ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 20, 2015-06-09 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ב בסיוון תשע"ה, 9 ביוני 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנו מקבלים בברכה את השר התורן, שר הרווחה חיים כץ – חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: וכרגיל, אנחנו נפתח בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – ציון יום העיוור הבין-לאומי, יוזמה של כמה חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף בנאומים בני דקה – אני מפעיל את ההצבעה, הוא יוכל להצביע – הוא או היא – לצורך הרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים, חבר הכנסת חיים ילין יכול לפתוח את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, דווקא אין לי יותר מדי נאומים, אני רק רוצה לברך אותך ולחזק אותך.

חיים ילין: אתמול היה יום לא פשוט, היום יש שר תורן.

חיים ילין: אבל באמת, לא בציניות, אני מכבד מאוד את זה שביטלת את הסעיף ונתת כבוד לכנסת, והיום בבוקר, בהחלטה נבונה שלך, נתת כבוד ל-119 חברי כנסת.

חיים ילין: תודה רבה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מתוך היכרות רבת שנים עם חבר הכנסת והשר דהיום חיים כץ, אני בטוח שלא בעקבות התקריות אתמול הוא התייצב, אלא הוא תמיד מתייצב וממלא את תפקידו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום מציינים בכנסת את יום העיוור, וזו הזדמנות להצביע על החוק החשוב, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, אבל חוק זה דבר שצריך להיות מיושם גם בפועל, ולכן זוהי קריאה לכל הרשויות לפעול כדי ליישם באופן מלא את החקיקה הזאת.

יוסף ג'בארין: אני גם רוצה להדגיש היבטים חשובים שצריך להדגיש אותם: את הצורך להעלות את המודעות הציבורית לבעיות הייחודיות של האנשים העיוורים ולקויי הראייה; את הצורך להקים תוכנית לימודים מותאמת לבעלי מוגבלות ולעיוורים, וכן מערך תומך לעיוורים מבחינה לימודית, נפשית ורגשית; את הצורך להבטיח ייצוג הולם של אנשים עיוורים ובעלי מוגבלות בשירות המדינה ובשוק העבודה; עידוד היזמות ומימון פרויקטים של בעלי מוגבלות בכלל ושל אנשים עיוורים בפרט, ובסוף – הנגשת מרכזי שירות ומרחבים ציבוריים לבעלי מוגבלות בכלל ולעיוורים בפרט.

יוסף ג'בארין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – גברתי, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במסגרת סדרת נאומים בני דקה היום אנחנו נדבר על ארגון "מי מרוויח".

ענת ברקו: ארגון נשים שקוראות לעצמן "קואליציית נשים לשלום" – שעשה לעצמו בנק מטרות כלכליות כדי להחרים אנשים שעובדים עם ישראל, כמו למשל HP.

ענת ברקו: מי שמממן אותן זה כרגיל מאירופה – גרמניה, שבדיה, בלגיה, הולנד, שווייץ, דנמרק, אירלנד, נורבגיה, ספרד והאו"ם, שמזמן כבר לקח צד; פעם היינו נוטים לומר "אני מהאו"ם" כדי להפגין נייטרליות, אז – האו"ם הוא ממש ממש לא נייטרלי, ברור שהוא עובד נגד מדינת ישראל, וכמובן, הארגון הוא האחות התאומה של ארגון "זוכרות", אלה שלא זוכרות הכול.

ענת ברקו: הייתי מצפה מארגון נשים מהסוג הזה שיטיל חרם למשל על אלה שמתחתנים עם ילדות, בעצם מלבינים פדופיליה; על כל הנושא של ג'וואז מֻתְעה, ונישואי תענוג, וכל הסחר בילדות ובנשים שאנחנו רואים היום במזרח התיכון; על רצח על כבוד המשפחה – כל מיני דברים שנשים יכולות להשפיע בהם לטובה.

