

עאידה תומא סלימאן: יגרשו אותו בסוף, כן.

עאידה תומא סלימאן: לא הייתי רוצה לחשוב, אם הבת שלי הייתה מתאהבת בבחור פלסטיני, אפילו בלונדיני, מה זה היה אומר ואיך החיים שלה היו יכולים להיראות; החיים שלה ייראו בדיוק כמו החיים של כמעט 20,000 משפחות במדינה, שאחד הצדדים בתוך המשפחה הזו, או הגבר או האישה, הם ערבים פלסטינים אזרחי המדינה שבחרו – או לא בחרו – נפלו לתוך סיפור אהבה וחתונה או עם ערבי פלסטיני או ירדני או מצרי.

עאידה תומא סלימאן: ומה נגזר עליהם מתוך החוק הזה?

עאידה תומא סלימאן: שהם לא יוכלו לקיים חיי משפחה סדירים.

עאידה תומא סלימאן: ואם כבר מקיימים חיי משפחה, אז בסתר ובמחבוא, בלי אפשרות אמיתית להתפתח ולקיים רשת חברתית מסביבם.

עאידה תומא סלימאן: הוראת השעה, שבינתיים הפכה להוראה של שנים ובריחה מאוד ברורה מלחוקק חוק ולקבל את כל אור הזרקורים שהיה יכול להיות מופנה אל חקיקת חוק כזה, בעצם שוללת את הזכות האלמנטרית של כל בן-אדם, של כל אישה, לבחור עם מי רוצים להמשיך את החיים ובמי רוצים להתאהב ואיך ואיפה לבנות את הבית של המשפחה שלנו כולנו.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: זו זכות אלמנטרית שהיא אחת מהזכויות של בני-האדם.

עאידה תומא סלימאן: כל זה תחת המעטה ותחת המסווה של איום ביטחוני.

עאידה תומא סלימאן: איום ביטחוני בודקים באופן אינדיבידואלי, לא באופן גורף על אוכלוסייה שלמה.

עאידה תומא סלימאן: זה רק הפחד והדחליל שמשתמשים בו תמיד, של איום דמוגרפי כנראה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה שאנחנו דנים בו היום הוא חוק יוצא דופן מכל כך הרבה בחינות, שפשוט קשה לי לבחור במה להתחיל.

דב חנין: קודם כול, גברתי היושבת-ראש, החוק הזה הוא חוק של אי-אמון בממשלה, ויותר מאשר חוק של אי-אמון בממשלה הוא חוק של אי-אמון בשר הפנים.

דב חנין: הרי מה אומר החוק?

דב חנין: החוק אוסר – שימו לב – החוק אוסר על שר הפנים לתת לתושב האזור אזרחות או רישיון ישיבה בישראל לפי חוק הכניסה לישראל.

דב חנין: הוא אוסר על שר הפנים לתת רישיון כזה, הוא אוסר על מפקד האזור לתת לתושב האזור היתר לשהייה בישראל לפי תחיקת הביטחון.

דב חנין: יש אחר כך כמה חריגים, אבל שימו לב לעיקרון: הממשלה מביעה אי-אמון בשר הפנים.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, שרי הפנים בשנים האחרונות לא שייכים לצד השמאלי של המפה הפוליטית.

דב חנין: היה לנו שר פנים בשם גדעון סער, חבר הליכוד; היה לנו שר פנים בשם גלעד ארדן, גם הוא חבר הליכוד; היום שר הפנים הוא סילבן שלום, איש הליכוד.

דב חנין: אנשי הימין, ממשלת ימין קיצוני.

דב חנין: מישהו מפחד שהשרים האלה ייתנו המוני אישורים לפלסטינים לחיות בתחומי ישראל?

דב חנין: שימו לב כמה הממשלה הזאת מרחיקת לכת והזויה.

דב חנין: אפילו בשרים של עצמם הם לא בוטחים.

דב חנין: אבל, כמובן, עמיתי חברי הכנסת, הכשל הבסיסי בחוק הזה הוא לא באי-אמון של הממשלה בשריה, אלא בשלילה הגורפת של הזכויות מאזרחי ישראל הערבים ומאנשים בשטחים שקשורים אליהם.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק שמפצל ומפריד משפחות באופן בלתי סלקטיבי, באופן כוללני וגורף.

דב חנין: החוק הזה קובע שבת-זוג שמתחתנת עם פלסטיני אזרח ישראל, או בן-זוג שמתחתן עם פלסטינית אזרחית ישראל, אם הוא תושב שטחים – לא יוכל לחיות יחד עם בן או בת זוגו.

דב חנין: לכן החוק הזה פוגע בזכויות יסוד של חופש להקים משפחה, של הזכות להקים משפחה, שנתונה לכל אדם בעולם לפי מגילת זכויות האדם שהוכרה על-ידי האומות המאוחדות.

דב חנין: ומי שיעלה עכשיו את הטיעון הביטחוני, עמיתי חברי הכנסת, זורה חול בעינינו, מכיוון שאם הבעיה היא בעיה ביטחונית, אין שום מניעה לשר הפנים ולרשויות הביטחון ולמושל הצבאי לקבל כל הוראה שהוא רוצה.

דב חנין: וגם לפני שהיה החוק הזה מנעו איחודי משפחות ומנעו מפלסטינים מהשטחים לחיות בישראל כאשר היה חשד כלשהו או חשש ביטחוני כלשהו כלפיהם.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה איננו חוק ביטחוני, הוא חוק דמוגרפי; הוא איננו חוק אנושי, הוא חוק אנטי-אנושי.

דב חנין: הביזיון הזה שבמקום לדון בחוק הזה לגופו פעם אחת ולתמיד, מביאים לנו אותו בשיעורים, מביאים אותו בפרוסות, בהוראות שעה, הוא ביזיון שהגיע הזמן להביא לו סוף.

דב חנין: אני מציע לכנסת לא לאשר את הארכת החוק פעם נוספת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, מי שמכיר אותי יודע שאי-אפשר להתבלבל – אני ציונית.

מיכל בירן: הסיבה היחידה שאני בעד שתי מדינות לשני עמים היא שאני רוצה לחיות במדינה יהודית ודמוקרטית.

מיכל בירן: כששואלים אותי בנוגע למשא-ומתן מה הקווים האדומים שלי, הראשון והכי חותך והכי נחרץ, ולא משנה איזו ביקורת ניחתת על זה, הוא התנגדות שלי לזכות השיבה, מהסיבה הכי ברורה שגם אם יבואו וגם אם יצדיקו וגם יהיו טיעונים מוסריים, כל ויתור שאני מוכנה לעשות בפתרון שתי מדינות לשני עמים זה כדי שתהיה פה מדינה יהודית ודמוקרטית, ואם מאפשרים זכות שיבה הדבר הזה לא יתקיים.

מיכל בירן: אבל זה לא הנושא שעל הפרק היום.

מיכל בירן: הנושא שעל הפרק היום הוא מינורי ונקודתי, ומטרתו: איחוד משפחות.

מיכל בירן: בשביל זה יש כל המנגנונים; בהקשר הזה אני סומכת על הממשלה – אמרו את זה גם לפני – וזה נדיר שאני סומכת על הממשלה, אבל בעניין הזה אני סומכת – שיבדקו שלא ינצלו את זה בנישואים פיקטיביים ולא בנישואי בן 80 עם בת 20 רק כדי לקבל אזרחות ותעודת זהות כחולה.

מיכל בירן: בכל אלה אני סמוכה ובטוחה שהממשלה תעשה את מה שהיא אמורה לעשות.

מיכל בירן: אבל לא על זה אנחנו מדברים.

מיכל בירן: ליבת העניין היא אנשים שהתאהבו, שרוצים לחיות עם מי שהם אוהבים, ולתת אז לגבולות המלאכותיים, לגבולות שקשורים לסכסוך, לקונפליקט שיש בינינו לבין הפלסטינים, להיות זה שמפריד בין אנשים שאוהבים האחד את השני, זה מופרך.

מיכל בירן: כשמכניסים לזה את העניין ששוב, אם הממשלה בטוחה שהיא צודקת בתחום הזה, שפשוט תביא את זה כהצעת חוק ולא שוב כהארכה ועוד הארכה של הוראת שעה.

מיכל בירן: אני חושבת שתמיד יש איזון כלשהו בין האינטרסים שלנו והמטרה הראשונה במעלה שלנו, קיומה של מדינת ישראל, מדינה יהודית ודמוקרטית, אחרי אלפיים שנות גלות, אחרי מאבק מהמוסריים שהיו בהיסטוריה להקמת מדינה, יחד עם זכויות פרט, יחד עם זכויות אזרח.

מיכל בירן: ופה אני חושבת שלקחנו את ההגה קצת קיצוני מדי לתחום האחד על חשבון השני.

מיכל בירן: אני מתכוונת להצביע נגד הארכת התוקף.

מיכל בירן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון – לא נמצא?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון – איננו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר כנסת חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, חברים נכבדים, תראו, אני תמה איך מביאים תמיד סעיפים שהם טכניים לחלוטין.

חיים ילין: למה טכניים?

חיים ילין: כי אם ממשלת ישראל קיבלה החלטה על שתי מדינות לשני עמים, אז צריך לעשות שתי מדינות לשני עמים, ואם היא קיבלה החלטה שרוצים שני עמים למדינה אחת, אז מה אנחנו מצביעים היום?

חיים ילין: על מה אנחנו מצביעים היום?

חיים ילין: הסיפור נמצא בחוסר חזון, לאן ממשלת ישראל רוצה להוביל אותנו, את כולנו.

חיים ילין: בהיעדר מנהיגות וחזון, והאידיאולוגיה היחידה שקיימת היא לנהל את הסכסוך הישראלי–פלסטיני, כי אין פתרון, מביאים לנו כל פעם מחדש סעיפים שאנחנו צריכים להצביע בעדם.

חיים ילין: אז אני, מה שאני מציע, כבוד היושבת-ראש, זה רק דבר אחד פשוט: שיובילו, ממשלת ישראל – שיובילו לחזון שלהם.

חיים ילין: אם רוצים מדינה אחת לשני עמים – בבקשה, תתחילו לחלק תעודות זהות כחולות ל-4-3 מיליון פלסטינים.

חיים ילין: אם אתם רוצים שתי מדינות לשני עמים, אז בבקשה, תתחילו בתהליך הזה.

חיים ילין: האמינו לי, ברגע שהחזון הזה והמטרה הזאת של ממשלת ישראל יתקיימו – כל הסעיפים האלה הם טכניים לחלוטין, הם כלים לעבודה פרלמנטרית ותו לא.

חיים ילין: ולכן, ההצעה שלי – אני אתמוך מסיבה אחת – לא כי זה קואליציה–אופוזיציה; כל עוד ככה מנהלים את הסכסוך, תמיד תהיה עוינות.

חיים ילין: ואז, אם יש עוינות, אני צריך להתרחק כמה שיותר, ולשמור כמה שיותר על תושבי מדינת ישראל.

חיים ילין: זו בדיוק הסיבה שאני כרגע תומך, אבל שמים אותנו במקום לא נכון, והדרישה שלנו מממשלת ישראל – לקבוע עמדה נחושה לאן היא לוקחת אותנו.

חיים ילין: זה, לדעתי, הדבר החשוב ביותר שיש.

חיים ילין: אני מבקש להמשיך ללחוץ על ממשלת ישראל, כל חברי הכנסת, שההכרעה הזאת תיפול, ולא נהיה, כל עם ישראל, בני ערובה של ממשלת ישראל וראש הממשלה בנימין נתניהו.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דניאל עטר.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

דניאל עטר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, פה אנחנו עוסקים בנושא מאוד רגיש ובעייתי, שמשלב בתוכו לא מעט אלמנטים שמצדיקים, מצד אחד, התנגדות להצעת החוק, ומצד שני, יש בו לא מעט נושאים שמחייבים תמיכה בחוק.

דניאל עטר: אנחנו לא צריכים להיתמם.

דניאל עטר: אנחנו יודעים – והשאיפה שלנו היא למדינה יהודית ודמוקרטית ולא למדינה – רגע, אנחנו נישאר בלי שר?

טלי פלוסקוב: כבוד השר, אנחנו צריכים אותך פה, בדיון.

יואב גלנט: מעולם לא עזבתי.

טלי פלוסקוב: הוא נמצא כאן, אל תדאג.

דניאל עטר: לא, זה קורה לי כל פעם שאני מדבר, פתאום אני נשאר בלי שר.

טלי פלוסקוב: הנה, הוא חזר.

דניאל עטר: יפה.

דניאל עטר: בכל אופן, אני אומר, אנחנו שואפים לחיות במדינה יהודית ודמוקרטית, ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להיתמם.

דניאל עטר: אני חושב שמי שקורא ומעיין בהצעה שהוגשה על-ידי הממשלה מוצא שם את סעיף 2, וסעיפים נוספים אחריו, שמסבירים איך אפשר במקרים חריגים לטפל בבעיות.

דניאל עטר: כמי שבקי – לפחות עד לפני שלוש שנים – בקי בפרטים, אני יודע שיש יותר מ-230,000 פלסטינים שמימשו את הזכות הזאת מאז שנת 1967 ועד היום, וכיוון שהנושא הזה הוא רגיש ובעייתי, בעיתוי שבו אנו נמצאים, אני חושב שטוב יעשו חברי באופוזיציה אם יתמכו בהצעת הממשלה הזאת.

דניאל עטר: אני, בכל אופן, מתכוון לתמוך בה, ולו רק בגלל הרצון והשאיפה שלי לשמור עלינו כמדינה יהודית ודמוקרטית.

דניאל עטר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דניאל עטר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, חברים נכבדים, כשאנחנו מדברים על חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת השעה), אנחנו מדברים קודם כול, מתייחסים לזה שזה חוק גזעני וזה חוק מפלה; זה חוק שמפלה ציבור שלם בישראל, ואיך אנחנו יכולים להתגאות בכך שאנחנו מדינה דמוקרטית ומדינה מתוקנת, אם אנחנו לא מאפשרים לחלק מהאוכלוסייה להתחתן עם בחירת לבם, כאשר אנחנו אוסרים על משפחות שכבר קיימות, וכבר חיות, וכבר יש להם ילדים – אנחנו מנסים לשסות בהם כלבים ואנחנו מנסים, בעצם מפעילים את המשטרה שלנו, מפעילים את כוחות הביטחון, שבמקום, כן, לתקוף את המחבלים, לתקוף את האנשים שמאיימים על הביטחון שלנו, אנחנו מתקיפים את אותן משפחות.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להגיד לכם שבתור עיתונאית אני סיקרתי עשרות אירועים, אם לא יותר, שבהם היו מעורבים זוגות כאלה, של ישראלים ופלסטינים מצד שני.

קסניה סבטלובה: עד 2003 הזוגות האלה התחתנו, ואחוז המקרים שהיו מעורבים בהם אנשים כאלה ואחרים היה מינורי ביותר.

קסניה סבטלובה: בתקופה של האינתיפאדה כמות המקרים האלה עלתה.

קסניה סבטלובה: עכשיו אנחנו שנים רבות מאוד אחרי האינתיפאדה, אבל החוק מאריכים אותו ומאריכים אותו מדי שנה, אף-על-פי שזה חוק לא חוקתי בעליל.

קסניה סבטלובה: זה חוק שכבר בג"ץ הכיר בכך שהוא חוק לא חוקתי, שפוגע בזכויות אדם בסיסיות, והייתי רוצה לראות עכשיו אם מישהו היה אומר לכל ישראלי, מכל מוצא שהוא, שאסור לו להתחתן עם אמריקני, אסור לו להתחתן עם רוסי, יפני, איטלקייה – הייתי רוצה לראות את הקולות הנזעמים שהיינו שומעים בישראל וגם בכל העולם נגד החוק הזה.

קסניה סבטלובה: אז אני יוצאת ממש בתקיפות רבה, ואני קוראת לכולכם להצטרף אלי, כי אנחנו מדברים על הפרה של זכויות בסיסיות של אזרחי ישראל ושל תושבי ישראל להתחתן עם אלה שהם בחרו לבני-זוג שלהם, ולהפסיק את האפליה הזאת; להפסיק את האפליה שאנחנו מרגישים גם בתחום של יחסי אישות, לצערי הרב, שהמדינה נכנסת לאזרחים למיטה שלהם ואומרת להם עם מי אפשר להתחתן ועם מי אי-אפשר להתחתן.

קסניה סבטלובה: ואם מישהו חושב שהחוק הזה מונע מזוגות כאלה להתחתן ולממש את אהבתם, אז הוא טועה.

קסניה סבטלובה: הדבר היחיד שבעצם אנחנו רואים כתוצאה מהחוק הזה – אנחנו רואים את הרדיפה הבלתי-פוסקת של הזוגות המעורבים, ואנחנו רואים את הפגיעה בזכויות שלהם.

קסניה סבטלובה: זו התוצאה של החוק, לא מניעה של נישואים ושל כניסה לברית הזוגיות או נישואים של אזרחים כאלה ואחרים.

קסניה סבטלובה: מבחינת האפליה ראינו עוד דבר מקומם מאוד – ראינו את הדוח שהתפרסם בנוגע לזכות של אזרחים ערבים לתרבות.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא מדברים על תרבות אחת במדינת ישראל אלא על תרבות שיש לה פנים רבות.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדינה רב-תרבותית, חייבים להכיר בזה.

קסניה סבטלובה: וכיצד ומדוע אזרחים ישראלים שמהווים כ-20% מהאוכלוסייה זכאים אך ורק ל-3% מכלל ההוצאה על תרבות?

קסניה סבטלובה: מדוע אין מוזיאונים?

קסניה סבטלובה: מדוע אין סינמטקים?

קסניה סבטלובה: מדוע אין בתי-ספר לאמנות?

קסניה סבטלובה: ומדוע בעצם אנחנו פוגעים בזכויות הבסיסיות ביותר של אנשים שרוצים להתחתן ולחיות את חייהם; רוצים ליהנות מתרבות ומפירותיה, ולעשות את זה בשפתם הם, בין שזו עברית, בין שזו השפה הערבית, בין שזו כל שפה שנהוגה במדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי היושבת-ראש, אנחנו היום מדברים על חוק שהוא חוק גזעני – –

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, את דילגת עלי.

טלי פלוסקוב: את אחריו.

שי פירון: רצו שתהיי אצלי פשוט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – חוק גזעני, חוק שבא להפריד משפחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מדברים על אנשים שמחליטים אם אתה רוצה לאחד משפחות של כאלה שחוששים לקרוא לזה זכות השיבה – שאני גם מצדד בה – אבל אנחנו מדברים על משפחות קיימות, שמותר לבן-אדם, גם לערבי, במדינת ישראל, אני חושב שמותר לו גם לאהוב, להיאהב, וגם להתחתן עם בחירת לבו, או בחיר לבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה בא להגיד לאנשים: אין לכם זכות לאהוב, אין לכם זכות להקים משפחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עוד, אנחנו מדברים גם על משפחות קיימות – על משפחות קיימות, על משפחות עם ילדים, שמנסים להפריד אותן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר, המצב הקיים בפועל היום הוא שיש נישואים, יש משפחות, המשפחות מאוחדות, רק כל מה שעושים – באים בכל תקופה להפריד את המשפחות האלה ולהעביר את האישה, לפעמים עם הבנים ולפעמים ללא הבנים, מעבר לגדר, גדר שקראו לה "גדר ביטחון" שהיא גדר גזענית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלה: אם המשפחות עוברות לשטחים, מותר להם לאהוב ולהיאהב?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מותר להם להקים משפחה אבל לעבור מעבר לגדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם זה מותר, אז המשפחה קיימת; למה אתם רוצים להפריד את המשפחה הזו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם יש לבעל הנכסים שלו – מה, הוא צריך לוותר על הנכסים שלו כדי לעבור לגור עם בחירת לבו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, ההתנחלויות הקיימות היום, שממשיכות להיבנות ולגזול שטחים מהאזרחים או מהאנשים הפלסטינים בשטחים הכבושים, כבר לא יכולות להפריד בין – מטשטשות את הקו הירוק, ולכן מעבר לקו הזה אין כבר משמעות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשפחות קיימות, המשפחות ימשיכו להתקיים, אבל השאלה עם האפליה הזו – את מי הם מתכוונים להעניש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם זה עניין ביטחוני, אז תבדקו את האנשים לפני שאתם מחליטים שלא מגיע להם לקבל אזרחות או לקבל תושבות; ואם הוא ביטחוני, אז מה הכוונה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי בזה אתם לא רק מענישים את הצד הפלסטיני, אתם גם מענישים את אזרחי מדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני, כאזרח מדינת ישראל, לא צריך להיענש בגלל שיקולים גזעניים ושיקולים מטעים של הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האזרחים מתחתנים, וממשיכים להתחתן וממשיכים להקים משפחות, לכן ההצעה הזו, כהצעה גזענית, צריכה להתבטל, ואני מוחה על זה, אפילו על המחשבה של הממשלה להביא את זה שוב, כי היא עשתה טעות, עשתה חטא בשנים הקודמות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהיא צריכה לבוא ולכפר על החטא הזה שהיא עשתה, לבטל את החוק הזה כליל ולתת לאנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שחושש מאיחוד משפחות – "משפחות" אנחנו מדברים על בעל ואישה – יש שאלה: מי שחושש מזה, מה דינם של הילדים מהנישואים האלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם האבא ישראלי, האם הוא יכול לרשום אותם על השם שלו והם מקבלים אזרחות, או לא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האישה שמתחתנת עם פלסטיני יכולה לרשום את הילדים שלה על השם שלה, וזו עובדה וזה נרשם.

שי פירון: אנחנו צריכים, אדוני, לסיים, בסדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר, הניסיון הזה לנקום במשפחות האלה – זו נקמה – הילדים צריכים לחיות בחיק האבא והאימא, צריכים לחיות בתוך משפחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי שחושש מאלימות – ההפרדה של המשפחות האלה היא זו שעושה את האלימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, זה עניין גזעני וצריך לבטל אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

שי פירון: שלוש דקות.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, אקרא קטע ממגילת העצמאות: "מדינת ישראל תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה, בלי הבדל דת, גזע ומין.

שלי יחימוביץ': אנו קוראים – גם בתוך התקפת הדמים הנערכת עלינו זה חודשים – לבני העם הערבי תושבי מדינת ישראל לשמור על שלום וליטול חלקם בבניין המדינה על יסוד אזרחות מלאה ושווה"; מתוך הכרזת העצמאות של מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': הוראת השעה הזאת, שאנחנו נדרשים להאריך אותה בפעם המי-יודע-כמה, ניתנה בשל מצב ביטחוני מאוד מאוד חמור – הפיגועים הרצחניים השתוללו ברחובות, אוטובוסים עלו באש, מסעדות, בתי-קפה, הרוגים רבים בני כל הגילים, ואכן המצב הביטחוני היה חמור וקשה.

שלי יחימוביץ': אגב, היא ניתנה כשאריאל שרון היה ראש ממשלה, זה היה ב-2003, תשס"ג; אברהם פורז היה שר הפנים, משה קצב נשיא המדינה.

שלי יחימוביץ': מאז שוב ושוב ושוב אנחנו נדרשים לאשר את הוראת השעה הזאת והיא הפכה למין הסדר של קבע.

שלי יחימוביץ': גם אני אקרא כאן קטע מדבריו של שופט בית-המשפט העליון, השופט אדמונד לוי, זיכרונו לברכה – וצריך להדגיש, אדמונד לוי היה שופט ימני, מינוי ימני, חובש כיפה; הפסיקות שלו היו מאוד חדות בעניין הזה, הוא היה מזוהה פוליטית – וכותב אותו אדמונד לוי: "הוראותיו של חוק האזרחות והכניסה לישראל מעניקות משקל מכריע למרכיב הביטחון, אגב פגיעה אנושה בזכויות יסוד שמן המעלה הראשונה.

שלי יחימוביץ': הן יוצרות מציאות שתוצאתה המובהקת היא הצרת זכויותיהם של ישראלים אך משום שערבים הם.

שלי יחימוביץ': הן מקנות לגיטימציה לרעיון זר לתפיסות היסוד שלנו – קיפוחם של בני המיעוט אך בשל היותם כאלה, בהתבססן על הסדר של סיווג קטגוריאלי, שיש בו הכול זולת בחינה פרטנית של הסיכון הנשקף מאדם.

שלי יחימוביץ': הן מטשטשות את דמותו של היחיד, כל יחיד, כעולם ומלואו וכמי שנושא באחריות למעשיו הוא.

שלי יחימוביץ': הן פותחות פתח למעשי חקיקה נוספים שמקומם לא יכירם בתפיסה הדמוקרטית.

שלי יחימוביץ': הן מאיימות לקרבנו צעד נוסף אל עבר תפיסה המשמרת את הדמוקרטיה בקליפתה, מבלי להותיר שריד מתוכנה".

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הגיע הזמן לשים קץ להוראת השעה הזאת, שבהמשך כותב עליה השופט אדמונד לוי, ובצדק, שהיא עצמה מאיימת על קיומה של מדינת ישראל ועל ביטחונה, אפילו יותר מאותו איום ביטחוני שלשמו היא נכתבה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

שי פירון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני בעד הצעת החוק הזאת, כי אין לנו ברירה.

יואל חסון: אני בעד הצעת החוק הזאת, כי למדינת ישראל צריכים להיות הכלים להגן – להגן על הדמוקרטיה ולהגן על אופייה של מדינת ישראל.

יואל חסון: אני בכלל חושב, חברי חברי הכנסת, שאם היינו מתקדמים בתהליך המדיני, ואם היינו הולכים לפתרון של שתי מדינות, ואם היינו עושים הפרדה אמיתית בינינו לבין הפלסטינים, לא היינו צריכים חוקים כאלה.

יואל חסון: לא היינו צריכים להתעסק בנושא הזה כל הזמן.

יואל חסון: לא היינו צריכים להביא את עצמנו כל הזמן למצבים שמאתגרים או מטילים בספק את אופייה הדמוקרטי של מדינת ישראל.

יואל חסון: ומדינת ישראל, בגלל העובדה שהיא לא אמיצה מספיק ללכת ולבצע את התהליך החשוב של ההפרדה בינינו לבין הפלסטינים, נאלצת כל היום לחיות בדילמה התמידית הזאת של היחס לאוכלוסייה ברשות הפלסטינית עם היחס לאוכלוסייה הערבית בגבולות מדינת ישראל.

יואל חסון: מבחינתי, אזרחי מדינת ישראל שחיים בגבולותיה של מדינת ישראל הם אזרחים לכל דבר, והם שווי זכויות, והם צריכים להרגיש שייכים בכל המובנים, והם צריכים גם לקבל החלטה, אם הם חלק ממדינת ישראל, או אם הם לא.

יואל חסון: וכאשר אנחנו רואים מצבים שבהם, בעבר – זה כבר פחות היום – הנושא הזה, של איחוד משפחות, הפך לסוג של שיטה – לא יודע אם היא מתוכננת, לא מתוכננת, זה לא משנה, אין ברירה אלא לתמוך בחוק הזה.

יואל חסון: זה לא שזה מהחוקים שאני נלהב לתמוך בהם, שלא יהיה בכלל ספק לחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, זה חוק לא פשוט, זה חוק שבהחלט פוגע באנשים.

יואל חסון: אמר כאן אחד מחברי הכנסת שזה חוק אנטי-אהבה.

יואל חסון: יכול להיות.

יואל חסון: אבל למדינת ישראל, ולמדינה דמוקרטית, ראוי וצריך שיהיו גם חוקים שיסייעו לה להגן על עצמה כמדינה יהודית ודמוקרטית – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מטשטש את הגבול.

יואל חסון: – – לשמור על האופי היהודי של מדינת ישראל ברוב דמוקרטי, תוך זה שרוב האזרחים מבקשים שהמדינה הזאת תהיה יהודית, וכמו שאמרתי, דמוקרטית, וכדאי מאוד שהממשלה הזאת, השרה רגב, תהיה אמיצה מספיק, ולא רק בתרבות, אלא תהיה מספיק אמיצה להיכנס לתהליך מדיני, לעשות סוף-סוף הפרדה בינינו לבין הפלסטינים, לשמור על גושי ההתיישבות, לשמור על הביטחון, אבל לעשות הפרדה בינינו לבינם, גברתי השרה, כדי שלא נצטרך כל היום לחוקק חוקים כאלה, שבהחלט פוגעים במדינת ישראל, בהחלט מטילים ספק באופייה הדמוקרטי, בהחלט מעלים סוגיות מוסריות מורכבות, ששוב – אין ברירה אלא לאשר אותן.

יואל חסון: אבל בואו נהיה יותר אמיצים מלחוקק חוקים כאלה ופשוט ללכת לתהליך מדיני, גברתי השרה.

שי פירון: אדוני, אני מתנצל.

יואל חסון: לא שמתי לב לזמן.

יואל חסון: לכן – אני אתמוך בחוק הזה.

יואל חסון: תודה רבה.

שי פירון: בבקשה.

שי פירון: הבאה בתור, בבקשה, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

שי פירון: בבקשה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, לכל מדינה יש זכות לשמור על גבולותיה.

מרב מיכאלי: לכל מדינה יש זכות מלאה שתהיה לה מדיניות הגירה והיא תחליט מי נכנס ומי לא נכנס, מי יכולה להיות תושבת או אזרחית המדינה ומי לא יכולה להיות תושבת או אזרחית המדינה.

מרב מיכאלי: זה בוודאי נכון לגבי מדינת ישראל, מדינת הלאום של העם היהודי, שבה יש חוק השבות, חוק שמאפשר לכל מי שיהודייה או יהודי, אפילו באופן שההלכה לא מכירה בו, אבל החוק הישראלי מכיר גם מכיר – מדינת ישראל, זכותה וחובתה לשמור על האינטרסים שלה ולקיים מדיניות הגירה שבה יש כאלה שהיא מרשה להם לבוא ולהיות אזרחיות ואזרחים ויש כאלה שהיא לא מקבלת אותן או אותם.

מרב מיכאלי: אבל – ויש כאן אבל באותיות קידוש לבנה – מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית.

מרב מיכאלי: מדינת הלאום של העם היהודי היא מדינה דמוקרטית, וככזאת היא מחויבת לערכים חוקתיים, לערכים דמוקרטיים של זכויות האדם.

מרב מיכאלי: התיקון שאנחנו מאריכות ומאריכים עכשיו בפעם המי-יודעת-כמה, ובכל פעם בהוראת שעה, והפעם גם – באופן לא ראוי – בלי דיון בוועדה, בלי שנשמעים הגורמים המקצועיים, בלי שאנחנו מקבלות ומקבלים עדכונים על איך ובכלל מבוצע והאם הוא עדיין עונה על הצרכים שלשמם הוא חוקק או שמא הוא כבר לא רלוונטי, החוק הזה לא מקיים את התכלית של מדינת לאום לעם היהודי, שהיא מדינה דמוקרטית.

מרב מיכאלי: לא מקיים אותה, פשוט לא מקיים את התכלית הזאת.

מרב מיכאלי: חוק שבו זה לא מובן מאליו שילדה או ילד מתחת לגיל 14 יכולים לבוא ולגור עם ההורה או ההורה המשמורנית שלהם הוא חוק לא מתקבל על הדעת, הוא חוק לא חוקתי בעליל.

מרב מיכאלי: חוק שבו לא ברור שילד או ילדה יכולים לבוא לחיות עם אימא או עם אבא שלהם, אלא שהם תלויות ותלויים בשיקול דעת שהוא לא מובנה, אין לו קריטריונים ולא ברור מה מנחה את שיקול הדעת הזה של פקיד כזה או אחר, הוא חוק לא סביר במדינה דמוקרטית, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: כן, יש למדינת ישראל כל הלגיטימציה וכל הזכות המלאה לקבוע קריטריונים מי יכולה ויכול להיות אזרחיות ואזרחים ומי לא; לא משנה אם משיקולים דמוגרפיים או משיקולים ביטחוניים.

מרב מיכאלי: זה ממש לא משנה.

מרב מיכאלי: אבל הקריטריונים האלה חייבים לענות על הערכים הבסיסיים של דמוקרטיה וזכויות אדם ושל היגיון בסיסי ואנושי של מדינה שיש בה מיעוט גדול ומשמעותי שחלק מהמשפחה שלו, ממש משפחה, בשר ודם, גר מעבר לגדר.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, מדינת ישראל היא מדינה מאוד חזקה.

מרב מיכאלי: ממש ממש חזקה, רבת יכולות.

מרב מיכאלי: יש לה יכולת לשמור על ביטחונה, לשמור על צביונה ולשמור גם על ערכיה, בלי שהיא עושה את זה בחקיקה לא חוקתית ולא ראויה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: אני מזמין את זוהיר בהלול להיות הנואם הבא.

שי פירון: בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי, הורגים את האהבה ועושים לה וידוא הריגה.

זוהיר בהלול: ללב, גבירותי ורבותי, יש עדיין נהמות, ויש נטיות, ויש, מה לעשות, גם פעימות.

זוהיר בהלול: כאשר העיניים מצטלבות, וכאשר הרומנטיקה מתנגנת, וכאשר הטבע והיצר עושים את שלהם, אדם רוצה למסד את חייו, והוא מוצא את בת-זוגו, ובן-הזוג גם כן מוצא את הצד שמנגד, כדי להקים ולכונן משפחה.

זוהיר בהלול: ישראל הפכה למעין כוחות שיטור נגד האהבה, נגד חיבור הלבבות והנפשות.

זוהיר בהלול: מי שמכם, גבירותי ורבותי, לעזאזל, להעמיד קירות או גדרות – אוי, הגדרות – כנגד אישור ואשרור יחסי האישות, שהדתות, לא אני, הדתות קבעו את חשיבותם, ושרובכם גם נהניתם מפירותיהם?

זוהיר בהלול: מי שמכם, לכל הרוחות, להעמיד סייגים, להציב מכשולים ולחוקק חוקים אל מול אלה שכל מטרתם היא להינשא מכוח דברי הנביאים והאל שבמרומים?

זוהיר בהלול: כלום "פרו ורבו" הפכה לכפירה, לעבירה ולסכנה?

זוהיר בהלול: מדוע הדמוגרפיה ופחדיה באים על חשבון הדמוקרטיה?

זוהיר בהלול: אוי לסוגיית הדמוגרפיה והדמוקרטיה במדינה הזאת.

זוהיר בהלול: מה הן פרנסתם וצידתם של אלה המצביעים בעד החוק הזה אם לא התיאוריה הקונספירטיבית – הפוביות שלכם, ההתכנסות, ההסתגרות, ההתייהדות, האימה מפני ההתבוללות, השמירה על הלאומיות, ואולי אפילו הטוהר האתני, שרחמנא ליצלן, יפגעו כל אלה במרקמיה של המדינה, כאילו אין ערבים בקרבה.

זוהיר בהלול: איך הדברים מתאפשרים לאחרים, ולערבים לא?

זוהיר בהלול: מדוע מה שמותר לאחרים אסור לערבים?

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, לא רק העניין הלא-חוקתי הוא שבלב הסערה הזאת, אלא המוסר של המדינה, שהפכה למדינה אתנוקרטית, שאיננה ששה להבין את מצוקותיו וצרכיו של מיעוט שמנסה לקיים אך ורק את מצוות האהבה.

זוהיר בהלול: אני מתקומם נגד החוק הזה, שמנציח את דמותה הבעייתית ואת אופייה הבעייתי של מדינת ישראל אל מול אומות העולם.

זוהיר בהלול: אתם צריכים להתעורר, שמא תשמיטו מתחת לרגליכם את שארית השטיח שנשאר מהמוסר הישראלי.

שי פירון: תודה רבה לך.

שי פירון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

שי פירון: שלוש דקות.

שי פירון: בבקשה.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש, וברכותי.

נחמן שי: טרם ראיתי אותך יושב, עדיין, על הכיסא הזה.

שי פירון: אני הולך בדרכים של טובים ממני, אדוני.

נחמן שי: היו פה, היו פה גדולים.

נחמן שי: אין מה להגיד.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אני מודה, גברתי וחברי, חברים וחברות, שאני מתלבט באשר לעמדתי.

נחמן שי: החוק הזה הוא לא חוק פשוט.

נחמן שי: הוא מעמיד אותנו בפני דילמות קשות.

נחמן שי: יש רגעים כאלה, שאתה צריך לשקול בצורה מורכבת.

נחמן שי: זה לא העבודה הרגילה שלנו.

נחמן שי: בדרך כלל, אפשר לנקוט עמדה.

נחמן שי: המחשבה הראשונה שלי היא שהחוק הזה הוא הגיוני, הוא סביר, הוא מגן על מדינת ישראל מפני כניסה של מספרים גדולים מאוד של ערבים, שירצו לחיות פה, אתנו, ושיערערו בדרך הזאת את המאזן – העדין והמשתנה – שבין יהודים וערבים שחיים בתוך מדינת ישראל, וכל אחד מאתנו שעדיין מאמין שזו צריכה להיות מדינת הלאום של העם היהודי, ושהיא צריכה להיות מונחת – או לעמוד – על עקרונות יהודיים מצד אחד ודמוקרטיים מצד אחר, חייב – חייב – להבין את המניעים.

נחמן שי: אבל אז באה המערכת השנייה, הדמוקרטית, והיא מעוותת ומשנה את השיקול הזה.

נחמן שי: ומנקודת ראות של ערכיה הדמוקרטיים של מדינת ישראל – וכאן אנחנו רואים את ההתנגשות בין היהודי לדמוקרטי, מבחינת הערכים הדמוקרטיים שלנו, שאנחנו מחויבים להם, שהם חלק בלתי נפרד מחיינו פה מאז קמה המדינה, ועל הדמוקרטיה שלה אנחנו נלחמים יום-יום ושעה-שעה.

נחמן שי: אני גם לא רוצה להזכיר לכם את הדברים שעסקנו בהם רק בימים האחרונים.

נחמן שי: מבחינה זאת ראוי שמדינת ישראל כן תאפשר איחוד משפחות, וכן תאפשר למספר מסוים להיכנס למדינת ישראל, לבני-זוג, ולחיות פה עם בני או בנות זוגם.

נחמן שי: זאת ההתלבטות שאנחנו עומדים בה: בין הערכים היהודיים שלנו, בין הרצון לשמור על האופי היהודי לבין הקושי לקיים יחד אתו את הדמוקרטיה.

נחמן שי: ואני, בסופו של דבר, אשאר נאמן לערכים הדמוקרטיים.

נחמן שי: אני אשאר נאמן למחשבה שלי שהמדינה הזאת צריכה לנקוט דרך אנושית כלפי האוכלוסייה הזאת.

נחמן שי: צריך לבקר את מספר הנכנסים, צריך לעשות כל מאמץ להקטין אותו, אבל בדרכים אחרות, לא באמצעות החוק.

נחמן שי: אפשר לעשות את זה בדרכים מינהליות.

נחמן שי: ולכן אני אתנגד לחוק הזה.

נחמן שי: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

שי פירון: שלוש דקות, אדוני.

שי פירון: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אפשר לדבר כאן שעות על שעות, והרבה הרבה הרבה זמן, על משמעות החוק הזה, וכמה הצלם האנושי אבוד כאן, וכמה הדבר הוא לא רק מעוות, הוא לא אנושי.

עבדאללה אבו מערוף: קודם כול, צריך להתחיל בזה: לבטל או להפסיק את מגילת העצמאות, ואחר כך לדון על החוק, ככה, באופן ציני או באופן גורף, אבל קודם לבטל את מגילת העצמאות, ולהתייחס, להתחיל מחדש, כל העניינים האלה: מה זה חירות האדם, זכותו, ולא להיכנס לכל מיני היבטים אחרים.

עבדאללה אבו מערוף: מזה אפשר להתחיל, ואם כבר, אז ניכנס.

עבדאללה אבו מערוף: כמה אפשר, מדינת ישראל, המדיניות – –

ינון מגל: – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – שננקטת כלפי האוכלוסייה הערבית כאן, האזרחים, שהם היו 150,000 בשנת 1948, 1947 – –

ינון מגל: – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – ועכשיו, ברוך השם, מיליון ו-200,000?

עבדאללה אבו מערוף: כמה המשחק הדמוגרפי הזה יעזור עוד חמש שנים, עוד שנה, עוד שנתיים, עוד עשר, עוד 20?

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, תעשו מאזן דמוגרפי, כאן קבור הכלב, ונדע כמה צריך את החוק הזה וכמה זה מעכב את המאזן הדמוגרפי.

עבדאללה אבו מערוף: האם – עלתה שאלה, גם, לא בציניות: הרי משהו ביטחוני – היה רצח של ראש ממשלה, והיושב בכלא, הרשו לו להתחתן ולהביא ילדים לעולם.

עבדאללה אבו מערוף: בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא ביטחוני?

עבדאללה אבו מערוף: זה לא ביטחוני?

עבדאללה אבו מערוף: זה בכלל לא ביטחוני, כן?

עבדאללה אבו מערוף: וזה לא פוגע בביטחון המדינה.

עבדאללה אבו מערוף: הרי בג"ץ גם פעמיים החזיר את החוק לתיקון.

עבדאללה אבו מערוף: הייתה אמירה, לפני הרבה זמן: יש שופטים בירושלים.

עבדאללה אבו מערוף: האם השופטים בירושלים גם נגמרו, או נכחדו?

עבדאללה אבו מערוף: יש הרבה הרבה הרבה דברים שאפשר להעלות אותם ולדון עליהם.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה חוק לא אנושי, חוק של ממשל צבאי.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו יודעים מה המשטרים הצבאיים עשו באזרחים שלהם, ואיך התנהגו, ומה היה הסוף שלהם.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן החוק הזה צריך להיות מבוטל על הסף.

עבדאללה אבו מערוף: אני מתנגד לחוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: כי אם זה לא עניין של ביטחון, ענייני ביטחון, עם הסדר, אבל כאן הביטחון הוא מילה של בילוף וזיוף.

עבדאללה אבו מערוף: זה חוק אנטי-דמוקרטי, מטרתו דמוגרפית לחלוטין, מטרתו גזענית לחלוטין, ואנחנו מדברים על מדינה נאורה, מדינה של דמוקרטיה, אז לכן צריך באמת להתייחס לבן-אדם – למצב האנושי של בן-אדם, בהתאם – – –

שי פירון: חברים, אני מבקש, בבקשה – –

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה לא אמור לעבור – –

שי פירון: – – אם אפשר לשמור על השקט.

עבדאללה אבו מערוף: – – וצריך לבטל אותו על הסף.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: אחרון הדוברים, לפני שהשר סילבן שלום יסכם – חבר הכנסת איתן כבל.

שי פירון: חבר הכנסת כבל?

שי פירון: חבר הכנסת כבל.

שי פירון: כן, אחרון הדוברים.

שי פירון: שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שא ברכה; חברותי וחברי חברי הכנסת, רשם פרלמנטרי, אני רוצה, אדוני חבר הכנסת חנין וחברי הכנסת ששמו אותם כתַשמוֹעים, האמת היא שאני רוצה לפתוח ולומר שזה לא לעניין, ממש ממש, שנעדרים היום.

איתן כבל: היה אפשר לתאם את כל ההפגנות ואת כל מה שצריך.

איתן כבל: זה יום כנסת, על כל המשתמע מכך.

עאידה תומא סלימאן: – – –

איתן כבל: לא משנה, אני – סליחה – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

איתן כבל: אני אומר את זה.

איתן כבל: אני אומר את זה כי ראוי שהדברים ייאמרו.

איתן כבל: כאן העבודה הפרלמנטרית וכאן צריך לעשות אותה.

איתן כבל: ויש נושאים שחשוב היום שיהיו פה.

איתן כבל: לגופו של עניין, אני רוצה לחזור, לבוא ולומר: הנושא הזה, אדוני היושב-ראש, אדוני שר הביטחון, הגיע הזמן שיינתן לו מענה.

איתן כבל: החברה הערבית בישראל היא חלק בלתי נפרד מהמדינה הזאת, על כל המשתמע מכך.

איתן כבל: והעובדה שכל פעם אנחנו צריכים לעסוק בהארכה של החוק – הריבון זה הממשלה, שצריכה פעם אחת ולתמיד לומר את דעתה ולתת לזה מענה אמיתי ולתת לזה התייחסות רצינית.

איתן כבל: יש כאן עניין הומניטרי מן המדרגה העליונה.

איתן כבל: יש כאלה שנכון, שמנסים לרמות, מנסים לעקוף את החוק, אבל זה נכון לכל דבר.

איתן כבל: ובשאלה הזאת אתה לא סוגר לכולם, ואומר עכשיו: כיוון שיש גנבים אז אנחנו עכשיו לא נאפשר יותר למכור; מכיוון שחס וחלילה יש תאונות דרכים אז אנשים לא ינהגו יותר.