ענת ברקו: אבל במקרה הזה הם השפיעו על הוצאת הקרן ההולנדית לפנסיה מתחום ישראל, האשימו את ישראל בגנבת מים ובשימוש יתר של מתנחלים במים לעומת הרשות הפלסטינית – אגב, שמקבלת הרבה יותר מים מאשר סוכם בהסכם אוסלו – ואת "אהבה", בוץ ים-המלח, שהוא משתמש במשאבים של הרשות הפלסטינית.

ענת ברקו: הבוץ היחיד שנזרק כאן זה על מדינת ישראל, ולא בצדק.

ענת ברקו: כמובן, הדוחות מתעלמים מצורכי הביטחון של מדינת ישראל, ולא ברור מי באמת מרוויח מארגון מסוג זה.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת נורית קורן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, הלילה, בשעות הלילה הקטנות, שעות בוקר מוקדמות – שרפה בכפר-קאסם, קרוב מאוד לבתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האנשים התעסקו רק בפינוי ילדיהם, וסבלו מהעשן הכבד שהיה שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לניידת הראשונה של מכבי האש לקח שעה ארוכה להגיע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חיי האנשים ורכושם היו בסכנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגשתי בקשה לדיון בוועדת הפנים, אני מקווה שאדוני היושב-ראש יעזור בקידום הנושא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הנקודה הראשונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נקודה שנייה שאני אדבר עליה – בשבוע הבא בא עלינו חודש הרמדאן, החודש הקדוש, חודש הצום, והשנה הוא בימי הקיץ הארוכים, עם החום הכבד, לכן חשוב מאוד להתחשב גם – היות שאנחנו במדינה שיש בה חופש דת – להתחשב באזרחים המוסלמים שצמים, ולעזור בהקטנת מספר שעות העבודה בימים האלה, בלי לפגוע במשכורות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נורית קורן – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום ציינו את יום העיוור, והיו דיונים בכל הוועדות, וצריך להודות לחברת הכנסת קארין אלהרר שארגנה את היום הזה, וכל הכבוד לה.

נורית קורן: אבל אני חושבת שלא צריך רק יום העיוור, אנחנו צריכים לדבר באופן כללי על אנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: הדבר החמור שעלה היום בוועדת החינוך זה שמפקחת של משרד החינוך אמרה שיש ילדים שמאובחנים כלקויי ראייה, ועיוורים, ויש ערכה דיגיטלית שמספקים להם בבית-הספר כדי שהם יוכלו להיות משולבים בבית-ספר רגיל ויוכלו להיות תלמידים במערכת – מסתבר שיש כ-190 ילדים שנשארים ללא ערכה מכיוון שאין תקציב.

נורית קורן: אני חושבת שזה דבר חמור ביותר, שבמדינת ישראל בשנת 2015 יש ילדים שמגיעים לבית-הספר ואין להם האמצעים המיוחדים כדי להיות תלמידים מן המניין, ובעצם הם נשארים תלמידים שאף אחד לא רואה אותם ואף אחד לא דואג להם.

נורית קורן: מכאן אנחנו צריכים לקרוא למשרד החינוך שזה לא יקרה ב-1 בספטמבר – שב-1 בספטמבר הכול יהיה נגיש וכל הערכות האלה יסופקו.

נורית קורן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נורית קורן.

יולי יואל אדלשטיין: מובן מאליו שהימים האלה נועדו בדיוק בשביל זה – להעלות את המודעות, לגלות את הפרצות וגם לנסות לסגור אותן.

יולי יואל אדלשטיין: חוץ מזה, אנחנו גם, חברת הכנסת קארין אלהרר, מציינים גם יום האנשים עם מוגבלות, פשוט היום ספציפית מוקדש לנושא הכאוב והקשה של מגבלות ראייה והעיוורים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני דווקא מבקש לברך אותך היום, אדוני היושב-ראש, על שהפסקת אתמול את הדיונים במליאה וביטלת את הדיון ואת ההצבעה.

מיקי לוי: הממשלה, שמטעמה לא נכח אף שר במליאה, מביעה זלזול בבית הזה, בפרלמנט הישראלי, וטוב שכך עשית, שביטלת את המשך הדיון.