איתן כבל: אי-אפשר לעשות חוקים גורפים בדברים האלה.

איתן כבל: אני מבין, אדוני היושב-ראש, את ההצעה, שלא רוצה לייצר כאן מצב של איבוד שליטה, אי-אפשר להתחמק מזה.

איתן כבל: יש כאן עניין שצריך לתת עליו את הדעת, אבל מצד שני הגיע הזמן שהממשלה תיתן את דעתה – –

שי פירון: חברים, אדוני – – –

איתן כבל: – – ותיתן מענה אמיתי והולם לבעיה הזאת.

שי פירון: חברים, הרעש כאן לא מאפשר – אם אפשר, בבקשה, חברים, זה לא מכובד.

שי פירון: אני ממש מתנצל.

שי פירון: חבר הכנסת הרב אלי בן-דהן.

איתן כבל: לא, אל תתנצל, זה בסדר.

איתן כבל: אני – – –

שי פירון: חברים, אני מבקש, קשה לנהל ככה ישיבה.

שי פירון: אדם שמדבר, עושה זאת כדי שיקשיבו.

שי פירון: חבר הכנסת רוזנטל, בן סיעתך מדבר.

איתן כבל: חבר הכנסת – – –

שי פירון: חבר הכנסת יוגב, אני מזמין אותך לתפוס את מקומך, גם ככה אתה גבוה.

איתן כבל: בסוף היושב-ראש לקח לי את כל הזמן.

שי פירון: לא, לא, אני אוסיף לך אותו, אל תדאג.

איתן כבל: סתם, נו, בחייך, אתה.

שי פירון: נעשה כבל מאריך.

איתן כבל: סתם.

איתן כבל: לכן, אדוני היושב-ראש, עם כל הקושי, ויש לי קושי בהצבעה הזאת, אני אתנגד.

איתן כבל: תודה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: יסכם את הדיון שר הפנים, אם הוא יסכים, כי הוא שקוע בשיחה.

שי פירון: שר הפנים סילבן שלום יסכם את הדיון.

קריאה: – – –

שי פירון: לא, פשוט – – –

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הקשבתי לחלק מהדוברים שטענו שיש לאפשר את איחוד המשפחות, ואני שואל אותם: האם ההחלטה הזאת נובעת משרירות לב?

סילבן שלום: האם ההחלטה הזאת נובעת מגזענות?

סילבן שלום: האם ההחלטה הזאת נובעת מחוסר אהבה לזולת או למיעוטים החיים בתוכנו?

סילבן שלום: הרי ברור שהתשובות לכל השאלות שאני שואל הן: לא, לא ולא.

סילבן שלום: הסיבה היחידה היא ניסיון העבר.

סילבן שלום: ומה לעשות שניסיון העבר הוכיח שברגע שניתנו אישורים לאיחוד משפחות, האנשים האלה היו מייד טרף קל לארגוני הטרור שפנו אליהם וביקשו לגייס אותם.

עיסאווי פריג': כמה?

עיסאווי פריג': מה האחוז?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לך נתונים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא לבדוק כל מקרה לגופו?

סילבן שלום: אני לא אומר – – –

עיסאווי פריג': יש לך נתונים?

עיסאווי פריג': מה האחוז?

סילבן שלום: אני לא אומר שזה קורה אצל כולם.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: אז תעשו – – –

סילבן שלום: ומאחר – – –

קריאות: – – –

סילבן שלום: חבר הכנסת חאג' יחיא, שנייה אחת.

סילבן שלום: מאחר שזה לא קורה אצל כולם, יש גם ועדה לעניינים הומניטריים, ובוועדה הזאת אנחנו נותנים מענה לכמעט 30%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

עיסאווי פריג': כמה הוועדה ישבה בשנה האחרונה?

עיסאווי פריג': כמה הוועדה ישבה בשנתיים-שלוש האחרונות?

עיסאווי פריג': תגיד.

עיסאווי פריג': תגיד.

סילבן שלום: זה טוב, אתה עוזר לי למשוך את הזמן סך הכול.

עיסאווי פריג': לא רוצה – – –

סילבן שלום: אין בעיה, זה טוב, תדבר כמה שאתה רוצה.

עיסאווי פריג': אני רוצה שתגיד מספרים אמיתיים, כמה ישבה הוועדה.

סילבן שלום: עיסאווי, זה לא יעזור אם תצעק – –

עיסאווי פריג': אני לא צועק, אני מדבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

סילבן שלום: – – וזה לא יעזור אם תדבר.

סילבן שלום: האמת היא אחת:

סילבן שלום: איחודי המשפחות או איחוד המשפחות גרמו לכך שהאנשים האלה קיבלו מייד פנייה מארגוני הטרור בניסיון לגייס אותם לבצע פיגועים – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

סילבן שלום: – – וחלק לא מבוטל מהם אכן היה שותף לביצוע פיגועים כנגד אזרחי מדינת ישראל.

תמר זנדברג: – – –

עיסאווי פריג': כמה?

עיסאווי פריג': מה האחוז?

סילבן שלום: מאחר שכך הם פני הדברים – –

עיסאווי פריג': תגיד לי מה האחוז.

עיסאווי פריג': מה האחוז?

סילבן שלום: – – אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להפקיר את ביטחונם של אזרחי מדינת ישראל.

סילבן שלום: אז אפשר להיות יפי נפש, ואפשר להיות אנשים שלא מוכנים להסתכל – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

סילבן שלום: – – על המציאות בעיניים נכוחות או בעיניים פקוחות.

סילבן שלום: אנחנו מסתכלים על המציאות, ומה לעשות שהמציאות היא הרבה יותר מסובכת ומורכבת מאשר הרצון שלכם אולי לא לראות אותה.

סילבן שלום: אני, מבחינתי – – –

זוהיר בהלול: – – –

סילבן שלום: תאמין לי, זוהיר, עד שהבאתי את זה לקח לי חודש–חודש-וחצי לקרוא כל מקרה וללמוד את הנושא הזה, ולא הסכמתי להביא את זה עד אשר השתכנעתי שאכן יש דברים בגו.

סילבן שלום: למה רק אני?

סילבן שלום: בית-המשפט העליון – – –

עיסאווי פריג': נתונים, נתונים.

סילבן שלום: בית-המשפט העליון אישר את זה ברוב עצום, ואישר את זה פעם אחר פעם – –

עיסאווי פריג': תביא נתונים.

סילבן שלום: – – כאשר הוא, בסופו של דבר, קיבל גם את החומר המודיעיני.

סילבן שלום: וכאשר גם בית-המשפט העליון עושה זאת – –

עיסאווי פריג': תביא נתונים, כמה אחוזים?

עיסאווי פריג': תביא נתונים.

סילבן שלום: – – הוא בטח לא גורם פוליטי.

סילבן שלום: ואני חושב, זוהיר, שאני מכיר אותך, ובאמת לא רק מכיר, מוקיר ומעריך, אתה לא חושב שבית-המשפט העליון במדינת ישראל נותן יד לדבר שלא צריך לקרות.

סילבן שלום: אם בית-המשפט העליון אכן השתכנע – והיו עתירות פעם אחר פעם, והעתירות האלה נדחו פעם אחר פעם בגלל העובדה המצערת שאכן יש הוכחות ברורות שהאנשים האלה קיבלו מייד פניות, כל אחד שהגיע.

סילבן שלום: אבל, למרות האמור לעיל, יש לנו ועדה לעניינים הומניטריים – –

עיסאווי פריג': כמה – – –

סילבן שלום: – – ובוועדה הזאת – כמו שאתה פנית אלי היום בנושא הומניטרי מסוים, שאני אבדוק אותו, וכמובן, אם תהיה לנו אפשרות, אף שמדובר בבני מיעוטים, אנחנו נפתור את הבעיה, כי בסופו של יום אני מסתכל על העניין כלהסתכל על אדם באשר הוא אדם, ואם יש אפשרות לפתור את הבעיות אנחנו פותרים אותן ללא שום הבחנה פסולה, בוודאי לא לפי שום אפליה בעניין הזה.

סילבן שלום: לכן, כל הטוענים כנגד העניין הזה פשוט לא מכירים את הנושא.

סילבן שלום: הם לא יודעים את הפרטים.

סילבן שלום: ואם הייתי יכול למסור כאן את הפרטים הייתי מוסר אותם.

סילבן שלום: אבל אני יכול לומר לכם שהדברים האלה נבחנים בשבע עיניים גם על-ידי היועצים המשפטיים, היועץ המשפטי לממשלה, משרד המשפטים, היועץ המשפט של משרד הפנים, היועץ המשפטי של שירות הביטחון הכללי – כל המערכת הזאת כולה עוברת על העניין, והמסננת היא מאוד מאוד קפדנית.

סילבן שלום: לכן – – –

עיסאווי פריג': כמה אנשים בשנה האחרונה – – –

סילבן שלום: אתה תשאל אותי עוד 30 פעם, עיסאווי, לא תקבל.

סילבן שלום: כי בסופו של יום אני אגיד לך, אנחנו – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא היו – – –

סילבן שלום: לא.

סילבן שלום: אנחנו לא רוצים להפקיר את ביטחונם של תושבי מדינת ישראל – –

עיסאווי פריג': מסכים אתך.

סילבן שלום: – – אנחנו לא מוכנים לשחק ברולטה בחייהם של תושבי מדינת ישראל.

קריאות: – – –

סילבן שלום: ולכן, כל עוד זאת תמונת המצב, מי שיש לגביו חשד, לא יקבל את האישור.

סילבן שלום: מי שלגביו אין חשד – ויש קריטריונים: אם הוא בגיל מסוים, אם הוא במצב משפחתי מסוים, אם יש לו היסטוריה מסוימת.

סילבן שלום: כל הדברים – –

עיסאווי פריג': שאר – – –

סילבן שלום: – – האלה הם דברים שאנחנו צריכים להביא בחשבון כאשר אנחנו מקבלים את ההחלטה הסופית.

סילבן שלום: ואני מקווה שאנחנו נוכל בסופו של יום לקבל את ההחלטה הראויה, הנכונה והטובה.

סילבן שלום: אני רוצה לבקש מכל חברי הכנסת, בעיקר מחברי המחנה הציוני, לתת יד למאבק שלנו בטרור, לתת יד למאבק שלנו על שמירה על הביטחון.

סילבן שלום: שירות הביטחון הכללי הוא לא שירות ביטחון כללי של ממשלה כזאת או אחרת, הוא שירות ביטחון כללי של מדינת ישראל כולה.

סילבן שלום: ולכן אני מצפה מכם להפגין, באמת, הייתי אומר הבנה לעניין – לא רוצה להגיד מילה יותר קשה – אבל להתייחס לעניין ברצינות הראויה ולתמוך בהצעה שאני מביא כאן בשם הממשלה.

סילבן שלום: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הפנים חבר הכנסת סילבן שלום.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: בקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003.

יולי יואל אדלשטיין: הסתיים הדיון, ואנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד בקשת הממשלה – 57 נגד – 20 נמנעים – 5 בקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 20, חמישה נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי בקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) אושרה על-ידי המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן – בעצם, מעניין לעניין באותו עניין; שימו לב להודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת – הצעת ועדת הכנסת בדבר הסמכת ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים והגנת הסביבה לדון בהארכת תוקף חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, לפני אישור הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יתקיימו דיון והצבעה – הדיון הפעם יהיה כנראה קצר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת דוד ביטן.

): תודה רבה.

): הצעת ועדת הכנסת בדבר הסמכת ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים והגנת הסביבה לדון בהארכת תוקף חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, לפני אישור הכנסת.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, כולל סעיף יוצא דופן שלפיו הממשלה רשאית, באישור הכנסת, להאריך את תוקף החוק בצו לתקופה שלא תעלה בכל פעם על שנה.

): עד היום, בקשות אלה לאישור הארכת התוקף נדונו רק בפני מליאת הכנסת, באופן שלא אִפשר לחברי הכנסת לשמוע מומחים וגורמים חיצוניים בנושא רגיש זה.

): חברת הכנסת מרב מיכאלי הציעה כי החלטת הממשלה להארכת תוקף החוק תובא לדיון בפני ועדה של הכנסת, והוועדה היא שתביא את המלצתה לאישור הכנסת, בדומה להארכת מצב חירום, כאשר הצעת הממשלה להארכתו מובאת בפני ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה.

): החלטה דומה של הכנסת התקבלה גם בשנת 2007, לגבי חוק טל, שכלל אף הוא הוראה שלפיה הכנסת מוסמכת להאריך את תוקפו של החוק בהחלטה.

): ועדת הכנסת דנה בעניין זה והחליטה, לאחר שקיבלה את הסכמתו של שר הפנים, להביא לאישור הכנסת את ההחלטה הבאה:

): הסמכות לדון בהארכת תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, תהיה מסורה לוועדה משותפת של ועדת חוץ וביטחון וועדת הפנים, בראשות ועדת החוץ והביטחון.

): החלטת הממשלה בדבר הארכת תוקף החוק תידון בכנסת לאחר קבלת המלצה של הוועדה המשותפת, והיא תהיה רשאית להמליץ לכנסת לאשר את החלטת הממשלה, לדחות אותה או לאשרה בשינוי.

): החלטת הממשלה תובא בפני הוועדה המשותפת לא יאוחר מ-60 ימים לפני תום תוקפו של החוק.

): הוועדה המשותפת תבחן את הנושא ותביא את המלצתה לאישור הכנסת לא יאוחר מ-14 ימים לפני תום תקופת תוקפו של החוק.

): ועדת הכנסת סבורה כי החלטה זו יש בה כדי לשפר באופן משמעותי את הליך החקיקה ולאפשר דיון מעמיק בסוגיה רגישה זו, ולכן אני מבקש מהכנסת לאשרה.

): מובן כי היא אינה משפיעה על ההחלטה שהתקבלה היום לגבי הארכת תוקפו של החוק לשנה הקרובה.

): אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהקריא, כבוד היושב-ראש, עוד הודעה מטעם ועדת הכנסת, שלא מחייבת הצבעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהמשך לאישור הרכב הוועדות במליאת הכנסת ביום 1 ביוני 2015, הריני מתכבד להודיע על איוש חברי כנסת במקומות הפנויים לסיעת המחנה הציוני, כדלקמן: בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות יכהן חבר הכנסת איציק שמולי; בוועדת הכלכלה יכהן חבר הכנסת יוסי יונה; בוועדת החוקה, חוק ומשפט תכהן חברת הכנסת ציפי לבני.

): בוועדת החוץ והביטחון יכהנו חברי הכנסת האלה כממלאי-מקום קבועים: חברת הכנסת זהבה גלאון, חבר הכנסת איל בן ראובן, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, חברת הכנסת מרב מיכאלי, חבר הכנסת אראל מרגלית.

): בוועדת הכספים יכהנו חברי הכנסת הבאים כממלאי-מקום קבועים: חבר הכנסת איתן ברושי, חברת הכנסת מיכל בירן.

): כמו כן, בוועדת החינוך, התרבות והספורט יכהן חבר הכנסת איציק שמולי במקום חבר הכנסת יוסי יונה.

): תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חברים, אנחנו נפתח בדיון קצר.

שי פירון: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת מרב מיכאלי – את כבר כאן, אז בבקשה.

שי פירון: אנחנו יודעים שאת לא צריכה דפים, אז הכול בסדר.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת אם זו מחמאה או לא.

שי פירון: זו מחמאה, ולכן אני לא מבין למה את צריכה לסדר את הפודיום, הרי הכול בסדר.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה רבה ליושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת דוד ביטן – – –

שי פירון: חברים, אני ממש מבקש, קשה מאוד לנהל ככה את הדברים.

שי פירון: חבר הכנסת ביטן, לא רואים אותך, שב.

קריאה: – – –

מרב מיכאלי: סליחה, כן, יושב-ראש ועדת הכנסת דוד ביטן – כמובן, לא באתי לפגוע בכבוד יושב-ראש ועדת החוקה, ולא בכבוד ועדת הכנסת, חלילה וחס.

מרב מיכאלי: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת, שהבין היום, בוועדת הכנסת, כשהעלינו את הסוגיה הזאת, את ההיגיון הבאמת-בסיסי שטמון בכך שכשה

מרב מיכאלי: כנסת מתבקשת, או לא מתבקשת, אלא צריכה ויכולה לפי החוק, להאריך או לא להאריך תוקף של חוק, בוודאי רגיש ובעייתי כמו החוק שזה עתה אישרה למרות התנגדות חלקנו, מן הראוי שזה ייעשה בהליך שבו הכנסת באמת יכולה להיות מושכלת בשאלה אם צריך לאשר את המשך החוק – אולי צריך להכניס בו תיקונים, אולי צריך לעשות בו שינויים; אולי צריך להתאים אותו לצו השעה, כי לא בטוח שמה שנחקק כבר לפני כל כך הרבה שנים ומוארך באופן כמעט אוטומטי, צריך להגיד, על-ידי ממשלות – בעצם על-ידי ממשלות, ולא על-ידי הכנסת.

מרב מיכאלי: כשהכנסת לא מקבלת הזדמנות באמת לשמוע את כל הצדדים, את כל הגורמים המקצועיים, את תמונת המציאות ותמונת המצב הרלוונטיות להארכת או אי-הארכת החוק, מי שבעצם מאריכה את החוק, אדוני היושב-ראש, היא הממשלה, ולא הכנסת.

שי פירון: חבר הכנסת שרון גל, היא מדברת ואנחנו רואים את גב האומה – תסתובב בבקשה, או שתשב.

שרון גל: זה לא גב האומה, זה מצב האומה.

שי פירון: שב.

שי פירון: שב בבקשה.

שי פירון: שב.

שי פירון: חברים.

שי פירון: חברת הכנסת סתיו שפיר.

שרון גל: פה זה מצב האומה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

שי פירון: אני אדאג שיקשיבו.

מרב מיכאלי: לכן, חברי וחברותי חברות הכנסת, כמו שאמרתי קודם, אנחנו נדרשנו והתבקשנו לאשר את הארכת התיקון לחוק האזרחות והכניסה לישראל בצורה שהיא לא ראויה לכנסת ישראל והיא לא ראויה לתכנים שבהם החוק הזה עוסק.

מרב מיכאלי: ההחלטה שהביא עכשיו לפתחנו יושב-ראש ועדת הכנסת, שיזמנו אותה היום, סיעת המחנה הציוני, בוועדת הכנסת, לפחות מתקנת את האופן שבו יובא לפנינו החוק הזה בפעם הבאה, בעוד פחות מ-11 חודשים, ואז לפחות תהיה לנו הזדמנות לדון בו בוועדה המשותפת לוועדת הפנים ולוועדת החוץ והביטחון, לראות אם הקריטריונים הקיימים מתאימים, אולי אנחנו יכולות ויכולים להפוך את החוק הזה – חוק שבאמת הולם את מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי שהיא גם מדינה דמוקרטית.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

שי פירון: יעלה ויבוא חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

שי פירון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, ברכות על תפקידך החדש, אני מאחל לך הצלחה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אכן, ראוי שהסוגיה הזאת לא תסתכם בדיון של מליאה, אלא תיבחן בדיון יותר רציני ומעמיק, במסגרת של ועדה.

דב חנין: והאמת היא, שכשאנחנו באים היום לאשר את הוועדה הזו, אני יכול רק להתפלא על שלא עשינו את זה בעבר, כי אני חושב שזה מנגנון ראוי, וראוי שיתקיים דיון כזה באופן רציני ומעמיק, ואני מברך את חברת הכנסת מיכאלי על יוזמתה.

דב חנין: לגופה של ההצעה, עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שהוועדה המתאימה לדיון בנושא הזה היא ועדת הפנים, היא הוועדה שמפקחת על משרד הפנים, היא הוועדה שמנהלת באופן עקרוני את כל סוגיות הכניסה לישראל.

דב חנין: אני לא רואה בנושא הזה שום מקום לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

דב חנין: אני גם אמרתי בדיון, אני לא רואה שום קשר בין החוק הזה לבין שאלות של ביטחון, אבל גם אם היה קשר בין החוק הזה לבין סוגיות של ביטחון, ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת עוסקת גם בסוגיות כאלה כשהיא מדברת על ענייני כניסה לישראל.

דב חנין: ולכן הייתי מציע שהוועדה שאנחנו מקימים לדון בעניין תהיה ועדת הפנים של הכנסת.

דב חנין: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: מוותר.

שי פירון: מוותר.

שי פירון: חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושבת שאני הולכת לכפור בחשיבותה של ועדה משותפת כזו, חברתי חברת הכנסת מיכאלי.

זהבה גלאון: אני לא מוצאת שום סיבה שוועדה משותפת תחוקק חוק שכזה.

זהבה גלאון: אני חושבת שזו הצעה לא ראויה, ואני חושבת שההצעה של מליאת הכנסת הייתה צריכה להחזיר לשר הפנים את המעמד הקודם שהיה לו ואת הסמכות שהייתה לו טרם חקיקת החוק, שתהליך מדורג של בקשה על בקשה ואישור על אישור עבר את שיקול דעתו של המשרד.

זהבה גלאון: זה היה תהליך שארך ארבע-חמש שנים.

זהבה גלאון: אף אחד לא קיבל אישור לאיחוד משפחות רק כי הוא בא יום אחד ואחר כך הוא הפך למפַגע בפוטנציה.

זהבה גלאון: ולכן אני חושבת, שאם אנחנו רוצים להיקרא מדינה מתוקנת – מדינה מתוקנת צריכה להגן על צורכי הביטחון שלה, אין על זה ויכוח, אבל ביטחון זה גם זכויות אדם, ביטחון זה גם דמוקרטיה, ולהחליט שהכנסת תחוקק חוק אזרחות, גם אם הוא לא יהיה בהוראת שעה, זה לא יעשה את הדבר הזה כשר יותר; זה יעשה את זה אולי כשר, אבל מסריח.

זהבה גלאון: ולכן הכנסת לא צריכה בוועדה המשותפת שתקימו לחוקק חוק שיכשיר את השרץ הזה.

זהבה גלאון: אין צורך.

זהבה גלאון: אם אנחנו רוצים שמדינת ישראל תהיה מדינתו של העם היהודי ושל כל אזרחיה, ויש בה גם אזרחים, צריך – – –

יואל חסון: איך יכול להיות?

זהבה גלאון: היא יכולה להיות גם וגם.

זהבה גלאון: יש פה אזרחים, וזה שאתה הצבעת היום בעד חוק שנותן לגיטימציה ונותן הכשר בחסות חקיקה של הוראת שעה – –

יואל חסון: – – – מדינה יהודית ודמוקרטית – – –

שי פירון: חבר הכנסת חסון.

זהבה גלאון: – – שאתם מאשרים אותה בפעם העשירית ואולי יותר, אתה הצבעת היום על ראייה קולקטיבית של אזרחים, שאתה – – –

יואל חסון: – – –

זהבה גלאון: מדינה צריכה להתגונן, אבל מדינה לא הופכת אזרחים – –

יואל חסון: חברת הכנסת גלאון, את צריכה להחליט, או את זה או את זה, אי-אפשר גם וגם.

זהבה גלאון: – – למפגע בפוטנציה.

זהבה גלאון: אפשר גם וגם, אל תמציא את הגלגל.

יואל חסון: איך אפשר?

שי פירון: חבר הכנסת חסון, אני מבקש ממך לאפשר לדוברת לסיים את דבריה.

שי פירון: אתה ויתרת על זכות הדיבור, אתה יכול לבקש אותה חזרה.

זהבה גלאון: אדוני – קטעת לי את חוט המחשבה, חבר הכנסת חסון.

זהבה גלאון: נקטע לי חוט המחשבה.

גלעד ארדן: לא – – –

זהבה גלאון: אני רוצה לציין שזה לא קורה לי בדרך כלל, אבל קטעת לי את חוט המחשבה.

יואל חסון: – – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת חסון, אני רוצה להגיד את הדבר – כן, נזכרתי.

זהבה גלאון: הגישה הזאת, חברי חברי הכנסת, שעולה כאן שר על הדוכן, במקרה הזה השר שר הפנים, ומחלק את הכנסת הזו למי שדואג לביטחון של מדינת ישראל, ואם מישהו מצביע נגד החוק הזה, הוא בכלל מפקיר את ביטחון אזרחי מדינת ישראל – אין מי שדואג יותר ומי שדואג פחות, ומי שהיום ישב בצד הזה והצביע נגד החוק, זה לא כי הוא מגן פחות על הצרכים הביטחוניים של מדינת ישראל, זה כי הוא לא מוכן או לא מוכנה לחוקק חוק על בסיס אתני-לאומי.

זהבה גלאון: ומה שהכנסת הזו עשתה – היא חוקקה חוק על בסיס אתני-לאומי.

זהבה גלאון: היא קיבעה שוב ושוב את החרפה הזו בספר החוקים.

זהבה גלאון: תודה.

עיסאווי פריג': – – –

שי פירון: חבר הכנסת ביטן, האם אתה רוצה לסכם את הדיון?

שי פירון: בבקשה.

שי פירון: אני מבין שהוטלה עליך משימה חשובה, ומייד בתום דבריך אנחנו ניגש להצבעה.

): ראשית, יש צורך גם בוועדת חוץ וביטחון, כי יש גם היבטים ביטחוניים.

עיסאווי פריג': אין בה ערבים, מה לעשות.

): יש גם היבטים ביטחוניים, ולכן צריך שיתוף של שתי הוועדות.

תמר זנדברג: אין שום היבט ביטחוני – – –

): דבר שני – – –

מיכל רוזין: – – – עד היום – – –

): אבל למה אתם מפריעים כל הזמן?

): למה אתם מפריעים?

): אנחנו לא מפריעים לכם, אז אל תפריעו גם לנו, עם כל הכבוד לכם.

שי פירון: חברת הכנסת מיכל רוזין, לא נעים לי להעיר לך.

): מה זה ההתנהגות הזאת?

): בגלל שאתם שמאל – אתם לא חייבים להפריע לימין.

מיכל רוזין: – – –

שי פירון: אז תבקשי לדבר.

מיכל רוזין: – – –

יחיאל חיליק בר: דוד, אני קורא אותך לסדר על ההערה הזאת.

): לא – – –

עיסאווי פריג': – – –

שי פירון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה לתת לחבר הכנסת ביטן לסיים את דבריו.

): דבר שני, אני לא מבין את ההיגיון של מרצ.

): היום עושים את ההארכה הזאת, בלי שיש דיון בוועדות ובלי שום דבר ובלי ששומעים – –

תמר זנדברג: כבר עשר שנים – – –

): – – ובלי שדנים.

): חברת הכנסת מיכאלי צדקה בהצעה שהיא הציעה בוועדת הכנסת – קיבלנו את זה.

): מה עדיף לךְ, שימשיכו עם החוק הזה בלי דיון, שלא יהיה בכלל?

): אז בואי, יש גבול לכל דבר.

עיסאווי פריג': – – – למה ועדה משותפת?

): בסך הכול יש בחוק אפשרות להליך – – –

עיסאווי פריג': – – –

שי פירון: אז תירשם.

): – – – ולכן באו ואמרו: עדיף שיהיה דיון בצו הזה ובמגבלות שלו, ולראות אם זה נכון או לא נכון לפי הוועדות שידונו בזה.

): לכן אני חושב שזה עדיף מהמצב הקיים.

): תודה רבה.

עיסאווי פריג': מה השתנה?

עיסאווי פריג': מה השתנה?

עיסאווי פריג': אני לא מבין, מה השתנה; כל השנים בוועדת הפנים, אז מה השתנה?

שי פירון: חברים, אנחנו ניגש להצבעה.

שי פירון: מי בעד הצעת ועדת הכנסת בדבר הסמכת ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים והגנת הסביבה לדון בהארכת תוקף חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, לפני אישור הכנסת?

שי פירון: הצבעה עכשיו, בבקשה.

שי פירון: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה – 50 נגד – 11 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר הסמכת ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים והגנת הסביבה לדון בהארכת תוקף חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, לפני אישור הכנסת נתקבלה.

שי פירון: חברים יקרים, בעד ההצעה הצביעו 50, נגדה הצביעו 15.

שי פירון: אני קובע שהצעת – – –

משה גפני: 11.

שי פירון: 11 אמרתי.

קריאה: לא, אמרת 15.

שי פירון: סליחה, אני מתנצל.

שי פירון: בשעה הזאת אני רואה כפול.

שי פירון: אני קובע שההצעה עברה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: [מס' מ/870, "דברי הכנסת" ה-19, מושב שני, חוב' ל', עמ' 11051.

שי פירון: ]

שי פירון: הסעיף הבא על סדר-היום – אני מזמין את השרה מירי רגב – הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר.

שי פירון: בפעם שעברה שאני הקראתי את ההצעה הזאת צחקתי המון זמן, בואי נראה מה יקרה לך.

שי פירון: בבקשה.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, להלן נוסח ההודעה לגבי בקשת הממשלה להחלת דין רציפות.

עיסאווי פריג': – – –

שי פירון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', עברנו סעיף.

שי פירון: עברנו סעיף.

עיסאווי פריג': השרה מירי רגב – – –

מירי רגב: כמה התגעגעתי אליך – – –

שי פירון: האם יש זכות דיבור?

שי פירון: לעניין, אדוני, זו רק הודעה, ואחר כך 14 יום – – –

קריאה: בעוד שבועיים.

שי פירון: בעוד שבועיים יהיה דיון.

מירי רגב: אז ההודעה היא כזאת: הנני מתכבדת להודיע לכנסת, כי בהתאם – –

שי פירון: אנחנו נהיה כאן גם עוד שבועיים.

מירי רגב: – – כי בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, החליטה הממשלה להודיע במליאת הכנסת על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48) (מניעת נזקי שביתת רעב), התשע"ד–2014, הצעות חוק הממשלה מס' 870, מיום 9 ביוני 2014.

מירי רגב: אפרופו, זו הצעת חוק שעברה בוועדת הפנים לקראת קריאה שלישית במליאת הכנסת, ואני מאמינה שמן הסתם נדון בה בעוד שבועיים.

יעל גרמן: זה עבר שינויים מרחיקי לכת – –

מירי רגב: נכון, זה עדיין – – –

יעל גרמן: – – והרציפות היא ללא שינויים.

מירי רגב: א.

מירי רגב: אני לא מכירה את התקנון, אם זה עם שינויים או לא, אבל גם עם השינויים שהיא עברה – – –

שי פירון: חברת הכנסת גרמן, אנחנו נקיים את הדיון הזה במהלך – – –

מירי רגב: אפרופו, יעל, השינויים הם מצוינים, ועם השינויים האלה אני חושבת שהכנסת כולה יכולה להצביע בעד הצעת החוק הזאת, כי היא לטובת האסיר.

שי פירון: גברתי, אני מציע שתישארי, כי את צריכה גם להודיע את הודעת הממשלה – –

מירי רגב: על?

שי פירון: – – על העברה משר הבינוי לשר החקלאות.

מירי רגב: אוקיי.

מירי רגב: אז אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

שי פירון: זו הצעה שיתקיים אחריה דיון.

מירי רגב: אוקיי.

מירי רגב: רגע, ומתי ההצעה על סגנים?

שי פירון: אחר כך.

מירי רגב: אוקיי.

מירי רגב: אני מתכבדת להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר משר הבינוי לשר החקלאות ופיתוח הכפר, החל מיום 1 ביולי 2015, את הסמכויות הנתונות לו לפי חוק יישום תוכנית ההתנתקות, התשס"ה–2005.

מירי רגב: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת להחלטה האמורה.

מירי רגב: כן אני מתכבדת להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה להעביר את שטח הפעולה: טיפול במפונים בהתאם לחוק יישום תוכנית ההתנתקות, התשס"ה–2005, ממשרד הבינוי למשרד החקלאות ופיתוח הכפר.

מירי רגב: העברת שטח הפעולה תיכנס לתוקף ב-1 ביולי 2015 או במועד שבו תאשר הכנסת את העברת הסמכויות על-פי חוק יישום תוכנית ההתנתקות, התשס"ה–2005.

מירי רגב: בהתאם לסעיף 9(א)(11) ו-9(ב) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, מבקשת הממשלה להודיע לכנסת על העברת שטח הפעולה.

שי פירון: תודה, גברתי.

שי פירון: תודה רבה לך, גברתי שרת התרבות והספורט.

שי פירון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

קריאה: – – –

שי פירון: יש דיון כי יש הצבעה.

שי פירון: אדוני המזכיר.

יצחק וקנין: – – –

זהבה גלאון: יש הצבעה על העברת סמכויות.

זהבה גלאון: זה העברת סמכויות, זה לא מה – – –

שי פירון: המזכיר – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: עברנו נושא, עברנו נושא.

שי פירון: עברנו נושא, אתם לא הייתם מרוכזים.

שי פירון: הכול בסדר.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את נוכחותם של מרבית חברי הכנסת ואת נוכחותו של סגן שר החינוך.

מיקי לוי: סגן שר החינוך – –

מאיר פרוש: ממשלת העזים.

מאיר פרוש: ממשלת העזים.

מיקי לוי: – – עמד כאן לפני שעתיים על הדוכן הזה וכינה את הממשלה הקודמת "ממשלת העזים".

מאיר פרוש: – – –

מיקי לוי: ואני אומר כמה וכמה פעמים, אני מציע: מכיוון שהאמירה הזו בעיני אינה פחות נוראית ממה שנאמר על-ידי עודד קוטלר; ודבר-מה נוסף, אדוני סגן שר החינוך: ממשלת העזים שלדבריך הייתה הממשלה הקודמת – אתה חבר לפחות במחצית מאותה ממשלה שהייתה העדר הבסיסי בממשלה הקודמת, והיא העדר הבסיסי בממשלה הזו, לדבריך.

מיקי לוי: ואני ממליץ בפניך, אדוני – וזה לא צחוק – לעלות לדוכן הזה ולבקש את סליחתו של הבית הזה על אמרה אומללה ונוראית.

אורי מקלב: עיזה עיוורת.

אורי מקלב: הייתה בעדר הזה עיזה עיוורת.

מיקי לוי: לעצם העניין – אני מציע לכם, באמת, שלו נעליכם מעל רגליכם עם אמירות כאלה.

מיקי לוי: אתם עושים מאמרה כזאת צחוק?

מיקי לוי: צר לי עליכם, אחי.

מיקי לוי: ההחלטה להעביר משר הבינוי לשר החקלאות ופיתוח הכפר את הסמכות הניתנת לו לפי חוק יישום תוכנית ההתנתקות – אני באמת שואל, אדוני שר הבינוי, שישב כאן כל הזמן: מה נותר במשרדך?

מיקי לוי: מה נותר במשרדך?

מיקי לוי: את מינהל מקרקעי ישראל העבירו לאוצר; עכשיו לקחו גם את זה; ולא זאת ועוד, ממנים לך סגן שר.

מיקי לוי: אז מה תעשו במשרד, נשאלת השאלה.

מיקי לוי: ולבי-לבי עליך, אדוני השר יואב גלנט, לקחו ממך את כל הסמכויות, כולל הסמכויות של מינהל מקרקעי ישראל, ועתה לוקחים לך את הסמכות לפי חוק יישום תוכנית ההתנתקות ומעבירים אותה לשר החקלאות.

מיקי לוי: מה עניין שר החקלאות בתוכנית ההתנתקות?

מיקי לוי: השד יודע.

מיקי לוי: לבי-לבי עליך.

מיקי לוי: ולא זאת ועוד, חבר הכנסת ז'קי לוי מונה לסגן שר הבינוי.

מיקי לוי: ידידי חבר הכנסת ז'קי לוי, לבי עליך.

מיקי לוי: זה אחלה תפקיד, סגן שר, אבל לא במשרד שהוא ריק מתוכן.

מיקי לוי: לקחו לכם את הכול.

מיקי לוי: לא זאת ועוד – – –

מאיר פרוש: אתה היית סגן שר במשרד האוצר, ולא נתנו לך סמכויות – נו, אז מה?

מיקי לוי: אני מבין שאדוני סגן שר החינוך בא לכסות על האמירה המטופשת שהוא פלט כאן, אבל עדיין אני אומר ומציע: עלה על הדוכן הזה ובקש את סליחת הבית.

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר פרוש: זהו?

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

שי פירון: הדובר הבא, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – לא נמצא; אינו נוכח.

שי פירון: חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חברת הכנסת שלי יחימוביץ – מוותרת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

שי פירון: אני מרגיש כמו בהקראה של – חבר הכנסת דני עטר – גם הוא אינו נוכח.

אראל מרגלית: לא, הוא פה.

שי פירון: אה, אתה כאן?

דניאל עטר: זאת לא פעם ראשונה שאתה מוותר עלי כל כך מהר.

שי פירון: שמע, חיליק, אתה מסתיר.

שי פירון: דני, אתה רוצה לדבר?

עיסאווי פריג': אני פה.

שי פירון: עיסאווי, בבקשה.

שי פירון: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

שי פירון: ובזמן הזה, חבר הכנסת עטר, אתה תוכל להתלבט אם אתה רוצה לדבר או שאתה רוצה שחיליק בר ימשיך להסתיר אותך.

יחיאל חיליק בר: אם אני מצליח להסתיר את דני – – –

שי פירון: חכה, חכה, אני עוד אעשה אותך כזה שלא מסתיר, סמוך עלי.

יחיאל חיליק בר: אתה רזה אז אתה משוויץ?

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש – – –

שי פירון: שלוש דקות, בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, ברכות על התפקיד.

שי פירון: תודה רבה.

עיסאווי פריג': חברים וחברות, אנחנו עכשיו, כהרגלנו בכל שבוע, עוסקים בהעברת סמכויות.

עיסאווי פריג': יש נושאים על סדר-היום, שרת תרבות מככבת, ונושאים באים ומועברים ממשרד למשרד.

עיסאווי פריג': משרד התרבות ממשיך עם המעט שיש לו לעשות רעשים וכותרות.

עיסאווי פריג': נכון, אדוני היושב-ראש, אנחנו חמישה מנדטים ולא 30, אבל זכותנו שגם קולנו יישמע וה"אני מאמין" שלנו ימשיך להתקיים.

עיסאווי פריג': 30 מנדטים לא מקנים שליטה אבסולוטית בכל התרבות, ושתבוא הגדרה חדשה לתרבות.

עיסאווי פריג': 30 מנדטים שקיבלתם, כבוד השרה רגב, לא נותנים לכם את האישור לסתימת פיות.

עיסאווי פריג': 30 המנדטים שקיבלתם לא נותנים לך להיות האישה שהציתה את האש וליהנות מהאש ומכל מה שקורה.

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו – בתקופה האחרונה, בשבוע האחרון – אני חייב להתייחס לזה – שמעתי את השרה רגב מתייחסת בנימה חיובית לחלוקה התקציבית של משרד התרבות וההפקרה המתמשכת של המגזר הערבי בסל התרבות, במשרד התרבות.

עיסאווי פריג': וכבוד השרה אמרה כאן – והתייחסה בחיוב – שהיא שרת התרבות של כל אזרחי מדינת ישראל – זה נשמע מצוין – אבל היא, על-פי הגדרתה, תיתן לנו להבין מה זה תרבות לגיטימית ומה זה תרבות לא לגיטימית.

שרון גל: – – – יש גבול.

שרון גל: יש גבול.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': אז אני כאן כדי להגיד שני משפטים.

עיסאווי פריג': אני לא מחכה לשרת תרבות שתגיד לי איך להתנהג ובאיזה הצגה לתמוך ומה בא לי לראות.

עיסאווי פריג': יש לי תרבות, שאני רוצה להרים אותה למעלה ולכבד אותה.

עיסאווי פריג': 30 המנדטים שאת קיבלת, כבוד השרה, יצטמקו בדרך שלך להרבה יותר מ-30 מנדטים.

קריאה: הם רק יגדלו אולי.

קריאה: הרבה פחות, אתה מתכוון.

עיסאווי פריג': – – – הרבה פחות, הרבה פחות.

שי פירון: תודה רבה לכולם – – –

גלעד ארדן: זה לא היא הביאה, זה רק ביבי הביא.

עיסאווי פריג': הוא אמר את זה בצחוק, אבל – – –

שי פירון: אדוני השר לביטחון פנים, אדוני השר לביטחון פנים.

שי פירון: חבר הכנסת דני עטר, בבקשה.

גלעד ארדן: אנחנו הבאנו – – –

שי פירון: אדוני השר לביטחון פנים, הבעיה היא שגם כשאתה לוחש אנחנו שומעים.

גלעד ארדן: אתה מחליט בתור – – –

שי פירון: כן.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני תוהה מתי הממשלה תגלה כזו נחישות בטיפול בנושאים השוטפים של חיי האזרחים של המדינה שלנו ולא רק בנהלים ובפרוצדורות ובחלוקת סמכויות ובחלוקת אחריות ובהעברת אחריות מאחד לשני, ופיצול משרדים, וכן הלאה וכן הלאה.

דניאל עטר: ואני דווקא אנצל את ההזדמנות הזאת, אדוני היושב-ראש, כדי לפנות לשר החקלאות, שאנחנו עוסקים בנושא שלו, ולומר לו שהגיע הזמן להתחיל לטפל במהות של המשרד הזה.

דניאל עטר: השם של המשרד הוא משרד החקלאות ופיתוח הכפר, ונכון לרגע זה לא מטפלים לא בחקלאות ולא בפיתוח הכפר.

דניאל עטר: אז אני אנסה במעט זמן שיש לי לחלק את זה לשני חלקים.

דניאל עטר: אתמול סיירנו בערבה, חברתי חברת הכנסת רויטל סויד, חבר הכנסת יואל חסון וחבר הכנסת עמר בר-לב – סיירנו בערבה התיכונה, ביקרנו אצל החקלאים שמתמודדים שם בכל סוג של התמודדות; מצד אחד איתני הטבע, ומצד שני איתני הממשלה.

דניאל עטר: כל סוגי ההתמודדות האפשריים מונחים לפתחם.

דניאל עטר: כדי שנבין, לחיות בערבה התיכונה, מעבר למזג האוויר המאוד-בעייתי, לכל דבר שאתה רוצה – אתה רוצה לראות סרט, אתה נוסע 130 קילומטר לכל כיוון; אתה רוצה לבקר רופא – אתה נוסע 130 קילומטר לכל כיוון.

דניאל עטר: בקיצור, כל דבר שלנו, שנמצאים כאן בלב-לבה של בירת המדינה שלנו, ירושלים, והכול בהישג יד, אצלם כל דבר הוא משימת חיים.

דניאל עטר: ואנחנו יושבים כאן ושוכחים שהאנשים האלה חיים רק מחקלאות.

דניאל עטר: הם קמים בשעות הקטנות של לפנות בוקר, עובדים את האדמה מתוך אהבה, מתוך הכרה ברורה שמה שהם לא יעשו לעצמם אף אחד לא יעשה עבורם, ולא רק שלא עוזרים להם, אלא גם פוגעים בהם בהחלטות שרירותיות.

דניאל עטר: מטילים עליהם מסים – 10% מס על כל עובד זר.

דניאל עטר: רק במועצה אזורית ערבה-תיכונה עובדים 3,000 עובדים זרים בחקלאות כדי שאנחנו נוכל לייצא אלפי טונות של תמרים, כדי שנוכל לייצא פלפלים, כדי שנוכל למלא את השווקים שלנו בתוצרת טרייה לאורך כל השנה, ומטילים עליהם 10% מס על כל עובד זר, והם היחידים במשק, ומבטלים להם את 2.25 נקודות הזיכוי.

דניאל עטר: ואם זה לא מספיק, לכל אחד מהם עולה לשכן בחצרו עובד כ-2,000 שקלים בחודש, נוסף על שכר, נוסף על הכול.

דניאל עטר: ומזה המדינה, הממשלה שלכם, שלנו, מכירה רק ב-250 שקלים.

שי פירון: אדוני, אנחנו בסוף הזמן, אז תשתדל לסכם את הנקודה.

דניאל עטר: אני לוקח גם את הזמן של יואל חסון שוויתר.

דניאל עטר: יואל – אני יכול לקחת את הזמן שלך, יואל?

דניאל עטר: אנחנו בלהט הדברים.

שי פירון: לא, בזה – – –

קריאה: תיקח של מרב.

קריאה: הלו, זה לא קיבוץ – – –

שי פירון: – – –

דניאל עטר: אז אני כבר מסיים.

דניאל עטר: ברשותך, אדוני היושב-ראש, מה שאני מנסה לומר זה – לקרוא לממשלה שלנו: תגלו את הנחישות שאתם מקדישים לפרוצדורות, לחלוקת הכיבודים, לחלוקת התפקידים, לסמכויות ביניכם – את אותה נחישות תפגינו כאשר אתם באים לטפל בחייהם של אזרחי המדינה ששומרים על הגבולות שלנו, ששומרים על החיים שלנו, שמאפשרים לנו להתקיים כאן בכבוד.

דניאל עטר: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח.

שי פירון: חברת הכנסת מרב מיכאלי?

שי פירון: אני מציע שכבר תישארי על הדוכן היום.

שי פירון: זה, ככה, נאום ארוך כזה.

מרב מיכאלי: חלילה, אדוני.

מרב מיכאלי: אני רוצה להמשיך בדיוק את דבריו של חברי חבר הכנסת דני עטר.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, תראו, אנחנו ממש עוד מעט נציין עשר שנים להתנתקות, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: יש מי מאתנו שיחשבו שזה היה דבר נכון לעשות, יש מי שחוו את זה כטראומה שאין ממנה מרפא.

מרב מיכאלי: כך או כך, עשר שנים חלפו מאז פינוי יישובי גוש-קטיף; עשר שנים חלפו מאז הייתה המדינה צריכה לדאוג לכל אלה שפונו משם על-ידי ממשלת ישראל, לדאוג להם לבית חלופי, לדאוג להן ולהם, שבאמת, הקליטה מחדש שלהם, המרפא מהעקירה הקשה, מהעזיבה הבאמת-לא-פשוטה, של בית, תטופל על הצד הטוב ביותר, ובאמת, באמת צריך לרפא עקירה כל כך קשה.

מרב מיכאלי: הממשלה הזאת – או יותר נכון צריך להגיד ראש הממשלה הזאת יושב בכיסאו כבר שבע שנים, לא פחות, מהעשר האלה – שבע שנים – –

אופיר אקוניס: שש שנים ושלושה חודשים – רק לדייק מעל דוכן הכנסת.

מרב מיכאלי: – – אבל מי סופרת – כבר כמעט – אני מודה לך, מר אקוניס, אלוף הדיוקים.

מרב מיכאלי: אם יש מישהו שהוא דייקן מאין כמותו, אתה ידוע בדייקנותך, ללא ספק.

אופיר אקוניס: אני מאוד – – –

יואל חסון: – – –

שי פירון: אדוני השר, אני יודע שחיכית למחמאה, אבל עכשיו תן לה להמשיך.

מרב מיכאלי: בדיוק.

מרב מיכאלי: ראש הממשלה הזאת וראש הממשלה של שתי הממשלות הקודמות יושב בכיסאו כבר – לפי מר אקוניס שש שנים ושלושה חודשים מתוך עשר השנים שחלפו מאז ההתנתקות, ועדיין לא גמרו לפתור את כל הבעיות של מפוני ומפונות גוש-קטיף.

מרב מיכאלי: כמה לא מתקבל על הדעת, כמה לא סביר, כמה לא אחראי, כמה לא הגון, כמה מפר את החוזה שבין ממשלה לאזרחית ואזרח במדינת ישראל אפשר להיות?

מרב מיכאלי: כמה לא רצינית יכולה להיות ממשלה?

מרב מיכאלי: באמת, איך יכול להיות שראש ממשלה מרשה לעצמו שעשר שנים אחרי ההתנתקות לא כל המפונות והמפונים יושבות לבטח בביתן ובביתם החדש והכול כבר מאחוריהם?

מרב מיכאלי: חברות וחברים, זה שהממשלה הזאת מביאה היום שוב, במסגרת משחק – לא יודעת מה זה בדיוק, זה משחק כיסאות בלתי נגמר בתוך הממשלה: אתה תהיה אחראי לזה והוא יהיה אחראי לזה, ואת זה נזיז לכאן ונעביר לכאן, ורק נשים פה ורק נשים פה, ועוד שנייה, רגע, נסדר עוד משהו – אנחנו כבר כמה זמן?

מרב מיכאלי: שלושה חודשים אחרי הבחירות, והממשלה עוד מקימה את עצמה.

מרב מיכאלי: הממשלה מביאה היום תחת הכותרת: "סמכויות שקשורות להתנתקות", שוב סדרים פוליטיים, אתננים שונים בתוך הממשלה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, שני דברים לא ראויים: בראש וראשונה, ההתנהלות הפוליטית הזאת של ראש הממשלה חסרת האחריות, והשנייה, והכואבת יותר, היא העובדה שעדיין לא פתרו את בעיות המפונות והמפונים מגוש-קטיף.

מרב מיכאלי: הממשלה, אני מאוד מקווה שלא תצליח להעביר את הסמכויות האלה, משום שאין שום סיבה שבמשרד השיכון, גם אם צריכים משהו ממשרד החקלאות, לא יוכלו לפתור את זה.

מרב מיכאלי: אבל גם אם הם כן יעבירו אותן, בואו נראה אותם באות ובאים אלינו בעוד חצי שנה ומדווחים לנו שלפחות הבעיות נפתרו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה לך.

שי פירון: אני מזמין את חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, לפי הסדר הזה.

קריאה: – – –

שי פירון: לא לא, זה לפי הרשימה.

שי פירון: אני משלים פשוט מקודם, כשהם לא היו.

שי פירון: בסדר גמור.

שי פירון: אל תדאג, לא אקפח את זכותך.

שי פירון: גברתי, בבקשה, שלוש דקות מוקצות לך.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, סיפר לכם חבר הכנסת דני עטר על מסע שעשינו אתמול לערבה.

רויטל סויד: ולמה אני קוראת לנסיעה לערבה בארץ-ישראל "מסע"?

רויטל סויד: כי המסע שעשינו, חבר הכנסת עטר, חבר הכנסת עמר בר-לב, חבר הכנסת יואל חסון ואני, לערבה היה בעקבות קריאת מצוקה של החקלאים בערבה, שאומרים: הפקרתם אותנו.

רויטל סויד: אנחנו הציונים, 660 משקים שיושבים על דונמים רבים של אדמה, כאשר הם מהווים 6% מתוך מדינת ישראל, אנחנו יושבים ואנחנו הציונות לשמה, מגדלים במאבק אין-סופי באיתני הטבע ובאקלים.

רויטל סויד: ובכל רובד ורובד מדינת ישראל, ממשלת ישראל, מפקירה אותם, גם בחקלאות וגם בחיים האישיים.

רויטל סויד: המים הם מים מליחים.

רויטל סויד: לא ניתן לגדל גידולים כמו כרמים למשל, כמו גפנים; הם נאבקים והם עושים את העבודה.

רויטל סויד: יותר מזה – היטלים שמטילים עליהם, היטלים על העובדים שהם מעסיקים, שגורמים להם להגיע למצב שלא רק שאינם מרוויחים, אלא הם בנזקים כספיים.

רויטל סויד: משקים שלמים ביתיים נסגרו.

רויטל סויד: צריך לנסוע לראות את המחזה הזה של שטחים שלמים שאינם מעובדים, נטושים.

רויטל סויד: ואתה שואל את עצמך מהי התיישבות, מהי ציונות.

רויטל סויד: שלחנו את האנשים האלה – לא שלחנו, הם שלחו את עצמם לשם – מתוך אהבת הארץ, ואנחנו לא מסייעים להם במאומה.

רויטל סויד: ההפך, כל כך הרבה משקים קרסו עכשיו בעונה האחרונה כתוצאה ממשבר הרובל וייצוא הפלפלים לרוסיה, ולמרות זאת המדינה לא מסייעת להם אפילו לא בשקל אחד.

רויטל סויד: יש הקצבה של 100 מיליון שקלים, רק ליישום עכשיו של שינוי הייעוד, לא על המשקים שחלקם עכשיו הפסידו 300,000 שקלים.

רויטל סויד: בשביל משק פרטי להפסיד סכום כזה זה לעבוד אולי עוד עשר שנים כדי להחזיר את זה.

רויטל סויד: אבל לא רק את החקלאות הפקרנו, גם את היחס אליהם.

רויטל סויד: הם יושבים ומספרים על זה שאין להם כמעט כבלים, כי הם לא מצליחים להביא את זה לשם; האינטרנט איננו עובד טוב.

רויטל סויד: אז בואו נניח שבמשק יש מישהו שרוצה לעבוד את האדמה ויש גם מישהו שרוצה לעבוד דרך האינטרנט, כמו שאפשר היום לעבוד מן הבית – הוא לא יכול, כי הכבלים שיורדים לשם אינם מאפשרים אפילו את החיבור המינימלי לזירה היחידה שבה כולנו נמצאים כל הזמן, וזה האינטרנט.

רויטל סויד: ולכן צריך להבין שאנחנו כאן חייבים לסייע לחקלאים בערבה וחייבים לקחת את המפעל הציוני הזה – – –

שי פירון: גברתי, אני מתנצל.

שי פירון: אף שהדברים שלך הם יותר מחשובים, הזמן תם, אז אנא – – –

רויטל סויד: חייבים לסייע למפעל הציוני הזה.

רויטל סויד: על ממשלת ישראל להתעורר, לסייע לחקלאים בערבה.

רויטל סויד: תודה.

שי פירון: תודה.

שי פירון: תודה רבה לך.

שי פירון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

שי פירון: דני, זה מה שקרה מסיור אחד קצר.

שי פירון: תראה מה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

דניאל עטר: אורלי, זה שלא הצטרפת אלינו, זה כבר בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: מי זה "אלינו"?

אורלי לוי אבקסיס: לערבה?

דניאל עטר: כן.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו הזמין?

שי פירון: הוא התכוון – למחנה הציוני הוא התכוון.

דניאל עטר: את קיבוצניקית, רצינו להראות לך מה זה מושבים.

שי פירון: חברת הכנסת נחמיאס, מחכים לך.

איילת נחמיאס ורבין: אני מחכה לכם.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני לא הזמין אותי לפודיום – אני לא ניגשת.

שי פירון: – – –

איילת נחמיאס ורבין: יש לי משמעת, אדוני.

שי פירון: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, כשאני חושבת עשר שנים אחורה על ההתנתקות, ונזכרת במראות של אנשים שנאלצים לעזוב את ביתם, גם אנשים שחשבו שמהלך ההתנתקות הוא מהלך שצריך לקרות – מפלגת העבודה בזמנו הרי לא חשבה שזו הדרך הנכונה לבצע מהלך כזה, אבל מרגע שהממשלה בראשות אריאל שרון החליטה לבצע את המהלך, גם מפלגת העבודה תמכה בו, אבל גם אני ישבתי ולא יכולתי להישאר אדישה אל מול התמונות הקשות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאחד הדברים הכי קשים שאנחנו למדנו מתהליך ההתנתקות – במידה מסוימת אפילו אם אני חוזרת אחורה לתהליך הפינוי מימית, אבל אני חושבת שדווקא ההתנתקות היא דוגמה הרבה יותר קשה לאופן שבו המדינה התרשלה בטיפול במפונים – אני אומרת לעצמי: פשוט לא יכול להיות שבכל פעם, כל דבר שאנחנו נוגעים בו, כל דבר שאנחנו הופכים אותו בתהליכים הכי מסובכים, הכי מורכבים והכי רגישים במדינת ישראל, אנחנו הופכים והופכים בהם רק כדי לגלות שמה שאמור להיעשות לא נעשה ושאנשים נותרו לא מטופלים.

איילת נחמיאס ורבין: אני אספר לכם שני סיפורים ממש מהעת האחרונה.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת שרון גל לא נמצא באולם, אבל אחד הקטעים המעניינים שהיו לי במהלך מערכת הבחירות: בעודי חוזרת מאיזו הופעה בדרום אני עוצרת בתחנת דלק למלא דלק, כמו שנאלצנו לעשות בערך שלוש פעמים ביום במהלך הקמפיין, ואני עומדת ליד הקופה בתחנת הדלק.

איילת נחמיאס ורבין: הייתי עם מדבקה של המחנה הציוני, ומסתכל עלי איש שעומד בקופה, ואני מסתכלת עליו, והוא אומר לי: את בטח חושבת שבגלל הכיפה את יודעת מה אני מצביע.

איילת נחמיאס ורבין: אז אמרתי לו: אדוני, אתה לא מכיר אותי, אני אף פעם לא מניחה הנחות על אנשים שאני לא מכירה.

איילת נחמיאס ורבין: ואז הוא הציג את עצמו.

איילת נחמיאס ורבין: מדובר באהרן חזות, שהוא יושב-ראש ארגון חקלאי גוש-קטיף.

איילת נחמיאס ורבין: וניהלנו בשעה 12 בלילה, בתחנת הדלק, שיחה של 45 דקות בעמידה.

איילת נחמיאס ורבין: ולמה ציינתי את חבר הכנסת שרון גל?

איילת נחמיאס ורבין: כי באיזה שלב גם הוא הגיע לאותה תחנת דלק במסע הבחירות שלו, והוא צחק על כך שאנחנו עומדים ומדברים.

איילת נחמיאס ורבין: הוא אמר: מה יש לכם בכלל?

איילת נחמיאס ורבין: ואמרתי לו: אני אהיה כתובת גם לאהרן חזות, מה זאת אומרת.

איילת נחמיאס ורבין: חקלאי גוש-קטיף ומפוני גוש-קטיף הם אנשים שאנחנו כמדינה חייבים לתת להם מענה, מה זאת אומרת.

איילת נחמיאס ורבין: ודיברנו זמן רב על איך אנחנו נטפל במה שלא טופל.

איילת נחמיאס ורבין: אני כבר מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: דבר אחרון: ממש לפני שבועיים הייתי בקיבוץ יד-חנה – הייתי בסיור בעמק-חפר ועברתי בקיבוץ יד-חנה, שבו נקלטו מפונים מחומש, ואין לתאר את הקליטה שלהם, אדוני היושב-ראש, קליטה מדהימה, לא היית מאמין.

איילת נחמיאס ורבין: קיבוץ יד-חנה, שהיום אומנם הוא יישוב קהילתי, ואנשים מחומש, והנה, הם חיים ביחד, בצוותא, בשלום ובשלווה, כנראה בלי להסכים כמעט על שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: חברים יקרים, לא יכול להיות שימשיכו לתעתע במפונים, לא יכול להיות שהממשלה תמשיך לשחק אתנו בלגו, ולא יכול להיות שהדברים ימשיכו להיעשות בצורה כזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אם אנחנו הולכים לעוד תהליכים מורכבים, ויש להניח שאנחנו הולכים לתהליכים מורכבים נוספים ולא משנה כרגע באיזה תחום – לא יכול להיות שהדברים ייעשו ברשלנות כזאת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה לחברת הכנסת נחמיאס ורבין.

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

שי פירון: שלוש דקות מוקצות גם לך.

שי פירון: אחריו – חבר הכנסת שמולי; אני רואה שהוא לא כאן.

שי פירון: חברת הכנסת זנדברג אחריו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, מדברים על העברת סמכויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על איזה סמכויות מדברים ואיך זה מתקשר למשרד החקלאות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: משרד החקלאות – האם הוא התעסק בחקלאות באמת או שזה תואר כבוד ומסתתרים מאחוריו דברים אחרים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הכוונה שמעבירים את זה למשרד החקלאות או לשר החקלאות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הכוונה זה להעביר אותם להתנחלויות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך לדבר על זה ישירות ובכנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא, עשר שנים אחרי שמפונים בהחלטה של הממשלה לעשות את הפריסה מחדש, שקראו לה ההתנתקות – הפריסה מחדש הזאת, שבמסגרתה החליטו להעביר את המתיישבים שם או את המתנחלים בעזה – אבל למה מעבירים אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הם בשטח כבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם בשטח כבוש ומנסים להעביר אותם לשטח כבוש אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם ההתנתקות, כפי שאמרו לפני, היא קשה, אז מעבירים אותם, וההחלטה תהיה לעקור אותם מחדש או מדינה דו-לאומית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז צריכים להחליט אם מיישבים אותם, איפה מיישבים אותם, ולמה דווקא השר הזה הוא זה שמטפל בהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש כאלה שיבואו ויגידו: תשמע, אתה אולי מגזים, כי הם הלכו לעזה, התיישבו בעזה בשליחות הממשלה או הממשלות הקודמות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה יכול להיות, אבל גם כשמדברים על אום-אלחיראן, הכפר הערבי בנגב שרוצים לעקור את תושביו, להרוס אותו ולהקים עכשיו, זה לא פריסה מחדש, זה השתלטות מחדש על אותו שטח, כי האנשים בכפר אום-אלחיראן, הם נעקרו פעמיים לפני זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה גם עקרה אותם פעמיים, ויישבה אותם באום-אלחיראן, וכבר כ-60 שנים הם גרים שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום מתכוונים לעקור אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו אמר "העקירה קשה"?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לשאול את הממשלה, הם לא מבינים שגם הם בני-אדם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמגיע להם שיתייחסו אליהם כבני-אדם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ליישב אותם במקום שכבר 60 שנים נמצאים שם, להקים במקומם עוד כפר – כפר חדש, כפר יהודי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: והמדבר, יש בו מספיק שטח גם להקים את חירן כמה קילומטרים יותר רחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הנושא הזה של העברת הסמכויות, לדעתי, הממשלה צריכה למשוך את זה, להתנהג באחריות, לבקש בקשות הגיוניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לבוא ולהגיד: חבר'ה, טעינו שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מכפרים על הטעות שלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו גם מהטעות הזאת נלמד, שאת אום-אלחיראן אסור לעקור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך להשאיר אותם שם, לתת להם את הזכויות שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לבוא, במקום להתנצל לפני אנשים שהלכו והתיישבו בשטח כבוש, לבוא עכשיו ולהתנצל בפני תושבי אום-אלחיראן וכל הכפרים הלא-מוכרים בנגב, ולהגיד להם: אנחנו מצטערים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל השנים אתם לא קיבלתם מה שמגיע לכם, לא קיבלתם מים, לא חשמל ולא תשתיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

שי פירון: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

שי פירון: אחריה – חבר הכנסת חנין.

שי פירון: שלוש דקות, גברתי.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני רוצה רגע לחזור סעיף אחד אחורה, לפני הסעיף הזה, שבו אנחנו דנים בכובד ראש – הזנה בכפייה; אנחנו קיבלנו את הודעת הממשלה על כך שעומדת לחזור לכאן אחת הסערות הגדולות שידע הבית הזה, וזה חוק ההזנה בכפייה.

תמר זנדברג: וצריך לשאול, למה דווקא עכשיו?

תמר זנדברג: זה אחד השבועות הראשונים שהכנסת עובדת עבודה מלאה, והנה, אחד הדברים הראשונים שחוזרים לכאן זה אחד הדברים – אני אומרת בלשון המעטה – השנויים ביותר במחלוקת שידע הבית הזה אי-פעם.

תמר זנדברג: אני חוזרת רגע לסוגיה שדנו בה גם כן קודם, וזה חוק האזרחות, מניעת איחוד משפחות – עוד מקרה שבו בכסות ובחזות, כביכול, של ביטחון, אנחנו פשוט מעבירים פה דבר שלא ייעשה, שמנוגד לזכויות בסיסיות, ובמקרה הזה – פשוט התעללות גופנית.

תמר זנדברג: התעללות גופנית ופיזית – זה לא אני אומרת, אומרים את זה רופאים שעל כך אמונים, ואנחנו פה עוד עלולים להגיע למצב שבו הממשלה תחייב רופאים, בכפייה, לפעול בניגוד לצו מצפונם ובניגוד לשבועה שהם נשבעו להציל חיי אדם, ופשוט להעביר אסירים ביטחוניים תהליך של התעללות, פשוטו כמשמעו.

תמר זנדברג: מישהו שאל את עצמו – וכמו כרגיל, מדינת ישראל וממשלת ישראל עושות הכול עקום במובן הפוליטי – מישהו כאן שאל את עצמו למה הגענו למצב הזה שיש אסירים ביטחוניים ששובתים רעב, מצב שהממשלה עומדת מול שוקת שבורה אל מול הכלי האחרון שנשאר לאדם והוא שליטה על גופו, להביא את עצמו למצב כל כך קיצוני?

תמר זנדברג: זה כי מדובר באסירים הנתונים במעצר ללא משפט, ללא שום הליך, לא דמוקרטי – זה מרחיק לכת להגיד דמוקרטי – ולא שום דבר אחר נוהל בעניינם, והם משתמשים בכלי הזה, יש שיגידו בנשק הזה.

תמר זנדברג: ואתם יודעים מה?

תמר זנדברג: אני רוצה להגיד לכם, לאור ניסיון העבר, הנשק הזה גם עובד, כי האסיר הקודם ששבת רעב תקופה ממושכת, בסוף, כשהגיע למצב שכמעט מת, ממשלת ישראל שחררה אותו.

תמר זנדברג: זה עצוב לומר, היא פשוט נכנעה לכלי הזה.

תמר זנדברג: וייתכן שזה עומד לקרות שוב, ייתכן שזה עומד לקרות עוד הפעם בקרוב.

תמר זנדברג: ואז, כטלאי על טלאי, במקום ללכת בדרך הישר ובדרך המלך, מביאים הליך, את ההליך העוקף, החמור והקשה והנורא הזה, שבאמת אי-אפשר לעמוד מנגד, של אותה התעללות – שם קוד מכובס: הזנה בכפייה.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שבכנסת הקודמת זאת הייתה מפלגתך, חברי כנסת ממפלגתך, וספציפית אני חייבת לציין את חברת הכנסת לשעבר יפעת קריב, שבאמת, מתוך הקואליציה, ובאופן לא פשוט – אנחנו מכירים את השיח הציבורי סביב כל דבר שיש מעליו הילת ביטחון, אבל באמת באומץ, אני חייבת לומר, ביושר נדיר ויוצא דופן, הביאו לסיכול החוק הזה מתוך הקואליציה.

תמר זנדברג: והנה הוא חוזר על עצמו שוב, והפעם יש אחרים שהדבר הזה מוטל לפתחם, מתוך הקואליציה.

תמר זנדברג: אני קוראת לכל מי שנשארה בגופו ובדעתו הפרלמנטרית טיפה קטנה ואחרונה של יושרה ושל מוסר, להסיר את החוק הזה מסדר-היום, ויפה שעה אחת קודם.

תמר זנדברג: תודה.

שי פירון: תודה.

שי פירון: חבר הכנסת דב חנין, הגיע תורך, אלא אם כן אתה מוותר.

דב חנין: ידעתי להתקרב לדוכן ולחסוך לך זמן.

שי פירון: כן כן, עשית את זה יפה ובטיימינג מושלם, אין מה לומר.

שי פירון: אני מאוד מעריך את זה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להתחיל בדבריה החשובים של חברת הכנסת תמי זנדברג.

דב חנין: אכן, אנחנו לא יכולים לדלג ולעבור לסדר-היום על ההודעה החמורה של הממשלה, שהיא מתכוונת להחזיר אלינו את החוק הבעייתי, המסוכן, המיותר והבלתי-אנושי של ההאכלה בכפייה.

דב חנין: עוד יהיו לנו הרבה הזדמנויות לדבר בחוק הזה בכנסת, גם כאן, במליאה, וגם בוועדה.

דב חנין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולברך את הסתדרות הרופאים בישראל על העמדה העקרונית החשובה, הנכונה, המוצדקת, הרפואית שלהם, שרופאי ישראל לא ייתנו יד לעינויים; רופאי ישראל לא ייתנו יד לעינויים.

דב חנין: אנחנו יכולים להתגאות בכך.

דב חנין: אנחנו יכולים להתבייש בממשלה שחושבת שכן, רופאי ישראל כן ייתנו יד לעינויים.

דב חנין: שמעתי בדאגה דברי שרים בממשלה שלא התביישו להסביר לנו – כן, הם ימצאו רופאים שיסכימו לעשות את זה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, לגופו של הנושא שעומד כרגע לפנינו בכנסת אני רוצה לומר שאני חושב שבהחלט צריך לשקם את האנשים שפונו מרצועת-עזה.

דב חנין: אני חושב שבכלל, את כל אלה שמפונים מהתנחלויות צריך לשקם בתחומי מדינת ישראל, ולעשות את זה בצורה הוגנת וראויה.

דב חנין: אני חושב שחשוב שזה ייעשה כך, כי עוד רבים רבים המתנחלים שיצטרכו להיות מפונים, ומדינת ישראל תצטרך ליישב אותם בצורה הוגנת וראויה כאן, בתחומי המדינה, כדי לאפשר לנו להגיע לשלום צודק, מוסכם, עם העם הפלסטיני ועם העמים הערביים.

דב חנין: אבל אני מתפלא על ההעברה הדחופה של הנושא הזה ממשרד למשרד.

דב חנין: למה לא בעצם משרד הבינוי ולמה כן משרד החקלאות?

דב חנין: מה, אין עבודה למשרד החקלאות?

דב חנין: חברי יושב-ראש השדולה החקלאית בכנסת, נפתרו כבר בעיות החקלאות בישראל, ששר החקלאות כל כך פנוי להתעסק גם בזה ולהתעסק אולי גם בסוגיית הבדואים בנגב, שאני מבין שגם אותה הוא לוקח על עצמו?

דב חנין: מובן שהוא לוקח על עצמו גם את החטיבה להתיישבות, שמתעסקת לא בהתיישבות אלא בעיקר בהתנחלות בשטחים הכבושים.

דב חנין: מה קורה כאן?

דב חנין: אני רוצה להציע לשר החקלאות להקדיש את מרצו ואת האנרגיה שלו לטיפול בבעיות הקשות של החקלאות.

דב חנין: כפי שחבר הכנסת ברושי ידע לספר לנו, בהנחה שהוא עוד ידבר הערב, יש הרבה הרבה בעיות בחקלאות וכדאי ששר החקלאות יתמקד בהן.

דב חנין: תודה רבה.

שי פירון: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

שי פירון: חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח.

שי פירון: חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח.

שי פירון: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

שי פירון: חברת הכנסת עליזה לביא, הגענו אלייך, בעונג רב.

שי פירון: אחריה – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

שי פירון: גברתי, שלוש דקות.

שי פירון: בבקשה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, ישיבה – אחת הראשונות שלך, לי לא יצא לברך אותך, אז הרבה הצלחה.

עליזה לביא: חברותי וחברי חברי הכנסת, באמת, מה עניין שמיטה להר-סיני?

עליזה לביא: מה באמת הסמכויות שמועברות – אני לא בטוחה ששר החקלאות באמת מבין מה עובר אליו, ואולי הוא התעקש כדי לקבל, ואולי יש לנו פה איזה נוסחת פלא, אולי אפשר היום להעביר לשר החקלאות עוד נושאים שהממשלה הזאת מתקשה לקדם.

עליזה לביא: חברים וחברות, עשר שנים להתנתקות – עשר שנים לפצע המדמם.

עליזה לביא: 9,000 איש מפונים מהבתים שלהם במהלך של חמישה ימים – לעזוב בית, לעזוב גן, לעזוב בית-ספר ולעזוב את בית-הכנסת.

עליזה לביא: ביום אחד, באבחה, כאילו לא היה.

עליזה לביא: עשר שנים, עשר שנים להתנתקות שבהן לא תיקַנו; אנשים רבים עדיין חיים ללא בתים, ובמקום לבוא ולשמוע דבר דבור על אופניו, ובאמת, לבוא ולראות איך הדברים נפתרים, אנחנו פה רואים את המחטף הלא-ברור הזה באופן לא ראוי ולא ענייני.

עליזה לביא: מה באמת, אדוני היושב-ראש, לשר החקלאות להיות אחראי לתוכנית ההתנתקות?

עליזה לביא: ועל מה זה מספר, ומה זה מלמד?

עליזה לביא: האם יש פה איזה מחטף לטובת דברים אחרים, או שבאמתלה כזו או אחרת של טיפול במפונים ובאפשרות אולי לבוא ולאפשר חיים טובים ונוחים באיחור של עשר שנים, אנחנו נראה את הכספים הללו מועברים למקומות אחרים?

עליזה לביא: חברי הממשלה, ממשלת ישראל ה-34, באמת לא עייפתם כבר מהאבסורדיות שההחלטות מביאות לכם?

עליזה לביא: אתם לא חשים בתחושה הזאת של המיאוס, שהעם באמת לא מבין, ובטח לא בנושא הכל-כך כאוב הזה, בפצע המדמם, שרבים מהחיילים והחיילות שפינו את המפונים הללו, שלא עברו הכשרות איך מפנים אחים ואיך מפנים אנשים שלא תמיד מכירים את הדעות שלהם, סוחבים את הפצע.

עליזה לביא: אני ליוויתי קצינה אחת שמאז ההתנתקות נזקקה לטיפול פסיכולוגי במשך כמה שנים בעקבות ההתנתקות, כי היא לא עברה הכשרה בפינוי, לפנות נשים בגילה מהבתים שלהם, ושנים היא סחבה את הפצע, הפצע המדמם הזה – אז כאן, באיזו אמתלה.

עליזה לביא: אבל אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אולי יש לנו פה בעצם איזה שר קסמים, ואולי אפשר לבוא ולבקש ממנו עוד דברים.

עליזה לביא: אנחנו התכנסנו היום, ועדת החינוך, בנושא של הסייעות שטיפלתי בו, וגם אדוני טיפל בו בכנסת הקודמת, וביקשנו לבוא ולתת מענה.

עליזה לביא: והנה, חוסר עקביות בטיפול והיעדר נתונים, ועכשיו רוצה הממשלה הזאת לבוא ולהגדיל את מספר הסייעות מבלי לאפשר תקציבים, אלא בעצם לבוא ולהפיל על השלטון המקומי – שכאן מתחיל הכעס – ולהוסיף אלפי סייעות אל תוך מקום של חוסר ביטחון תעסוקתי ומשכורות לא ראויות עבור 42.5 שעות בשבוע – למה?

עליזה לביא: למה לעשות את זה בצורה כזאת?

עליזה לביא: אז אולי גם את זה נעביר לשר החקלאות?

עליזה לביא: אולי שר החקלאות גם יטפל בנושא הזה של הסייעות אם באמת הוא איש פתרונות?

שי פירון: זה רעיון מעניין, בהתחשב בעובדה שהזמן תם.

עליזה לביא: נכון, אז אולי באמת גם את זה נעשה, ונבקש משר החקלאות גם בנושא הזה של הסייעות שיגיד איפה הכסף, ואיך אפשר לבוא ולאפשר לטובת הילדים שלנו, שזה רעיון מבורך באמת להוסיף סייעות, אבל לא ליצור פה עוד 4,000 משרות לנשים שתהיינה ללא ביטחון תעסוקתי וללא תנאי תעסוקה ראויים.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

שי פירון: תודה רבה לך, גברתי.

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה – אני ראיתי שהוא לא היה.

שי פירון: מייד אחר כך – זוהיר בהלול.

שי פירון: פשוט הוא יצא בדיוק.

שי פירון: מייד אחריו.

שי פירון: תסלח לי, חבר הכנסת בהלול, אני טעיתי.

חיים ילין: לא, אני אשם, כבוד היושב-ראש, אני מודה לך מאוד על האיחור – – –

שי פירון: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: תראו, אני קלטתי את בני נצרים ועצמונה, זאת אומרת נצרים ועצמונה, למועצה האזורית אשכול.

חיים ילין: צר לי שבכלל כל הקואליציה לא נמצאת פה.

חיים ילין: אני אומר, כבוד השר, ההתנתקות – אני לא נכנס לקטע פוליטי, אבל כבר שש שנים, מעל שש שנים אתם מטפלים בזה – איפה האנשים?

חיים ילין: אז אני אספר לכם את הסיפור.

חיים ילין: עצמונה ונצרים הגיעו למועצה האזורית אשכול.

חיים ילין: בדצמבר 2010 כל ההתיישבות כבר הייתה התיישבות קבע.

חיים ילין: לפני כמה שנים?

חיים ילין: קרוב לחמש שנים.

חיים ילין: אז למה צריך עוד?

חיים ילין: זה התחיל מההתנתקות; אחרי זה מינהלת "תנופה"; זה המשיך אחרי זה במינהלת סל"ע, וכל פעם העבירו את זה.

חיים ילין: ממשלת ישראל – כבוד השר, אתה היית שם, אולי לא בממשלה – קיבלה החלטה שאין יותר, סוגרים את מינהלת "תנופה"; ראו איזה פלא – זה הפך להיות חלק ממשרד השיכון.

חיים ילין: השר אורי אריאל, משרד השיכון, עובר עכשיו למשרד החקלאות, וואפ, מביאים עכשיו את כל המפונים למשרד החקלאות.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: עשר שנים להתנתקות – עכשיו אני אגיד משהו שלא שייך לימין ושמאל: לא הייתה התנתקות.

חיים ילין: לקחו את כל ההתיישבות של היהודים שם, הזיזו אותם החוצה.

חיים ילין: אנחנו מעבירים בין 400 ל-600 משאיות לרצועת-עזה.

חיים ילין: אנחנו מעבירים להם מים, מעבירים להם דלק, מעבירים להם הכול, והם ממשיכים לירות עלינו.

חיים ילין: אז על איזו התנתקות אנחנו מדברים?

חיים ילין: ואי-אפשר להאשים אף אחד מהיושבים פה, אי-אפשר להאשים.

חיים ילין: אז לְמה להעביר?

חיים ילין: אני לא יכול להבין את הכשל הניהולי הזה – שעלה לממשלת ישראל, למשלם המסים, קרוב ל-12 מיליארד שקל – שכבר עשר שנים לא מוצאים להם בית, חלקת אדמה והעתקת יישובים.

חיים ילין: איפה אנחנו נמצאים בכלל?

חיים ילין: עכשיו דורשים מאתנו להעביר – דרך אגב, זה מזכיר לי עכשיו קצת את הגז.

חיים ילין: כשגפני היה בוועדת המדע והטכנולוגיה הוא הביא את הגז – אצלו; עכשיו הוא עבר לוועדת הכספים, הוא מעביר את הגז לוועדת הכספים.

חיים ילין: חבר'ה, ככה לא מנהלים מדינה, באמת אני אומר, זה לא שייך לפוליטיקה, זה שייך לניהול.

חיים ילין: כואב לי הלב באופן אישי על כל אדם שעזב את גוש-קטיף ואין לו עדיין בית.

חיים ילין: כואב לי הלב, זה עניין רגשי.

חיים ילין: אז למה מושכים את זה עשר שנים?

חיים ילין: למה, ריבונו של עולם?

חיים ילין: אני לא מסכים שבכלל הטיפול הזה יימשך בצורה כזאת.

חיים ילין: מחר השר אורי אריאל יעבור למשרד אחר, הוא גם ייקח את זה אתו?

חיים ילין: אני חושב שצריך לשים לזה סוף, לבוא, לשים את התקציבים, לנהל ולסיים את זה כמו שצריך.

חיים ילין: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חברי חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

שי פירון: שלוש דקות יוקצו גם לכבודו.

שי פירון: לאחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, נא לרשום את פתיחת דברי כלפיך: תודה רבה על נועם דרכך, ועל נועם הליכותיך.

זוהיר בהלול: זה מלבב את לבותינו, ואני באמת מודה לך.

זוהיר בהלול: גם התנצלותך היא רוחב לב.

זוהיר בהלול: אני יכול לסיים עכשיו?

שי פירון: לא, לא, דווקא תמשיך.

זוהיר בהלול: אינני מעוניין, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לדבר על ההעברה התמוהה בעקבות ההחלטה של הממשלה להעביר משר הבינוי לשר החקלאות את הסמכות, כי מה חדש בממשלה הזו שכל תפקידה – אלה הכלאות בלתי מפוענחות בעליל, תמהילים בלתי מובנים לבריות.

זוהיר בהלול: אז מי אנחנו?

זוהיר בהלול: אם אנחנו בכנסת ישראל באמצעותו של סגן שר שואלים – – –

שי פירון: אדוני סגן יושב-ראש הכנסת חיליק בר, אתה מפנה את גבך כסגן יושב-ראש.

זוהיר בהלול: על זה אמרו בארמית: תוכו כברו.

יחיאל חיליק בר: לא ראיתי שזוהיר עלה לבמה.

דניאל עטר: אני יכול להעיד – – – הנאום שלך היה הכי טוב הערב.

זוהיר בהלול: אתה רוצה שאני אחזור – – –

קריאה: – – –

זוהיר בהלול: על כל פנים, מר חיליק בר, היינו בענייני ההכלאות הבלתי-מפוענחות בעליל של הממשלה הזו, שתמהיליה מוזרים וזיווגיה תמוהים, וחבל להשחית הרבה מילים על העניין הזה, ולכן אני רוצה – – –

שי פירון: לא, דווקא לעברית שלך ולמילים שלך אני מוכן להוסיף זמן כדי שכולם ילמדו איך נכון לדבר.

זוהיר בהלול: אני מודה לך על ההעדפה המתקנת הזו שרק מלבבת את נפשי.

זוהיר בהלול: אני, עיסאווי פריג', שהזכרתי אותך בארצות-הברית עשרות פעמים, רוצה לדבר על אמני ישראל.

זוהיר בהלול: מה זוכרים – – –

יחיאל חיליק בר: מה צריך לעשות כדי שתזכיר אותנו?

זוהיר בהלול: הוא יודע מדוע הזכרנו אותו.

זוהיר בהלול: מה זוכרים מהמורשת של אמני ישראל?

זוהיר בהלול: זוכרים את ה"צ'חצ'חים", זוכרים את הקמעות וזוכרים את ה"בהמות", כאילו שזוהי תמצית עשייתם המופלאה של אמני ישראל בארץ הקודש.

זוהיר בהלול: דמו בעיני רוחכם חיי ריק שלכם, בנוכחות שלכם בכנסת, ללא ההשראות שהייתם מקבלים השכם והערב באמצעות עשייתם המופלאה של אמני ישראל.

זוהיר בהלול: הם, גבירותי ורבותי, מלח הארץ.

זוהיר בהלול: התנתקו לרגע מהאמירות הפרובלמטיות הבעייתיות האלה ותבינו מהו האור הרוחני שהאמנים האלה מציפים אותנו בו.

זוהיר בהלול: אלה אורות שמבליחים לפעמים וגורמים לנו אפילו להתגלות לעתים אחרות.

זוהיר בהלול: האמנים של ישראל הם אמנים פורצי דרך.

זוהיר בהלול: הם התמהיל האמיתי של עשייה משותפת של ערבים ויהודים.

זוהיר בהלול: אני אזכיר לכם כמה שמות, וחושו בנפשכם, וגם בלבכם את הפעימות: מוחמד וסאלח בכרי, מכרם וקלרה ח'ורי, יוסף אבו ורדה, סלים דאו, סלווה נקארה, נורמן עיסא, גסאן עבאס ואחרים.

זוהיר בהלול: משה איבגי, שלמה בראבא, יעל אבקסיס, חנה אזולאי-הספרי, גברי בנאי, ליאור אשכנזי, יונה אליאן ואחרים.

זוהיר בהלול: אלה האנשים שמעצבים את הרוח ואת ההשראה שלכם.

זוהיר בהלול: אלה האנשים שאסור בשום פנים ואופן להתעלם מהמורשת המרתקת, המהפנטת, המעטירה, שהם מביאים לנו בעבודתם.

זוהיר בהלול: אלא מאי, אני מאוד מאוד מתרשם מהניסיון לפייס את הבריות של שרת התרבות והספורט.

זוהיר בהלול: באמת, ברוח טובה אני אומר את הדברים האלה, לא בציניות.

זוהיר בהלול: היא מנסה לשפר ולשדרג את הליכותיה באמצעות אמירותיה, לפחות היום, מעל הבמה הזאת.

זוהיר בהלול: אלא מאי, המילה "אם" היא הבעייתית ביותר בדבריה, כי "אם", שזו מילת תנאי, חברות וחברים, היא מילה מאוד בעייתית, כי היא בעצם אומרת, שמי שאיננו עומד דום בפני הדגל, בפני הלאום, בפני הלאומיות, ואם תרצו ההתלאמנות – זו מילה חדשה, שהבניין הזה עומד דום בפניה, אם לא נביע בפני הבריות כאן, בישראל, את השבועה לפני כל הופעה על אהדתנו והאמפתיה שלנו לכל דבר לאומי – למה נהפוך?

זוהיר בהלול: נהפוך לקבוצה מכונסת ומסוגרת.

זוהיר בהלול: נהפוך למדינה בלתי פתוחה, שסוגרת אפילו את החריצים הקטנים ביותר.

זוהיר בהלול: תנו הזדמנות לאמני ישראל להמשיך בדרכם המרתקת והמאלפת.

זוהיר בהלול: הם פורצי הדרך, והם המעיינות הבלתי-נדלים של השראות לנו ולאחרים.

זוהיר בהלול: הידד לכם, חברי וחברותי האמנים.

שי פירון: תודה רבה לך, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

שי פירון: אני מזמין את חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

שי פירון: חבר הכנסת חסון, אתה אחריו.

קריאה: – – –

שי פירון: הוא רצה, ואני ביקשתי, כדי שתרוויחו עוד נאום אחד, שהוא יקדיש לזה נאום בנפרד.

קריאה: מה זה התלאמנות?

שי פירון: התלאמנות, זאת אומרת לאומנות ואמנות, הפיכת האמנות ללאומנית – לזה הוא התכוון; בתור פרשן של זוהיר בהלול.

נחמן שי: מאז אליעזר בן-יהודה לא היה איש שחידש את השפה העברית כמו חבר הכנסת זוהיר בהלול.

נחמן שי: לילה-לילה הוא מייצר מילים חדשות, ועם בוקר הן מרחפות באוויר ונוחתות על שולחננו.

שי פירון: אני רק רוצה להנהיג פה הנהגה חדשה, שמחמאות זה לא בזמן הדוברים; זה לא נחשב.

נחמן שי: מאה אחוז.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה לך, האמת, ניצלו חברים וחברות את הדיון הזה לכל מיני דברים.

נחמן שי: אני רוצה בכל זאת לדבר לעניין עצמו.

נחמן שי: אני מוכרח לומר שיש משהו שמדיף ריח רע בעובדה שעדיין מדינת ישראל, עשר שנים אחרי, מטפלת בנושא ההתנתקות.

נחמן שי: אני לא מדבר על המסקנות האסטרטגיות, אם נכון או לא נכון היה להתנתק – אני חושב שנכון היה; אני מדבר על עצם העובדה ש-9,000 איש, 8,000 ומשהו שהועברו, הוצאו, התנתקו מבתיהם לתוך מדינת ישראל, עד היום – עד היום לחלק מהם אין מרגוע.

נחמן שי: איך זה יכול להיות?

נחמן שי: איך זה יכול להיות שהפעולה הזאת, שעל פניה הייתה מושלמת, מתבררת ככישלון אדיר?

נחמן שי: איך זה יכול להיות – מדברים על הסכומים: 12 מיליארד שקל הוצאו מאז.

נחמן שי: האם זה יכול להיות?

נחמן שי: אני רוצה להזכיר לכולם את הוויכוחים שהתנהלו אז בציבור הישראלי, כמה צריך לפצות, ועמדו שם אנשי מס הכנסה, ומס שבח, ואני לא יודע איזה עוד מס, ומחשבונים, והורידו והוסיפו והורידו והוסיפו.

נחמן שי: אם היו נותנים לכל אחד מהם 10 מיליון, 20 מיליון שקל, שאלה סכומים עצומים בפני עצמם, והיו אומרים להם: לכו לדרככם ותצליחו – זהו, היו מוצאים את מקומם, סך הכול 8,000 ומשהו איש.

נחמן שי: אנחנו מדברים – ביום מן הימים, אני לא יודע אם נגיע, אני חושב שנצטרך להגיע – על פינוי של מאות-אלפים מיהודה ושומרון, על העברה שלהם.

נחמן שי: אנחנו מסוגלים לעשות את זה?

נחמן שי: יש בידינו המשאבים הכספיים?

נחמן שי: אני חושב שמדינת ישראל הייתה צריכה כבר מזמן למנות ועדת חקירה ממלכתית – לא על עניין ההתנתקות, עניין ההתנתקות בעיני סגור, אלא על הדרך שבה היא התנהלה; על העובדה שעד עצם היום הזה הקופה רושמת עוד ועוד סכומים לטובתם – ועיני לא צרה בהם, אני מניח שזה נעשה בדין, אבל איך זה יכול להיות?

נחמן שי: תודה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: חבר הכנסת יואל חסון, ומייד אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

שי פירון: בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת, די נמאס לי לדון ולדבר ולבזבז את זמנה של הכנסת על כל מיני העברת סמכויות מכאן לשם, שכנראה הממשלה הזאת הולכת להטריד אותנו בעניין הזה כל הזמן בחלק מפירורי המשרדים שיש כאן, אבל אני דווקא רוצה להגיד לכם שאני מבקש או קורא לחברי במחנה הציוני: בואו נהיה בנטים.

יואל חסון: בואו נפסיק לקשקש, בואו נפסיק להתנצל, בואו נפסיק להיות פראיירים, ואני הולך להגיד לכם, לזעזע אתכם: עודד קוטלר ויאיר גרבוז לא מתמודדים בפריימריז של מרצ, ולא של המחנה הציוני, ואפילו לא ברשימה של יאיר לפיד.