מיקי לוי: זהו זלזול בפרלמנט הישראלי.

מיקי לוי: אדוני, אתה יודע שבקדנציה הקודמת ביליתי כאן שעות רבות, למרות היותי סגן שר ולמרות העומס.

מיקי לוי: יאה שהממשלה תיתן דעתה על הנושא הזה, מה גם שהיא סיכמה שהיא תהיה עם יותר מ-18 שרים.

מיקי לוי: אין שום סיבה שלא יהיה שר נוכח במליאה, ואני מברך אותך על הצעד האמיץ הזה.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: רק יצוין – כי אתה לא הראשון שמעלה את זה – שכל המעורבים בעניין התנצלו בפני באופן אישי והבטיחו – נקווה שכך זה יהיה – שלא יחזור על עצמו דבר כזה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לאחרונה התרבו מקרי האלימות והתוקפנות נגד עובדי הוראה; נגד מורים, מנהלים, מורות, מנהלות.

מסעוד גנאים: לפני כמה ימים נשרף רכב של מורה בכפר עארה, אתמול היה ירי על רכב של מורה בכפר דיר-חנא, ויש הרבה דוגמאות של מקרי אלימות ותוקפנות, כפי שהזכרתי.

מסעוד גנאים: התופעה הזאת היא חמורה ומדאיגה מאוד, ואי-אפשר לעבור עליה ככה, בקלות.

מסעוד גנאים: אני חושב שעל המשטרה, על משרד החינוך, לעשות הכול כדי להגן על אנשי החינוך, להבטיח שכל מנהל או מנהלת, כל מורֶה או מורָה, ימלאו תפקידם נאמנה, בלי איומים ובלי אלימות, מכל הסוגים.

מסעוד גנאים: זה למען ילדינו ולמען עתידנו.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן – בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, גם אני רוצה קודם כול לשבח את חברת הכנסת קארין אלהרר, שבאמת העלתה את המודעות לנושא העיוורון והעיוורים, ולהודות לה.

יעל גרמן: ובמסגרת הדקה אני רוצה לספר על סוניה.

יעל גרמן: סוניה היא עובדת בעיריית הרצליה – הייתה עובדת בעיריית הרצליה – עיוורת ללא מגבלות.

יעל גרמן: היא לא הייתה מוגבלת.

יעל גרמן: היא עשתה הכול: היא נסעה לחו"ל, והייתה חוזרת מחו"ל ומספרת לי את החוויות שלה; כשנולדו לי הנכדים היא סרגה לכל אחד ואחד מהם איזושהי סריגה; היא עסקה בצילום, וכשהיא הייתה מצלמת והייתה מראה לי את הצילומים שלה, אני הייתי פשוט נדהמת; היא רקדה; היא עבדה בהתנדבות ועבדה במשרה מלאה בעיריית הרצליה; היא ערכה את כל ארוחות החג לכל המשפחה שלה; הייתה אימא וסבתא – עדיין אימא וסבתא, היא פשוט כבר לא עובדת כי היא יצאה לפנסיה.

יעל גרמן: סוניה מוכיחה שזה שיש איזושהי מגבלה, זה לא אומר שהאדם הוא עם מגבלה.

יעל גרמן: העיוורים אומנם לא רואים, אבל זה לא אומר שהם בעלי מגבלות.

יעל גרמן: אני חושבת שהיא דוגמה ומופת לרבים, אבל אנחנו צריכים לדעת שעיוורים צריכים להיות שווים לכל האנשים.

יעל גרמן: ולא רק הם, כל בעלי המוגבלות ללא מגבלות צריכים להיות שווים לכל בני-האדם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

מירב בן ארי: יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, ראשית, גם אני רוצה להצטרף לברכות לחברתי קארין אלהרר על היום החשוב והמיוחד הזה.