יואל חסון: הם לא מועמדים לכנסת, והם לא מעניינים אף אחד.

יואל חסון: אז קודם כול, בואו לא נתנצל בפני אף אחד על מה שהאנשים האלה אומרים.

יואל חסון: ראינו גם שאחד מהם, קוטלר, התמיכה היחידה שהוא קיבל על דבריו הייתה מאשתו, אז אנחנו לא חייבים להסביר את זה, ואנחנו לא חייבים, חברי חברי הכנסת, להתנצל על כל מיני אמירות של כל מיני אנשים חסרי תרבות, אבל אנחנו כן יכולים לבוא בטענות לעצמנו, או למי שיושבים בבית הזה ואומרים דברים הרבה יותר חמורים ממה שאומרים שאנשים שלא מייצגים פה אף אחד.

יואל חסון: אז מי כן צריך לתת דין-וחשבון?

יואל חסון: מי שהוא נבחר ציבור, ומי שיושב בבית זה ונבחר על-ידי הציבור, ועושה את הקריירה שלו על דמגוגיה.

יואל חסון: אז בואו נתחיל במצעד האמירות שהיו כאן, בבית הזה, מכל מיני נבחרי ציבור, שלא שמעתי כזה זעזוע מהם.

יואל חסון: במקום העשירי במצעד, ואני שמח שהצטרפה לכאן שרת התרבות מירי רגב, שאמרה על חבר הכנסת זחאלקה: תוציאו אותו, עם הכיסא, תעשו לו יום הולדת, אחת, שתיים, שלוש, והופ, תעיפו אותו לעזה.

יואל חסון: במקום התשיעי, סגן שר הביטחון אלי בן-דהן, שאמר: נישואים חד-מיניים – מתכון לחיסול העם היהודי.

יואל חסון: הנה, נבחרי ציבורי יכולים להגיד מה שהם רוצים.

יואל חסון: ובמקום השמיני, כבוד השר דנון, שאמר שבגלל המתייפייפים מהשמאל המסתננים אנסו ילדה בת 15 – איזה מצעד של אמירות.

יואל חסון: ומה, זה לא קוטלר אז לא צריך להזדעזע?

יואל חסון: במקום השביעי סגן שר החינוך, שאמר בעבר על חקיקה למען הקהילה הגאה, כי בסופו של דבר זה יגרום ליותר גנבות, יותר רצח ולפירוק התא המשפחתי.

יואל חסון: שוב – אין צורך להזדעזע.

מירי רגב: אני לא מזדעזעת – – –

יואל חסון: את לא מזדעזעת.

יואל חסון: זה לא קוטלר וזה לא גרבוז, אז את לא מזדעזעת.

יואל חסון: ובכלל, גברתי השרה, במקום השישי חבר הכנסת מוטי יוגב, שפנה לתושבי – – –

שי פירון: היא לא מזדעזעת, היא פשוט במתח לדעת מה הטבלה.

שי פירון: היא שרת הספורט ורוצה לדעת מה הטבלה.

יואל חסון: חבר הכנסת מוטי יוגב, במקום השישי, שפנה לתושבי עוטף-עזה ואמר: תמכתם בהתנתקות, אכלתם אותה.

יואל חסון: ובמקום החמישי, כמובן, חברים, בצלאל סמוטריץ, שהוביל את מצעד הבהמות והבהיר כי מצעד הגאווה חמור יותר ממעשה בהמות, ומדובר בקבוצה של סוטים.

יואל חסון: אבל זה לא מזעזע כי הוא לא גרבוז והוא לא קוטלר.

יואל חסון: ובמקום הרביעי, יושב-ראש ועדת הכספים גפני, שאמר שהרפורמים צבועים ומדובר בשונאי ישראל.

יואל חסון: והנה אני מסיים, אדוני.

יואל חסון: ובמקום השלישי, השרה איילת שקד על אלי אוחנה:

יואל חסון: נפתלי רצה מזרחי שגדל בילדות קשה והצליח, ונאמר לי שהוא אינטליגנטי.

יואל חסון: אילו אמירות, ולא אמירות של קוטלר ולא של גרבוז.

יואל חסון: ובמקום השני, חברי חברי הכנסת, השר אורי אריאל שאמר: לא לגייס הומואים, הם מפריעים ללחימה.

יואל חסון: וכמובן, אתם חושבים, מי במקום הראשון?

יחיאל חיליק בר: תופים, תופים, תופים – – –

איציק שמולי: נתניהו.

קריאות: – – –

יואל חסון: מי במקום הראשון?

איציק שמולי: נתניהו.

יואל חסון: נכון, חבר הכנסת שמולי.

יואל חסון: ובמקום הראשון, זה שכבר התנצל, ראש ממשלת ישראל: המצביעים הערבים נעים בכמויות אדירות אל הקלפי.

יואל חסון: עמותות השמאל מביאות אותם באוטובוסים.

שי פירון: זה יצא לך בדיוק בזמן להגיע למקום הראשון.

יואל חסון: ולכן, אדוני היושב-ראש, א.

יואל חסון: תודה רבה על הזמן, אבל אלו אמירות הרבה יותר קשות, הרבה יותר חמורות משל גרבוז וקוטלר, שלא נבחרו על-ידי אף אחד, אבל יש כאן אנשים שנבחרו על-ידי אנשים ויש להם האומץ והעוז והחוצפה – השרה רגב והשר דנון – לומר דברים שמזעזעים הרבה יותר את הדמוקרטיה הישראלית ואת יסודות החופש והחיים המשותפים שלנו כאן כחברה אחת.

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: השרה רגב נעלבה שהיא רק במקום השמיני.

קריאות: – – –

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: אני מזמין – בבקשה – את חברת הכנסת יעל גרמן.

יואל חסון: אמרתי, נשנה את הנושא קצת – – –

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, טוב, קצת קצת קשה אחרי יואל.

קריאה: – – –

יעל גרמן: משהו-משהו.

יעל גרמן: אני לא אדבר ולא אכביר מילים על ההודעה של הממשלה בהתאם לסעיף 31 לחוק-היסוד, שמבקשת להעביר את הסמכות משר הבינוי לשר החקלאות ופיתוח הכפר, כי אני חושבת שכולנו כבר הבנו שלא מדובר על חקלאות ועל פיתוח הכפר וגם לא מדובר על בינוי וגם לא מדובר על המפונים וגם לא מדובר על גוש-קטיף, אלא מדובר על איזו לטיפונדיה של שר שלוקח את זה עמו, ומדובר על מה שחברי נחמן שי אמר בחטף, ואני לא יודעת אם הוא התכוון ברצינות, אבל אני מתכוונת ברצינות: מדובר על כך שהגיע הזמן שאנחנו נקים ועדת חקירה כדי להבין מה קרה ששש שנים עדיין לא הצליחו להביא לסיום את כל נושא ההתיישבות של גוש-קטיף; ועדת חקירה שתסביר לנו מי לא פעל כהלכה, מה קרה לכסף וכמה זמן צריך עוד כדי שבאמת כל המתיישבים שעברו באמת סבל נפשי ופיזי גדול מאוד – ולא הגיעו עד היום אל מקומם, אל מקום יישוב, אל מקום שבו הם יכולים לחיות ממש כמונו.

יעל גרמן: אבל עד שנקים את ועדת החקירה, אם הממשלה הזאת תעז להקים ועדת חקירה על נושא שהוא מאוד מאוד קרוב ללבה, אני דווקא רוצה לדבר על נושא נוסף.

יעל גרמן: אני רוצה לדבר על ההחלטה היום ועל הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת החוק הידועה כהזנה בכפייה – הצעת חוק בזויה, שהצלחנו בעמל רב לעצור אותה בקדנציה הקודמת, הצעת חוק שעברה שינויים רבים, ואילו עכשיו מה שעושים, מחילים דין רציפות על אותה הצעה מקורית, ללא שינויים בכלל.

יעל גרמן: עליה מבקשים להחיל את דין הרציפות.

יעל גרמן: אני חושבת שמעטים בבית הזה, מעטים מאוד, חושבים שהחוק הזה ראוי בכלל, וודאי שמעטים עוד פחות חושבים שהמקור שלו ראוי.

יעל גרמן: אז מדוע ולמה אנחנו מוכנים שיחילו דין רציפות על אותו מקור אומלל שבא ואומר שניתן להאכיל בכוח, כשבכל האמנות הבין-לאומיות האכלה בכוח משמעותה עינוי?

יעל גרמן: האם אנחנו באמת מוכנים להפעיל עינוי על מישהו במדינה הזו?

יעל גרמן: האם אנחנו מוכנים לעינויים?

יעל גרמן: אני חושבת שהתשובה היא לא.

יעל גרמן: אני חושבת שמרבית הבית הזה מסרב לעינויים.

יעל גרמן: ולכן היינו צריכים לקום ולומר: לא, איננו מוכנים להחיל דין רציפות על החוק הגרוע, הרע, המרע, אותו חוק שלא רק שהוא רע פה אלא – איך אנחנו נראים גם בעיני העולם; גם על זה צריך לחשוב.

יעל גרמן: אני מאוד מקווה שהחוק הזה, כאשר באמת יגיע לוועדה, לוועדת הפנים, הוא לא יעבור.

יעל גרמן: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: ועכשיו אני מבקשת מחבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לפני כמה ימים שמעתי את נאום ראש הממשלה בכנס הרצליה.

איתן ברושי: היה נאום מרשים מאוד, הוא היה אחרי נאום אולי יותר מרשים, של שר הביטחון וראש הממשלה לשעבר אהוד ברק.

איתן ברושי: שני נאומים זה אחרי זה בכנס הרצליה, שהיה בהם איזה ניסיון לתת בשורה.

איתן ברושי: שרת התרבות, אני מדווח לך על נאום של ראש הממשלה שהיה בכנס הרצליה – לצערי, מעטים מהאולם הזה היו, אבל ראש הממשלה דיבר על שתי מדינות לשני עמים.

איתן ברושי: הוא דיבר על מדיניות שונה מזאת שהוא דיבר עליה ערב הבחירות.

איתן ברושי: ממשלה שהוקמה על בסיס שלא תקום מדינה נוספת, מביאה לכאן מציאות של חוסר יכולת להתמודד עם פינוי של גוש-קטיף, כאשר כל אחד יודע שבמדיניות של שתי מדינות לשני עמים אנחנו נתמודד עם פינוי של למעלה מ-100,000 יהודים ביהודה ושומרון.

איתן ברושי: כאשר ממשלה וממשלות לא מסוגלות לבצע מהלכים כאלה פשוטים, אין ספק שמוטל ספק ביכולת שלהן להתמודד עם אתגרים גדולים יותר.

איתן ברושי: והשאלה היא לא אם התפקיד הזה יעבור ממשרד למשרד, אלא בעיקר אם יש יכולת ביצוע לממשלה.

איתן ברושי: ונדמה לי, כשמתקרבות הדעות לגבי הפתרונות, המבחן של ממשלה ושל מפלגה הוא ביכולת הביצוע שלה.

איתן ברושי: ואני חושב שבאותה מידה אפשר לומר על הסדרת שאלת הבדואים בנגב; שאלו מה עושה משרד החקלאות.

איתן ברושי: אני חושב שמעולם לא היה מצב שכל כך הרבה יהודים התפרנסו מזה שלא פתרו את בעיית הבדואים.

איתן ברושי: ולכן, אני חושב שההחלטה הזאת, שתעבור ברוב קטן מול מיעוט גדול, היא קודם כול תעודת קלון לממשלה ולממשלות שלא יכלו להתמודד עם פינוי של אלפי יהודים שפונו בעל-כורחם מהתיישבות שהייתה מוסכמת על ממשלות העבר.

איתן ברושי: יש לנו גם בתנועה הקיבוצית קבוצות של מפונים, ואני מפה רוצה לומר שחוף-אשקלון ויאיר פרג'ון, ראש המועצה, מתמודדים שנים עם אתר הקרווילות בניצן, ואני מציע לממשלה לומר שההחלטה שתהיה כאן הערב, איזו שלא תהיה, היא מתוחמת בזמן.

איתן ברושי: והיה צריך לבוא ולומר שנותנים עוד פרק זמן קצר ביותר לבצע מדיניות של השלמת המהלך.

איתן ברושי: הזמן תם, אבל אני רוצה לומר שלשר החקלאות, כפי שהוזכר פה היום, יש משימות רבות, ובראש ובראשונה להתמודד עם המשבר בהתיישבות, בחקלאות, שהוא לא רק בערבה התיכונה.

איתן ברושי: על זה כבר דיברנו.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

איתן ברושי: הוא גם במקומות נוספים, לרבות צפון ים-המלח ועין-גדי.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שהבעיה היא לא באיזה משרד תטופל השאלה – –

נורית קורן: חבר הכנסת ברושי, אני מבקשת לסיים.

איתן ברושי: – – אלא מתי יהיה הפתרון ומתי נוכל לדווח על השלמת המשימה.

איתן ברושי: תודה.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – חבר הכנסת איתן כבל, אחרון הדוברים.

סתיו שפיר: תודה רבה, כבוד היושבת-ראש, ובהצלחה בתפקידך.

נורית קורן: תודה.

סתיו שפיר: חברים, בואו נניח על השולחן הנחת יסוד אחת, שעליה אני בטוחה שכולנו מסכימים: כשמדינה מחליטה לפנות אנשים מביתם, צעד קשה וכואב, שאין מישהו, לא בימין ולא בשמאל, שלא יכול שלא לחוש אמפתיה וכאב כלפי האנשים האלה; כשהמדינה מחליטה לעשות את זה היא מחויבת לאותם מפונים, ונדרשת לדאוג לצורכיהם הבסיסיים ולוודא שאותם אנשים זוכים לחיות פה חיים מאושרים תחת קורת-גג, עם תעסוקה הוגנת, עם חינוך כמו שצריך, עם שירותים תקינים.

סתיו שפיר: מאז ההתנתקות בעשור האחרון הושקעו במפוני גוש-קטיף 12 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: אתם מכירים את הנתון הזה?

סתיו שפיר: 12 מיליארד שקלים שהועברו לטיפול במפונים.

סתיו שפיר: איכשהו נוצר מצב – כך זה לפחות נראה מהנתונים היבשים, מכמות מפוני גוש-קטיף שעדיין אין להם קורת-גג יציבה מעל ראשם, מכמות האנשים שעדיין נמצאים באבטלה וללא תעסוקה – נראה שהכסף הזה איכשהו לא הגיע ליעדו.

סתיו שפיר: 12 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: אנחנו ישבנו בדיון בוועדת הכספים – חברתי, יש פה רעש נורא גדול.

סתיו שפיר: מאוד קשה להתרכז.

נורית קורן: אני מבקשת שקט.

נורית קורן: סליחה, חברי הכנסת, מיכל רוזין, שקט בבקשה.

סתיו שפיר: אנחנו ישבנו בוועדת הכספים לפני שנה בדיון שעסק בנושא הזה, ושמענו מקרוב מאוד את הטענות שעלו בנוגע לשימוש באותם כספים – 12 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: חברים, בכסף הזה, בחישוב פשוט, יש בערך 1.5 מיליון שקל שהיו יכולים לעבור לכל מפונה אבל משום מה לא הגיעו.

סתיו שפיר: ומשום מה, וזו השאלה הנוספת שממש מעלה תמיהה, אנחנו בוחרים לתת לאותו בן-אדם להמשיך ולטפל בתחום הזה, לשר אורי אריאל.

סתיו שפיר: אותו שר שבמסגרת ההסכמים הקואליציוניים לא הסתפק רק במשרד המכובד שהוא קיבל, הוא רצה עוד.

סתיו שפיר: שגם הנושא של הטיפול במפונים יעבור לידיו, עם כל מיליארדי השקלים, שעדיין חלקם לא נוצלו וחלקם פשוט הועברו לכל מיני – אלוהים יודע לאן.

סתיו שפיר: נוסף על כך הוא רצה גם את החטיבה להתיישבות, עוד גוף שמקבל חצי מיליארד שקלים בשנה מכספי ציבור ולא ברור לאיפה הכספים האלה בסוף מגיעים.

סתיו שפיר: ובואו לא נשכח עוד סיפור קטן שמצטרף לעניין הזה, ואני בטוחה שכולכם תכעסו בדיוק כמוני.

סתיו שפיר: אתמול בבוקר שמענו את הידיעה הכל-כך מרגיזה שהחליטו לבטל את תקציב משרד החינוך לשירותי הפסיכולוגים שמטפלים בטראומות של ילדים בעוטף-עזה ובדרום בעקבות "צוק איתן".

סתיו שפיר: תקציב קטנטן שמשרד החינוך החליט פשוט להיפטר ממנו.

סתיו שפיר: אין יותר כסף.

סתיו שפיר: הילדים בדרום לא נחשבים.

סתיו שפיר: אז אני רק אזכיר לכם שבמהלך "צוק איתן" החליט אותו בן-אדם, נפתלי בנט, להעביר 40 מיליון שקלים לשירותי בריאות נפש בהתנחלויות.

סתיו שפיר: לזה היה כסף.

סתיו שפיר: אבל אתמול, במשך שעות ארוכות, היו צריכים אנשי הדרום להיאבק כדי לקבל – – –

נורית קורן: נא לסיים.

סתיו שפיר: רק שנייה בבקשה.

סתיו שפיר: – – – כדי לקבל את הסכום הפעוט הזה, שבסופו של דבר הועבר להם, 3 מיליון שקלים.

סתיו שפיר: אבל זה מתוך תקציב של שר – שוב, מאותה מפלגה של אורי אריאל – שבמסגרת ההסכמים הקואליציוניים לא הסתפק בתיקים המכובדים שקיבל.

סתיו שפיר: הוא דרש עוד 600 מיליון שקלים למשרד החינוך שהוא מחלק לפי אחריותו.

נורית קורן: נא לסיים.

סתיו שפיר: עוד 640 מיליון שקלים שיכולים חברי המפלגה שלו לחלק.

סתיו שפיר: ובתוך כל התקציב האדיר הזה, אוקיינוס של כסף, הוא לא מצא כמה מיליונים כדי להעביר לשירות פסיכולוגי כדי לעזור לילדי הדרום להתמודד עם הטראומה הקשה בעקבות המלחמה.

נורית קורן: חברת הכנסת סתיו שפיר, נא לסיים.

סתיו שפיר: איזו צביעות.

נורית קורן: נא לסיים.

סתיו שפיר: אני פשוט לא מאמינה עליכם, על החמדנות הזו.

סתיו שפיר: להעביר כל כך הרבה כספים מבלי שאתם מטפלים – –

נורית קורן: חברת הכנסת סתיו שפיר.

סתיו שפיר: שנייה, רק משפט אחרון.

סתיו שפיר: – – אפילו בנושא שלכאורה כל כך קרוב ללבכם.

סתיו שפיר: אבל רק לכאורה, כי במציאות הדברים האלה לא מזיזים לכם.

נורית קורן: תודה.

סתיו שפיר: אתם פשוט תמשיכו להזרים את הכסף הזה לעמותות שלכם ולמקורבים שלכם.

נורית קורן: חברת הכנסת סתיו שפיר, נא לרדת מהדוכן.

נורית קורן: סליחה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

סתיו שפיר: אזרחי ישראל, תושבי הפריפריה, זה פשוט לא נוגע לכם.

סתיו שפיר: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

נורית קורן: אני רק מבקשת, חברי הכנסת, השעה מאוחרת והרעש מאוד מאוד מפריע.

נורית קורן: ונא להקפיד על הזמנים.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, איך את יכולה לומר שמאוחר?

איתן כבל: עוד לא התחלנו.

נורית קורן: השעה מאוחרת.

נורית קורן: השעה מאוחרת.

נורית קורן: השעה מאוחרת.

איתן כבל: חברותי וחברי חברי הכנסת, שרים נכבדים, רשמת פרלמנטרית, האמת היא שצריך להודות לשר החקלאות, שביקש להעביר את המינהלת הזו אליו.

איתן כבל: הייתי בטוח שכבר הדבר הזה הסתיים; שהטיפול במפונים הסתיים, חברותי וחברי חברי הכנסת.

איתן כבל: אני לא מבין – זה בידיים שלכם.

איתן כבל: זה כבר לא אנחנו.

איתן כבל: איפה אתם?

איתן כבל: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, את ידעת שיש עדיין מפונים מגוש-קטיף, סגנית השר, שלא טופלו?

איוב קרא: מי גירש אותם?

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: גירשנו.

איתן כבל: איוב, אני לא יכול לעמוד בפני המשפט שלך.

איתן כבל: גירשנו.

איתן כבל: אבל אוקיי, אבל זה כבר בידיים שלכם, כבר שנים על שנים.

איתן כבל: ואתם רוצים לומר לי שעדיין לא הסתיים הטיפול בהם?

איתן כבל: שאנחנו, כשאני הייתי חלק מהשדולה לעזור למפונים, או המגורשים, כפי שאתם קוראים להם, שחלק קורא להם, האמת היא – עקורים.

איתן כבל: חבר הכנסת שרון גל, זו בושה וחרפה.

איתן כבל: בושה וחרפה לממשלה.

איתן כבל: בושה וחרפה לראש הממשלה.

שרון גל: שעקרנו אתכם?

שרון גל: שעקרנו אתכם?

נורית קורן: חבר הכנסת שרון גל, אין לך רשות דיבור.

איתן כבל: בושה וחרפה.

איוב קרא: אתה היית שותף – – –

איתן כבל: אני לא מבין, חבר הכנסת שרון גל, ואני אומר לכם, ספסלי הקואליציה, איך אתם לא מתביישים שעדיין יש מפונים שאין להם פתרון אחרי כל כך הרבה שנים?

איתן כבל: עוד צריך להעביר סמכויות?

איתן כבל: באיזה ממשלות, לצערי, מדובר?

איתן כבל: זה אתם אלה שמנהיגים את המדינה בשנים האחרונות, ולטפל באנשים שלכם אתם לא מסוגלים?

איתן כבל: באנשים שאתם נושאים את שמם לשווא; מדברים גבוהה-גבוהה עליהם ולא הצלחתם עד היום לתת לזה מענה.

איתן כבל: יש לי אתך דיבור, השר ארדן.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: לגופו של עניין, חברות וחברים, חבר הכנסת דוד ביטן, חבר הכנסת דוד ביטן, אני מאוד מקווה – אני ראיתי את עבודתך בזמן הקצר ונראה לי שאתה הולך להיות עוקר הרים וטוחנם זה בזה פה.

איתן כבל: ואחרי אתמול – בכלל.

איתן כבל: אז תעשו משהו.

דוד ביטן: אנחנו נחזיר אותם לאיפה שהם – – –

נורית קורן: אנחנו נעשה.

איתן כבל: לא, אני אומר ברצינות.

איתן כבל: לא יכול להיות דבר כזה.

איתן כבל: אני אומר לך, דוד, אני ליוויתי חלק מהמפונים מקרוב וסייעתי באלף ואחד דברים.

איתן כבל: זה פשוט לא ייאמן.

איתן כבל: קחו את עצמכם בידיים.

איתן כבל: תודה.

נורית קורן: תודה.

שרון גל: איך זה שתמיד כבל מאריך?

שרון גל: איך זה יכול להיות?

נורית קורן: תסכם השרה מירי רגב, בבקשה.

שרון גל: תמיד כבל מאריך.

נורית קורן: אז סגן השר, אופיר אקוניס.

גלעד ארדן: היא נותנת חופש ביטוי למי שהיא בוחרת.

אופיר אקוניס: מה שהשרה רגב אומרת אנחנו מכבדים.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו עוסקים – –

נורית קורן: רגע.

נורית קורן: רק אני מבקשת קצת שקט.

נורית קורן: תודה.

אופיר אקוניס: – – בהשלכות של אחת ההחלטות הטרגיות ביותר שקיבלה הממשלה בישראל, והיא החלטה שמרצונה החופשי של הממשלה – – –

דב חנין: – – –

אופיר אקוניס: סליחה, רק רגע.

אופיר אקוניס: אדוני, השרה רגב פה היא בלב הסערה והיא ממשיכה, והיא מפריעה גם לדובר מטעם הממשלה.

יואל חסון: – – – את הזמן, כי זה מקום לתפקידים ולתקציבים – – –

אופיר אקוניס: אוה, מי מדבר, חבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון – –

יואל חסון: – – – ובגלל זה אתם משאירים את זה עד היום פתוח.

יואל חסון: עד היום פתוח – – – כל המתיישבים היו במקום אחר לגמרי.

אופיר אקוניס: – – ראש בית"ר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון, ראש בית"ר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון, ברית יוסף טרומפלדור, שעבר לו, קיפץ לו מן הליכוד, יחד עם אריאל שרון שאחראי, ידידי – – –

קריאה: – – –

מיקי רוזנטל: נתניהו הצביע בעד ההתנתקות.

אופיר אקוניס: בעניין זה, חברים, סליחה, ידידים וידידות – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חסון.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

מיקי רוזנטל: – – – הצביע בעד ההתנתקות.

מיקי רוזנטל: נתניהו הצביע בעד ההתנתקות.

אופיר אקוניס: חברות וחברים, אני חושב – – –

יואל חסון: אריק שרון – – – כישלון שלכם בשיקום – – –

אופיר אקוניס: למה?

אופיר אקוניס: למה?

אופיר אקוניס: אנחנו כבר לא בדיון על ההתנתקות, אנחנו בדיון על ההשלכות של – – –

יואל חסון: על הכישלון שלכם בשיקום המתיישבים.

אופיר אקוניס: אנחנו בדיון על ההשלכות של תוכנית הגירוש, של – סיבותיה עם ראש הממשלה אריאל שרון, עליו השלום.

יואל חסון: שנתניהו תמך והשרים שלכם – – –

מיקי רוזנטל: כל השרים של הליכוד, חוץ מאחד, תמכו.

אופיר אקוניס: ידידי, אנחנו בוודאות יודעים היום, חבר הכנסת רוזנטל, יודעים היום בוודאות מוחלטת – – –

יואל חסון: תסביר – – –

אופיר אקוניס: אנחנו לא בדיון, חבר הכנסת חסון וחבר הכנסת רוזנטל, שהתקיים כאן ב-2004 וב-2005, שבו אלה שהתריעו מפני נסיגה חד-צדדית מעזה פשוט זכו לקריאות בוז ולעג – על מי שהתריע על כך שטילים ורקטות יעופו עד אשדוד ובאר-שבע וקריית-גת.

אופיר אקוניס: בוז ולעג.

יחיאל חיליק בר: אתם עשיתם את זה.

אופיר אקוניס: אלה היו הקריאות.

אופיר אקוניס: אלה היו הקריאות.

יחיאל חיליק בר: אתם עשיתם את זה – – –

אופיר אקוניס: ולכן עכשיו – ואנחנו, גברתי היושבת-ראש, בעוד חודשיים מהיום, פחות או יותר, נציין עשר שנים לטרגדיה, לביצועה.

אופיר אקוניס: לביצועה – – –

חיים ילין: זה כישלון – – –

יחיאל חיליק בר: זה ביזיון שהבאתם על עם ישראל.

יחיאל חיליק בר: זה ביזיון שהבאתם על עם ישראל.

חיים ילין: – – –

אופיר אקוניס: – – – לביצועה של הטרגדיה הזו.

אופיר אקוניס: זו החלטה טרגית.

אופיר אקוניס: עכשיו, כאשר כולם כבר יודעים, בראש ובראשונה, חבר הכנסת ילין, בראש ובראשונה אתה – –

חיים ילין: בדצמבר 2010 הם היו צריכים להיות ביישובי קבע.

אופיר אקוניס: – – אתה שתמכת בהתנתקות והפגנת – – –

חיים ילין: אני הייתי פה ותמכתי?

חיים ילין: אני הרמתי יד?

חיים ילין: אתה לא מתבייש.

אופיר אקוניס: לא, לא באופן פורמלי – – –

מיכל רוזין: הוא וחבריך.

מיכל רוזין: הוא וחבריך.

אופיר אקוניס: גם אני לא הייתי פה ויכולתי להתנגד.

מיקי רוזנטל: חבריך תמכו בזה – – –

אופיר אקוניס: אני לא הייתי חבר כנסת בכלל, חבר הכנסת ילין.

חיים ילין: אז גם אני לא.

אופיר אקוניס: גם אתה לא, נכון, אני מתקן: לא בהצבעה.

אופיר אקוניס: אני אומר, לא בהצבעה, אלא בקונספציה של נסיגות שמביאות שלום.

אופיר אקוניס: האם בזה אני שוגה?

אופיר אקוניס: האם זוהי תפיסת עולם של מחנה גדול ולגיטימי – אני מוכרח להגיד לכם – במדינת ישראל?

אופיר אקוניס: זוהי מחשבה שגם חברת הכנסת נחמיאס ורבין שותפה לה וגם חבר הכנסת רוזנטל וגם אתה, חבר הכנסת ילין, והיא לגיטימית.

אופיר אקוניס: היא לגיטימית כהשקפת עולם.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: אני מעולם לא – סליחה.

חיים ילין: – – –

אופיר אקוניס: אני מעולם לא אמרתי שהשקפת יריבים פוליטיים איננה לגיטימית, אבל אני כן אמרתי שהיא שגויה.

אופיר אקוניס: שהיא שגויה.

אופיר אקוניס: שהיא שגויה.

יואל חסון: תתייחס לטיפול במפונים.

אופיר אקוניס: עכשיו, חבר הכנסת חסון – – –

חיים ילין: כבוד השר, בנימין נתניהו הצביע בעד ההתנתקות.

חיים ילין: ראש הממשלה צריך לטפל באנשים.

חיים ילין: אל תאשים רק את – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון וחברי, הבעיה העיקרית היא שנדמה לי לעתים שלא נלמד הלקח מהטעות הזאת.

אופיר אקוניס: כלומר, לחזור ולדרוש קונספציה דומה למשל ביהודה ושומרון, למשל, או חלילה, חבר הכנסת ביטן, ברמת-הגולן.

אופיר אקוניס: ברמת-הגולן הרי היו אותן קריאות ממש, מאותם ספסלים ממש, עם אותה תפיסת עולם שגויה ממש.

אופיר אקוניס: מה היא אומרת?

אופיר אקוניס: היא אומרת דבר פשוט: תנו לנו נסיגה מוחלטת, גברתי היושבת-ראש, לקווי 4 ביוני 1967, יש חלק שאומרים בהסכם ויש חלק שאומרים – – –

מרב מיכאלי: אדוני השר – – –

אופיר אקוניס: רק רגע, שנייה.

אופיר אקוניס: – – – חלק שאומרים בהסכם וחלק שאומרים שלא בהסכם.

אופיר אקוניס: תנו לנו את הדבר הזה ואז יפציע לו השלום.

מרב מיכאלי: – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת מיכאלי, כיוון שאת שותפה, וזה בסדר ולגיטימי – אני אחזור על זה אלף פעם, אתם גם צריכים להיאבק למען התפיסה הזאת, כי זאת אמונתכם.

אופיר אקוניס: השר דנון, זה בסדר גמור, זאת אמונתם.

אופיר אקוניס: ומה תפקידנו – – –

מרב מיכאלי: אדוני, מר אקוניס, אחרי שהחמאתי לך על הדיון, אני התנגדתי להתנתקות בזמן אמת.

אופיר אקוניס: אני מתקן.

אופיר אקוניס: אני מודיע לפרוטוקול וגם מעל דוכן הכנסת שהעיתונאית הפרשנית דאז מרב מיכאלי, מגישת הרדיו והטלוויזיה, התנגדה.

אופיר אקוניס: את רואה?

אופיר אקוניס: את זה לא זכרתי, ואם את אומרת, אני מאמין לך.

אופיר אקוניס: אגב, טוב עשית, זו בהחלט עמדה נכונה.

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, אני מגלה שכל מפלגת העבודה פתאום התנגדה להתנתקות.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה תמך, אז אנחנו התנגדנו.

מרב מיכאלי: – – –

יואל חסון: השר שטייניץ תמך.

יואל חסון: חצי מהממשלה הזאת תמכה בהתנתקות.

יואל חסון: תתייחס לזה.

אופיר אקוניס: – – – אינני מדבר בשמו של השר שטייניץ.

מרב מיכאלי: – – –

אופיר אקוניס: ידידי, זוהי קונספציה שגויה, ואתם עדיין תומכים בה.

אופיר אקוניס: אתם עדיין תומכים בקונספציה הזאת, אנחנו יודעים.

אופיר אקוניס: אתם אומרים – – –

מיקי רוזנטל: גם אתם, אבל אתם לא אומרים את זה בציבור.

אופיר אקוניס: לא, לא, זהו ההבדל.

מיקי רוזנטל: – – – ראש הממשלה, שמעתי אותו בנאום:

מיקי רוזנטל: אנחנו חוזרים להגן על גושי ההתיישבות.

מיקי רוזנטל: אני אמרתי את זה?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רוזנטל, זהו בדיוק ההבדל בין מי שבא מלכתחילה עם גישה שאומרת – קודם כול – – –

מיקי רוזנטל: מי החזיר את חברון לפלסטינים?

מיקי רוזנטל: מי, אני?

מיקי רוזנטל: נתניהו.

יחיאל חיליק בר: את מי אתם מאשימים?

אופיר אקוניס: קודם כול צריך לומר – חבר הכנסת בר – – –

נורית קורן: חברי הכנסת, חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: קודם כול צריך להשתמש בטיעון הנכון ביותר – למי הזכות על הארץ הזאת?

אופיר אקוניס: קודם כול נתחיל בזה.

אופיר אקוניס: והזכות על הארץ היא זכותו ההיסטורית של העם היהודי זה 3,000 שנה.

יואל חסון: אין ויכוח על זה.

יואל חסון: לך יש מונופול על זה?

אופיר אקוניס: ולכן, בכוח הזכות – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: לא אמרתי – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – ארץ-ישראל.

אופיר אקוניס: לא אמרתי שיש לנו מונופול על התפיסה הזאת.

יואל חסון: מה אתה חושב לעצמך – – – שרק אתה חושב?

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון, לא אמרתי שיש לי מונופול על התפיסה, ואם יש שותפים, אני שמח.

אופיר אקוניס: אם במפלגת העבודה יש שותפים לתפיסה – – –

יחיאל חיליק בר: מפלגת העבודה לא החזירה עד היום שעל מארץ-ישראל, אתם החזרתם שעליים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא התנתקנו חד-צדדית מאף שטח – – –

אופיר אקוניס: תדייק, חבר הכנסת בר.

אופיר אקוניס: ודאי שהתנתקתם – –

יחיאל חיליק בר: אתם התנתקתם.

אופיר אקוניס: – – משום שאתם נכנסתם לממשלה הזאת שעשתה את ההתנתקות, ושגתה כאשר עשתה את ההתנתקות, על חשבונה של סיעת שינוי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת לפיד – – –

חיים ילין: מה הקשר?

אופיר אקוניס: לא, לא, רק עובדות היסטוריות לחבר הכנסת בר.

אופיר אקוניס: סיעת שינוי – – –

דניאל עטר: זה היה טוב לתקופה לפני שהתמנית לשר – – –

אופיר אקוניס: סיעת שינוי נזרקה מן הממשלה כדי לקיים את תוכנית ההתנתקות, ומי נכנס במקומה?

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: לא, אני אומר עובדות, חבר הכנסת לפיד.

יואל חסון: איזה עובדות – – –

אופיר אקוניס: סיעת שינוי נזרקה מהממשלה.

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: לא תצליח לשכתב.

מיקי רוזנטל: לא תצליח, אין מה לעשות.

אופיר אקוניס: תגידו, אתם לא מבינים שנעשה כאן פיליבסטר עד שאני אקבל את האות לרדת מהדוכן?

אופיר אקוניס: מה קורה?

אופיר אקוניס: נו, תבינו, הרי אתם מבינים את זה.

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: ואז אנחנו מזכירים לכם כל מיני דברים.

יחיאל חיליק בר: הימים שהפגיזו את החול – – –

דניאל עטר: – – –

אופיר אקוניס: ולכן אני לא אמשיך, משום שחבר הכנסת הנגבי אותת לי שאפשר לסיים את הפרק הזה בהיסטוריה, אבל דבר אחד כן – – –

קריאות: לא, לא, אל תעשה לנו את זה – – –

אופיר אקוניס: יושב-ראש הקואליציה, אני יכול לרדת, אבל באמת, אני רוצה לומר לסיום, כיוון שהאדם שהביא את ההתנתקות, אריאל שרון, עליו השלום, בדפיקת – ככה נקרא – ידו העבה אמר להתחיל לבצע ולבנות את המקומות שבהם היו צריכים להתיישב המגורשים, הדבר הזה בוודאי לא נעשה בתקופתו.

אופיר אקוניס: צריך להשלים במהירות את המלאכה ולסיים את הטיפול – – –

חיים ילין: זה כשל ניהולי, זה לא פוליטיקה.

אופיר אקוניס: – – – חבר הכנסת ילין, ולסיים את הטיפול את הטיפול בעניין זה.

אופיר אקוניס: דבר אחד בטוח – – –

מיקי רוזנטל: – – – למה לתת למי שנכשל?

מיקי רוזנטל: למה הוא לא סיים את זה בכנסת הקודמת?

מיקי רוזנטל: שר השיכון, הגאון הגדול.

מיקי רוזנטל: 12 מיליון – – – איפה 12 המיליארד.

אופיר אקוניס: דבר אחד בטוח, חבר הכנסת רוזנטל, על השגיאה הזאת של נסיגה בהתנתקות חד-צדדית לא נחזור יותר.

אופיר אקוניס: בזה תהיה בטוח.

יחיאל חיליק בר: שגיאה שלכם.

יחיאל חיליק בר: שלכם.

יחיאל חיליק בר: לפחות תודה בזה.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת להצביע בעד הצעת הממשלה.

נורית קורן: אני מבקשת מחברי הכנסת לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: סליחה, חבר הכנסת ילין.

נורית קורן: אנחנו מצביעים על הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, בדבר החלטתה להעביר משר הבינוי לשר החקלאות ופיתוח הכפר, החל מיום 1 ביולי 2015, את הסמכויות הנתונות לו לפי חוק יישום תוכנית ההתנתקות, התשס"ה–2005.

נורית קורן: אני מעבירה להצבעה, בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 5 בעד הודעת הממשלה – 46 נגד – 36 נמנעים – אין הודעת הממשלה על העברת סמכויות משר הבינוי לשר החקלאות ופיתוח הכפר נתקבלה.

נורית קורן: 46 בעד, 36 נגד, אין נמנעים.

נורית קורן: ההודעה אושרה.

נורית קורן: אני מזמינה את השרה מירי רגב להציג את הודעות הממשלה, בבקשה.

מירי רגב: תודה רבה ליושבת-ראש, חברי חברי הכנסת והשרים, ראשית, אני רוצה לברך את אילנה קרטיש על כך שהיא זכתה במדליית הכסף בהיאבקות חופשית במשחקי אירופה, באולימפיאדת אירופה.

מירי רגב: אז יישר כוח לנשים הספורטאיות, נכון.

מירי רגב: כל מי שיכול לפרגן לה גם בפייסבוק שלו – שיעשה זאת.

מירי רגב: היא זכתה לפני שעה במדליית הכסף.

מירי רגב: אני מתכבדת להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה – – –

נורית קורן: רגע, מירי.

נורית קורן: אפשר לבקש שקט?

נורית קורן: חברים, הזמזום מאוד מפריע.

נורית קורן: בבקשה.

מירי רגב: יושב-ראש הקואליציה.

מירי רגב: אני מתכבדת להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, ולאחר שניתנה הסכמת ראש הממשלה, לאשר את המינויים הבאים של סגני השרים המפורטים להלן: חבר הכנסת ז'קי לוי לסגן שר במשרד הבינוי, מתמנה על-ידי שר הבינוי; חבר כנסת ירון מזוז לסגן שר במשרד הפנים, מתמנה על-ידי שר הפנים.

מירי רגב: התאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה להודיע לכנסת על מינוי סגני השרים הנ"ל.

מירי רגב: סגני השרים ייכנסו לתפקידם ממועד מסירת ההודעה לכנסת על מינוים.

מירי רגב: בהצלחה לשני סגני שרים מצוינים, חברתיים, פריפריאליים.

מירי רגב: בהצלחה.

מירי רגב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/919); נספחות.

מירי רגב: ]

נורית קורן: אנחנו ממשיכים.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקון מס' 81 והוראת שעה), התשע"ה–2015, קריאה ראשונה; קיבלה פטור מחובת הנחה בכפוף להנחה על שולחן הכנסת.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, תודה; אני רוצה להודות למזכירת הכנסת וליושב-ראש הכנסת.

יצחק כהן: חברי חברי הכנסת, חברי השרים – הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקון מס' 81 והוראת שעה), התשע"ה–2015.

יצחק כהן: במטרה לסייע במאמצי הממשלה להפחתת מחירי הדירות – השרה מירי רגב – במקביל לפעולות הממשלה המתוכננות בימים אלה להגדלת היצע הדירות, ולאור הקשיחות היחסית של ההיצע בטווח הקצר בצירוף סביבת הריבית הנמוכה, רואה הממשלה לנכון לנקוט צעדים הממתנים את הביקוש להשקעה בדירות מגורים.

יצחק כהן: לפיכך מוצע בהצעת חוק זו לתקן את סעיף 9 לחוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), התשכ"ג–1963, ולקבוע שיעורי מס רכישה גבוהים יותר שיוטלו על רוכשי דירת מגורים שאינה דירת מגורים יחידה.

יצחק כהן: על-פי המוצע, הוראת השעה הקובעת שיעורי מס רכישה גבוהים יותר על רוכשי דירת מגורים שאינה דירת מגורים יחידה – שיעורים של 5%, 6%, 7%, 8% ו-10% – תיקבע כהוראת קבע, ובמקביל תיקבע, לתקופה שמיום י"ד בתמוז התשע"ה, 1 ביולי 2015, עד יום ט"ז בטבת התשפ"א, 31 בדצמבר 2020, הוראת שעה המטילה שיעורי מס רכישה גבוהים עוד יותר על רוכשי דירות כאמור, בשיעור של 8% ו-10%.

יצחק כהן: כיום, מכוח הוראת שעה הקבועה בסעיף 9(ג1ג) לחוק שהוארכה מכוח סעיף 38 לחוק-יסוד: הכנסת עד ל-30 ביוני 2015, יש חמש מדרגות מס רכישה כמפורט להלן: על חלק השווי שעד מיליון ו-162,120 ש"ח – 5%; על חלק השווי העולה על מיליון ו-162,120 ש"ח ועד 3 מיליון ו-486,350 ש"ח – 6%; על חלק השווי העולה על 3 מיליון ו-486,350 ש"ח ועד 4 מיליון ו-800,605 ש"ח – 7%; על חלק השווי העולה על 4 מיליון ו-800,605 ש"ח ועד 16 מיליון ו-2,015 ש"ח – 8%; ועל חלק השווי העולה על 16 מיליון ו-2,015 ש"ח – 10%.

יצחק כהן: מוצע לקבוע כי הוראת השעה שהייתה אמורה לפוג ביום 31 בדצמבר 2014 והוארכה מכוח חוק-יסוד: הכנסת כאמור, תהא הוראת קבע.

יצחק כהן: בנוסף, כדי להתמודד עם רכישת דירות להשקעה בטווח הקצר והבינוני, ובמקביל לשאר הפעולות המתוכננות בצד ההיצע, מוצע לקבוע בהוראת שעה לתקופה שבין 1 ביולי 2015 ועד ליום 31 בדצמבר 2020 מדרגות מס רכישה גבוהות אף יותר מההסדר הקבוע ששיעורן 8% על חלק שווי הדירה שעד 4 מיליון ו-800,605 ש"ח בערכי חודש ינואר 2015 ו-10% על חלק השווי העולה על סכום זה.

יצחק כהן: אני מבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה הראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה, גברתי.

נורית קורן: יש לי רשימת דוברים, ומי שרוצה עוד להירשם ייגש, כי בדקות הקרובות אני אסגור את הרשימה.

נורית קורן: ראשונת הדוברות, חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

נורית קורן: מוותרת?

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה דווקא לברך את הממשלה.

איציק שמולי: אדוני שר האוצר, אני רוצה חצי שנייה מזמנך.

איציק שמולי: אני רוצה לברך אותך על הצעד הזה.

איציק שמולי: אני חושב שאתה עושה צעד נבון ואמיץ שלא עשו לפניך.

איציק שמולי: בעיית הדיור הגיעה פשוט למשבר, לחוסר אונים לכל כך הרבה אנשים בגיל שלי במדינת ישראל, שעשו את המסלול הנכון, שהלכו לצבא ולאוניברסיטה, ויצאו לשוק העבודה – ולא מצליחים לקנות דירה.