מירב בן ארי: דווקא בכל הדברים החמורים ששמענו, אני חושבת שראינו היום הרבה אומץ והרבה גבורה, והרבה אנשים ונשים שלמרות המגבלה רואים את העולם הרבה יותר טוב מאתנו.

מירב בן ארי: אז ברכות על היום, מאוד מאוד מעניין ומרתק.

מירב בן ארי: אני רוצה כמובן להמשיך בנושא נוסף שאני מתעסקת בו, וזה האופניים החשמליים.

מירב בן ארי: אני אדאג לא להוריד את זה מסדר-היום, לפחות לא בחודש הקרוב, עד שגם נצא – אני מאוד מקווה – עם איזשהן תקנות.

מירב בן ארי: מי שלא ראה היום את העיתון – רק אספר לכם בחצי דקה על קורן בן החמש וחצי, שישב מחוץ לחנות של הוריו ברמת-השרון, ולפתע עלו עליו אופניים חשמליים.

מירב בן ארי: "היא עלתה עלי עם גלגל אחד ודרסה אותי", הוא אומר, "אני עצוב".

מירב בן ארי: אימא שלו אומרת: "הוא היה ילד פעלתן ומלא חיים, ועכשיו הוא כל הזמן מדוכא, הוא מסרב לאכול, הוא סובל מכאבים, יכול רק לשבת, הוא לא הולך לגן, כי הוא זקוק לנו 24 שעות, ואנחנו צמודים אליו, הולכים אליו לכל מקום.

מירב בן ארי: היום לקחתי אותו לרופא שידבר אתו כמו פסיכולוג.

מירב בן ארי: אני ממש מודאגת, וזה יכול לקרות שוב".

מירב בן ארי: ימים ספורים לפני קורן נפגעה פעוטה בת שלוש מנער שרכב על אופניים חשמליים כשהלכה על מדרכה בשכונת-ביצרון בתל-אביב.

מירב בן ארי: זה כבר עניין שבשגרה – המדרכות הפכו למסלול מכשולים בין גלגלים, שצצים בפראות משום מקום, לא חולמים להאט או לזוז הצדה, לא סופרים את הולכי הרגל, את הקשישים או עגלות תינוק, ואין חוק שיעצור אותם.

מירב בן ארי: אני מאוד מקווה שבתקופה הקרובה אנחנו לא נוריד את זה מסדר-היום ונדאג לחקיקה שתעצור את התופעה הזאת.

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי וחברי חברי הכנסת – חברתי חברת הכנסת קארין אלהרר, אני רוצה להצטרף לברכות על היום המאוד-מיוחד ומשמעותי.

עליזה לביא: התנסיתי בדיבייט בעיניים עצומות, אין ספק שזו תחושה והבנה של המציאות שאתה מתמודדים העיוורות והעיוורים, ותפקידנו כאן, בבית הזה, לסייע, גם אחרי הרבה מאוד שנים ששכחנו את העיוורות ואת העיוורים.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על הסייעות.

עליזה לביא: התבשרנו לפני יומיים, באמת, על תוכנית של תגבור סייעות בגני-הילדים.

עליזה לביא: אנחנו רוצים את זה, אני מברכת את היוזמים, זה טוב לילדינו, זה דור העתיד, במקרה שלי אני יכולה לומר שזה גם טוב לנכדינו ונכדותינו, וכך אנחנו נשפר את דור העתיד ואת החינוך.

עליזה לביא: אבל, אדוני היושב-ראש, מדובר בתפקיד של סייעת.

עליזה לביא: סייעת בגן זו החוליה המוחלשת ביותר שקיימת בהייררכיה של עולם החינוך.

עליזה לביא: בשונה מהגננות, שתפקידן מעוגן בהסכמים ובהטבות כאלה ואחרות, והכשרות, תפקיד הסייעת הוא על כתפי השלטון המקומי.

עליזה לביא: אנחנו רואים דיפרנציאציה בין מקומות כאלה למקומות אחרים.

עליזה לביא: אין להן יכולת לבוא ולהתאגד בהסתדרות, מכל מיני סיבות היסטוריות כאלה ואחרות.

עליזה לביא: הקדשתי לזה הרבה מאוד מזמני כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.

עליזה לביא: אני חוזרת ומבקשת – מנצלת את הבמה הזאת ופונה לשרים – שר האוצר כחלון, שר החינוך בנט – ולשלטון המקומי: כן, בוודאי, לתת יותר סייעות, אבל לא להפוך עוד נשים להיות מוחלשות ללא הסכמי תעסוקה, ביטחון תעסוקתי, זלזול וחוסר התייחסות וחוסר הכשרה.

עליזה לביא: אני מבקשת להפנות את תשומת הלב למצבן העגום, לבוא ולתקן; מצד אחד לסייע, אבל גם לתת להן ביטחון תעסוקתי.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, באמת באמת אוי לה למדינה ששר החינוך בה הוא נפתלי בנט ושרת התרבות היא מירי רגב.

באסל גטאס: אצלנו יש תיאטרון אחד – יש הרבה פעילות תיאטרלית, גם בכפרים וביישובים, אבל תיאטרון מרכזי, שאנחנו מחשיבים אותו ורואים בו תיאטרון מקצועי, לאומי, הוא תיאטרון "אל-מידאן" בחיפה, שנתמך על-ידי עיריית חיפה וגם על-ידי המשרד.

באסל גטאס: והוא עשה טעות, פשע נורא, שלקח טקסט ספרותי, אמיתי, שנכתב בידי אסיר ביטחוני, ומגולל סיפור אנושי על אסיר שבנה בתוך הכלא עוּד, וניגן עליו.

באסל גטאס: וכמובן, הפשע הזה הוא בל-יסולח; אי-אפשר, במדינה שזו שרת התרבות שלה וזה שר החינוך שלה – והם יורדים על תיאטרון "אל-מידאן" ועל עיריית חיפה, איך היא מסבסדת או נותנת תמיכה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

באסל גטאס: התמיכות שמקבל "אל-מידאן", גם מעיריית חיפה וגם ממדינת ישראל, הן בזכות.

באסל גטאס: אנחנו משלמי מסים, ויש לנו זכות לקבל את אותן תמיכות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

באסל גטאס: ולא ניתן שיעצרו, שלא יהיה – זכות – –

עליזה לביא: באסל, הוא רוצח.

ענת ברקו: – – –

באסל גטאס: – – זכות חופש הביטוי, לא ניתן שייטלו אותה מאתנו, גם אם יעצרו את הכספים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גטאס.

באסל גטאס: זה טקסט ספרותי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

באסל גטאס: הוא היה אמור להיות חופשי לפני הרבה שנים.

ענת ברקו: כן, בטח.

ענת ברקו: שירצח ויהיה חופשי.

קריאה: באסל, זה טקסט אמיתי.

קריאה: אני מכירה את המשפחה.

באסל גטאס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: באסל, זה לא הוויכוח, זה לא הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: דקה לרשותך, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: נא להתחיל בצורה מסודרת.

איילת נחמיאס ורבין: כל מה שאני אומרת:

איילת נחמיאס ורבין: אל תציג את זה בצורה אינוסנטית כל כך, באסל, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כול, קארין חברתי, אני רוצה להגיד לך תודה; אני מלאת הערכה.

איילת נחמיאס ורבין: יעל היקרה, נכות זה מה שאנחנו כחברה עושים.

איילת נחמיאס ורבין: לאנשים האלה באמת יש מקסימום מוגבלות.

איילת נחמיאס ורבין: אם הייתי יכולה לשנות את המינוח, אני חושבת שזה מה שאנחנו צריכים לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: לאנשים האלה אין שום נכות, היא רק אולי נראית לעין, אבל באמת זו מוגבלות.