איציק שמולי: ומה שלא היה ברור לממשלות הקודמות הוא שצריך לתקוף את הבעיה הזו גם מהצד של ההיצע וגם מהצד של הביקוש.

איציק שמולי: וגם אם הייתה לי איזו ציפייה שהצעד הזה שלך יהיה יותר אגרסיבי, אני חושב שזו התחלה בהחלט ראויה וטובה ואמיצה.

איציק שמולי: אם היום בין רבע לשליש מהרוכשים של הדירות בשוק הנדל"ן הם רוכשי דירות להשקעה – לפעמים, גברתי היושבת-ראש, עד כדי 44 דירות שמחזיק מישהו – אני חושב שאתה עושה את המעשה הנכון והראוי, ואני מברך אותך על זה.

איציק שמולי: אני יכול להבטיח לך שכל אימת שאתה תעשה צעדים נכונים בשוק הנדל"ן אנחנו נהיה שם כדי לתמוך בך.

איציק שמולי: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

עמר בר-לב: אדוני שר האוצר, היום זה היום שלך.

עמר בר-לב: כולם – לא כולם, אבל שני הנואמים הראשונים באופוזיציה – מפרגנים לך.

עמר בר-לב: אני בעד הצעד הראשון הזה.

עמר בר-לב: לא יודע כמה זמן זה ימשיך, אבל לפחות יש לך ברכת הדרך.

עמר בר-לב: מובן שזה צעד ראשון, זה צעד קטן, יש בו לא מעט סיכונים.

עמר בר-לב: ישנו כל הסיפור של השתת העלות לרוכשי הדיור על השוכרים.

עמר בר-לב: ידידנו הפרופסור מנואל טרכטנברג הסביר לנו בישיבת הסיעה למה ברמה התיאורטית זה לא אמור לקרות.

עמר בר-לב: יחד עם זאת, אנחנו יודעים שבחיים לא הכול תיאוריה, והשאלה היא שאלה של תזמונים.

עמר בר-לב: ולכן אני חושב שבמקביל נכון שהממשלה גם תאמץ את הצעת החוק של חברתי סתיו שפיר בנושא השכירות, וזה ייתן חלק מהאיזון.

עמר בר-לב: אני מאוד מקווה שהמשך הצעדים שאתה תביא באמת יאזן את זה ולא ייווצרו פערים כאלה שנפסיד פעמיים: מחירי השכירות יעלו, ההיצע לא יגדל, וכולנו נפסיד.

עמר בר-לב: אני מאמין שיש סיכוי טוב שזה לא יקרה.

עמר בר-לב: אז שיהיה בהצלחה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מודיעה שהרשימה נסגרה, רשימת הדוברים.

נורית קורן: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, אני רוצה להסביר – אם כבר שר האוצר פה – ידידי היקר, אנחנו בבעיה קשה, התקציב לא אושר.

חיים ילין: החלטת הממשלה לגבי עוטף-עזה, מס' 2017, אומרת שכל עוד אין אישור תקציבי אי-אפשר להעביר כסף לעוטף, ואז צריך ועדת חריגים.

חיים ילין: למה אני אומר את כל זה?

חיים ילין: כי אתמול הוצאתי מכתב לך ולשר בנט, ובתוך כמה דקות העסק סודר.

חיים ילין: אני אומר, אני מוריד את הכובע.

חיים ילין: 3 מיליון שקל עמדו בפני המשך הטיפול הפסיכולוגי לילדים במוסדות החינוך.

חיים ילין: ועוד מעט, אני אומר לך כשר רווחה לשעבר, גם מרכזי החוסן מתרוקנים.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי ב-1 חלקי 12 אי-אפשר לקיים את ההחלטה הזו.

חיים ילין: ולכן, אני אומר, בשביל למנוע שאני כל פעם אוציא מכתב למשרד שלך – אז בואו מראש תעבירו בוועדת חריגים את תקציב עוטף-עזה ל-2015.

חיים ילין: למה אני אומר את זה?

חיים ילין: כי 3 מיליון שקל עמדו מול שני סגני שרים – כרגע אישרנו, ברכותי; אני לא יודע לאן הם נעלמו לי פתאום, הם כבר קיבלו את הטייטל וכבר הלכו – 3 מיליון שקל.

חיים ילין: אותו סכום – ראו איזה פלא.

חיים ילין: אין לי מושג מאיפה מגיע הכסף, אבל אני אומר לכם את זה עכשיו: בסוף הקופה היא קופה אחת, העם הוא עם אחד, הצרכים הם צרכים שאין להם סוף.

חיים ילין: חייבים לדעת לנהל את התקציב הזה.

חיים ילין: אז אם כבר אתה פה, שר האוצר היקר, אני מבקש ממך, את תקציבי עוטף-עזה ל-2015 מהחלטת ממשלה תעבירו במכה אחת בוועדת חריגים, זה יפתור את כל הבעיות.

חיים ילין: זה לא יפתור את הסבב הבא, אני אומר לך את זה, אבל לפחות תיתן הרגשה טובה לתושבים.

חיים ילין: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת טלב אבו עראר – גם הוא אינו נוכח; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, בבקשה – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, האם הכוונה בשינוי החוק הזה היא להיטיב עם האזרחים או להעשיר את קופת המדינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו השאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לעצם העניין – יש לי הצעה שיכולה להיות מיטיבה עם האזרחים יותר וגם לא תוריד מקופת המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההצעה שלי היא כך: כל מי שיש לו יותר מדירה אחת, יש לו כמה דירות, אם ייקבע שהדירות האלה ישמשו לפרק זמן קצוב להשכרה – נניח עשר שנים, 15 שנים – והוא מוכר אותה אחר כך, היא תהיה פטורה ממס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז עם זה אני יכול לחסוך בעניין של הבנייה המחודשת של דירות ולהנגיש את הדירות האלה לאזרחים ולתושבים ותהיה תועלת יותר גדולה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מציע לכבוד השר לשקול גם את העניין הזה ולתקן בכיוון כי זה יכול להיטיב עם כולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה, אין לו משמעות במגזר הערבי, כי אנחנו עוד לא מוצאים את המקום לבנות את הדירה הראשונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, היות שכבוד השר אחראי גם למינהל התכנון, אני מציע לבוא למגזר הערבי עם תוכנית מסודרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתוכנית הזו תהיה הקפאת כל ההריסות; לבוא לתקן את תמ"א 35 כדי להכיל את הבתים הקיימים; להכין תוכניות מתאר מסודרות ולהחיל את תקופת התוכנית עצמה – אם מכינים תוכנית לעשר שנים או 20 שנים; להאריך את התקופה הזו כך שאפשר יהיה להכיל את הצרכים של האזרחים הערבים ביישובים שלהם, והבתים האלה, במקום להרוס אותם ולחפש לבנות מחדש, אפשר להכניס אותם לתוכניות מתאר שהן לא קיימות הרבה שנים ולתקן גם תחומי שיפוט, כי יש הרבה יישובים שאין להם עוד שטח לבנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני מבין שהכוונה היא כוונה כנה לעזור לתושבים ולנסות לפתור את מצוקת הדיור, אבל מצוקת הדיור אצלנו במגזר הערבי מתחילה מזה שאין לנו מקום שאפשר לבנות בו או מקום שאפשר בכלל להכין את הבתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן תוכניות מתאר מחויבות המציאות, תיקון בתחומי שיפוט מחויב המציאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וגם יש העניין של מיסוי המקרקעין – יש הבעיה של רישום מקרקעין והמשכנתאות שהן גם באותו תחום של משרד האוצר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של המשכנתאות חשוב מאוד, אבל המשכנתה תלויה ברישום בטאבו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרבה שנים אנשים קנו, חוזה על גבי חוזה, חוזה על גבי חוזה, ואם לא ירשמו אז גם לקופה לא ייכנס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מציע – – –

משה כחלון: פתרנו את זה, פתרנו את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה עוד לא נפתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם פתרתם אז אני – – –

משה כחלון: בתוכנית "צוות 120" זה מופיע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר, השאלה אם אימצתם, כי אני הוא שהציע את זה עם החברים שלי; הצענו ל"צוות 120" לאמץ את העסקה האחרונה.

משה כחלון: ביום ראשון זה אומץ על-ידי הממשלה ועבר בהצבעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אומץ אז אני מברך על המוגמר, וזה גם יכול לעזור, כי גם העניין של המשכנתאות יכול לעזור בבניית קורת-גג להרבה אנשים במגזר שלא יכולים – ואם כבר היית אז ראית גם את הטבלאות, את אחוז האנשים שמקבלים משכנתאות במגזר הערבי לעומת כלל האזרחים.

נורית קורן: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חוזר על ההצעה שלי – לתת תקופת זמן למי שמשכיר את הבית שלו ולפטור אותו בסוף התקופה הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, הוא החליף עם קארין אלהרר – אני רואה שהוא לא נוכח.

נורית קורן: אני עוברת לחבר הכנסת עפר שלח – גם הוא לא נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אראל מרגלית: אדוני שר האוצר, חברי שר הבינוי, חברי חברי הכנסת, כבוד היושבת-ראש, כבוד שר האוצר, מה שאנחנו מבקשים, אני מרכז את האופוזיציה בוועדת הכספים – יחיא, שוואיה, עוד רגע, תן לי רגע לדבר אתו – אנחנו מבקשים שהחבילה תבוא לוועדת הכספים להסבר, לנסות לראות את התמונה הכוללת.

אראל מרגלית: כי אנחנו – תראה, המפלגה שלי בעד העלאת שיעורים במס רכישה, אני רק שומע שאלות גדולות לגבי התועלת של הצעד הזה ועוד שניים-שלושה צעדים.

אראל מרגלית: ומה שאנחנו מבקשים – ושלחנו היום מכתב של כלל חברי האופוזיציה – זה שתבואו אלינו ותסבירו לנו רגע את המתווה, שנשמע שתיים-שלוש דעות.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: חלק מהאנשים אומרים שהעלאת המיסוי בעצם תיצור מצב – הרי מי שקונה את הדירה הרבה פעמים מתַחשב את שכר הדירה ברמה כזאת שתאפשר לו להחזיר את המשכנתה על פני תזרים מסוים.

אראל מרגלית: ואז ברגע שהעלות גדלה, הוא מגלגל את זה על שוכר הדירה.

אראל מרגלית: אולי זה נכון, אולי זה לא נכון, אבל שמענו היום גם בוועדת הכספים כל מיני אנשים שאמרו את זה, גם מהאוצר.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לשמוע אותך, את הפקידים, ורוצים לשמוע את המתווה.

אראל מרגלית: אז אנחנו מזמינים אותך, ואנא תבוא, כדי שנהיה אתך.

אראל מרגלית: אנחנו בעד הצעדים, רוצים להיות אתך, להבין את הראש ולהבין את הספקות.

אראל מרגלית: עכשיו, אני רוצה להגיד לך, דיור בר-השגה שאני מצפה ככלל, זו תוכנית שיש לה פחות או יותר כמו נגיד ה-affordable housing בארצות-הברית, יש לה כמה אלמנטים: 1.

אראל מרגלית: הבנקים.

אראל מרגלית: חייבים לאפשר בחקיקה ולהכריח גם בחקיקה, כמו ה-community reinvestment.

אראל מרגלית: שהבנקים ישתתפו בקטגוריה הזאת, גם בחקיקה שנותנת עונשין אם לא, וגם בחקיקה שמתמרצת את הארגונים הפיננסיים, ששמים חלק מהנכסים שלהם בדיור בר-השגה.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים ליצור שוק.

אראל מרגלית: דבר שני זה מינהל מקרקעי ישראל.

אראל מרגלית: מינהל מקרקעי ישראל בעצם צריך לתת את הקרקע בחינם לאותן קטגוריות שאנחנו קובעים שהן הקטגוריות של דיור בר-השגה.

אראל מרגלית: אותן קבוצות.

אראל מרגלית: הדבר השלישי זה הקבלנים, אנחנו רוצים לראות public private partnership – שותפות.

אראל מרגלית: אנחנו היינו רוצים לראות תוכנית שמתמרצת את הקבלנים לבנות לקטגוריה הזאת באופן עסקי.

אראל מרגלית: פשוט היינו רוצים לראות איך הם מרוויחים, כל תשואה שלא נחליט עליה, אבל על-ידי זה שאנחנו נותנים את הקרקע בחינם וכו'.

נורית קורן: נא לסיים.

אראל מרגלית: רגע, רק הגעתי לעניין.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לראות תוכנית לארבע קבוצות אוכלוסייה: לזוגות צעירים, לגיל השלישי, למחוסרי דיור ולשכירות – בעיקר לסטודנטים.

אראל מרגלית: והיינו רוצים לשמוע ממך את ההעדפה הגיאוגרפית – כי לא הכול במרכז – גם היינו רוצים לשמוע איך אתה הולך לפזר את זה.

אראל מרגלית: ואז היינו מאוד מאוד רוצים לתמוך בתוכנית שיוצרת שוק לדיור בר-השגה, שכוללת את המגזר הפרטי, ב-tax rebate לכל מי ששם כסף בדיור בר-השגה, מכריחה את הבנקים להיכנס לזה, כלומר באיזו חקיקה, במינימום של הון עצמי – –

נורית קורן: חבר הכנסת אראל, נא לסיים, הזמן עבר.

אראל מרגלית: אני כבר מסיים.

אראל מרגלית: – – ודורשת מהמינהל תמרוץ אחר להשתתפות, לא על-ידי מקסום הרווחים אלא על-ידי כמות מסוימת שהם משווקים לאותן קטגוריות שאנחנו קובעים שאנחנו רוצים ביקרן.

אראל מרגלית: אז אנחנו מזמינים אותך אלינו לוועדת הכספים ורוצים לראות את המתווה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אני מבקשת רק לעמוד בזמנים.

נורית קורן: חבר הכנסת יואל חסון – איננו.

נורית קורן: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: אדוני שר האוצר, טוב לראות אותך במליאה, אנחנו שמחות ושמחים שאתה יושב כאן להקשיב לנו.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, סיעת המחנה הציוני תתמוך בחוק שאתה מביא לנו לקריאה ראשונה, וזה משום שאנחנו סבורות שזה בכל זאת צעד בכיוון הנכון.

מרב מיכאלי: אבל אנחנו עושים את זה תוך כדי שאנחנו מוצאות ומוצאים לנכון לציין שהאמת שזה אפילו מפתיע שזה מה שאתה מוצא לנכון להביא לנו לכנסת הזאת.

מרב מיכאלי: אחרי כל הבטחות הבחירות הגדולות ואחרי כל ההתחייבות לציבור, זה הצעד?

מרב מיכאלי: כאמור, אנחנו חושבות וחושבים שזה צעד בכיוון החיובי.

מרב מיכאלי: אני באופן אישי, יש לי הזכות שמדרגת מס רכישה של 10% הוכנסה כבר בתקציב הקודם-קודם, כשהממשלה הקודמת טרחה להעביר תקציב, לדירה של מעל 15 מיליון שקלים.

מרב מיכאלי: אני חשבתי שזה צריך להיות לדירה מעל 10 מיליון שקלים כבר אז, אבל כבר הוספנו אז מדרגת מס, כבר היה טוב.

מרב מיכאלי: כן, צריך למסות יותר את מי שיש לה ולו יותר כסף.

מרב מיכאלי: כן, צריך לכוון את השוק לכך שהדירות שיימכרו יהיו יותר למי שצריכות וצריכים קורת-גג, ופחות למי שרוצות לעשות מזה כסף.

מרב מיכאלי: אבל, אדוני, איפה התמונה הגדולה?

מרב מיכאלי: באמת, איך זה לבד ישנה את מצב הדיור בישראל?

מרב מיכאלי: עכשיו אני רוצה להתייחס – בשונה ממה שעשה חברי אראל מרגלית – אני רוצה להתייחס לחלקים שכן נחשפים מתוכניתך ומדאיגים אותי, ואמרתי את זה כאן גם כשאתה לא היית.

מרב מיכאלי: מדאיגה אותי השחיקה בדמוקרטיה שמסתמנת מהצעדים, שלפחות אני קוראת עליהם, שאתה מביא.

מרב מיכאלי: על חלקם אני לא קוראת, אני רואה בהצעת התקציב, בשינויי חוק-היסוד שאתה מביא בשביל להעביר תקציב דו-שנתי שישאיר את מדינת ישראל שנה שלמה בלי תקציב שהכנסת אישרה; שמאפשר לחשבת הכללית לנהל את המדינה לפי ראות עיניה, שלא באשמתה כמובן, משום שהממשלה הזאת לא מביאה תקציב.

מרב מיכאלי: אבל במה שנוגע לתכנון ובנייה, אני מוטרדת.

מרב מיכאלי: אני מוטרדת מכך שאספת אליך, תחתיך, את כל גופי התכנון והבנייה, כולל המשרד להגנת הסביבה, באופן כזה שמחסל בפועל את האיזונים והבלמים שהם הם ליבת הדמוקרטיה במדינה דמוקרטית, באופן שמאפשר באמת חשיבה כוללת על דברים שהם לא רק צורכי הדיור המיידי, ככל שצורכי הדיור המיידי בוערים.

מרב מיכאלי: אני חוששת מפגיעה בסביבה.

מרב מיכאלי: אני חוששת מתכנון שראינו את תוצאותיו הנמהרות, עם הווד"לים והוותמ"לים וכל הפטנטים האחרים שממשלות ימין לדורותיהן עשו כאן בשביל לעקוף את הליכי התכנון המקובלים, במקום פשוט לתגבר באופן רציני את מוסדות התכנון הקיימים ולתת להם כלים לפתוח את הפקקים ולפתור את הבעיות שיצרו את כל הצפיפות הזאת ואת כל המצוקה, מצוקת הדיור שאנחנו עדות לה.

מרב מיכאלי: ודבר שלישי, אני רוצה להגיד לסיום, אני מופתעת מזה שזה לא הדבר הראשון שאתה מביא, דיור ציבורי.

מרב מיכאלי: אם יש מצוקה אמיתית בתחום הדיור, אדוני שר האוצר – היא הדיור הציבורי בישראל.

נורית קורן: נא לסיים.

מרב מיכאלי: ממשלות ישראל בשנים האחרונות עוברות על החוק, לא משתמשות בכסף ממכירת דירות ציבוריות למען בניית, רכישת ויצירת דיור ציבורי חלופי חדש ואחר, ומצוקת הדיור הציבורי גדולה מכל מצוקת הדיור בישראל.

מרב מיכאלי: אנחנו מצפות ומצפים ממך להביא בראש וראשונה פתרון לדיור הזה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, ואחריו – חבר הכנסת אלי כהן.

יחיאל חיליק בר: נכבדי כבוד השר כחלון, תראה, אני לא יודע – כמי שטרם רכש דירה, אני בשלבים, אני מקווה שזה יקרה – מה המס הזה יעשה.

יחיאל חיליק בר: אני פותח בבוקר ערוץ 10, אומרים שזה ייקר; ערוץ 2, הפרשן אומר שזה יוזיל.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע מה זה יעשה, אבל אמרה פה מרב מיכאלי באמת, ובצדק, שגם אם זה ייעשה, זה מעט מדי.

יחיאל חיליק בר: זה לא נוגע בהכרח לאלה שרוצים לקנות דירה ראשונה וזה לא פותר את מצוקת הדיור בישראל.

יחיאל חיליק בר: אז ראשית, הייתי רוצה לבקש ולהאמין שאתה – ואני בירכתי אותך – יחד עם חברתי סתיו, עם רועי פולקמן מהסיעה שלך, ועם אורלי, הגשנו את החוק להסדרת שוק השכירות בישראל, שאתה תתמוך בזה.

יחיאל חיליק בר: זו רפורמה מצוינת, זה חוק מעמיק שעבדנו עליו שנתיים.

יחיאל חיליק בר: רועי הצטרף ואני מברך אותו, הוא אידיאולוג וחבר אמיתי.

יחיאל חיליק בר: ושלא תתקפל בפני שרת המשפטים, שכבר שמעתי שרוצה לא לאשר את החוק הזה, אבל פה חובת ההוכחה עליך.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נהיה חיילים שלך אם תלך על זה.

יחיאל חיליק בר: זה שוק שנוגע ל-2 מיליון ישראלים שלא יכולים לקנות דירה, רובם גם לא יוכלו לקנות דירה בטווח הקרוב; המינימום זה שישכרו דירה – וגם ישכירו דירה – בכבוד.

יחיאל חיליק בר: עכשיו תראה, במקרה נמצא פה גם שר הבינוי יואב גלנט.

יחיאל חיליק בר: יש לך פה הזדמנות אדירה.

יחיאל חיליק בר: משרד האוצר – – –

יואב גלנט: אני לא במקרה כאן.

יחיאל חיליק בר: לא, אני אומר, במקרה הוא לידך.

יחיאל חיליק בר: אתה בדרך כלל לא לידו.

יחיאל חיליק בר: רשות התכנון, משרד האוצר ובינוי ושיכון בידיך.

יחיאל חיליק בר: אתה אולי הגורם החברתי האמיתי היחידי שיש בממשלה הזאת, כך לפחות אנחנו סוברים.

יחיאל חיליק בר: בידך באמת הזדמנות לעשות מהפכה אמיתית, ואמרו כבר מי שאמרו, ואני מצטרף, שאם אתה תעשה את זה, אנחנו, האופוזיציה, נגבה אותך.

יחיאל חיליק בר: אבל בשביל זה צריך, אדוני השר, להכניס את היד עמוק, גם לכיס של הממשלה וגם ליצירתיות שאני מאמין שיש לך ולממשלה.

יחיאל חיליק בר: ראיתי את היצירתיות הזאת אצל אחיך, כשישבתי לידו במועצת העיר ירושלים.

יחיאל חיליק בר: באמת עשה דברים מיוחדים וחשובים, קובי.

יחיאל חיליק בר: אבל כשהייתה מצוקת דיור בתחילת שנות ה-90, ראש הממשלה רבין בנה את העיר מודיעין.

יחיאל חיליק בר: זה היה מהלך ענק.

יחיאל חיליק בר: הוא פשוט בנה עיר ופתר כמעט מייד מצוקת דיור של דור שלם שלא יכול היה לקנות דירה, שעד היום לא רק קנה דירה אלא גם בטח הרוויח עליה המון המון.

יחיאל חיליק בר: דיברו פה על לחייב קבלנים לבנות דיור בר-השגה.

יחיאל חיליק בר: אם אנחנו נותנים, אדוני, השר כחלון, את הקרקע שלנו לקבלנים – ואני האחרון שאכפת לו שקבלנים ירוויחו, רק אפשר שירוויחו טיפה פחות, ושהקרקע שלנו, שאנחנו נותנים להם, גם תחזור בסופו של דבר אלינו.

יחיאל חיליק בר: ויש הרבה הרבה תוכניות שמחייבות קווטה מסוימת בבניינים, בניינים מיועדים או ייעודיים לזוגות צעירים, לאימהות חד-הוריות – היו בשנות ה-90 – "קנה ובנה", שיכון.

יחיאל חיליק בר: אתה באת ממקום, כמוני, משכונה לא הכי טובה, ששם בנו בזמנו דיור, גם ציבורי, לאנשים שלעולם לא יוכלו ולא יכלו לקנות דירה.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע שהעצוב הוא שההורים שלנו, שהיו עניים מאתנו בכל מובן אפשרי, יכלו לרכוש דירה להם, לעתים גם לנו.

נורית קורן: נא לסיים.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו היום – אני מסיים, גברתי היושבת-ראש – אנחנו היום הרבה יותר עשירים מהם, מרוויחים יותר מהם – רובנו, בממוצע, כמובן.

יחיאל חיליק בר: לא מתנתק מהעניים שיש במדינה הזאת – לא יכולים אפילו לחלום על דיור.

יחיאל חיליק בר: אז אדוני השר כחלון ואדוני השר גלנט, באמת, בידיכם אולי המשימה הלאומית הכי חשובה לדור הבא של ישראל, הדור הצעיר.

יחיאל חיליק בר: ואם תהיו שם באומץ לעשות את זה, אנחנו נהיה שם לצדכם.

יחיאל חיליק בר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה – אינו נוכח.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

נורית קורן: ואחריה – חברת הכנסת רויטל סויד.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, דבר ראשון, לפני הכול, אדוני שר האוצר משה כחלון, אני רוצה להגיד שאני מאמינה שכוונותיך טובות.

מיכל בירן: זה נשמע obvious, אבל במדינה שלנו זה לא מובן מאליו, ואני מאמינה בכל לבי שהכוונות שלך הן אמיתיות, ושאתה לא רוצה להסתפק רק בססמאות, ונחוש בדעתך להביא לשינוי המציאות.

מיכל בירן: וזאת נקודת פתיחה מאוד מאוד טובה ולא מובנת מאליה; וראשית אני מפרגנת על זה.

מיכל בירן: חוץ מזה, על הבעיה, נראה לי שכולנו כבר הרחבנו.

מיכל בירן: זה הביא לי פה ככה צמרמורות מהמחשבה על הדירה שהייתה לי בתל-אביב לפני שנבחרתי לכנסת.

מיכל בירן: זו הייתה דירת שני חדרים.

מיכל בירן: בחצי מהזמן שגרתי שם לא הייתה ניאגרה.

מיכל בירן: היה ברז כזה שדרכו יורדים המים בשירותים.

מיכל בירן: את לוח החשמל החליף בעל הבית רק אחרי שחשמלאי אמר לו שכבר לפני 20 שנה הפסיקו לייצר את החלפים, והוא פשוט לא מוכן לחתום יותר על הבטיחות של הדבר הזה.

מיכל בירן: כל פעם, לפני שהלכתי לחדש את החוזה, נזכרתי במערכון הזה של "ארץ נהדרת" עם אפי, שמצד אחד – בעל הבית – שמצד אחד שואל אותי: אוי חמודה, איזה תואר את לומדת?

מיכל בירן: ומצד שני מעלה באופן לא מידתי, כל שנה, מדי שנה בשנה, את שכר-הדירה.

מיכל בירן: וכל פעם אני אומרת: די, הפעם אני באמת עוברת, רואה מה המצב מסביב ונשארת עוד שנה.

מיכל בירן: וכולנו, אני חושבת – וגם עכשיו, כחברת כנסת, המחשבה לקנות דירה נראית לי מופרכת, ואני לא רואה איך היא יכולה, איך היא יכולה להתאפשר.

מיכל בירן: עכשיו, השאלה היא מה הפתרונות.

מיכל בירן: והפתרונות, בסופו של דבר, מתחלקים לשני סוגים: שחרור והסדרה.

מיכל בירן: הפתרונות הליברליים אומרים: הבעיה היחידה היא שאין מספיק היצע בשוק.

מיכל בירן: אם רק נדאג שיהיה היצע, השוק החופשי כבר יוריד את המחירים.

מיכל בירן: אני חושבת שזה לא יעזור, כי זאת לא מערכת כל כך פשוטה.

מיכל בירן: אגב, אני חושבת שאני הולכת להצביע ואנחנו הולכים להצביע, בין היתר, בעד ההצעה הזאת של מס רכישה, כי היא באמת מנסה לטפל באותה תופעה של אנשים שקונים עוד ועוד דירות למטרות השקעה, בזמן שאנשים אחרים אין להם הדירה הבסיסית שנדרשת בשביל לקיים את חייהם ואת משפחתם.

מיכל בירן: אני חושבת שנתן לך פה גם חברי חיליק בר פתרונות של הסדרה, שאומרים: אם המדינה נותנת לקבלן לבנות על הקרקע שהיא נותנת, היא יכולה לבטל את עלות הקרקע בתמורה לזה שחלק מהדירות בבניין כן ייועדו אחר כך לדירות בנות-השגה, במחירים שהמדינה תפקח עליהם, לקבוצות אוכלוסייה שהמדינה תגיד שאותן היא מסמנת, שהיא רוצה לעזור להם בתחילת חייהם, למשפחות צעירות, ליחידים צעירים.

מיכל בירן: אני ממש מקווה, אדוני שר האוצר, שלא תיאחז רק בפתרונות של השחרור, כי הם לא יובילו באמת לשינוי משמעותי בשוק, אלא תשתמש בהם במקום שצריך, יחד עם פתרונות של הסדרה, להשתמש בכוחה של המדינה כדי להתערב בשוק ולהוריד את המחירים.

מיכל בירן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, השרים המכובדים שנמצאים כאן, אני פונה אליך, אדוני שר האוצר, ואני אנצל את ההזדמנות שאתה נמצא פה במליאה ואעלה נושא שבוודאי ובוודאי ייגע ללבך ותעשה משהו כדי לשנות את המצב הנוכחי, היום, שהוא מצב מעוות.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים היום ערב סיום, ערב סיום הלימודים ופתיחת חופשת הקיץ, ואנחנו יודעים שכאנשים עובדים אנחנו שולחים את הילדים לקייטנות כדי שהם יהיו במסגרות.

רויטל סויד: יש הורים פרודים; הורים – משפחות חד-הוריות; ויש גם המושג של הורה יחידני.

רויטל סויד: הורה יחידני הוא הורה יחיד שמכיוון שהוא ההורה היחיד, אלמן או אלמנה או מי שאין לו בן-זוג בחייו – רק הוא מגדל את הילד.

רויטל סויד: היום, על-פי הקריטריונים הקיימים, אותו הורה יחידני זכאי לסבסוד בגני-ילדים בתנאי – לא בגני-ילדים, סליחה, בקייטנות – בתנאי שהוא עומד בקריטריונים מסוימים.

רויטל סויד: הקריטריונים המסוימים שהורה יחידני אמור לעמוד בהם הם כאלה שגורמים לכך שהוא, שעובד ומשתכר משכורת שהיא מעל המשכורת הממוצעת במשק, בוא נאמר 8,000 שקלים לחודש, והוא מגדל, בוא נאמר, שלושה ילדים, ואינו זוכה להבטחת הכנסה ואין לו הכנסה אחרת, לא זוכה לאותו סבסוד בקייטנות.

רויטל סויד: המשמעות היא שדווקא ההורה היחידני הזה, זה שאין לו מי שיסייע לו בגידול הילד, זה שאין לו בן-זוג, הגרוש או הפרוד, שיבוא ויסייע לו, או הגרושה, אין לו מי שיהיה לידו, לא יוכל לשלוח את הילדים לקייטנות, כי הם נופלים, חלקם, נופלים בין הכיסאות.

רויטל סויד: וזה מצב אבסורדי.

רויטל סויד: כי דווקא אותם הורים שמגדלים את הילדים לבד, דווקא הם צריכים את אותו סיוע.

רויטל סויד: אז אני פונה אליך, אדוני שר האוצר, לבדוק את הנושא הזה ולהחיל את הקריטריונים גם על מי שמשכורתו נחשבת גבוהה יחסית, אבל עדיין – בוא נחשוב על הורה, אם או אב, שצריכים לשלוח שלושה ילדים לקייטנות; משתכרים, נניח, 8,000 שקלים לחודש, והם כבר משתכרים שכר – לפחות 4,000 שקלים מהשכר הזה יצטרכו ללכת עבור הקייטנות הלא-מסובסדות, ואיך המשפחה הזו תתפרנס במשך אותם חודשי הקיץ?

רויטל סויד: אז אני שמחה ומברכת על הנוכחות שלך פה במליאה, ואני מבקשת ממך, אדוני שר האוצר, לקחת את הנושא הזה לטיפול.

רויטל סויד: ואין לי ספק שלאור תפיסת עולמך אתה תעשה גם את השינוי לרווחתם של אותם הורים.

רויטל סויד: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

נורית קורן: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

עיסאווי פריג': – – –

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, המושבים והקיבוצים הקימו את המדינה – – –

עיסאווי פריג': – – –

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: תן לי רגע.

איתן ברושי: תשמע משהו.

איתן ברושי: המושבים והקיבוצים הקימו את המדינה, ועכשיו המדינה לא יודעת מה לעשות אתם.

קריאה: – – –

איתן ברושי: רויטל, אחרי שהתרגשת מהערבה התיכונה, בואי תשמעי עוד משהו.

רויטל סויד: – – –

איתן ברושי: אני חוזר, וחשוב לי ששר האוצר ישמע: המושבים והקיבוצים הקימו את המדינה.

איתן ברושי: עכשיו המדינה לא יודעת מה לעשות אתם.

איתן ברושי: שר האוצר ושר הבינוי שיושבים כאן עושים כל מאמץ כדי לקדם את הבנייה על-ידי שחרור קרקעות, פתרון לבעיות ביורוקרטיות וחסמים, אבל כמעט שום דבר מהדברים שמוצעים הם לא פתרון של שאלת הבנייה במושב ובקיבוץ.

איתן ברושי: היום ובימים האחרונים נפגשנו עם השרים.

איתן ברושי: תדע הממשלה וידעו חברי הכנסת שבמרחב של המושב והקיבוץ בישראל, מהצפון עד הדרום, יש – דני, בוא, אולי תעזור לי.

איתן ברושי: אתה גם נציג של ההתיישבות.

דניאל עטר: אני מתרגם להם מה שאתה אומר – – –

קריאה: – – – הדיון.

איתן ברושי: בעניין – – –

עיסאווי פריג': – – – על הקומה של – – –

איתן ברושי: אחר כך נדבר על הבעיות האחרות.

איתן ברושי: למרות השעה המאוחרת, אני חושב שצריכים לדבר דברים רציניים גם בשעות האלה.

איתן ברושי: אני רוצה שתדעו שכ-120,000 מגרשים לא מפותחים נמצאים במרחב הכפרי, והנתונים האלה מוכרים לממשלה.

איתן ברושי: נדמה לי שהצעדים ששר הבינוי ושר האוצר מדברים עליהם הם לא פתרון מספיק נכון למרחב הכפרי.

איתן ברושי: לא מזמן עשינו השוואה של מחירי מגרשים, חברי זוהיר בהלול וחברי מהמגזר, במקומות רבים נותנים מגרשים בהנחה למשרתי צה"ל.

איתן ברושי: אצלנו, תכף נדבר על הסעיף הבא, משרתים בצה"ל יותר מבכל מקום אחר בחברה הישראלית, אבל לא נותנים לבנות.

איתן ברושי: זאת אומרת, אנחנו משרתים בצה"ל לפחות כמו האחרים, אבל אין הנחה ואין מגרש למי שהשתחרר מצה"ל.

איתן ברושי: הממשלה הזאת לא תוכל להתעלם משאלת הבנייה במרחב הכפרי, בקיבוץ, במושב וגם ביישובים הקהילתיים.

איתן ברושי: יש כאן משהו אבסורדי, ועוד מדובר בעיקר על אזורי הספר והפריפריה.

איתן ברושי: לכן, אני חושב שצריך לברך על כל צעד שנעשה – חלקם צעדים באיחור.

איתן ברושי: ואני אומר פה, מי שרוצה ישמע: אם לא ישנו את שיטת העבודה של רשות מקרקעי ישראל, אם לא יחליפו שם חלק מהפקידות ואם הממשלה לא תתערב בהתנהלות של רשות מקרקעי ישראל, לא יפתרו חלק מרכזי של הבעיות גם במרחבים שמחוץ לתחום הכפרי.

איתן ברושי: לכן אני קורא לראש הממשלה ולמי שמתכוון באמת לפעול להורדת מחירי הדיור: הצעדים עד עכשיו הם יותר מילים ממעשים.

איתן ברושי: מדובר פה על שינוי דרמטי ולא על שינויים קוסמטיים.

איתן ברושי: בתוך השינוי הזה חייבים להביא לידי ביטוי את ההתיישבות מדן ועד אילת.

איתן ברושי: ואם לא יביאו אותנו בחשבון, אנחנו נבוא חשבון עם הממשלה.

איתן ברושי: אנחנו לא נסכים יותר להיות השפחה החרופה, ולא יגררו אותנו ברחובות כמו נבלה.

איתן ברושי: הגיע הזמן שהמדינה תדע להגיד תודה למי שהשקיע פה יותר מהממוצע ולפתור את השאלה של המרחב הכפרי.

איתן ברושי: אבל הפתרון שלנו הוא לא רק בשבילנו.

איתן ברושי: הפתרון – – –

נורית קורן: נא לסיים.

איתן ברושי: אני יודע.

איתן ברושי: הפתרון להתיישבות הוא קודם כול פתרון למדינה, משום שאנחנו מביאים פתרון אמיתי לשחרור חסמים, לבנייה באזורים בעלי עדיפות ולהקטנת מצוקת הדיור.

איתן ברושי: אנחנו הפתרון ולא הבעיה.

נורית קורן: נא לסיים.

איתן ברושי: ואני קורא לשני השרים, והם מכירים והבטיחו לפעול לקבלת החלטות בתוך זמן קצר.

איתן ברושי: אין לנו זמן, אנחנו רוצים לבנות את הארץ ורוצים לאפשר לדור הצעיר להמשיך את המפעל של ההתיישבות.

איתן ברושי: אנחנו זקוקים למדינה – –

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: – – המדינה זקוקה להתיישבות.

איתן ברושי: תודה.

אלי אלאלוף: – – – מוכנים לשחרר קרקעות מאזורי פיתוח – – –

נורית קורן: חבר הכנסת באסל גטאס – איננו; חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואחריו – דניאל – – –

עיסאווי פריג': אני לא באסל.

נורית קורן: אני יודעת.

עיסאווי פריג': בסדר – – –

נורית קורן: אני יודעת, אני הזמנתי את דב חנין.

עיסאווי פריג': גם הזמנת את באסל פעמיים.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': גם הזמנת את באסל גטאס פעמיים.

נורית קורן: עיסאווי – אה, סליחה.

נורית קורן: טוב, אני אחר כך.

נורית קורן: סליחה.

עיסאווי פריג': את רואה.

עיסאווי פריג': אני – – –

נורית קורן: סליחה, אתה צודק.

נורית קורן: אתה צודק.

נורית קורן: אני מתנצלת.

נורית קורן: אני מתנצלת.

נורית קורן: אתה אחרי חבר הכנסת דב חנין.

נורית קורן: סליחה.

עיסאווי פריג': זה שנתיים קורה לי בגלל הקרחת.

נורית קורן: סליחה.

נורית קורן: אני מבקשת את סליחתך.

נורית קורן: בבקשה, דב חנין.

שרון גל: היא התנצלה, באסל.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, רבותי השרים, אדוני שר האוצר, אדוני שר הבינוי, עמיתי חברי הכנסת, יש דבר אחד שצריך לברך אותך עליו, אדוני שר האוצר.

דב חנין: בכנסת הקודמת התנהלו פה ויכוחים רבים בסוגיית הדיור, ואני חזרתי וטענתי כלפי הממשלה שהיא נעולה באופן אידיאולוגי ועיוור על צד ההיצע ולא מטפלת בכלל בשאלת הביקושים.

דב חנין: והמהלך שלכם, אדוני השר, הוא מהלך בכיוון נכון, כי הוא מנסה להתמודד עם שאלת הביקושים.

דב חנין: האידיאולוגיה של צד ההיצע, שהיא אידיאולוגיה של הכלכלה הניאו-ליברלית, הקפיטליסטית הקיצונית, היא אידיאולוגיה כושלת, היא לא עובדת ברמה הכלכלית והיא הרסנית ברמה החברתית.

דב חנין: ולכן, הצעד של התמודדות עם שאלת הביקושים הוא צעד נכון.

דב חנין: ובכל זאת יש לי כמה ספקות, ואני מעלה אותם כאן בגילוי לב, דווקא מכיוון שאני חושב שהכיוון הוא כיוון שצריך לחשוב עליו.

דב חנין: תחום הביקושים בדיור הוא תחום דיפרנציאלי.

דב חנין: אנחנו לא מדברים על עולם אחד של ביקושים, אלא אנחנו מדברים על שוק ביקושים מפוצל, שכבתי, שיש בו קבוצות שונות ואפקטים שונים על הקבוצות השונות של האנשים בתוך השוק הזה.

דב חנין: המהלך שלכם נועד בעצם לצמצם את המוטיבציה להשקעה בדיור.

דב חנין: מתעוררת שאלה, האם המהלך הזה כשלעצמו יצמצם את המוטיבציה.

דב חנין: במדינת ישראל היום אנחנו נמצאים במצב שבו לאזרח ישראלי שיש כסף להשקיע, אין דרך להשקיע לטווח בינוני או ארוך מכיוון שאין תוכניות חיסכון לטווח ארוך.

דב חנין: אנשים רוצים לשמור על ערך הכסף שלהם.

דב חנין: אם הם לא יבריחו את הכסף להשקיע אותו בחוץ-לארץ, הדרך הסבירה שלהם להשקיע כדי לשמור על ערך הכסף היא כנראה בנדל"ן.

דב חנין: אז לא ברור אם העלאת המס שאתם מציעים, כאשר הריבית לתוכניות חיסכון לטווח בינוני וארוך כל כך נמוכה, האם המהלך הזה יצליח אכן לצנן את השוק כפי שאתם מקווים.

דב חנין: מצד שני, מתעורר חשש אחר, שאותם אלה שכן נאלצים להישאר בשוק הדיור כאמצעי להבטיח את חסכונותיהם לטווח הבינוני והארוך וכבר רכשו דירה ושילמו את מס הרכישה הגבוה יותר יגלגלו את ההוצאה הנוספת שהם נדרשו להוציא על אחרים.

דב חנין: ואז אנחנו מגיעים לפלח אחר בתחום הביקוש המפוצל, וזה שוק השוכרים.

דב חנין: החשש הגדול הוא שבסופו של דבר העלאת המס הזאת על רוכשי הדירות – – –

נורית קורן: נא לסיים.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: העלאת המס הזאת על רוכשי הדירות תתגלגל על שוכרי הדירות, ואז אנחנו אולי ציננו קצת את שוק המכירה של הדירות, אבל הלהטנו עוד יותר את שוק השכירות, שהוא ממילא לוהט מאוד מאוד.

דב חנין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת דניאל עטר.

דניאל עטר: איך פעמיים יוצא שאני אחריך?

עיסאווי פריג': יש לך בעיה, מה לעשות.

דניאל עטר: לא, יש כנראה עדיפות – – –

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברים, בכנסת התשע-עשרה היינו, אם אני זוכר, שלושה קירחים שטעו בינינו: אני וברוורמן ובאסל.

עיסאווי פריג': אז כל הזמן היו אומרים לי: באסל, באסל.

עיסאווי פריג': אני אומר להם: רבאק, פעם אחת תקראו לי ברוורמן.

עיסאווי פריג': למה אתם – – –

נורית קורן: אין בעיה.

עיסאווי פריג': הזיהוי הוא חד-סטרי.

נורית קורן: בפעם הבאה.

עיסאווי פריג': חברים, מכובדי השר, תראה, אני באמת, בוא נדבר בעממית, בעמך, אני מסמפת אותך, יש לך כוונות טובות, עוקב אחריך מלפני הכנסת.

עיסאווי פריג': וכשהוזלת לנו את המחיר של הפלאפונים עשית מעשה כביר וחבל על הזמן.

עיסאווי פריג': ואיך יש משפט שאומר: גודל האכזבה כגודל הציפייה, או להפך.

עיסאווי פריג': בכנסת התשע-עשרה היה לנו גימיק, שמו מע"מ אפס.

עיסאווי פריג': בוועדת הכספים, הייתי שם, ניהלנו חודשים על גבי חודשים דיון על מע"מ אפס – עלייה, ירידה, שמועה שראש הממשלה מאשר, שמועה אחרת ששמים רגל, כל מיני.

עיסאווי פריג': בסוף, כולו יצא כלאם פאד'י.

עיסאווי פריג': וידענו שזה חכי פאד'י, ידענו את זה.

עיסאווי פריג': הכוונות הטובות שאתה מעלה עכשיו, וזה נחמד, אתה מעלה הצעה, אתה רוצה לצנן את ההתלהבות ולהראות לאזרחי המדינה, הנה, אני בא, יש לי כוונות טובות, מחיר למשתכן.

עיסאווי פריג': היה מחיר מטרה, היה דיור ציבורי, כל אחד עם הגימיק שלו.

עיסאווי פריג': אבל הכוונות – אני בטוח שטובות.

עיסאווי פריג': אני רוצה לדבר אתך מכיוון אחר, שהתחיל ידידי דב חנין: היום יש מדיניות מוניטרית מרחיבה במשק, זרימת כסף בצורה לא נורמלית.

עיסאווי פריג': ברור, יש כסף – יש עלייה.

עיסאווי פריג': כשיש כסף המחירים עולים.

מיקי לוי: כסף זול.

עיסאווי פריג': כסף זול.

עיסאווי פריג': חברים מתייעצים אתי, יש להם פיקדונות בבנקים, אבל אין כסף, הפיקדון לא עולה, אני משלם על זה, הערך אותו ערך, אז לא משתלם להחזיק כסף בבנקים.

עיסאווי פריג': הבנק מחייב אותך להוציא, מחייב אותך.

עיסאווי פריג': אתה הולך לשוק המניות – שוק מנופח מעל שוויו על-פי כל המדדים; לפי כל האנליסטים בתחום, זה מעל לשווי.

עיסאווי פריג': זה ברור – לא משתלם.

עיסאווי פריג': מה עושים?

עיסאווי פריג': אנשים זרמו לנדל"ן – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': שנייה, שנייה, אני פה.

עיסאווי פריג': הלכו לנדל"ן, קנו דירות – יפה, שהכסף יישאר בארץ.

עיסאווי פריג': אנחנו עכשיו באים, אומרים להם: חברים, אתם לא יכולים לעשות את זה, זה יעלה לכם כפול.

עיסאווי פריג': יש לי השוק הבין-לאומי, אני אלך על מניות – אג"חים ומניות – ואחפש אפיקי השקעה שישתלמו לי.

עיסאווי פריג': בינתיים, אנחנו פשוט נתנו להם.

עיסאווי פריג': עכשיו באים לשוק הדירות בארץ – – –

נורית קורן: נא לסיים.

עיסאווי פריג': שנייה, שאני אשלים, אני רוצה להעביר לו מסר.

עיסאווי פריג': עכשיו, באים לשוק הדירות בארץ – בסדר, באים.

עיסאווי פריג': יש לנו צפון, דרום, פריפריה, בכל מקום, ויש לנו מדינת תל-אביב, נכון?

עיסאווי פריג': מדברים בתורת הכלכלה על היצע וביקוש, אומרים שצריך להגדיל היצע כדי למתן ביקוש, וכל הססמאות, כדי להוריד מחירים.

עיסאווי פריג': ידידי, כולו כלאם פאד'י, כולו כלאם פאד'י.

עיסאווי פריג': אתה לא תצליח, אדוני השר.

עיסאווי פריג': עם כל הכוונות הטובות.

עיסאווי פריג': צריך להביא חבילה שלמה.

עיסאווי פריג': והחבילה השלמה, בהזדמנות אני אגיד לך גם איך אני רואה את הדברים.

נורית קורן: נא לסיים.

עיסאווי פריג': לסיום, אדוני, אני חייב להתייחס לסוגיה, ברשותך.

עיסאווי פריג': חצי דקה, אני מבקש.

עיסאווי פריג': יש בחור ערבי מהצפון, שמו מוזלבט – –

נורית קורן: אנחנו כבר עברנו את מכסת הזמן יותר מדי, ואני לא יכולה לתת יותר מדי, כי עם כולם הקפדתי, אז אני מבקשת – – –

עיסאווי פריג': – – מוזלבט, תושב מעיליא, רצה לקנות דירה במעלות–תרשיחא.

עיסאווי פריג': הוא ערבי, אז לא רצו לזמן אותו.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': מה, כבוד השר, איזו בשורה כבוד השר נותן לאזרח הזה, שמבקש?

עיסאווי פריג': אין לו אצלו ביישוב – יש לו שם; מה התשובה שלך, כבוד השר, למקרה כזה?

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', תודה רבה.

עיסאווי פריג': ליזם כזה שמראה לו את הדרך?

עיסאווי פריג': – סליחה ותודה, אבל – – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: גם כי נתתי לך – – –

עיסאווי פריג': שכחתי לברך אותך.

עיסאווי פריג': לא חיכית לשלוש דקות והמשכת עם הערות – הוצאת אותנו – – –

נורית קורן: נתתי יותר זמן.

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת דניאל עטר.

נורית קורן: בפעם הבאה אני לא אקרא לך בשם אחר, אני יודעת מי אתה.

נורית קורן: אוקיי, תודה.

דניאל עטר: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, עיסאווי, שו מלכ?

חיים ילין: הוא ממשיך את הסיפור.

נורית קורן: אנחנו אחר כך נרצה – בסוף הדיון, בסוף הדיון.

דניאל עטר: זה לא על הזמן שלי; תחזירי את השעון, אני מבקש.

נורית קורן: אני אתן עוד כמה דקות.

דניאל עטר: אני רוצה לומר לך, אדוני שר האוצר, תראה, אנשים שנמצאים במקום שבו אתה נמצא יכולים, לפעמים, עם כל הכוונות הטובות, קצת להתבלבל ולהישאב למקום שהעשייה מושכת אותך לשם, האמונה בתהליכים שאתה מוביל, ולפעמים מאבדים את התמונה הכללית.

דניאל עטר: אני רוצה להציע לך, במעט הזמן שיש לי, נקודת מבט עם פרספקטיבה קצת יותר רחבה על השוליים החלשים של מדינת ישראל, שזה הפריפריות.

דניאל עטר: אני רוצה לקחת לדוגמה – חבל שסגן השר ז'קי לוי לא נמצא כאן; הוא היה ראש העיר בית-שאן עד לפני כמה שנים, שנתיים, והוא יודע לספר לך שהעיר בית-שאן אין לה שום סיכוי להצליח להשאיר בתוכה את הצעירים הנפלאים שגדלים בה כי בעשר השנים האחרונות לא הגיע לשם אפילו מפעל חדש אחד שמייצר מקום עבודה ונותן לצעירים את האפשרות להישאר בבית שלהם.

דניאל עטר: היישוב הזה, העיר הזאת, בית-שאן, לדעתי כבר יותר מ-30 שנה – אותו גודל אוכלוסייה.

דניאל עטר: איזה סיכוי יש למקום כזה?

דניאל עטר: ומה שקורה לבית-שאן קורה לחצור, קורה לדימונה – דימונה לא, דימונה היא דוגמה פחות טובה, כי בשנים האחרונות היא מתפתחת יפה – זה קורה כמעט לכל עיירות הפיתוח בפריפריה הצפונית והדרומית.

דניאל עטר: הדרך היחידה – ופה התפקיד שלך, דווקא היום, כשלקחת אליך את מינהל התכנון ממשרד הפנים ועשית כמה פעולות ששמות את כל הסמכויות אצלך – היא להגדיר יעדי אכלוס ליישובים האלה.

דניאל עטר: קח את מה שאמר איתן ברושי: ההתיישבות היא לא הבעיה, ההתיישבות היא הפתרון, היא יכולה להיות חלק מהפתרון הזה.

דניאל עטר: תגדיר את יעדי האכלוס, שלמדינת ישראל יהיה אופק אסטרטגי, שנדע שבקריית-שמונה לא יכולים להתקיים עם 12,000 תושבים, אלא להגדיר להם יעד, שבתוך 20 שנה מהיום יגיעו ל-50,000 תושבים; בתוך 30 שנה יגיעו ל-70,000 תושבים.

דניאל עטר: תחשוב מה זה יעשה לחיי התרבות שם.

אראל מרגלית: עבודה, הם צריכים עבודה.

דניאל עטר: מה?

דניאל עטר: בסדר, זה בדיוק העניין, בשביל זה הוא שר האוצר, ויש לו רצון טוב.

דניאל עטר: אני מאמין בכנות ברצון שלו.

דניאל עטר: אתה יודע מה, שידבר אתך, ייקח את הפרויקט שאתה מריץ שם, שפועל יוצא מן הכלל, ויחבר אותו.

דניאל עטר: אבל באמת, בואו נעזוב רגע את הפוליטיקה הזאת, של המפלגות, של הראייה הצרה, כדי להתחיל להסתכל קצת יותר לטווחים היותר-ארוכים ולעשות את הצעדים המתבקשים.

נורית קורן: נא לסיים.

דניאל עטר: אני מסיים.

דניאל עטר: לדעתי, אדוני השר, אם אתה רוצה באמת להטביע את חותמך על עתידה של המדינה הזאת, חזק את השוליים החלשים שלה.

דניאל עטר: כשאני אומר פריפריה – אומנם התמקדתי בבית-שאן ובקריית-שמונה, אבל המגזר הערבי בצפון הוא לא פחות.

דניאל עטר: אני אומר לך, המאמצים שאנחנו משקיעים בלהרוס בתים שנבנים בניגוד לחוק – וצריך להרוס אותם אם הם נבנים בניגוד לחוק – אבל אנחנו צריכים לשאול את עצמנו, אנחנו השלטון, מה אנחנו עושים כדי למנוע את הבנייה הבלתי-חוקית הזאת.

נורית קורן: נא לסיים.

דניאל עטר: האם אנחנו מאפשרים תוכניות מתאר שמאפשרות לבנים להישאר?

דניאל עטר: אין הגירה במגזר הערבי, כולם נשארים באותו מקום, בשונה מאתנו היהודים, שלנו יש אפשרות ניידות.

דניאל עטר: אלה הדברים שאני חושב, אדוני השר, שאם תעשה אותם, אתה גם תפתור את בעיית הדיור, אתה גם תחזק את השוליים של החברה הישראלית, את החוסן בין הרבדים של האוכלוסייה – –

נורית קורן: חבר הכנסת, אתה מוכרח לסיים.

דניאל עטר: – – ואותם ארבעת השבטים שהנשיא דיבר עליהם, ואני חושב שאתה תטביע את חותמך, ויש לך פוטנציאל לזה, ואנחנו נהיה אתך שם.

דניאל עטר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

עיסאווי פריג': אין אפשרות ניידות, זאת הבעיה – – –

נורית קורן: חבר הכנסת זוהיר בהלול הוא אחרון הדוברים, ואחריו יסכם השר משה כחלון.

זוהיר בהלול: שלום לכם.

זוהיר בהלול: בעיני זה רגע מרנין שאני, בנאום שלי, בדברים האלה, אני מישיר מבט לשר בכיר בממשלה.

זוהיר בהלול: בדרך כלל נפקד מקומם של שרים בשעות שכוחות אל שכאלה.

אראל מרגלית: איך זה להסתכל על חברי כנסת?

זוהיר בהלול: אבל אני גם שמח שדווקא שר האוצר נוכח, ואיננו נוכח נפקד, אלא נוכח על אמת, מכיוון שגם – תתפלא לשמוע – אני מצטרף להערכתו ודעתו של – אינני יודע אם הוא ד"ר ג'קיל או מיסטר הייד, מיהו, באסל גטאס או עיסאווי פריג'?

זוהיר בהלול: אגב, העובדה שהם דומים האחד לשני תחיש את הבדיקות הביומטריות בישראל, וזה יחול על הערבים תחילה, ואחרי זה על היהודים, כיוון שהערבים כולם דומים האחד לשני, אפילו בקרחות שלהם.

זוהיר בהלול: שלום לך, ואני גם משתתף בצערך, ידידי עורך-הדין אוסאמה סעדי, על השכול שפקד אותך במוות של אביך, יהי זכרו ברוך.

זוהיר בהלול: יהיה זכרו ברוך.

זוהיר בהלול: אדוני שר האוצר, נדמה לי שהדיונים האלה, שעוסקים במיסוי דירות שניות בישראל, הופך את הדיון לאסקפיסטי, לאליטיסטי, ונוצר הרושם שמדובר בישראל העשירה.

זוהיר בהלול: אבל ישראל בעיני – ואני מודה לדניאל עטר שדיבר באמת מדם לבו וחבר לדם לבי – מדינת ישראל היא מדינה של עניים, מדינה ששואבת אט-אט את תושביה אל מתחת לקו העוני הדמיוני.

זוהיר בהלול: מדינת ישראל – ובדרך כלל, אתה בעיני שר האוצר הסוציאליסט הטוב ביותר שיכולה מדינת ישראל עכשיו להושיב על הכס הזה, במצב הקואליציוני הנוכחי שיש במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': – – –

זוהיר בהלול: לא, עכשיו בנתונים הקואליציוניים אני מתכוון.

שלי יחימוביץ': אבל הוא לא רוצה שתקרא לו סוציאליסט.

זוהיר בהלול: הוא לא רוצה שאני אקרא לו בצורה כזו?

זוהיר בהלול: אוקיי, אבל זאת דעתי.

עיסאווי פריג': אבל הוא בא ממקום שמחייב כך.

זוהיר בהלול: אתה באת מגבעת-אולגה, באת ממקום של עוני, ממקום של דוחק, ממקום שבו צריך להפנות מבט אל האנשים שאינם מבינים אפילו בלקסיקון הלכה למעשה שאנחנו מדברים עליו – תוכניות חיסכון, השקעה, נדל"ן, ריבית, תנודות – אלה דברים בעלמא בעיניו של האיש שנאנק כדי לקיים את עצמו בתום החודש המעיק עליו.

זוהיר בהלול: אנחנו צריכים באמת לחבור לפריפריה, ובעיקר לאוכלוסייה הערבית.

זוהיר בהלול: אני רוצה להזכיר לך, אדוני שר האוצר, שמאז 1948 לא נולד יישוב ערבי במדינה, משמע שהמדינה אפילו – – –

נורית קורן: נא לסיים.

זוהיר בהלול: עוד לא אמרתי שתי מילים.

נורית קורן: נגמר הזמן.

זוהיר בהלול: – – – משמע המדינה לא השקיעה לחלוטין ביישוב הערבי.

זוהיר בהלול: אדוני השר, אני מציע לך לבדוק מה מצבו של המיעוט הערבי בערים המעורבות.

זוהיר בהלול: עיר מעורבת אמורה להוות פורטרט של חיים משותפים, ושם לא מתקיימים חיים משותפים; ראה מה שקרה ביפו בעג'מי, וראה את התהליכים שמתהווים בעכו העתיקה.

זוהיר בהלול: אנשים מודרים מבתיהם בשל חוסר אפשרות לקבל את המשכנתאות, ידם אינם משגת כדי להגיע להחזרת התשלומים החודשיים.

זוהיר בהלול: אדוני השר משה כחלון, בעיני אתה צריך להתמודד עם אתגרים קשים ביותר, אבל האתגרים האלה גם יכולים להיות מאתגרים.

זוהיר בהלול: אני מקווה שתרים את הכפפה ותנסה להציל גם את הפריפריה וגם את האוכלוסייה הערבית.

זוהיר בהלול: מישהו דיבר כאן על אופק אסטרטגי, אני מדבר אתך על אופק קיומי.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: יסכם את הדיון שר האוצר משה כחלון, בבקשה.

משה כחלון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שעת לילה מאוחרת, אבל בכל זאת כמה מילים.

משה כחלון: ראשית, אני מודה לאופוזיציה, יש עתיד, המפלגות הערביות, המחנה הציוני, על התמיכה.

משה כחלון: זה לא דבר מובן מאליו, בכל זאת יש פה איזו התעלות מעבר לשיקולים הפוליטיים, אז אני מודה לכם, למרות החצים פה ושם שחטפתי, אבל זה בסדר.

קריאה: חצי אהבה.

משה כחלון: ממש ברשותכם, כמה מילים על מס הרכישה ומדוע הוא הגיע.

משה כחלון: תראו, אני אתן לכם דוגמה מה שקרה בחיפה.

משה כחלון: בכניסה לעיר – אצטדיון "סמי עופר", אתם מכירים?

משה כחלון: – בנו.

משה כחלון: יש התחלת בנייה יפה ממש, אפילו מרשימה.

משה כחלון: יום שישי, שעה 09:00, מתחילה pre-sale, מכירה מוקדמת, ומה קורה?

משה כחלון: דירת ארבעה חדרים – 900,000 שקלים.

משה כחלון: מחיר מדהים.

משה כחלון: מחיר מדהים, ואז עד השעה 13:00 נמכרות 100 דירות.

משה כחלון: אתם יודעים איך נמכרו 100 דירות?

משה כחלון: כל אדם קנה בין שתיים לשלוש, משקיעים.

נחמן שי: בחיפה?

משה כחלון: חיפה.

נחמן שי: הם חיפאים?

משה כחלון: בוודאי, כן, לא נעים, הייתי אומר לך גם את השמות שלהם.

משה כחלון: מה קרה ביום ראשון?

משה כחלון: כבר מכרו 100 מהבנק של ה-800, נשארו 700.

משה כחלון: כסף כבר יש לו, המשקיעים הרימו את המחיר, הזוגות הצעירים עוד לא התעוררו, וכבר זה נהיה 960,000, היום זה 1.25 מיליון.

משה כחלון: מה קרה?

משה כחלון: מי העלה את המחירים?

משה כחלון: המשקיעים.

משה כחלון: כי בשבילו, זוהיר, לשים 50,000 שקלים זה כלום.

משה כחלון: זוג צעיר, הבחורה או הגבר מתקשרים לכל העולם אולי מכירים את הקבלן שיוריד להם 5,000 שקלים, או אם אנחנו נותנים להם כמלצרים איזה 20 שקלים טיפ במסעדה הם חוגגים.

משה כחלון: ובאים בעלי ההון ושמים כסף בלי חשבון, מעלים את המחירים, מרחיקים את הזוגות הצעירים מדירות.

משה כחלון: וצריכים להיות אמיצים ולהגיד: כן, אנחנו רוצים להרחיק אתכם; כן, תעשו משהו אחר עם הכסף הזה, תנו לזוגות הצעירים דירות.

משה כחלון: מה אתם חושבים, שזה נוח להעלות מסים?

משה כחלון: תאמינו לי, זה הכי כיף לא להעלות מסים, אבל צריך להיות פה אמיץ ולהגיד את האמת – 25%–28% מהדירות הם למשקיעים.

משה כחלון: אלפי דירות – בתל-אביב, חיפה, ירושלים, באזורי ביקוש.

משה כחלון: יושבים משרדים, כל הקומות הראשונות משרדים, הקומות השניות משרדים, ואיפה יגורו הצעירים?

משה כחלון: איפה יגורו הצעירים?

משה כחלון: במשרדים?

משה כחלון: בבנייני משרדים?

משה כחלון: כל דירה שנייה הופכת למשרד.

משה כחלון: שיצאו החוצה, שילכו וישכרו ב-8,000, ב-10,000 שקלים.

משה כחלון: אנחנו רוצים לפתור את משבר הדיור, במה?

משה כחלון: בדיבורים?

משה כחלון: בססמאות?

משה כחלון: במה אנחנו רוצים לפתור את המשבר?

משה כחלון: צריכים להיות אמיצים ולעשות צעדים.

משה כחלון: כן, אני מוכן להיפטר מהתואר של "הממי הלאומי", אין שום בעיה, אבל אנחנו נפתור את הבעיה הזאת.

משה כחלון: אנחנו נפתור ונוכל לה, ואין דרך אחרת.

משה כחלון: ביקושים והיצעים, היצעים וביקושים.

משה כחלון: ואם אנחנו לא נטפל בביקושים, ואם צריכים להיות עוד צעדים, אנחנו נעשה אותם, אנחנו לא חוששים.

שלי יחימוביץ': אז למה לא יותר מ-10%?

משה כחלון: אנחנו נעשה.

אראל מרגלית: מה עם ההיצע?

אראל מרגלית: זה מה שיפתור את הבעיה?

משה כחלון: אראל, אני לא רוצה פה להתפלמס אתך.

משה כחלון: יש היצעים אדירים, אתה יודע, אתה קורא כל יום.

משה כחלון: נו באמת, לי נמאס כבר לקרוא על ההיצעים.

קריאה: למה לא יותר?

משה כחלון: למה לא יותר?

משה כחלון: אני אענה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ מדוע לא יותר, אני אגיד לך.

משה כחלון: כשמעלים מס או מורידים מס, בודקים רגישות.

משה כחלון: בודקים רגישות.

משה כחלון: יש מחלקת מחקר באוצר שבודקת רגישות, עד איזה נקודה המס הוא אפקטיבי, באיזו נקודה הוא יכול לפגוע בשוק, באיזו נקודה הוא יכול לא להשפיע.

משה כחלון: הגענו למסקנה, המלצות של בעלי מקצוע הן לא לפי הרוח, שזה המספר שמייקר למשקיע את הדירה בערך בשנתיים שכירות.

משה כחלון: הרי הם רוכשים את הדירה כדי להשיג תשואה, ושנתיים שכירות פחות או יותר – זה מרחיק אותם, ואנחנו חושבים שזה משפיע.

משה כחלון: זה משפיע.

משה כחלון: זה לא יפתור את הבעיה, אבל חלק מהבעיה, חלק מהבעיה זה יפתור.

משה כחלון: ומי שחושב שמשבר הדיור ייפתר באמת במילים יפות – לא, רק בצעדים אמיצים.

משה כחלון: עשינו אותם.

משה כחלון: אני מאוד מודה לכם על שנשארתם עד שעת ערב מאוחרת כדי לתמוך.

משה כחלון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר האוצר חבר הכנסת משה כחלון.

יולי יואל אדלשטיין: זאת עוד לא שעה מאוחרת, יש לנו עוד כמה חוקים על סדר-היום, תישאר גם אתה.

משה כחלון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הלילה עודנו צעיר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקון מס' 81 והוראת שעה), התשע"ה–2015 בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה והונחה כנדרש על שולחן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 63 נגד – אין נמנעים – 4 ההצעה להעביר את הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקון מס' 81 והוראת שעה), התשע"ה–2015, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאה היא צמוד צמוד: בעד – 63, אין מתנגדים, ארבעה נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הכספים של הכנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת תחליט בנדון.

יולי יואל אדלשטיין: יש הצעות לוועדת הכספים ולוועדת הכלכלה, וועדת הכנסת תחליט בנדון.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, לאן זה עבר?

יולי יואל אדלשטיין: לוועדת הכנסת.

משה גפני: למה?

יולי יואל אדלשטיין: ביקשתי ועדת הכספים; הייתה הצעה של חאג' יחיא להעביר את זה לוועדת הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק אבקש מיושב-ראש ועדת הכנסת להכריע מהר בנושא הזה כדי להתקדם עם החוק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן, תשתדל להכריע בזמן הקרוב ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: ["דברי הכנסת", חוברת ח', עמ' 952.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19) (תיקון) (הארכת תוקף הוראת מעבר), התשע"ה–2015, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: כזכור, המשך דיון והצבעה על הצעת החוק הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת הדוברים – אנחנו רואים את הדוברת הראשונה?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי – לא נמצאת.

מרב מיכאלי: כן, כן – – –

יולי יואל אדלשטיין: החוק הוצג.

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: להזכיר, למען הסר ספק, החוק הוצג על-ידי סגן שר הביטחון, החל דיון בנסיבות "טרגיות" – הפרוטוקול לא רואה את החיוכים – הדיון הופסק, ואנחנו בהמשך דיון והצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת מרב מיכאלי – מוותרת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית – מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: איתן כבל – כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: רויטל סויד – מוותרת.

חיים ילין: רשימת הדוברים, איפה היא?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש חברי כנסת רשומים שמעוניינים להשתתף בדיון?

מיקי לוי: כן, אבל איפה רשימת הדוברים?

יולי יואל אדלשטיין: יש חברי כנסת שמעוניינים להשתלב בדיון?

יולי יואל אדלשטיין: כולם ויתרו על זכות הדיבור, לכן אנחנו יכולים לעבור להצבעה.

מיקי לוי: לא.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

מיקי לוי: לא, רגע, אדוני, למה הצבעה?

מיקי לוי: לא ויתרנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני שאלתי.

מיקי לוי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני שאלתי.

מיקי לוי: לא ויתרנו.

יולי יואל אדלשטיין: לא ויתרת?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, נלך לפי הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: רויטל סויד ויתרה, מיכל בירן כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: חיים ילין?

יולי יואל אדלשטיין: זהבה גלאון?

יולי יואל אדלשטיין: כנ"ל.

חיים ילין: רגע, אדוני, מה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חיים ילין מעוניין לדבר?

חיים ילין: בטח.

חיים ילין: גם מיקי.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, אני עוד לא הגעתי אליו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר'ה, אתם תחליטו.

יולי יואל אדלשטיין: שאלתי שאלה פתוחה, אף אחד לא – – –

איציק שמולי: על המסכים שלנו יש רשימה שונה.

יולי יואל אדלשטיין: אולי.

יולי יואל אדלשטיין: אני הולך לפי הרשימה שיש לי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי יש עתיד, אני מבין, לא מוותרים על זכות הדיבור.

יולי יואל אדלשטיין: לא מוותרים.

יולי יואל אדלשטיין: כן מוותרים.

עליזה לביא: לא מוותרים.

מיקי לוי: לא מוותרים.

יולי יואל אדלשטיין: לא מוותרים.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, ראשון הדוברים יוצא לנו חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: עליזה לביא, מוותרת?

עליזה לביא: לא.

יולי יואל אדלשטיין: מעוניינת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, חובה של כולנו להיות כאן, באולם המליאה, אז מי שלא נמצא, אני מצטער בשבילו או בשבילה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני, על הנושא הזה, באמת, למרות השעה המאוחרת, אנחנו לא יכולים ולא יכולות לוותר.

עליזה לביא: באנו לדון היום בהצעת חוק שירות ביטחון (הארכת תוקף הוראת מעבר).

עליזה לביא: יש בכנסת הזאת הרבה חברי כנסת חדשים וחברות כנסת חדשות, ואולי כדאי להזכיר לחברי הכנסת החדשים מהקואליציה על מה בדיוק אתם עומדים להצביע ולְמה אתם עומדים לתת יד.

עליזה לביא: חברים וחברות יקרים, מדובר למעשה בתחילת הביטול של חוק השוויון בנטל.

עליזה לביא: שר הביטחון מכיר ברשימה של ישיבות שבהן נדחה הגיוס משנה לשנה, רשימה הכוללת את הרוב המוחלט של הישיבות.

עליזה לביא: חוק השוויון בנטל קבע שעל שר הביטחון לקבוע את רשימת הישיבות בתוך שנה, בהקטנת מספר הישיבות ברשימה.

עליזה לביא: שר הביטחון, לצערי הרב, לא עשה זאת, והתיקון המוצע מבטיח דחייה נוספת, שלא ברור מה יקרה בסופה.

עליזה לביא: ועל כך אתם עוד מעט תצביעו, חברי הקואליציה, ולצערי תצביעו בחיוב.

עליזה לביא: ומדוע הכרחית הדחייה?

עליזה לביא: כדי שראש הממשלה לא יקטע את מירוץ השכנועים שבו הוא שרוי השבוע, מתחנן על נפשו בפני חברי מרכז הליכוד שלא ישיבו את כוח הבחירה – על זה הוא בזבז את הזמן, אז לא היה זמן לדון בסוגיה הזאת.

עליזה לביא: ב-100 הימים הראשונים לממשלה ה-34 של מדינת ישראל, ראשיה לא היו רק עסוקים בדברים מהסוג החשוב הזה, אלא כן היו עסוקים ביצירה, בפעולות של חזון ובנייה.

עליזה לביא: ומה אנחנו רואים?

עליזה לביא: תככים פנימיים, ריבים מאוסים והרס מוחלט ושיטתי של הישגי העבר.

עליזה לביא: על המשך המציאות שעליה הצביע בשבוע שעבר נשיא המדינה רובי ריבלין, שבה חצי מתלמידי כיתות א' בישראל הם חרדים וערבים – עלינו להפסיק להתעלם מכך, ולהבין שזו החובה שלנו לצמצם את הפערים בהשתתפות של אוכלוסיות אלה בשוק העבודה.

עליזה לביא: זה מסכן את עתידה הכלכלי של מדינת ישראל, ואתם יודעים את זה.

עליזה לביא: אבל איך זה אמור לקרות כאשר אזרחי ישראל החרדים לומדים לימודים שאינם כוללים לימודי ליבה שקבעה מדינת ישראל ואינם משתתפים בנשיאה – בזכות – לשרת את המדינה – – –

יעל גרמן: – – –

נורית קורן: סליחה, חברים.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת לשמור על שקט.

נורית קורן: נא לכבד – – –

עליזה לביא: תודה, חברתנו, אבל הם עוד מעט יצביעו, גברתי.

עליזה לביא: הם לא יודעים על מה הם מצביעים, והם בעצם מבטלים את מה שאנחנו הצלחנו לעשות לטובת מדינת ישראל, גברתי.

עליזה לביא: אז למרות השעה המאוחרת, אני חושבת – אני רואה פה ערנות רבה, אז הלוואי שירתמו את הערנות הזאת באמת לטובת הנושא המאוד-מאוד חשוב.

יעל גרמן: עליזה, לא שומעים – – – כולם מדברים – – –

נורית קורן: עליזה, הזמן הולך ואוזל – – –

עליזה לביא: לא, הוא לא הולך, גברתי, אנחנו רוצים שקט.

נורית קורן: בבקשה.

עליזה לביא: אבל תדרשי שקט במליאה.

נורית קורן: אני ביקשתי שקט, והסדרנים מבקשים מהאנשים.

נורית קורן: כולם עוד מעט ישבו במקום, את יכולה להמשיך.

עליזה לביא: אבל לא על חשבון הזמן שברח לי, גברתי.

עליזה לביא: צריך שיהיה שקט פה, במליאה.

נורית קורן: בסדר, אני אתן לך עוד קצת.

עליזה לביא: אבל איך זה יקרה – –

נורית קורן: חברים.

עליזה לביא: – – כאשר אזרחי ישראל החרדים לומדים לימודים שאינם כוללים את לימודי הליבה שקבעה המדינה ואינם משתתפים בזכות לשרת שירות צבאי מלא או שירות אזרחי או שירות קהילתי?

עליזה לביא: אז איך באמת אפשר, כשעומד פה שר הכלכלה דרעי ואומר: אתם לא מקבלים את החרדים לשוק העבודה?

עליזה לביא: אי-אפשר לבוא בסוף תהליך – אי-אפשר באמת לייצר פה חברה משותפת כשבאים רק בסוף התהליך, אחרי שגרים בנפרד או לא משרתים בצבא ביחד ובכל תהליך הסוציאליזציה של החברות בחברה הישראלית.

עליזה לביא: גם שר הביטחון, שכיהן בתפקיד הזה גם בכנסת התשע-עשרה – אני רואה בך את האחראי הישיר ליישום המלא של החוק ללא דיחוי, יחד עם ראש הממשלה ויתר השרים, שחלקם גם שרים בממשלה הזאת, שהצביעו בעד החוק בכנסת הקודמת.

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת קצת שקט.

עליזה לביא: אתם מכירים את הערכים של המדינה – אומנם יש פה חברי כנסת שלא הצביעו, וחברי כנסת חדשים, אבל אתם מכירים את החשיבות של החוק החשוב הזה שעבר, שמשנה מציאות.

עליזה לביא: אסור לנו לחזור אחורה.

עליזה לביא: אנחנו בעצם למעשה נחזור אחורה, ואתם נותנים הערב יד – הצעת חוק שעמלנו עליה קשה מאוד, שבאה ומקדמת ומבטיחה יחד עתיד טוב יותר לכולנו – אסור להחזיר את ישראל אחורה, לימים שבהם השסע של השוויון בנטל היה פצע פתוח בחברה הישראלית.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: אני הוספתי לך דקה.

עליזה לביא: גברתי, אנחנו חייבים להמשיך בתהליך של גיוס החרדים והשילוב שלהם בשוק התעסוקה.

עליזה לביא: זה לא רק עניין מוסרי של חובות וזכויות, אלא זה עתיד החברה והמשק בישראל.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת – השעה אומנם מאוחרת – מעט שקט וקצת כבוד לדוברים; מאוד קשה לנהל את הדיון.

חיים ילין: מחקתם את כל הרשימה, אני לא מבין מה הולך פה.

נורית קורן: סליחה, אנחנו לא רשמנו – קודם כול, היושב-ראש הקריא את השמות ואנשים אמרו שהם לא רוצים לדבר, וזה מה שנותר.

נורית קורן: סליחה.

קריאות: – – –

חיים ילין: הוא כנראה רוצה ללכת הביתה מהר.

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הדחייה המוצעת כאן – ואתם כאן, מהצד הזה, שהייתם שותפים להעברת החוק ההיסטורי הזה, הכל-כך חשוב הזה, איך אתם מוסרית יכולים להסתכל על עצמכם בראי?

מיקי לוי: חוק השוויון בנטל הוא חוק שתוקן לאחר 67 שנות קיום המדינה.

מיקי לוי: בית-המשפט העליון התערב כבר, ולכן – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיקי לוי: – – – ולכן, אתם עושים לעצמכם עוול, הן בצד המוסרי והן בצד של היושרה, שאין לכם.

מיקי לוי: הדחייה המוצעת היא למעשה תחילת הביטול של חוק השוויון בנטל.

מיקי לוי: שר הביטחון וראש הממשלה מרדימים את הבית הזה ומרדימים את הציבור בחוק כל כך חשוב – אני רואה בשר הביטחון אחראי ישיר ליישומו המלא של החוק ללא דיחוי.

מיקי לוי: מובן שלראש הממשלה יש אחריות והוא לא יכול להיות נקי מכך.

מיקי לוי: יעלון ונתניהו מוכרים את הערכים של המדינה בגלל שיקולים פוליטיים.

מיקי לוי: אין סיבה לדחייה של שנה.

מיקי לוי: בוגי היה שר הביטחון בכנסת הקודמת, הוא היה חבר בוועדה שכתבה את החוק והיה לו כל הזמן שבעולם לגבש את הקריטריונים לישיבות.

מיקי לוי: הסיבה היחידה לדחייה היא לחץ פוליטי קואליציוני של המפלגות החרדיות.

מיקי לוי: ראש הממשלה לחיץ, הוא מוותר כמעט בכל נושא כדי לשרוד ולהידבק אל הכיסא שלו.

מיקי לוי: אסור להחזיר את ישראל אחורה לימים שבהם השסע של השוויון בנטל היה פצע פתוח בחברה הישראלית.

מיקי לוי: חייבים להמשיך, גברתי, בתהליך של גיוס החרדים ושילובם בשוק התעסוקה.

מיקי לוי: זה לא רק עניין מוסרי של חובות וזכויות, אלא זהו העתיד של המשק הישראלי, העתיד של החברה הישראלית וכור ההיתוך הישראלי.

מיקי לוי: והדחייה הזו עם סיבה של ילד בכיתה א': לא היה לי זמן.

מיקי לוי: שנה שלמה לא היה לו זמן כדי לקבוע את הישיבות.

מיקי לוי: זוהי בושה וחרפה לכל אלה שבקדנציה הקודמת הצביעו בעד והיום יצביעו בעד דחייה.

משה גפני: – – –

מיקי לוי: אתם לא מוסריים, אתה לא מוסרי.

נורית קורן: תם הזמן, אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

מיקי לוי: ולכן, אני אומר לכם – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיקי לוי: שמעתי אותך, שמעתי אותך.

מיקי לוי: אתם רוצים לדחות את נושא קביעת הישיבות בשנה – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

משה גפני: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת סמוטריץ – – – חבר הכנסת מיקי לוי, לסיים.

מיקי לוי: ולכן, תסתכלו בעצמכם בראי.

מיקי לוי: אתם לא מוסריים, לא עקביים, ואין לכם שום אופק.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

משה גפני: אני מבקש שהנואמים מבין חברי הכנסת, לפני שהם נואמים שיקראו את החוק.

משה גפני: זה החוק שלכם – – –

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

נורית קורן: ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מיקי לוי: – – –

משה גפני: – – – החוק שלכם.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

נורית קורן: מיקי לוי, בבקשה.

נורית קורן: מיקי לוי, בבקשה.

משה גפני: תקרא את החוק – – –

מיקי לוי: – – –

נורית קורן: אנחנו קראנו כבר את השם שלך.

מיקי לוי: – – – אינטרסים שלכם – – – בקואליציה שהם הצביעו בעד.

מיקי לוי: לא מוסרי ולא – – –

קריאות: – – –

נורית קורן: נא להתחיל.

יעל גרמן: כן, אני רק מבקשת שיהיה שקט כי אי-אפשר.

נורית קורן: אני מבקשת שיהיה שקט כדי לכבד את חברת הכנסת יעל גרמן.

נורית קורן: בבקשה.

יעל גרמן: זה לא מכובד.

יעל גרמן: לא מכובד, לא מכבד את הכנסת.

יעל גרמן: אף אחד לא מקשיב, כל אחד מדבר.

יעל גרמן: אי-אפשר ככה לדבר.

יעל גרמן: אחד צועק, אחד פה.

יעל גרמן: מה זה?

יעל גרמן: – – –

נורית קורן: רגע, יעל.

נורית קורן: רק שנייה.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

יעקב פרי: אני שואל את היושבת-ראש, למה נמחקתי מהרשימה?

נורית קורן: אנחנו קראנו לכל חברי הכנסת.

נורית קורן: קראנו לכל חברי הכנסת, והיו כאן אנשים שוויתרו על רשות הדיבור.

נורית קורן: היו אנשים שוויתרו על רשות הדיבור.

יעקב פרי: סליחה, לא נכון.

מיקי לוי: זה לא נכון, זה לא נכון.

מיקי לוי: תבדקי את המצלמות.

נורית קורן: סליחה, זה מה – – – חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

מיקי לוי: אנחנו לא מסכימים לזה.

מיקי לוי: גברתי, זה לא נכון.

מיקי לוי: זה הטעיה של הבית הזה, זה הטעיה של הבית הזה.

מיקי לוי: אין לך שום זכות, אין לך שום זכות.

מיקי לוי: אנחנו לא הסכמנו לוותר.

נורית קורן: מיקי לוי, חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מבקשת ממך לשבת.

נורית קורן: אל תיתן לי להרחיק אותך.

נורית קורן: תשב בבקשה.

נורית קורן: תשב בבקשה.

מיקי לוי: אנחנו לא הסכמנו לוותר.

מיקי לוי: אני לא רוצה לשבת, אני לא אשב.

מיקי לוי: אנחנו לא הסכמנו לוותר.

מיקי לוי: את פשוט – – – לא הסכמנו לוותר.

נורית קורן: סליחה, חבר הכנסת מיקי לוי, הוא קרא את כל השמות ואתם ביקשתם – – –

קריאות: לא נכון, לא נכון.

יעל גרמן: לא, זה לא נכון.

נורית קורן: זה כן נכון.

יעל גרמן: לא, לא.

יעל גרמן: זה לא נכון.

קריאה: לא נכון.

קריאה: נראה לך שאנחנו נסכים לוותר?

נורית קורן: סליחה, חברי הכנסת, אתם מפריעים.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: מיקי לוי, לשבת בבקשה.

נורית קורן: לשבת בבקשה.

נורית קורן: אני מבקשת מכולם לשבת.

יעל גרמן: לא קראו את שמו של יעקב פרי.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

נורית קורן: הזמן רץ.

יעל גרמן: אבל אי-אפשר כך.

יעל גרמן: יש כאן – אבל אי-אפשר באמצע משא-ומתן.

נורית קורן: הם יכולים לדבר, הם ינהלו את הדיון.

נורית קורן: הזמן שלך.

נורית קורן: אני לא נותנת יותר זמן.

נורית קורן: בבקשה.

יעל גרמן: לא, באמת.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: בבקשה, חברת הכנסת יעל גרמן.

נורית קורן: בבקשה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברותי חברי הכנסת, חברי חברי הכנסת, בואו נעשה רשימת מלאי.

חיים ילין: לא – – –

נורית קורן: חבר הכנסת ילין, אתה מפריע.

נורית קורן: חבר הכנסת ילין, אתה מפריע.

חיים ילין: לא יכול להיות שמוחקים אותנו.

נורית קורן: לא מחקו אתכם.

נורית קורן: חבר הכנסת ילין, היה פה יושב-ראש, הוא הקריא את כל השמות האחד אחרי השני ואנשים אמרו שהם מוותרים.

קריאות: – – –

נורית קורן: אני מבקשת מכם לשבת, אני מבקשת מכם לשבת, אני מבקשת מכם לשבת.

נורית קורן: אני לא רוצה להרחיק אתכם.

מיקי לוי: – – – את היושב-ראש.

קריאות: – – – הוא קרא בשמות שלכם.

קריאות: קרא, קרא.

נורית קורן: סליחה, סליחה.

נורית קורן: אני עוד מעט אברר, אבל עכשיו תנו לה – סליחה.

נורית קורן: סליחה, חברים.

נורית קורן: סליחה, חברים.

נורית קורן: סליחה, חברים, מי שלא ישב אני מרחיקה אותו.

נורית קורן: בבקשה.

קריאה: אני הייתי רשום – – –

יאיר לפיד: את לא נותנת לנו לדבר אז את יכולה גם להרחיק אותנו.

נורית קורן: – – –

עליזה לביא: – – – לא שמרת על שקט.

נורית קורן: עליזה לביא – – –

משה גפני: עליזה, מה עם אחדות ישראל?

משה גפני: אחדות ישראל, מה?

משה גפני: אחדות ישראל.

עליזה לביא: נו, קדימה.

עליזה לביא: מה עם הלל ביום העצמאות?

עליזה לביא: מה עם הלל ביום העצמאות?

קריאות: – – –

נורית קורן: אתם מפריעים לי לנהל את הישיבה.

נורית קורן: מי שלא ישב אני מוציאה אותו.

נורית קורן: חבר הכנסת ילין, פעם ראשונה, שב במקומך.

חיים ילין: מה זה "שב במקומך"?

חיים ילין: יש לכל אחד זכות למחוק אותנו?

חיים ילין: מה אנחנו?

קריאות: – – –

נורית קורן: בבקשה, זכות הדיבור של חברת הכנסת יעל גרמן.

נורית קורן: חבר הכנסת לפיד, אני מבקשת לשבת.

נורית קורן: אני מבקשת לשבת.

נורית קורן: אל תאלצו אותי להרחיק מישהו.

משה גפני: אבל זה חוק שלכם, למה – – –

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: חבר הכנסת גפני.

נורית קורן: בבקשה, יעל, זה הזמן שלך.

עליזה לביא: חברת הכנסת גרמן בשבילך.

משה גפני: – – –

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת גפני, אתה מפריע לי.

משה גפני: לא, לא.

יעל גרמן: אני יודעת שאתה לא אוהב את החוק הזה ואתה אולי שמח, אבל זה עדיין מפריע.

משה גפני: זה חוק שלכם – – – את יכולה לדבר על בריאות הנפש, זה אותו דבר.

יעל גרמן: שמענו, שמענו, ולכן אנחנו – – – שהוא מבוטל.

יעל גרמן: אני רוצה לקרוא רשימה חלקית של ה"הישגים" של הממשלה הזו: צמצום מספר השרים – בוטל; שר בלי תיק – חזר, אפילו שני שרים באותו משרד; תמריצים ליציאה לעבודה – בוטלו; הקריטריון של ותק בנישואים – חוזר; לימודי הליבה – מבוטלים; הרשות למרכזים רפואיים – בוטלה; אפילו את חובת ההפלרה רוצים להחזיר, ועכשיו הביאו – – –

יעקב ליצמן: – – – לא רוצים, החזרנו.

יעקב ליצמן: החזרנו.

יעקב ליצמן: את היית הכי הכי גרועה.

יעקב ליצמן: את הרסת את השיניים של הילדים.

יעקב ליצמן: הכי גרוע שהיית כאן.

יעקב ליצמן: לא היה – – – בכנסת הזאת.

יעל גרמן: כן, סגן השר ליצמן, יש לך עכשיו – – –

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, חברת הכנסת גרמן, את יכולה לבקש שאני אחזיר לך את הזמן, את לא יכולה להורות לי שאני אחזיר לך את הזמן.

יעל גרמן: אני מבקשת, אני מבקשת.

יעל גרמן: כל עוד – – –

יולי יואל אדלשטיין: המניירות האלה: אני לא אתחיל לדבר עד שיהיה שקט, שמורות ליושב-ראש הישיבה.

יעקב ליצמן: את – – – את מערכת הבריאות, את הרסת את השיניים לילדים בלי בושה – – –

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר ליצמן, נא להפסיק להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר ליצמן, נא להפסיק להפריע.

יעקב ליצמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר ליצמן, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יעל גרמן: – – – ואפילו את חובת ההפלרה רוצים להחזיר, ועכשיו – –

יעקב ליצמן: אנחנו נחזיר את כל מה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ליצמן, סגן שר הבריאות, אתה כרגע מפריע לדוברת.

יעל גרמן: – – ועכשיו הגיעו לשוויון בנטל.

יעל גרמן: וכבר שכחנו שבפברואר לפני שנה וארבעה חודשים – –

משה גפני: זה חוק שלכם.

יעל גרמן: – – הוציא בג"ץ צו ביניים שאוסר על המדינה לתקצב את תלמידי הישיבות שמועד גיוסם נדחה.

יעל גרמן: אז אני רוצה להזכיר לכולם ששר הביטחון, אותו שר ביטחון של היום, לפני שנה וארבעה חודשים החליט לדחות את מועד גיוסם של תלמידי הישיבות עד שהכנסת תשלים את חוק הגיוס.

יעל גרמן: אז בא בג"ץ והודיע, שמאז בוטל חוק טל המדינה למעשה מפרה את החוק כאשר אינה מגייסת את בחורי הישיבות.

יעל גרמן: וכאילו לא עברה שנה, וכאילו לא היה בג"ץ, וכאילו לא נלחמנו על זה, וכאילו לא הצבענו על זה – – –

משה גפני: למה לא גייסת את בחורי הישיבות?

משה גפני: היית שרה בממשלה, למה לא גייסת על-פי הוראת בג"ץ שלא היה ולא נברא?

משה גפני: למה לא גייסתם?

משה גפני: היו לכם חמישה שרים, אנחנו היינו באופוזיציה, למה לא גייסתם?

יעל גרמן: היום באים לפה – –

משה גפני: אנחנו היינו באופוזיציה.

יעל גרמן: – – ורוצים להפר את החוק.

משה גפני: איזה חוק?

משה גפני: זה חוק שלכם.

קריאה: הקדוש-ברוך-הוא לא נתן להם – – –

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אני לא יכולה לדבר כאשר מספסלי הקואליציה צורחים אלי כמו כרוכיות.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, אם לא תפריעו, בתוך דקה תסיים חברת הכנסת גרמן את דבריה, ובא לציון גואל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

קריאה: הרב גפני, הרב גפני, הקדוש-ברוך-הוא לא הסכים.

יעל גרמן: אני רוצה לומר לבית הזה: כל דחייה של חוק השוויון בנטל מפרה את החוק, היא בניגוד לחוק – –

מכלוף מיקי זוהר: היא שומרת על הילדים שלך.

יעל גרמן: – – מפרה החלטות של בג"ץ – –

מכלוף מיקי זוהר: שומרת על הילדים שלנו.

יעל גרמן: – – אבל בעיקר היא מפרה את רצון העם ורצון הציבור, שרק לפני חודשים מספר יצא לבחירות.

יעל גרמן: אתם – – –

קריאה: היו תוצאות הבחירות – – – חברת הכנסת גרמן.

קריאה: היו תוצאות בחירות.

קריאה: בבחירות היו תוצאות בחירות, והן אמרו לכם – אופוזיציה.

קריאה: אתם באופוזיציה.

יעל גרמן: כל עוד יצרחו אני לא אדבר.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אני לא אדבר כשהם צורחים.

יולי יואל אדלשטיין: צודקת.

מאיר פרוש: העם לא אתכם.

מאיר פרוש: העם לא אתכם.

מאיר פרוש: העם לא האופוזיציה.

מאיר פרוש: העם לא אתכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, אפילו אני כבר הבנתי עם מי העם.

יולי יואל אדלשטיין: בדרך כלל אני מתקשה, אבל הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לסיים.

יעל גרמן: ההצעה הזו היא זלזול; זלזול בחוק, זלזול בציבור וזלזול בכם עצמכם, אתם, חברי הכנסת, שלפני שנה וחודשיים הרמתם את היד בעד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב פרי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – גברתי חברת הכנסת רוזין, את מעוניינת לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: מוותרת.

יולי יואל אדלשטיין: מיקי לוי כבר דיבר.

יולי יואל אדלשטיין: ונשאר לנו אחרי חבר הכנסת פרי – חבר הכנסת בר, תהיה מעוניין לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יאיר לפיד – – –

חיים ילין: לא, אני.

חיים ילין: אני מעוניין.

יולי יואל אדלשטיין: חיים ילין, אתה משום מה בכלל לא – לא, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אתה משום מה היית מחוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע מי שיחק עם הרשימה, אבל חבר הכנסת ילין גם יוכל לדבר, אחריו – חבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת פרי.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, תודה לך, אדוני היושב-ראש, שעשית סדר.

יולי יואל אדלשטיין: רק לא לפגוע בסגנית שהייתה כאן.

יעקב פרי: לא פגעתי.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי מושג מי מחק פה שמות מן הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: אני בהחלט אבדוק את הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: הסגנית הייתה בסדר גמור, פעלה לפי כל ההנחיות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, בגלל מסמר אחד הפסדנו במלחמה.

יעקב פרי: במהלך מלחמת העולם השנייה היה תלוי על קיר מטה האספקה של בעלות-הברית בלונדון הציטוט הבא: "בגלל מסמר אחד שאבד לא יכולנו לבנות פרסה לסוס; מכיוון שאין פרסה לסוס הוא לא יכול לדהור; מכיוון שהסוס לא יכול לדהור השליח לא יכול לרכוב אל המלך ולמסור לו את ההודעה, ובגלל זה הפסדנו במלחמה".

יעקב פרי: השוויון בנטל, אם תרצו או לא, ידידי חבר הכנסת גפני, הוא מלחמה על עתיד זהותנו כעם – –

משה גפני: זה לא החוק הזה, זה החוק שלכם.

יעקב פרי: – – על עתידה של החברה הישראלית ועל עתידה של המדינה.

יעקב פרי: התיקון המוצע כאן היום, אשר מתהדר באמתלות של פרוצדורה וטכניקה, מהווה בדיוק את אותו מסמר שבגללו החברה הישראלית כולה עלולה להפסיד.

יעקב פרי: חוק השוויון בנטל בצורתו החוקית כתיקון מס' 19 לחוק שירות ביטחון וכחוק שירות לאומי-אזרחי משקף את ערכיו ורצונותיו של העם אשר בחר בנו לכנסת.

יעקב פרי: הוא מייצג את הציבור הגדול ביותר במדינה, זה המשרת והנושא בנטל הכלכלי.

יעקב פרי: דחייה של שנה בקביעת הקריטריונים לישיבות חרדיות אשר יוכלו לקחת חלק בהסדר הגיוס ולדחות את השירות, איננה הסיפור האמיתי שמאחורי כוונות הממשלה.

יעקב פרי: ממשלת נתניהו הרביעית מתכוונת לרוקן מתוכן את המונח שוויון בנטל באמצעות ביטול חובת השירות, בלימת תהליך יציאתם של החרדים לשוק העבודה וכניעה מוחלטת לדרישות הפוליטיקאים החרדים.

יעקב פרי: תשאלו את עצמכם שאלה פשוטה: למה צריך שנה?

יעקב פרי: הרי התקנות מוכנות, עבודת המטה מזמן הסתיימה; הרי סוגיית השוויון בנטל היוותה את ליבת ההסכמים הקואליציוניים; הרי ראש הממשלה נתניהו היה חלק בלתי נפרד מהקואליציה שהעבירה את חוק השוויון בנטל, הוא יודע בדיוק מה צריך לעשות כדי לקדם את התהליך שבו נמצאת החברה החרדית, תהליך שבו יותר ויותר צעירים חרדים משרתים את המדינה ויותר ויותר חרדים משתלבים בשוק העבודה ויוצאים ממעגל העוני.

יעקב פרי: אז למה צריך שנה כדי לקבוע תקנות שכבר מוכנות?

יעקב פרי: הסיבה היא פשוטה – להעניק לממשלה את הזמן והאפשרות לבטל את השוויון בנטל רק לשם הישרדות פוליטית וקידום האינטרסים של הסקטורים הצרים שאותם היא מייצגת.

יעקב פרי: חברי וחברותי חברי הכנסת, הצבעה בעד החוק הנה למעשה הצעד הראשון בדרך לשינוי מוחלט של חוק השוויון בנטל ולביטול חובת השירות.

יעקב פרי: אני פונה היום אל חברי בקואליציה אשר שירתו בכוחות הביטחון, ואשר אתם, הם, ילדיכם ונכדיכם סיכנו, מסכנים ועוד יסכנו את חייהם למען עתידה של מדינת ישראל – אל תיתנו לזה יד.

יעקב פרי: הצבעה בעד התיקון אולי נראית כמעשה טכני, אך היא מהווה את הצעד הראשון בדרך לפירוק ולרמיסה מוחלטת של חוק השוויון בנטל.

יעקב פרי: הצבעה בעד החוק היא הצבעה נגד השוויון בנטל.

יעקב פרי: הצבעה בעד החוק היא בגידה בציבור המשרתים והמשרתות ובציבור משלמי המסים.

יעקב פרי: הצבעה בעד החוק היא מכירת הערכים שלשמם בנינו ובנותינו מסכנים את חייהם בהגנה על המדינה.

יעקב פרי: אני קורא היום לכולכם: תנהגו באחריות, אל תאשרו את החוק, ותזכרו – בגלל מסמר אחד הפסדנו במלחמה.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

משה גפני: האם אפשר בבקשה לקרוא את החוק לפני שאתם עולים לדבר?

קריאה: לא.

משה גפני: גם אם אפשר, כי לא למדתם ליבה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אין חובה כזאת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, אל תעשה פה שינויים כאלה בכנסת.

משה גפני: לא, הם לא קראו את החוק.

משה גפני: זה חוק שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: ממתי הייתה חובה לקרוא את החומר לפני שמדברים עליו?

יולי יואל אדלשטיין: מה אתך?

משה גפני: זה חוק שלכם.

קריאות: – – –

משה גפני: אתם לא למדתם ליבה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לרשותך.

משה גפני: תאמיני לי – – –

עליזה לביא: – – –

משה גפני: תהיו אופוזיציה במה שצריך, לא במה שלא צריך.

משה גפני: זה שלכם.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני, אני כבר מתחרט שהודעתי לך שהרשימה סגורה, היית מסיים יותר מהר.

חיים ילין: עברה לי דקה בלי להרגיש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לך ולגפני אני מוסיף עוד דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, חבר הכנסת גפני, בשיעור שביקשת נעדרתי, לא הייתי, לא למדתי את החוק.

חיים ילין: אני לא אדבר על החוק, אני אדבר על זה שאנחנו – – –

משה גפני: החוק הזה מדבר על השוויון בנטל, וצריך לעשות תקנות.

משה גפני: הוא שלכם.

קריאות: – – –

חיים ילין: גפני, שמעתי הרבה מאוד חברי כנסת – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, אני על גפני לבד לא יכול, ואתה רוצה שאני על שניכם אתגבר?

יולי יואל אדלשטיין: נו.

מיקי לוי: אדוני, אני אסביר לו, הוא לא מבין, הוא לא למד לימודי ליבה, אנחנו מבקשים לדעת – – –

יולי יואל אדלשטיין: ועוד כשאתה קופץ, בכלל זה מפחיד.

יולי יואל אדלשטיין: שב.

יולי יואל אדלשטיין: שב בבקשה.

מיקי לוי: אנחנו מבקשים לדעת מדוע שר הביטחון – – –

משה גפני: – – –

מיקי לוי: – – – ישיבות בשנה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, דיברת שלוש דקות ולא הספקת לשאול את השאלה החשובה הזאת?

יולי יואל אדלשטיין: נו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, נו.

משה גפני: – – – אתה לא יכול להסביר לי – – –

מיקי לוי: – – – מדוע מבקש שר הביטחון דחייה – – –

משה גפני: גם אתם עשיתם את זה.

מיקי לוי: – – – תירוצים.

יולי יואל אדלשטיין: באמת.

יולי יואל אדלשטיין: זהו, הם לא קראו את החומר ולא תשכנע אותם.

יולי יואל אדלשטיין: זהו.

יולי יואל אדלשטיין: תפסיק.

משה גפני: אתם צריכים ללכת – – –

חיים ילין: גפני, גפני, חבר הכנסת, מחר יש לך דיון עם מיקי על משהו אחר במעונות-יום.

חיים ילין: תשמור כוחות, בחייך.

משה גפני: אין בעיה, בסדר.

חיים ילין: גם הוא כבר מכין את עצמו.

משה גפני: אה, באמת?

חיים ילין: נו מה, אני מכין אותך.

חיים ילין: זה הכול חימום.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: אני רוצה לא לדבר על החוק, אלא על התחושה.

חיים ילין: התחושה היא מאוד פשוטה.

חיים ילין: אנחנו אופוזיציה, והתפקיד שלנו זה להפיל את הקואליציה ואת הממשלה.

משה גפני: אנחנו אחרי שנתיים באופוזיציה – – –

חיים ילין: גפני, גפני, תרשה לי.

חיים ילין: יש לנו פה מטרה אחת, בסדר?

חיים ילין: אנחנו לא מאמינים בממשלה הזאת, ואנחנו רוצעים להפיל אותה.

חיים ילין: זכותנו המלאה.

חיים ילין: זה התפקיד שלנו כאופוזיציה.

חיים ילין: פה כמה חברי כנסת עשו במכנסיים – לא רצו לקום ולדבר.

חיים ילין: אנחנו צריכים להיות פה כל יום שני, עד יום שלישי ועד יום רביעי, עד שתתחננו לקיזוזים.

חיים ילין: אני, אם הייתי לוקח היום 100 שקל על כל קיזוז שביקשו ממני, הייתי עכשיו עושה את המשכורת השנתית, מקבל פיצויים הרבה יותר מהרבה אנשים שקיבלו פה ב-17 שנה 4.7 מיליון שקל.

נחמן שי: אתה הולך לקזינו.

חיים ילין: אני אומר את זה חד-משמעית.

חיים ילין: אני אומר לכם, חבר'ה, ככה אנחנו לא נפיל.

חיים ילין: ככה אנחנו לא נפיל.

חיים ילין: אנחנו חייבים להיות נחושים.

חיים ילין: גפני, אני אומר לך, אנחנו צריכים להיות נחושים בשביל להחליף אתכם, זה הכול.

חיים ילין: עכשיו תצעק כמה שאתה רוצה.

חיים ילין: בסדר?

חיים ילין: אני טוען שבשוויון בנטל הממשלה הזאת לא תוכל, ואני אסביר לכם למה היא לא תוכל.

חיים ילין: אדון קיש, חבר הכנסת קיש, שהקים את ההפגנות לשוויון בנטל, איך הוא יצביע?

חיים ילין: גלנט, חברי גלנט, אלוף פיקוד הדרום, שהיה אתי, איך הוא יצביע?

משה גפני: על מה?

חיים ילין: השוויון בנטל, הרי כתבתם את זה כאן.

יואב קיש: אל תדבר בססמאות, למה ססמאות?

יואב קיש: למה ססמאות?

חיים ילין: ככל שתתעצבנו יותר זה סימן שעשיתי את העבודה כמו שצריך.

חיים ילין: חבר'ה, תתעצבנו יותר.

משה גפני: – – –

חיים ילין: גפני, עוד יותר חזק, עוד יותר חזק.

חיים ילין: אני אמשיך ברשימה.

חיים ילין: מירי רגב הייתה דוברת צה"ל, תת-אלוף במילואים, אני רוצה לראות איך היא תצביע.

חיים ילין: רוצים להמשיך הלאה?

חיים ילין: נפתלי בנט בא – המהולל שבסיירות – איך – – –

יואב קיש: הוא קוזז, מה לעשות.

חיים ילין: מי קוזז?

יואב קיש: גם מירי וגם נפתלי.

חיים ילין: חבר'ה, אני לא מדבר על היום.

חיים ילין: אני מדבר על לפחות ארבעה-חמישה חברי כנסת, שמבחינת המצפון שלהם, אם הם יצביעו ויבטלו את השוויון בנטל, אתה תצטרך כל בוקר להסתכל עלי – – –

יואב קיש: אל תדבר בססמאות.

יואב קיש: חיים, זה רק ססמאות, עכשיו, מה שאתה אומר.

חיים ילין: לא, אתה תסתכל במראה טוב טוב כל בוקר ותגיד אם אתה, אחרי שלקחת את ההפגנה הזאת, אם אתה באמת יכול להיות פה ולשבת.

חיים ילין: אני אומר לך את זה עכשיו ברצינות, כי בסוף יש פוליטיקה ויש ערכים, ואני מקווה שהערכים ינצחו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים, אלא אם כן הממשלה תרצה לסכם את הדיון.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא במקרה רוצה חבר הכנסת גפני שתהיה פה מריבה, כי במקום שבו יש מריבה אין כאב.

יאיר לפיד: ובמקום שבו רבים – – –

משה גפני: אני בעד אהבת ישראל.

יאיר לפיד: חבר הכנסת גפני, אתה יכול להרשות לעצמך להסיר את עיניך מהעובדה שיש פה כאב אמיתי.

יאיר לפיד: יש פה כאב אמיתי – –

משה גפני: תגיד לי, אתה חושב באמת שאתה עושה רושם על מישהו?

משה גפני: זה חוק שלכם.

יאיר לפיד: – – מפני שללכת – – –

משה גפני: זה חוק שלכם, מה אתה עושה הצגות?

משה גפני: מה אתה חושב, שזה ערוץ 2?

משה גפני: זה חוק שלכם.

יאיר לפיד: – – – מפני שללכת לצבא, חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: מה אתה חושב, שזה ערוץ 2?

משה גפני: זה "ידיעות אחרונות"?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, תודה רבה.

משה גפני: תאמין לי שהוא צודק שהוא יצא כשאתה מדבר.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק אמרתי היום שוועדת הכספים עמוסה – ויש לך זמן ככה ללכת כאן ולהתבדח שעות.

יאיר לפיד: חבר הכנסת גפני רוצה לעמוד פה, אדוני היושב-ראש, ולהתבדח, אבל בזמן שאתה נמצא פה ומתבדח יש חיילים בכל רחבי מדינת ישראל שמסכנים את חייהם בשביל לשמור עליך.

משה גפני: – – –

יאיר לפיד: ואתה אומר לעצמך: אני מוכן שהילדים של אנשים אחרים ילכו לצבא, רק שהילדים שלי לא ילכו לצבא, ושילדים של אנשים אחרים יחזרו בשק של גופות, רק שהילדים שלי לא יחזרו בשק של גופות.

יאיר לפיד: על זה החוק, אדון גפני.

מכלוף מיקי זוהר: אתה פופוליסט, אתה פופוליסט.

יאיר לפיד: על זה החוק, אדון גפני.

מכלוף מיקי זוהר: אתה פופוליסט, אתה פופוליסט.

יאיר לפיד: על זה מדובר.

מכלוף מיקי זוהר: אתה פופוליסט, אתה פופוליסט.

יאיר לפיד: אתם יכולים לצחוק עד מחר, וזה עושה השוויון בנטל.

מכלוף מיקי זוהר: – – – פופוליסט שכמוך, אתה מתעסק בגופות של חיילים כדי לעשות פוליטיקה.

מכלוף מיקי זוהר: איזו מין פוליטיקה רדודה זאת, פופוליסט.

יאיר לפיד: אני רוצה להזכיר לכם – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר.

מכלוף מיקי זוהר: פופוליסט, פופוליסט.

יעל גרמן: תתבייש לך.

חיים ילין: תיזהר במה שאתה אומר.

יאיר לפיד: – – מה שהוא פחות עושה, פחות – – – אני מקווה שאתה מעריך את זה.

מכלוף מיקי זוהר: פופוליסט שכמוך, פופוליסט שכמוך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר, הבנו, הבנו.

מכלוף מיקי זוהר: אתם מתעסקים בחיילים גם?

מכלוף מיקי זוהר: פופוליסט.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר, הבנו, אנחנו הבנו, תודה.

מכלוף מיקי זוהר: שגם הם יבינו.

יולי יואל אדלשטיין: הם לא יבינו.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר לך מראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל גרמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גרמן, חובתי קודם כול להשתיק את אלה מהצד הזה שמפריעים.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו אין שום סיבה להפריע ליושב-ראש המפלגה שלכם, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני ודאי מוסיף זמן.

יאיר לפיד: אני מודה לאדוני היושב-ראש.

יאיר לפיד: מה שעומד היום פה להצבעה הוא הריבונות הישראלית, מפני שהריבונות הישראלית מבוססת על עיקרון לא מורכב, שאומר שלכולם יש אותן זכויות ולכולם יש אותן חובות.

יאיר לפיד: לכולם אותן זכויות – בנושא הזה אתם לא צריכים ממני נאומים, אתם מתמצאים בזכויות שלכם מצוין.

יאיר לפיד: ולכולם יש אותן חובות, כולל כשצריך לסכן יחד את חיי ילדינו בשביל מדינת ישראל.

יאיר לפיד: זה חלק מהחובות של כל אזרח.

יאיר לפיד: והריבונות הישראלית לא יכולה להתקיים אם כל אזרח לא מקיים את חובותיו.

יאיר לפיד: יושבים פה חברי הכנסת של ש"ס; רבים מהם, ילדיהם בצבא, הם שירתו בצבא, אחינו ואחיותינו הם.

יאיר לפיד: אין לי שום דיון עם השאלה אם הם חרדים או לא חרדים.

יאיר לפיד: אין לי שום בעיה עם החברה החרדית.

יאיר לפיד: אין לי שום בעיה עם אורח החיים החרדי.

יאיר לפיד: יש רק דיון אחד – האם לכולנו יש אותן זכויות ואותן חובות, כן או לא?

יאיר לפיד: מי שממלא את חובותיו למדינת ישראל מגיעות לו כל הזכויות, והוא אזרח, והוא אחינו.

יאיר לפיד: זה לא קשור לשאלה איך הוא מתפלל, באיזה בית-כנסת, כמה פעמים.

יאיר לפיד: זה קשור רק לשאלה אם הוא מקבל את הרעיון שבמדינת ישראל יש ריבון.

יאיר לפיד: מה שעושים עכשיו לריבונות הישראלית – מה זה אומר?

יאיר לפיד: עוד שנתיים כולנו נתכנס פה ונהפוך את החוק עוד פעם?

יאיר לפיד: ככה אתם רוצים שנחיה יחד?

יאיר לפיד: שכל שנתיים מי שיכול ישנה את כל החוקים, או שתהיה פה ריבונות אחת שמדייקת, שהיא זהה ושווה לכל אחד?

יאיר לפיד: זאת השאלה היחידה שעליה אנחנו מתנהלים כרגע: האם יש ריבון בישראל או אין ריבון בישראל?

יאיר לפיד: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר הביטחון, חבר הכנסת אלי בן-דהן, שהציג את הצעת החוק, מבקש להתייחס לחלק מן הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן נקיים הצבעה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, חברי מהאופוזיציה שהיו מאלה שחוקקו את החוק, אני מצטער, אבל כנראה לא קראתם את החוק שאנחנו מביאים לכאן.

אלי בן-דהן: תרשו לי להזכיר לכם את החוק.

יעל גרמן: נו באמת, באמת.

יואל חסון: אתה לא היית חבר כנסת יום אחד.

אלי בן-דהן: אולי תרשה לי – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חבר הכנסת לוי.

מיקי לוי: שאלנו אותך למה שר הביטחון דחה את רשימת הישיבות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, המסר שלך נקלט היטב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: רבותי, אני מזכיר לכם:

אלי בן-דהן: החוק שנחקק בעקבות עמל רב של הוועדה בראשותה של חברתי חברת הכנסת – השרה היום – איילת שקד, קבע את הדרך שבה מצד אחד תהיה דחיית גיוס, מצד שני יהיה גיוס.

אלי בן-דהן: החוק עצמו קבע שתהיינה אמות מידה ששר הביטחון יקבע באישור ועדה מיוחדת של הכנסת; אמות מידה, אילו ישיבות תהיינה זכאיות לדחות גיוס ואילו ישיבות לא תהיינה זכאיות.

אלי בן-דהן: בעקבות אמות המידה שייקבעו תיקבע גם רשימה של הישיבות הזכאיות לדחות את הגיוס.

אלי בן-דהן: החוק עצמו קבע, כשהוא נחקק, רבותי היקרים – הוא נחקק ונקבע – – –

מיקי לוי: אתה מפרסם את רשימת הישיבות.

מיקי לוי: מתי אתה מפרסם את הרשימה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לוי, מעיד סגן שר הביטחון שהוא שמע אותך, תן לו להשיב.

אלי בן-דהן: אני שמעתי אותך, תאמין לי, אומנם אני קצין תותחנים, אבל אני שומע; לא כל כך טוב, אבל שומע.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר, כשנחקק החוק נקבע – רבותי, ואנחנו כולנו, אתם הצבעתם – נקבע בחוק שתינתן שנה לשר הביטחון, עד 20 במרס 2015, להשלים את כתיבת אמות המידה והתקנות של הישיבות, ובעקבותיהן גם תיקבע רשימת הישיבות – –

קריאות: – – –

אלי בן-דהן: – – אבל הכנסת התפזרה, הכנסת התפזרה, ולכן עבודת התקנות נעצרה.

אלי בן-דהן: מה ששר הביטחון מבקש – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: מה זה שייך שר ביטחון?

מיקי לוי: הוא אותו שר ביטחון.

אלי בן-דהן: אז אני מסביר לך.

מיקי לוי: הוא אותו שר ביטחון.

אלי בן-דהן: אז אני מסביר לך, החוק קיים – –

מיקי לוי: אתה עובד עלינו.

אלי בן-דהן: – – אני לא עובד עליך, החוק הזה קיים ונשאר, וחבל שאתם לא קוראים את מה שמונח כאן לפניכם: ימשיכו להתגייס מי שמתגייס, ומי שיידחה – יידחה, וחבל, תקראו היטב ותבינו את העניין.

אלי בן-דהן: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19) (תיקון) (הארכת תוקף הוראת מעבר), התשע"ה–2015, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 41 נגד – 27 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19) (תיקון) (הארכת תוקף הוראת מעבר), התשע"ה–2015, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 41, נגד – 27, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוץ והביטחון לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/918); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 7) (הארכת תוקף של הוראת שעה לעניין חקירת חשוד בעבירת ביטחון), התשע"ה–2015, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה השר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר שנמצא אתנו, ותכף נשמע את ההנמקה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם לאישור בקריאה ראשונה את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 7) (הארכת תוקף של הוראת שעה לעניין חקירת חשוד בעבירת ביטחון), התשע"ה–2015.

גלעד ארדן: הצעת החוק באה להאריך את הוראת השעה הקבועה בסעיף 17 לחוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים), התשס"ב–2002, בחמש שנים, ואני תכף אתייחס למשך התקופה שאנחנו מבקשים להכניס בהצעת החוק.

גלעד ארדן: סעיף 17 לחוק קבע כהוראת שעה כי למשך חמש שנים החובה לתעד חקירת חשוד בתיעוד חזותי או בתיעוד קולי, לפי סעיפים 7 ו-11 לחוק, לא תחול על חקירת חשוד בעבירת ביטחון.

גלעד ארדן: תוקפה של הוראת השעה הוארך על-ידי הכנסת מעת לעת, ועומד לפקוע ביום 4 ביולי 2015.

גלעד ארדן: מכאן בעצם הדחיפות של הצעת החוק, ולכן הממשלה ביקשה את הפטור מחובת הנחה.

גלעד ארדן: הוראת השעה נחקקה בשעתה לאחר שנמצא שבנסיבות המיוחדות של חקירה ביטחונית שבה ההתמודדות היא מול ארגוני טרור קיצוניים המפיקים לקחים ומטמיעים אותם בקרב אנשיהם, תיעוד כאמור עשוי לפגוע באופן ממשי באיכות החקירה ולהרתיע נחקרים מפני מסירת מידע, ובכך לשרת למעשה את מטרתם של ארגוני הטרור, תוך פגיעה חמורה ביכולת סיכול טרור והעמדת עבריינים לדין.

גלעד ארדן: דרך אגב, זאת לא המצאה ישראלית – חברת הכנסת גלאון, זאת לא המצאה ישראלית – –

זהבה גלאון: – – – לא בחקירה – – –

גלעד ארדן: – – זה קיים בעוד ארגוני ביון בעולם שמתמודדים עם טרור.

גלעד ארדן: במסגרת ההארכה האחרונה התחייבה הממשלה, לבקשת הכנסת, לקדם תיקון להגדרה של עבירת ביטחון הקבועה בסעיף 35 לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), שאליה מפנה החוק, לערוך בחינה של הסדרים מקבילים במדינות שונות וכן לבחון הסדרים חלופיים בנושא, כגון הטלת חיסיון על התיעוד.

גלעד ארדן: פה אני רוצה להעיר הערה בעקבות הערה שהעיר לי חבר הכנסת בני בגין, והיא שבעקבות ועדת צ'חנובר, שנדרשה לעניין ופרסמה מסקנות – אומנם היו למסקנות הסתייגויות, אבל הוועדה כן פרסמה מסקנות, שאולי יאפשרו תיעוד כלשהו של החקירות האלה, אלא שכפי שאנחנו יודעים, כמו שקורה במדינת ישראל, הממשלה – בחירות, פיזור הכנסת – לא דנה עדיין בהמלצות ועדת צ'חנובר.

גלעד ארדן: אני מתכוון לקדם דיון בהמלצות האלה, ולכן, אף-על-פי שבהצעת החוק פה הממשלה מבקשת להאריך את תוקף החוק בחמש שנים, יכול להיות שבמהלך הדיונים בוועדה נבקש אולי לקצר את התקופה, ואם זה לא יסתייע, ובכל זאת ייחקק החוק, יכול להיות שנביא הסדר חקיקה חלופי בהמשך, לאחר שהממשלה תדון במסקנות הוועדה.

גלעד ארדן: לעניין תיקון ההגדרה אציין כי ב-3 בספטמבר 2012 פורסם על-ידי משרד המשפטים תזכיר חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון), התשע"ב–2012, אשר בין היתר מציע לשנות את ההגדרה של עבירת ביטחון לעניין הבחינה של הסדרים חלופיים והסדרים קיימים במדינות שונות.

גלעד ארדן: לאחר בחינה מעמיקה של ההסדרים הקיימים במדינות שונות על-ידי הגורמים הרלוונטיים נמצא כי במדינות מסוימות קיימת חובת תיעוד ובמדינות אחרות אין חובה כזו, וכי יש קושי ביישום הסדרים חלופיים, למשל תיעוד חקירה תוך הטלת חיסיון מלא בנוגע לתיעוד חקירת עבירת ביטחון.

גלעד ארדן: לכן, חברותי וחברי חברי הכנסת, לנוכח המצב הביטחוני הייחודי שאתו מדינת ישראל מתמודדת, הממשלה מבקשת להאריך בשלב זה את תוקף הוראת השעה הקיימת בחמש שנים, ולכן אני מבקש מכם לאשר את החוק המוצע בקריאה ראשונה ולהעבירו לוועדת החוקה, חוק ומשפט לשם הכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר לביטחון פנים השר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו פותחים את הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: אני אומר לכל חברי הכנסת שמעוניינים להירשם להצעת חוק זו: מי שלא נרשם – הרשימה היא ארוכה, אני יכול להקריא – כל מי שרוצה והוא מופיע ברשימה או לא מופיע ברשימה שיגיד עכשיו – יש דקה; בתוך דקה אני סוגר את הרשימה.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר.

יצחק וקנין: אני מבין שכל יש עתיד מוותרת על רשות הדיבור.

יצחק וקנין: אני לא אקריא את השמות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אחריו, רבותי – זהבה גלאון, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: אני אומר, לכל מי שלא יהיה נוכח, רבותי, אני לא אאפשר.

יצחק וקנין: בתוך דקה אני סוגר את הרשימה, וזהו, אנחנו מתקדמים.

יצחק וקנין: תודה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאחר שזהו הנאום הראשון שלי לאחר שקמתי מהאבל על אבי, זיכרונו לברכה, שנפטר לפני שבוע, ביום ראשון שעבר, והיינו באבל בצפון בכפר המולדת, בכפר עראבה, ובאתי היום להשתתף בדיונים על החוקים החשובים, אני מבקש להודות לכל מי שהשתתף באבל המשפחה – התקשר, שלח מברק, הגיע לבית האבלים.

אוסאמה סעדי: אני אומר לאבי ז"ל, שלא זכה לראות אותי פה לאחר שנבחרתי – איחלתי לו כמה פעמים שיקום ממיטת חוליו ויגיע לראות אותי, אבל אלוהים קבע אחרת – אני מבקש להגיד כמה מילים בערבית.

אוסאמה סעדי: (נושא דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: לאבי ז"ל, אל-חאג' עז א-דין עלי א-סעדי אבו אסאמה, אלוהים ירחם עליך, אבי.

אוסאמה סעדי: ונאמר את סורת הפתיחה לעילוי נשמתו.

אוסאמה סעדי: ) יהי זכרו ברוך.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, מדובר בהצעה שהיא עוד הפעם, במסגרת ההצעות שהממשלה מביאה לנו כהוראות שעה, ומדובר בנושאים חשובים מאוד ורציניים מאוד.

אוסאמה סעדי: מדובר בהצעת חוק שהיא חמורה ביותר, ואני חושב שאין לה מקום בספר החוקים של מדינה דמוקרטית, שמתיימרת להיות הדמוקרטיה במזרח התיכון, כאשר נותנים הצעת חוק ומבקשים לאשר חמש שנים נוספות של אי-תיעוד חזותי או קולי של חקירות בעבירת ביטחון.

אוסאמה סעדי: כבוד השר אמר כבר שאפילו אין עדיין הגדרה מהי עבירת ביטחון, אפילו שהיו הצעות של משרד המשפטים עצמו, שלא כל עבירת ביטחון שדינה יותר מעשר שנים תחייב תיעוד חזותי או קולי, והייתה הצעה להוסיף: עבירת ביטחון שנועדה לפגוע בביטחון המדינה – גם את זה אפילו לא הסכמתם להכליל בהצעת החוק.

אוסאמה סעדי: אפילו שופט בית-המשפט העליון כבוד השופט טירקל, בדוח לאחר האירועים – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: – – ב-2010, קבע והמליץ כי חקירות השב"כ יתועדו תיעוד חזותי, ולא כך הוא.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אני, שהייתי עורך-דין במשך יותר מ-25 שנה, הייתי עד לטענות קשות על חקירות השב"כ, שהגיעו לרמה של התעללות ושל עינויים קשים, ולכן אני חושב שמן הראוי – כדי שהצדק לא רק ייעשה, אלא גם ייראה, חשוב מאוד לתעד באופן חזותי וקולי את החקירות של השב"כ.

אוסאמה סעדי: לכן אני מבקש להצביע נגד ההצעה הזאת.

אוסאמה סעדי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה נוכח באולם – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה חודשים, אולי קצת פחות, ניב אסרף ביים את החטיפה שלו – אני חושבת שכולנו זוכרים – חטיפה שלא הייתה ולא נבראה.

זהבה גלאון: השוטרים, כך פרסם נחום ברנע, כבר הצליחו להוציא חצי הודאה בחטיפה מבחור פלסטיני.

זהבה גלאון: הם עצרו בחור פלסטיני, הצליחו להוציא ממנו הודאה.

זהבה גלאון: אחר כך התברר שזאת הודאה שלא היה לה מקום, כי ניב אסרף ביים את החטיפה הזאת.

ינון מגל: – – –

זהבה גלאון: אני משתמשת בסיפור הזה, חבר הכנסת ינון מגל, כי אני מודה ששמעתי כבר הרבה הנמקות להצעות חוק במליאה הזאת.

זהבה גלאון: עומד השר גלעד ארדן – אני לא רואה אותו עכשיו – –

גלעד ארדן: אני פה, את רואה אותי עכשיו?

זהבה גלאון: אה, אתה בחברה טובה – – ואומר את הדבר הבא: אם יהיה תיעוד, כמו שמתבקש, תיעוד יפגע באופי החקירה.

זהבה גלאון: אני מודה, חברי חברי הכנסת, שאת זה עוד לא שמעתי.

גלעד ארדן: מה יותר חשוב – – –

זהבה גלאון: כן, עוד לא שמעתי, אני אגיד לך – אדוני השר, אני שמעתי אותך, תשמע אותי.

זהבה גלאון: מה זאת אומרת – אם יש חוקרים הגונים, אדוני השר, הם בטח לא צריכים לחשוש מתיעוד, להפך – – –

גלעד ארדן: לא הקשבת לנימוק.

גלעד ארדן: הנימוק זה לא החוקרים; הנחקרים מפחדים לדבר.

זהבה גלאון: אני הבנתי אותך, אדוני, אבל לי יש טיעונים שלי, מה דעתך להקשיב להם?

גלעד ארדן: דעתי חיובית.

זהבה גלאון: לא עושה רושם כזה.

יצחק וקנין: אדוני השר, אנא ממך, לא להפריע לדוברת.

זהבה גלאון: אדוני השר, ההצעה הזאת, לא רק שהיא לא ראויה להיות הוראת שעה; קל וחומר שהיא לא ראויה להיות הצעה של חמש שנים.

זהבה גלאון: לא שמעתי עוד דבר – עומד שר, מסביר לנו שחבר הכנסת בני בגין אומר לו: אבל הייתה ועדת צ'חנובר.

זהבה גלאון: אה, וכשידונו בהמלצות הוועדה, ואם הן לא יתקבלו – ולמה לא לאמץ את המלצות ועדת טירקל, שכבר קבעה, הוועדה הזאת, שצריך תיעוד חזותי וקולי בתיעוד שב"כ, תוך סיכום בין היועץ המשפטי לממשלה וראש השב"כ?

זהבה גלאון: אם יהיו אחר כך מסקנות שנדון בהן אז אולי נשנה את החוק – אתה עושה צחוק מהחוק, ככה מחוקקים?

זהבה גלאון: אדוני השר, בחקירות – בדרך כלל האנשים שנחקרים בעבירות ביטחוניות כנראה נחשדים במשהו, כנראה הם נחשדים במשהו, אין ספק בזה – חוקרים אותם, הם נמצאים בבידוד, בדרך כלל הם לא רואים עורך-דין.

זהבה גלאון: למה בא הדבר הזה, שאתם רוצים עכשיו למנוע תיעוד?

זהבה גלאון: אתם רוצים לתת הכשר לעינויים, אתם רוצים לתת הכשר לחקירות שהן בלתי קבילות, ואני חוזרת עם הטיעון שהתחלתי בו: אם יש חוקר שחוקר באופן סביר, כמו שצריך, אף אחד לא יכול להעליל עליו; ואם יש חוקר שחוקר לא בצורה סבירה – ננסח את זה כך – אז יהיה תיעוד.

זהבה גלאון: לכן ההצעה הזאת, אדוני השר, היא הצעה לא ראויה, היא הצעה שמבקשת לתת היתר לשימוש באמצעים לא כשרים, ואני חושבת, חברי חברי הכנסת – תאפשר לי עוד חצי משפט, אדוני, השר ניהל אתי סוג של פינג-פונג – – –

יצחק וקנין: יש לך עוד חצי דקה.

זהבה גלאון: אני מודה לך.

גלעד ארדן: בשביל פינג-פונג צריך שניים.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

זהבה גלאון: אני חושבת שדווקא כשמדובר בחשודים בעבירות ביטחון, שמנותקים מהעולם, זה שאתם רוצים להטיל איפול, המשמעות היא – צריך להגיד את זה – אתם לא רוצים לאפשר לעצירים בעבירות ביטחון מה שנקרא הליך הוגן, ומה לעשות, גם עצירים, גם בעבירות ביטחון קשות, זכאים להליך הוגן, ומי שרוצה להטיל איפול מבקש למנוע הליך הוגן.

זהבה גלאון: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – יואל חסון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חסון, הטלפון על האוזן.

יצחק וקנין: אנא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיליק בר, תרצה לדבר?

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, על מה אנחנו מדברים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: על לתעד חקירה, לתעד עינויים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולמה לא מתעדים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שומע שכבוד השר אומר: לא מתעדים, כי אנחנו רוצים לשמור על הנחקר, כי אם הוא ידבר, אם ידעו שהוא דיבר יתנכלו לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני השר, זה לא תירוץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חד-משמעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו חשוד – מתעדים אותו, מראים, אבל כשלא מתעדים, יש מה להסתיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שמסתירים זה העינויים – העינויים של אנשים, כי גם אנשים נחקרים – שהם לא אשמים, שהם לא מואשמים, אלא חוקרים אותם ומענים אותם כדי לנסות להוציא מהם דברים, כאילו הם יודעים דברים, ולמסור אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים, עם העינויים האלה, מדברים דברים שהם לא נכונים, שהם לא יודעים, כדי להיפטר מהעינויים, ואז פשוט במקום להגיע למידע, אם מחפשים מידע ביטחוני, מגיעים למסקנה שאחר כך אומרים להם: אתם הטעיתם אותנו, וחוקרים אותם עוד פעם ומענים אותם עוד פעם בטענה שהם הטעו את אנשי השב"כ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההטעיה הזאת היא לא הטעיה, היא חד-משמעית תוצאה של העינויים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם חוקרים חשודים ומענים אותם כי הם באמת עשו משהו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: או שיש מישהו שרוצה להתקדם ולקבל דרגה על זה שהוא חשף משהו שהוא איננו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הרבה נחקרים ענו לחוקרים דברים שלא היו ולא נבראו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד משהו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו עדיין עם המחשבות של ימי המנדט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד היום יש המעצרים המינהליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מעצרים מינהליים, שאתה לא צריך לא לחקור ולא כלום את מי שאתה חושד בו, כי זה ממש משטרת מחשבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שאתה חושב שהוא חושב או יכול להיות שהוא יחשוב על משהו – אתה מכניס אותו לשישה חודשים ולשנה ולכמה שנים למעצר מינהלי, אז מה אתה צריך את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מגיע, וזכותו של בן-אדם שהוא יגיע לבית-המשפט ויראה גם לשופט שאת ההודאות, או את החקירה, תוצאת החקירה, הוציאו ממנו בכוח ובעינויים, כי אחרת הוא יוכל להגיד לבית-המשפט: לא עשיתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל עם העינויים ואם לא מתעדים אז אם הוא יגיד, הם יחזרו ויחקרו אותו עוד פעם ועוד פעם, ועוד עינויים אם זה בעיית ביטחון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הפתרון לכל הבעיות האלה זה להגיע לשלום, לצאת מהשטחים הכבושים ולהגיע לשלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה מגיע לשלום, אז אין לך את הבעיה הזו ואתה לא צריך להתנהג התנהגות פראית, אתה צריך להתנהג כמו בני-אדם, כי האנשים מולך הם בני-אדם ומגיעות להם כל הזכויות, ואחת הזכויות הבסיסיות זה להיחקר ולקבל את הזכות שלו גם לענות ולהגיד את האמת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: – – –

יצחק וקנין: מוותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אני מוותר.

יצחק וקנין: מוותר.

יצחק וקנין: אוה, אנחנו מתקדמים.

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: וגם הוא, אם הוא לא יהיה – אז חבר הכנסת עיסאווי פריג', שאני ראיתי אותו פה.

מנחם אליעזר מוזס: הוא גם לא נוכח.

מנחם אליעזר מוזס: יצא.

זהבה גלאון: לא, לא, הוא רוצה לדבר.

מנחם אליעזר מוזס: הוא יצא, הוא יצא.

זהבה גלאון: הוא רוצה לדבר.

יצחק וקנין: אז, רבותי, נא לקרוא לו.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, השר גלעד ארדן, אני פונה אליך.

רויטל סויד: אני פונה אליך דווקא בגלל מה ששמענו כאן מפי הדוברים הקודמים.

רויטל סויד: אנחנו יודעים שעל-פי חוק סדר הדין הפלילי, חקירות מסוימות – עשר שנים ומעלה, חקירות חמורות – מתועדות בתיעוד חזותי או קולי, ובפועל התיעוד הוא גם חזותי וגם קולי, ובאמת ניתן לעקוב אחרי תקינות ההודאה של החשוד ושמירת הזכויות.

רויטל סויד: אין ספק שכאשר אנחנו מדברים על עבירות שהן כנגד ביטחון המדינה, על חקירות שבאות למגר טרור, ואנחנו לצערנו מדינה מוכת טרור, אין ספק שפה צריך לעשות חשיבה אחרת לחלוטין.

רויטל סויד: אבל, אדוני השר, למה לוקחים חוק כזה שיש בו בעייתיות, וגם אנחנו יודעים שכשאנחנו עושים השוואה לפסיקה, לחקיקה, אנחנו רואים שגם כאשר מורידים אולי תיעוד חזותי, יש קולי; מורידים תיעוד קולי, יש חזותי; עושים תיעוד חזותי וקולי, אז שמים את החקירות בחיסיון, או שמוצאים פתרונות אחרים שבאים ויוצרים איזונים; איזונים בין זכויות מחד גיסא, האינטרס הציבורי למיגור טרור וחשיפת מי שעומד לבצע עבירות טרור, ומאידך גיסא גם זכויות חשודים.

רויטל סויד: אני רוצה לבוא ולדבר כאן ולהעלות דווקא את הדברים ששמענו פה מפי חברינו שדיברו.

רויטל סויד: מה הטענות?

רויטל סויד: הרי ברור שמה שעומד מאחורי החוק זה בין היתר לעודד שיתוף פעולה, לעודד מסירת הודאות וגם להגן על אותם אנשים שנחקרים ומשתפים פעולה מפני זה שאחר כך יבואו ויציגו את התיעוד הזה בפני חבריהם, יסכנו את חייהם ואולי אפילו ימנעו בכך המשך הודאות בעתיד.

רויטל סויד: אבל מה קורה עם זה שבאים פה חברינו ואומרים, ואולי בצדק: אנחנו רוצים למנוע עינויים, ואנחנו רוצים למנוע, שלא יהיו הודאות שווא?

רויטל סויד: דווקא בגלל זה, כדי להראות שאין עינויים, כדי להראות שאין הודאות שווא, כדי להראות שהזכויות נשמרות, דווקא בשביל זה צריך תיעוד.

רויטל סויד: ויש דרך ביניים: אפשר לעשות רק תיעוד חזותי, שהוא גם במסגרת החוק, ואז לא שומעים מה אומרים.

רויטל סויד: יכול להיות שהחשוד – אחר כך אף אחד לא יוכל להגיד שהוא משתף פעולה, אבל רואים שאין עינויים בחקירות, שאין אלימות בחקירות, שלא מוציאים פה הודאות שווא למיניהן.

רויטל סויד: בהצעה הזו, בהצעה להאריך בחמש שנים את תוקף החוק, זה קצת לעשות לעג מהחקירות, ובכלל מכל הסיפור, מכיוון שאנחנו לא מדברים על חקירות השב"כ – –

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: – – אנחנו מדברים על חקירות המשטרה שעובדת ביחד עם השב"כ בעבירות האלה.

רויטל סויד: אנחנו מדברים על פלח מאוד צר; אנחנו מדברים על המלצה של השופט טירקל עם ועדה שכבר ישבה, ועדת צ'חנובר.

רויטל סויד: למה עד עכשיו, על אף שהדברים היו מ-2012, למה עד עכשיו אין עשייה?

רויטל סויד: למה צריך לדחות את זה בחמש שנים?

רויטל סויד: אז דווקא מהמקום שאתה מדבר, השר ארדן, כדי לעודד שיתוף פעולה וכדי לשמור על מי שמשתף פעולה, וכדי למנוע מאנשים טענות שיש עינויים בחקירות – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

רויטל סויד: – – דווקא בגלל זה צריך תיעוד חזותי, לפחות תיעוד באמצעות וידיאו.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן ברושי – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ולאחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

גלעד ארדן: אני רוצה להשיב.

יצחק וקנין: אדוני רוצה להשיב עכשיו או בסוף?

גלעד ארדן: לא, בסוף.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: עדיף בסוף.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: רבותי, אני מחזיק רשימה ואני הולך על-פי הרשימה.

יצחק וקנין: דב חנין, אתה – – –

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אני אנצל את הזמן, אתה לוקח לי אותו.

יצחק וקנין: אני מבטיח לך שאם תחרוג בחצי דקה, אני אאפשר לך.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, היום, מה לעשות, אנחנו עסוקים בהוראות שעה למיניהן.

עיסאווי פריג': התחלנו בהוראת שעה וממשיכים, ומדברים על דמוקרטיה שחיה על-פי הוראות שעה.

עיסאווי פריג': ועכשיו, הוראת השעה הזו שהתחילה ב-2008 הייתה לארבע שנים, עד 2012, אחרי זה הוארכה בשלוש שנים ל-2015, ועכשיו עם האוכל בא התיאבון – נעשה את זה לעוד חמש שנים.

עיסאווי פריג': ומה הנימוק שנתנו בדברי ההסבר?

עיסאווי פריג': על-פי הוראת שעה, עומד בעינו, לא נראה שינוי בעתיד הקרוב במצב הביטחוני במדינה.

עיסאווי פריג': בעתיד הנראה לעין.

עיסאווי פריג': אני שואל, מה זה "בעתיד הנראה לעין"?

עיסאווי פריג': החליטו שזה חמש שנים.

עיסאווי פריג': העתיד הנראה לעין – חמש שנים לא יהיה כלום.

עיסאווי פריג': נימוק אחר, בדברי ההסבר כתוב: "בנסיבות מיוחדות" – הרי כל ההתנהלות של הוראות שעה מתקיימת לפי נסיבות מיוחדות – "בנסיבות המיוחדות של חקירה ביטחונית שבה ההתמודדות היא מול ארגוני טרור קיצוניים המפיקים לקחים ומטמיעים אותם בקרב אנשיהם".

עיסאווי פריג': להפיק לקחים ולהטמיע, מותר לרוצח; להפיק לקחים ולהטמיע, מותר לאנסים; להפיק לקחים ולהטמיע, מותר לאלימים.

עיסאווי פריג': מותר לכולם.

עיסאווי פריג': אבל במקרה הזה, אסור שיפיקו לקחים.

עיסאווי פריג': צריך, יאללה, הכול מותר, רק בזה (בערבית: ישמרני אלוהים) – אסור.

עיסאווי פריג': זה שאלה שאני שואל את עצמי.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה לגשת לעיקר.

עיסאווי פריג': מה שאני אומר זה לא העניין של המותר והאסור.

עיסאווי פריג': מותר להרביץ לפלסטיני, מותר להתעלל, אסור לתעד.

עיסאווי פריג': מותר ואסור, משתמשים בזה.

עיסאווי פריג': מה שרציתי להגיד, אתם מפחדים ממצלמות.

עיסאווי פריג': מה לעשות, עולם הטכנולוגיה הביא מצלמות, אמרנו.

עיסאווי פריג': כשהרביצו לחייל האתיופי קמה מחאה, ובצדק.

עיסאווי פריג': זה לא מתאים לי.

עיסאווי פריג': כשהרביצו לפלסטיני – רק לפני יומיים ראינו את זה – זה בעייתי, מעמיד אותי במצב לא נעים.

ענת ברקו: – – –

עיסאווי פריג': הרי זה בעייתי, המצלמות.

עיסאווי פריג': צריך להחביא אותן.

ענת ברקו: – – –

עיסאווי פריג': אפילו ראיתי – הפך להיות – לאכול כריך לא כשר הרבה יותר מסוכן מאשר להרביץ לפלסטיני.

עיסאווי פריג': עובדות.

עיסאווי פריג': אכלת כריך לא כשר, קיבלת – כמה מחבוש קיבלת?

יצחק וקנין: נא לסיים.

עיסאווי פריג': כמה קיבלת?

עיסאווי פריג': תעזור לי.

זהבה גלאון: 11 יום.

עיסאווי פריג': 11 יום.

עיסאווי פריג': הרבצת לפלסטיני – – –

יצחק וקנין: הוספתי לך דקה.

גלעד ארדן: – – – יהודים.

עיסאווי פריג': הרבצת לפלסטיני – – –

יצחק וקנין: הוספתי לך דקה.

עיסאווי פריג': הרבצת לפלסטיני – תקבל, אנא עארף, תהיה בבסיס כמה ימים.

עיסאווי פריג': או מחבוש על-תנאי.

עיסאווי פריג': מותר.

עיסאווי פריג': מותר.

עיסאווי פריג': עכשיו, יש לי בעיה עם המצלמה.

עיסאווי פריג': היא מעמידה אותי במצב לא נעים – מראה אותי מרביץ לפלסטינים.

עיסאווי פריג': מה אני אגיד לעולם?

ינון מגל: אוי אוי אוי, סתם – – – להרביץ לפלסטינים.

עיסאווי פריג': מה אני אגיד לעולם?

יצחק וקנין: תודה.

ינון מגל: אנחנו סתם מרביצים.

עיסאווי פריג': אז – גם בזה – אני צריך לחזור: מה שאני אומר, אתם מפחדים, רוצים להמשיך בימים האפלים, ימים של מותר להרביץ ואסור לדעת.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': מותר לאנסים ואלימים ורוצחים – יטמיעו אותם?

עיסאווי פריג': מותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': הכול מותר.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

עאידה תומא סלימאן: כבוד סגן היושב-ראש, אני שמעתי את התירוץ שנותן כבוד השר לנושא הזה, וממש הופתעתי מהדאגה לשלומם של הנחקרים בענייני עבירות ביטחון.

עאידה תומא סלימאן: רק – קצת אני לא מבינה איך המידע שיתועד יכול לדלוף ולגרום סכנה לביטחון הנחקר – או שלא סומכים על אלה – – –

רויטל סויד: זה עובר לעורכי-הדין, שיכולים להעביר את זה הלאה.

עאידה תומא סלימאן: תאמיני לי, אני יודעת שהרבה מהחומר לא עובר לעורכי-הדין, והוא חומר חסוי, ולא יודעים עליו כלום.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי באמת רוצה לדעת איפה בדיוק מחלקים את החומר הזה, אולי הייתי יכולה להסתכל ולראות בדיוק איך זה מסכן.

עאידה תומא סלימאן: בואו נהיה רציניים.

עאידה תומא סלימאן: המטרה בכל ההצעה הזאת, בעצם, שוב – הצעה כדי לעקוף חקיקה ולעקוף דיון רציני על חקיקה ועל שינוי חקיקה, וניסיון כדי לעקוף את כל האמנות הבין-לאומיות שמדברות על זכות כל נחקר, גם כן, שישמרו על הזכויות שלו, והזכות האלמנטרית שלא להוציא ממנו הודאות – או בכפייה, או בעינויים, או בדרכים שאנחנו כולנו יודעים שאכן מתקיימות והרבה פעמים התקיימו.

עאידה תומא סלימאן: אפילו אנחנו נחשפנו בתקופה האחרונה להרבה מהסקנדלים של אנשים שבילו כמעט מחצית מהחיים שלהם מאחורי סורג ובריח בגלל חקירות שאפילו המשטרה ביצעה, והוציאו מהם כאילו-הודאות, או ברצח או במקרים אחרים, ואלה אנשים שהם אזרחים, והם לא חשודים בעבירות מה שנקרא "ביטחוניות", כאשר כל מה שמסתובב סביב המונח הזה נחשב למטרה עליונה ולדבר שבשבילו מקריבים את הכול, כולל זכויות של נחקרים, כולל זכויות של בני-אדם, כולל מתן יד חופשית לעינויים בלי שתהיה אפילו אפשרות לעקוב אחרי מה שקורה בחדרים האפלים האלה, בלי שתהיה אפשרות לערער על התהליך עצמו.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת טוב מאוד שהרבה מהחקירות האלה אפילו מתנהלות על רקע פוליטי, ולא על רקע ביטחוני, וזה נקרא "ביטחוני" כאשר המטרה היא רדיפה פוליטית, ואנחנו יודעים על הרבה מקרים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: השאלה: האם ניתן – ואמורים לתת – יד להמשך מצב כזה?

עאידה תומא סלימאן: האם ניתן יד – שהממשלה תוביל את בית-המחוקקים להמשך של הפרה בוטה של אמנות בין-לאומיות וסטנדרטים בין-לאומיים שהיינו אמורים לכבד, ולפחות לשמור עליהם, כדי שבאמת ננסה – או תנסה הממשלה הזאת, והחוקרים האמונים על העשייה – להגיד: עשינו את מלאכתנו בניקיון כפיים – דבר שלא קיים בינתיים.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת דניאל עטר.

דניאל עטר: – – –

יצחק וקנין: מקובל עלי.

יחיאל חיליק בר: מרוק

יחיאל חיליק בר: אית זאת לא שפה רשמית במליאה, אפילו שאני בעד.

יחיאל חיליק בר: אני בעד.

יצחק וקנין: לא לא, אבל מקובל עלי מה שהוא אמר.

יצחק וקנין: אם לא הייתי מבין, אז – אני לא יכול להישאר ככה אדיש למה שהוא אמר.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

דניאל עטר: אתה צודק.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, החוק שבפנינו הוא חוק מסוכן.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק מסוכן, הוא חוק בעייתי, הוא חוק שאין מאחוריו אפילו הנמקה הגיונית אחת.

דב חנין: אני שמעתי בקשב רב את דבריו של השר, אבל, עמיתי חברי הכנסת, ההנמקה הביטחונית איננה עומדת במבחן.

דב חנין: כי הרי, אם השאלה היא – כמו שהציג בפנינו השר לביטחון פנים – הצורך להגן על צורות חקירה ומנגנוני חקירה ולמנוע שארגוני טרור ילמדו משיטות החקירה – יש מערכות חיסיון; לא חסרות מערכות חיסיון במדינת ישראל.

דב חנין: אדוני השר לביטחון פנים, דיני החיסיון במדינת ישראל שוברים שיאים בקנה מידה עולמי, ובוודאי כשמדובר על חקירות ביטחוניות.

דב חנין: לא אלמן ישראל, יש אפשרויות להטיל חיסיון גם על החקירה, יש אפשרויות להטיל חיסיון גם מפני עורך-הדין של החשוד בעבירות ביטחון, ומטילים חיסיון כזה, אפשר לנהל דיונים בלי החשוד ובלי הסנגורים שלו.

דב חנין: מפני מי אתם בעצם מגינים על החוקרים?

דב חנין: לא מפני החשודים.

דב חנין: אפילו לא מפני הסנגורים של החשודים.

דב חנין: אתם מגינים על החקירות קודם כול מפני בית-המשפט, וזה הדבר המדאיג; המנגנון הזה, של תיעוד חזותי או תיעוד קולי, הוא קודם כול מנגנון שנועד לבדוק – לאפשר לבית-המשפט לבדוק – את צורת החקירה, את דרכי החקירה, את הטענות במשפט הזוטא, לבחון את השאלה אם החקירה נעשתה כדין, ואתם מתגוננים מפני בתי-המשפט.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני דיברתי על הדרכים האלטרנטיביות שקיימות – יש דרכים להגן על הביטחון; יש דרכים למנוע לימוד לקחים על-ידי ארגוני טרור.

דב חנין: אבל מה שאתם עושים, אתם מייצרים פרצה גדולה ומסוכנת לעינויים.

דב חנין: והפרצה הגדולה והמסוכנת הזאת לעינויים חלה על כל העבירות שנקראות "עבירות ביטחון".

דב חנין: אני מציע לכם, עמיתי חברי הכנסת, לקרוא את דברי ההסבר, תראו כמה ההגדרה רחבה – מה זה, כמעט, לא עבירת ביטחון בישראל?

דב חנין: אנחנו מדברים על פרקים וסימנים שלמים בחוק העונשין ובחוקים נוספים; אנחנו מדברים בעצם על פטור רחב וגורף בשורה ארוכה של חוקים, מהמנגנון הבסיסי שנועד לשמור על זכויות הנחקר בזמן החקירה.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, פנייתי אליכם – לדחות את הבקשה של הממשלה, לאפשר לבתי-המשפט לבחון איך נעשו החקירות.

דב חנין: אנחנו מדברים בסך הכול על בתי-משפט ישראליים – –

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: – – עליהם אפשר לסמוך, כך אומרים.

דב חנין: היה פעם ראש ממשלה בישראל שאמר: "יש שופטים בירושלים".

דב חנין: נדמה לי שהממשלה הנוכחית חוששת מהשופטים – לא רק בירושלים, אלא גם בערים אחרות.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דניאל עטר – רוצה עכשיו, או שאני אדחה אותך – מוותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, גילוי נאות: אינני מבין כמעט דבר בענייני ביטחון, ובכל אופן, כאשר משתמשים במילה ביטחון, מהלכים עלינו אימים.

זוהיר בהלול: זו מילה שמייצרת לא מעט צבע אפרפר, אפרורי, וכדרכו של הצבע האפרפר הוא צבע עלום שיש בו לא מעט חשאיות ויש לו תוואי בלתי נגמר של פרשנויות שונות.

זוהיר בהלול: גם כאשר שופטי – ודיבר קודמי, מר דב חנין, איש שאני מאוד מעריך, ולא רק אני, דיבר על המשפט האלמותי "יש שופטים בירושלים" – אפילו שופטי ישראל לא כל כך ששים להתגרות במושג האבסטרקטי הזה, המושג של הביטחון.

זוהיר בהלול: אני עדיין זוכר, ממרום גילי וברוחב קרחתי, את אותו משפט – שוב, אלמותי – "לחץ פיזי מתון".

זוהיר בהלול: האם יש מישהו בבניין המכובד הזה, שכמויות האינטליגנציה שבקודקודים שלו בלתי נגמרות – האם מישהו יכול להסביר לי מה זה מתון?

זוהיר בהלול: מתון הרבה?

זוהיר בהלול: מתון פחות?

זוהיר בהלול: מתון בינוני?

זוהיר בהלול: מה ה-size של המתון הזה?

זוהיר בהלול: אז אם אפילו שופטי ירושלים הדגולים, אדוני היושב-ראש, לא הצליחו לחמוק מהפחד הקמאי, הפבלובי, מהמילה ביטחון, מי אני, שאינני מבין – ואמרתי במבוא של דברי – בביטחון כמעט דבר.

זוהיר בהלול: אבל אני חושש רק מדבר אחד – שבמדינת ישראל ייווצרו בתי-כלא כדוגמת אבו גרייב וגואנטנמו.

זוהיר בהלול: חששי הוא שהמדינה שהבליחה אי-פעם כמדינה הדמוקרטית היחידה במרחבי המזרח התיכון תהפוך למדינה מזרח-תיכונית טיפוסית אופיינית, שבה בשל הפחד הקמאי מהביטחון נהפוך את הנחקרים לעשוקים שלא חלה עליהם שום הגנה בסיסית במדינה בעלת גוון משטרי דמוקרטי.

זוהיר בהלול: אם כך, לא ירחק היום שגם במדינת ישראל הדגולה, הטהורה, הדמוקרטית, הליברלית, הניאו-ליברלית, ייווצר בית-כלא אבו גרייבי או גואנטנמי.

זוהיר בהלול: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת זאב בנימין בגין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכובדי השר, החוק המוצע הוא בעצמו פותח דלת להרבה ספקות וחשדות באמינות החקירה עצמה.

עבדאללה אבו מערוף: כל הנימוקים שישנם הם נימוקים דמגוגיים, אין להם בסיס, לא חוקי ולא הגיוני – אנטי-דמוקרטי.

עבדאללה אבו מערוף: כל הפירושים שיש כאן – נגיע לזה עוד מעט.

עבדאללה אבו מערוף: זכותו של נחקר להרגיש נפשית שהוא לא מאוים והוא לא תחת לחץ כלשהו, לא נפשי ולא פיזי.

עבדאללה אבו מערוף: זכותו להגן על עצמו בפני הלחצים האלה ובפני עינויים, והאמצעי היחידי שישנו הוא הגנתו, שהוא יודע שהוא מתועד.

עבדאללה אבו מערוף: זו ההגנה היחידה שלו שישנה, שיכולה לתת לו גושפנקה שהוא מגן על עצמו.

עבדאללה אבו מערוף: אין לו דרך אחרת, במיוחד כשמדובר על עניין ביטחוני, ועד עכשיו העניין הביטחוני לא מוגדר.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו יודעים ועדים שבהרבה מקרים יש ניסיונות לחקירות תחת הכותרת "ביטחון", והכותרת הזאת הייתה סרק, הייתה אשליה ונפלה.

עבדאללה אבו מערוף: היו גם עינויים, גם אלימות – אלה עובדות שישנן ויש ניסיון בדברים האלה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן האמצעי היחידי שהחקירה תהיה אובייקטיבית, אנושית, דמוקרטית, זה אכן לתעד, ולא נאבד את צלם האנוש בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: צריך לשמור על כבוד הנחקר בכל האמצעים.

עבדאללה אבו מערוף: והנימוקים הם – תקראו בעצמכם – אין אף נימוק שיכול באמת להיות נימוק בעד, שאכן לא יהיה תיעוד.

עבדאללה אבו מערוף: נדבר באופן פשוט, גלוי, לא ניכנס עכשיו לפוליטיקה, לא ניכנס לשלום, לא ניכנס לביטחון בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: זה עניין של חוק, משהו אלמנטרי מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: אין אף מילה נכונה כאן שתוכל באמת לתמוך בכך שאכן החוק הזה ימשיך להתקיים.

עבדאללה אבו מערוף: הקולגות שלי הזכירו שהייתה ועדת טירקל שהמליצה שאכן צריך תיעוד.

עבדאללה אבו מערוף: ולעקוף את ועדת טירקל ואת ועדת צ'חנובר שעדיין לא נתנה מסקנות בכלל, אני לא מבין מה החיפזון, ועוד לחמש שנים.

עבדאללה אבו מערוף: זה ממש חקיקה אנטי-דמוקרטית – –

מיקי רוזנטל: הם לוקחים – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – חקיקה שפוגעת בזכות האדם, בחירותו, נוגדת את כל האמנות הבין-לאומיות, ולכן יש לדחות אותה על הסף.

יואל חסון: גם נגד טרור – – – ונגד אמנות בין-לאומיות.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא עניין של טרור.

עבדאללה אבו מערוף: ועוד משהו, כל הדוגמאות שהובאו מכל הארצות הנאורות, שאתם מתעדים – אמריקה, אוסטרליה, בריטניה – גם להן אין שום הוכחה שאכן החוק מוצדק.

עבדאללה אבו מערוף: דווקא להפך, כל הארצות הנאורות הן בעד תיעוד.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, עוד פעם, יש לדחות את החוק הזה על הסף.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זאב בנימין בגין, ולאחריו – חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: מה שהיה לך להגיד.

יצחק וקנין: אתה רוצה לקחת לו את רשות הדיבור, חבר הכנסת עיסאווי פריג'?

יצחק וקנין: שלוש דקות לחבר הכנסת בגין.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כדי להעמיד דברים על דיוקם, חברי הכנסת חנין ובהלול, גם אני חשבתי, כך זכרתי, שאבי מורי שסיפר לי כמה פעמים דברים מתוך ספרו של משה הס "רומי וירושלים", תיאר בפני את התמונה שנערה שנעשה לה עוול פגשה יהודי זקן ביהודה והוא ניחם אותה ואמר לה: "יש שופטים בירושלים".

זאב בנימין בגין: אבל למען האמת, חברי ד"ר נתן ברון, שכתב ספר עב-כרס על תולדות המשפט בישראל, חקר את הנושא הזה, בדק, ולא מצא.

זאב בנימין בגין: לא מצא את הביטוי "יש שופטים בירושלים", לא מאת מנחם בגין ולא מאת אחר, אבל הדברים התגלגלו.

נחמן שי: – – –

זאב בנימין בגין: לא מצא, וכך כתוב בספר שלו.

זאב בנימין בגין: לכן אני מבקש, לא על חשבון זמני רק, לומר שאלה הדברים הידועים לנו.

זאב בנימין בגין: אני מצאתי לפני זמן מה, וסיפרתי לנתן, את הביטוי משנות ה-50: "יש שופטים ביהודה", ואחר כך איזה היבריד כעבור כמה שנים: "יש שופטים ביהודה ודיינים בישראל".

זאב בנימין בגין: אבל "יש שופטים בירושלים" לא נמצא, זיכרוני האישי הוא שונה.

גלעד ארדן: עכשיו הם ייאלצו – – –

זאב בנימין בגין: אולי יימצא יום אחד.

זאב בנימין בגין: יגעת ולא מצאת – – –

שלי יחימוביץ': מה נגיד עכשיו בנאומים בעד בית-המשפט העליון?

זאב בנימין בגין: טוב, זה נעשה כבר חוכמת העם, זה כבר חלק מאתנו, ואני מציע לא להפסיק לומר את זה.

נחמן שי: אל תיקח מאתנו את זה, אנחנו זקוקים – – –

זאב בנימין בגין: חלילה, חלילה.

זאב בנימין בגין: ואם כבר, צריך לומר, גם בתל-אביב וגם בעפולה, בפתח-תקווה ובבאר-שבע יש שופטים טובים ומצוינים.

זאב בנימין בגין: אני ביקשתי את רשות הדיבור כדי לומר שעסקתי בחקיקה הזאת בהיותי חבר הממשלה ה-32, ב-2012, כאשר יחד עם שניים מחברי בממשלה ושלושה מתוך ארבעת ה"פיינשמקרים" – אחד אני לא יכול לכלול כי הוא היום נשיאנו העשירי – אבל יחד עם השר מרידור והשר איתן אנחנו אכן עסקנו בחוק וביקשנו לשנות ולהביא פתרון אחר, כי גם אנחנו חשבנו, כמו הדוברים האחרים שהיו כאן, שצריך למצוא פתרון.

זאב בנימין בגין: מצד אחד הצורך בתיעוד, כדי להגן על הנחקרים וזכויותיהם, אבל מצד שני גם לשמור על ביטחון המדינה.

זאב בנימין בגין: אני שמעתי כאן הצעות אחדות.

זאב בנימין בגין: לגבי לוח הזמנים, אומנם ועדת טירקל מסרה את הדוח שלה בחלק ב' של דיוניה כבר לפני כשנתיים, אבל ועדת היישום, בראשותו של יוסי צ'חנובר, טרם מסרה את מסקנותיה.

זאב בנימין בגין: הדוח עומד בפני סיום, כפי שאני הבנתי – עומד בפני סיום, עומד בפני כתיבה – והוא יוגש בוודאי בקרוב, ואז יהיה בידנו מכשיר נוסף.

זאב בנימין בגין: האיש שלא אמר "יש שופטים בירושלים" היה חבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט במשך קרוב ל-30 שנה.

זאב בנימין בגין: אני היום חבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט; לא התכוונתי להחליף אותו ואינני יכול לעשות זאת, אבל אני בטוח – עומד בקצה האולם היושב-ראש שלנו, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי – –

אראל מרגלית: מה עמדתך כרגע?

זאב בנימין בגין: – – ואני בטוח שבוועדה, במהלך הדיונים, אם יהיה בידנו פתרון אנחנו נציע את הפתרון הזה לממשלה, ואם – כפי שאמר השר, השר לביטחון פנים – יותר מאוחר, ובזמן שאני בטוח שהוא לא ארוך מאוד, אנחנו נמצא את נקודת העבודה הנכונה בהתאם למסקנות ועדת צ'חנובר.

זאב בנימין בגין: לכן אני מציע לחברי לקחת ברצינות רבה את הדברים של השר ואת ההבטחה שלו בשם הממשלה, שאם יהיה פתרון, הוא יובא מהר ככל האפשר לידי ביטוי בהמשך החקיקה.

זאב בנימין בגין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זאב בנימין בגין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, ואחריו, אחרונת הדוברים – חבר הכנסת אייכלר, אני נקטתי איזה מצב שלא אפשרתי למי שלא היה וקראתי בשמו – חברת הכנסת מרב מיכאלי, רוצה לדבר?

יצחק וקנין: אז את תדברי אחרי חבר הכנסת מיקי זוהר, ואחרון – אני אתן לך, אני אאפשר לך, אבל אני אומר שזה לפנים משורת הדין, אני לא אעשה את זה בפעם אחרת.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השעה מאוחרת, הנה, מגיע אחרון הדוברים כמעט, אבל אני חייב להודות שטרם התאוששתי מדבריו של חבר הכנסת יאיר לפיד קודם.

מכלוף מיקי זוהר: אני שואל את עצמי, איך הוא מעז לרקוד על דמם של חיילים מעל הבמה הזאת ממש?

מכלוף מיקי זוהר: בעצם אני גם רוצה להתייחס לאיזה שירות קרבי הוא עשה, בעיתון "במחנה", שמצדיק כל כך את היכולת לרקוד על דמם של חיילינו מעל במה זו, ואני שואל את עצמי שאלה – האם יש גבול לפופוליזם?

מכלוף מיקי זוהר: האם יש גבול לנקודה שבה אתה משתמש מהבמה הזאת בדם של חיילים יקרים לעם זה כדי לאסוף קולות בבחירות?

מכלוף מיקי זוהר: זו שאלה שאני שואל את עצמי, ואני לא מצליח, פשוט, להירגע ממנה.

מכלוף מיקי זוהר: ואני שואל גם: מאיפה האומץ?

מכלוף מיקי זוהר: איך הוא מעז?

מכלוף מיקי זוהר: בשעה כזו מאוחרת – הוא לא מפחד מהחושך?

מכלוף מיקי זוהר: איך הוא מעז?

מכלוף מיקי זוהר: אבל אני אגיד לכם איך הוא מעז: כי זו שיטה.

מכלוף מיקי זוהר: זו שיטה להעביר מסרים שגויים לעם ולהטעות אותו.

מכלוף מיקי זוהר: אבל, למזלנו, הבחירות האחרונות הבהירו לו שהעם חכם, והעם מבין, והעם יודע במי הוא צריך לבחור.

מכלוף מיקי זוהר: לא בוחרים פופוליסטים, בוחרים אנשים עם דרך, אנשים עם מסורת, אנשים עם קו, לא אנשים עם אמירות פופוליסטיות.

מכלוף מיקי זוהר: אז אני, ברשותכם, רוצה לומר למר יאיר לפיד שאני מציע לו שיסתכל היטב על תוצאות הבחירות האחרונות, שיסתכל היטב על מה שהעם ביקש לומר בבחירות האחרונות, ושהגיע הזמן שיפסיק לעסוק בפופוליזם זול, ומנגד אוסיף ואומר, ברשות חברי בני בגין – כמו שאמר אביך, מורנו ורבנו: לא נורא, תתרגל.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי, וחבר הכנסת אייכלר יחתום את הדיון.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר לביטחון הפנים, השר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני, ותודה לחבר הכנסת בגין, שסיפר במו-עצמו, ממקור ראשון, על השותפות שלו בניסיון לעצור את החוק הזה.

מרב מיכאלי: למעשה שלושת

מרב מיכאלי: כם – איך קראת לעצמכם?

מרב מיכאלי: ה"פיינשמקרים"?

מרב מיכאלי: אני לא בטוחה שהחברים היו חותמים על התיאור הזה, אבל אכן, השרים דאז בגין, מרידור ואיתן ערערו לממשלה על החוק הזה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, לא זו בלבד שעסקתם בזה, וניסיתם למצוא פתרונות, אלא ניסיתם לעצור את החקיקה הזאת, ערערתם עליה לממשלה – יש לי פה עדויות כתובות לעניין זה.

מרב מיכאלי: אבל אני רוצה להניח ולהגיד שאחר כך, כשלא עזר הערעור שלכם, והחוק הזה בכל זאת הגיע לכנסת, צריך להגיד שגם הממשלה באה לוועדת החוקה והתחייבה – ואגב, אני מסתכלת בפרוטוקול של ועדת החוקה משנת 2012, שם הממשלה התייחסה להתחייבות שלה כבר מהחקיקה הקודמת, וכבר כאילו התנצלה וכאילו אמרה: בסדר, תאשרו לנו עכשיו, כי נכון שהבטחנו בפעם הקודמת להסדיר את העניינים ולהביא חקיקה ראויה, ולא עשינו את זה, אבל עכשיו, עכשיו תסדרו לנו, כי לפעם הבאה אנחנו מבטיחים להביא – והנה, אנחנו מגיעות ומגיעים לפעם הבאה, ושוב זה לא מסודר.

מרב מיכאלי: ואומר מי שהוא היום יושב-ראש האופוזיציה, יצחק הרצוג – שלוש שנים אני מוכן להאריך, בתנאי שיש התחייבות של המדינה לעבודת מטה.

מרב מיכאלי: אומרת רחל דניאלי – התחייבות שהייתה גם לפני ארבע שנים.

מרב מיכאלי: אומר הרצוג – לא קרה, בסדר, אבל הפעם אני רוצה התחייבות בפרוטוקול.

מרב מיכאלי: וגם יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת המנוח דוד רותם, שבאמת אי-אפשר לחשוד בו שהוא שייך לאותו צד של המפה הפוליטית כמו שלי ושל המתנגדות והמתנגדים האחרים לחוק הזה, דורש מהממשלה תשובות, תובע ממנה עבודת מטה מסודרת, תובע ממנה לבוא לפחות חצי שנה לפני שצריך לחדש את החוק – אם החברים בירכתיים יפסיקו לצעוק, אני אוכל להמשיך.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, מה קרה?

יצחק וקנין: נא לשבת.

דב חנין: אפילו אי-אפשר לחשוד בחבר הכנסת דוד רותם שהוא השתייך ל"פיינשמקרים".

מרב מיכאלי: אפילו אי-אפשר לומר על חבר הכנסת המנוח דוד רותם – והוא ודאי היה מקבל את זה כמחמאה שאי-אפשר – שהוא משתייך ל"פיינשמקרים".

מרב מיכאלי: ואומרת נציגת הממשלה – עמדת הממשלה שמובאת היום כוללת לא רק הארכה של הוראת השעה, אלא גם התחייבות לעשות מהלכים, לבדוק שוב את נושא הגדרת עבירת הביטחון, וגם נושא של הסדרים חלופיים.

מרב מיכאלי: זה, חברות וחברים, נאמר על-ידי הממשלה בוועדת החוקה בשנת 2012, לפני שלוש שנים בדיוק, למעשה בחודש הזה לפני שלוש שנים.

מרב מיכאלי: אני לא רואה סיבה, אדוני השר – אף שיש לי אליך הערכה אישית – אם אנחנו עוקבות ועוקבים אחרי התנהלות הממשלה בהקשר הזה בכל הפעמים האחרונות, אני לא רואה סיבה להאמין שהפעם, משום שאתם מביאים לפתחנו הארכה של הוראת השעה הזאת לחמש שנים, אני לא רואה שום סיבה לחשוב שהפעם באמת תעשו את עבודת המטה הרצינית ותביאו את הפתרונות החקיקתיים הנדרשים.

מרב מיכאלי: אילו זאת הייתה כוונתכם הכנה, מן הראוי היה להביא כאן הארכה לחצי שנה.

מרב מיכאלי: זה מספיק זמן בשביל לסיים עבודה שכבר הייתה צריכה להיעשות לפני שבע שנים, ולפני שלוש שנים, וזה הדבר שהיה ראוי להיעשות, אדוני.

מרב מיכאלי: חקיקה מאוד בעייתית מבחינה דמוקרטית, חבל שתיחקק שוב לחמש שנים במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ויסכם את הדיון השר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, לא רציתי להטריח את האנשים ולהירשם לדבר, אבל אין לי ברירה, כי יש מושג בחז"ל, "מדשתקי רבנן שמע מינה דניחא להו".

ישראל אייכלר: נאמרו פה דברי בלע והסתה נוראים, שאסור לי לשתוק עליהם.

ישראל אייכלר: בשבת קראנו בתורה: "אם חפץ בנו ה' והביא אתנו אל הארץ הזאת ונתנה לנו, ארץ שהיא זבת חלב ודבש.

ישראל אייכלר: אך בה' אל תמרֹדו, ואתם אל תיראו את עם הארץ כי לחמנו הם סר צִלם מעליהם ה' אתנו אל תיראֻם".

ישראל אייכלר: אומר רש"י, אדוני היושב-ראש: "אל תמרדו" – ואם לא תמרדו בה', ושוב "ואתם אל תיראו" – אין לכם מה לפחד מהשכנים.

ישראל אייכלר: מורי ורבותי, אנחנו נמצאים במצב ש"דאעש" כבר הרס את כל הגבולות בין עיראק לסוריה, בין סוריה ללבנון, המזרח התיכון עומד על כרעי תרנגולת, כל האזור – נהר של דם, וים של דמעות ומיליוני פליטים, ופה הקדוש-ברוך-הוא בידו עומד ושומר עלינו שנוכל לחיות פה.

ישראל אייכלר: יהודים רוצים לחיות ביחד, מוקפים באויבים כל כך רבים; עומד פה ראש מפלגה, שעכשיו כבר עזב את הבניין והולך לישון על מיטת "פרדייז" בבית של מיליונים, ומדבר בשם החיילים המסכנים שנמצאים בשדות ובהרים ובמשמר, ביבשה, באוויר ובים.

ישראל אייכלר: כמה חוצפה יכולה להיות לבן-אדם כזה שיבוא – ולמה הוא עושה את זה?

ישראל אייכלר: לא שהוא דואג לחיילים; מהעיתון שלו, "במחנה", הוא לא ראה אף פעם חיילים בחזית, חוץ מטיול אחד בלבנון בזמן שהוא עשה סיור עיתונאי.

מיקי לוי: לפחות הוא שירת, לפחות הוא שירת.

ישראל אייכלר: אותו מסית רוצה שהאימא ששולחת את הילד לצבא תחשוב שהוא המגן עליה; ולהסית אותם נגד אותם יהודים שמתפללים 24 שעות וחרדים לשלומם של כל חייל וכל אימא, ולומדים תורה ושומרים על עם ישראל, ובזכותם ביחד – – –

יואל חסון: שאלה לא ישרתו אבל שאחרים ישרתו.

ישראל אייכלר: והוא מדבר – על גופות הוא מדבר, חצוף שכמוהו?

ישראל אייכלר: כבר אמר חבר הכנסת מיקי, עם הדם הוא סוחר?

ישראל אייכלר: מי מכניס את החיילים האלה, רחמנא ליצלן, כשצריך, את הגופות לשקים?

ישראל אייכלר: לא חיילים דתיים וחרדים?

ישראל אייכלר: לא מתנדבים חרדים?

מיקי לוי: מה הקשקוש הזה?

ישראל אייכלר: כשאבא שלי התנדב במלחמת יום הכיפורים ונכנס מתחת לטנקים להוציא גופות, לשמור על כבוד המת, אז יאיר לפיד ומשפחתו ישבו בתל-אביב, בסלון הם רקדו.

ישראל אייכלר: ב-1948, סיפר לי עזר ויצמן, שכשהם והצעירים החרדים בירושלים לחמו, ישבו בסלונים בתל-אביב ורקדו.

ישראל אייכלר: היו גם בתל-אביב הרבה אנשים שנלחמו.

ישראל אייכלר: יושב פה זאב בנימין בגין, שאבא שלו מנחם בגין ישב בתל-אביב.

מיקי לוי: אתה מקשקש, אתה אפילו לא יודע על מה אתה מדבר, אתה קשקשן.

יצחק וקנין: נא לסיים.

ישראל אייכלר: אבל הוא בא להסית את ההמון נגד היהדות כדי לסכסך ולהביא מלחמה ושפיכות דמים.

יצחק וקנין: נא לסיים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, הוא רוצה לעשות פה לבנון?

ישראל אייכלר: הוא רוצה לעשות פה סוריה?

ישראל אייכלר: הוא רוצה לעשות פה מצרים?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר, נא לסיים.

ישראל אייכלר: ברוך השם שהעם היושב בציון – בזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – אמר את דברו בבחירות.

ישראל אייכלר: הוא נתן כוח למחנה הציוני, הוא נתן כוח לליכוד, הוא נתן כוח לכל המפלגות, כולל המפלגות הערביות האזרחיות שדואגות לכל האזרחים, אבל הוא לא נתן כוח לאותם מסיתים.

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: העם אמר לכם, ליאיר לפיד שיושב עכשיו בתל-אביב – או שהוא כבר ישן על מזרן או שהוא עדיין בדרך – אמר לו: אתם לא הריבון – –

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: – – יש פה ריבונו של עולם, והוא הריבון וכולנו עבדיו.

ישראל אייכלר: ודאי שיאיר לפיד – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יצחק וקנין: מה אתה רוצה, להצית אותו ברגעים האחרונים?

יצחק וקנין: סיימת, נו.

ישראל אייכלר: לא, הוא פשוט מפריע לי לסיים.

מיקי לוי: תעזור לנו, ריבונו של עולם.

יצחק וקנין: אז תסיים, נו.

ישראל אייכלר: אז אני מסיים: העם לא אתכם, העם עם הקדוש-ברוך-הוא.

ישראל אייכלר: "אך בה' אל תמרדו, ואתם אל תיראו", לא מהמוסלמים ולא מכם.

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר לביטחון פנים, השר ארדן.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אהיה קצר.

גלעד ארדן: אני מסכים – והקשבתי היטב לכל הדברים שנאמרו כאן.

גלעד ארדן: אני קודם כול מסכים שהליך החקיקה שאני מביא היום בפני הכנסת הוא לא מיטבי, הוא לא מושלם.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

גלעד ארדן: אותי לא שומעים, זהבה?

זהבה גלאון: אתה, יש לך קול שלא נדע, אבל הם – – –

גלעד ארדן: ההליך הוא באמת לא מיטבי, הוא חפוז, וזה נובע באמת מהעובדה שהכנסת התפזרה לבחירות ואני קיבלתי מצב נתון לפני פחות משבועיים, שהחוק הקיים פוקע בעוד שבועיים וחצי, וכרגע, כל עוד לא הספקתי לעסוק ולבחון את כל החלופות למצב הקיים, יש כאן סכנה של פגיעה ביטחונית.

גלעד ארדן: אז אני רוצה להזכיר קודם כול, ואמרתי את זה קודם, שזו לא המצאה ישראלית.

גלעד ארדן: יש עוד מדינות מערביות שמכבדות מאוד את זכויות האדם והאזרח ועדיין בנושאים ביטחוניים אין שם הסדרים חקיקתיים שמחייבים תיעוד, ועדיין אני מבין שעם השנים אנחנו מתקדמים גם בהיבטי זכויות אדם ומבינים מה שלא הבנו פעם.

גלעד ארדן: אני לא חושב שלשב"כ יש עניין לעבור על ההגדרות המשפטיות של מה שמותר לעשות בחקירות, אבל צריך למצוא את האיזונים הנדרשים, וזו החובה שלי – למצוא את האיזון הנדרש בין ההגנה על זכויות הנחקר לבין הצורך לסכל פגיעה בביטחונם של אזרחי ישראל.

גלעד ארדן: אני מסכים ומקבל, אחרי שהאזנתי, שצריך למצוא כאן פתרון, והפתרון הזה יימצא.

גלעד ארדן: חמש שנים, אני כבר אומר, זה לא הזמן שהחוק יצא מהוועדה – לא, זה לא כדי להעביר זמן, צחי – חמש שנים זה לא הזמן שהחוק יצא מהוועדה.

גלעד ארדן: אני לא רוצה כבר להתחייב כאן אם זה שנה, או שנתיים, או שנתיים וחצי, אבל בהחלט חמש שנים זה זמן ארוך מדי, זה לא זמן שמלמד על רצון למצוא פתרון.

גלעד ארדן: הקשבתי גם למה שאמרה חברת הכנסת גלאון, גם חברת הכנסת סויד ואחרים שדיברו כאן.

גלעד ארדן: אני חושב שאפשר להגדיר את העבירות גם בצורה מצומצמת יותר שממחישה שמדובר על חקירה שנועדה באמת למנוע איזה פיגוע מתגלגל, או איזו פגיעה בביטחון המדינה.

גלעד ארדן: אני לא רוצה להתחייב כאן על הדוכן על הגדרה – – –

מיקי לוי: – – –

גלעד ארדן: לא, אני לא רוצה, מיקי, לצמצם את זה עד כדי כך, אני לא יודע מה הפרשנות שתינתן.

גלעד ארדן: אבל גם הגדרה מהי עבירת ביטחון וגם לוח הזמנים הם דברים שאני אומר ומתחייב אפילו כאן שאני רוצה לשנות אותם במהלך החקיקה.

גלעד ארדן: למה להאמין שהפעם זה יהיה שונה, חברת הכנסת מיכאלי?

גלעד ארדן: אין לי ערבויות בנקאיות לתת לך, אבל אני חושב שמי שמכיר אותי זוכר שאמרתי פה כבר כמה פעמים בחוקים בתחום התקשורת ואחרים וכן שיניתי וכיבדתי – אני לא חושב שכל החוכמה היא אצלנו במשרדי הממשלה, בטח לא אצלי.

גלעד ארדן: החוק הזה מגיע בתחילת קדנציה והדיונים יהיו בשבועות הקרובים, אז יש לי שמי הטוב להגן עליו להמשך.

גלעד ארדן: אני אהיה בדיון בוועדה ואני מקווה שנמצא פתרון.

גלעד ארדן: אני מקווה שהוא יימצא, כי אני לא מכיר ולא בקי עדיין, וצריך לערב בו גם את השב"כ ולשמוע גם את הצרכים שלהם.

גלעד ארדן: אני לא מקבל את האמירות של חברי הכנסת הערבים שיש כאן רצון או כוונה מראש לפגוע בנחקרים.

גלעד ארדן: יש כאן תפקיד של שירות הביטחון ושל משטרת ישראל למנוע טרור ופגיעה בביטחון ישראל, והאינטרס הזה הוא אינטרס שהוא חשוב מאוד ואני מניח שהוא חשוב גם לכם.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 7) (הארכת תוקף של הוראת שעה לעניין חקירת חשוד בעבירת ביטחון), התשע"ה–2015, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – 27 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 7) (הארכת תוקף של הוראת שעה לעניין חקירת חשוד בעבירת ביטחון), התשע"ה–2015, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 38 בעד, 27 נגד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

מרב מיכאלי: אנחנו מבקשים: לוועדת הפנים.

רויטל סויד: לא, לא.

רויטל סויד: חוקה, חוק ומשפט.

מרב מיכאלי: פנים, פנים, אדוני.

יצחק וקנין: הוועדה המוסמכת להחליט לאיזו ועדה תהיה ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: הצעת החוק תועבר לוועדת הכנסת, והיא תחליט לאן להפנות את המשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: רבותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ט בסיוון התשע"ה, 16 ביוני 2015, בשעה 16:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.