איילת נחמיאס ורבין: זה שנתיים שכשאני עוברת ליד רכבים בשיא החום של הקיץ, כשאני רואה כיסא בטיחות של ילדים אני מסתכלת לראות אם בטעות נשאר שם איזה ילד, איזה תינוק, שהושאר על-ידי הוריו.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת מי מכם נתקל בשבועיים האחרונים בסרטון שעושה השף חיים כהן – בהתנדבות, למיטב הבנתי – ששם הוא מראה איך הוא לוקח פיצה, מכין פיצה, מכניס אותה לאוטו ומגיע אחרי חצי שעה – ואתה רואה שהפיצה מבושלת.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להגיד לכם שמאז 2008 התקשורת דיווחה על 350 ילדים שהושארו ברכב, ו-16 ילדים מתו.

איילת נחמיאס ורבין: 350, אגב, זה המספר שהתקשורת דיווחה עליו, אנחנו לא יודעים אם זה יותר או פחות.

איילת נחמיאס ורבין: ב-2012 החליטה ממשלת ישראל החלטה שהתקבלה פה-אחד, החלטה 4298, על תוכנית ממשלתית לצמצום היפגעות ילדים מתאונות.

איילת נחמיאס ורבין: דבר לא נעשה מאז.

איילת נחמיאס ורבין: דבר.

איילת נחמיאס ורבין: לעומת זאת, את הקמפיין של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, שמבקשת לא להשאיר ילדים ברכב – את הקמפיין הזה הורידו, ולא רק שהורידו, אלא שכשהוא היה, בשנים שהוא היה, בקיץ שהוא היה, הוא היה בתחילת הקיץ.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, בשיא החום בישראל, באוגוסט, כבר לא בהכרח היה קמפיין.

איילת נחמיאס ורבין: חברים, אני רוצה לבקש מאתנו, חברי הכנסת: כל אחד מאתנו זה זוג עיניים.

איילת נחמיאס ורבין: כן, בקיץ להיות עם ערנות מאוד מאוד גבוהה – לא יודעת, שלא נדע.

איילת נחמיאס ורבין: אולי נראה איזשהו ילד ונוכל לעשות מעשה חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אני מבקשת את זה גם מהציבור: תסתכלו, תהיו ערניים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני דורשת מהממשלה להתחיל לבצע את התוכנית שהיא התחייבה לה, ובעיקר – מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים אני דורשת להחזיר את הקמפיין לאלתר.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, קארין, על היום המרגש והמיוחד הזה.

דב חנין: זו גם הזדמנות לברך את עבאס עבאס, מנכ"ל עמותת "אלמנארה", שמקדמת את זכויות העיוורים בציבור הערבי ובכלל.

דב חנין: הוא יושב כאורח שלנו היום; איש מרשים, שמראה לנו שכנראה אין מגבלות אצל אנשים עם יכולת ועם כישרון ועם תבונה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, במחצית הראשונה של המאה השביעית, ככל הנראה בשנת 633, התנהל בקזימה קרב בין צבא האימפריה הסאסאנית הפרסית לבין הצבא האסלאמי.

דב חנין: הקרב הזה ידוע בהיסטוריה כ"קרב השלשלאות", כי הפרסים כבלו את חייליהם כדי שלא יברחו, ויישארו בשדה הקרב.

דב חנין: הניסיון היה כנראה מאוד לא מוצלח, כי מאז אף צבא לא ניסה לשחזר את הניסיון של לכבול את החיילים שלו למקום.

דב חנין: אבל כנראה מה שלא הולך עם חיילים, מנסים לעשות אצלנו עם אמנים.

דב חנין: השחקן נורמן עיסא סירב להופיע בשטחים, בבקעת-הירדן, בהצגה של תיאטרון חיפה, ואז, שרת התרבות מירי רגב מאיימת לפגוע בתיאטרון ילדים שהשחקן נורמן עיסא הוא גם המנהל שלו.

דב חנין: מדובר בתיאטרון "אלמינא", שהוא תיאטרון רב-תרבותי לילדים ערבים ויהודים, שעונה על כל הקריטריונים המצדיקים תמיכה ממלכתית.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כמו שחיילים כנראה אי-אפשר לכבול למקומם, גם אמנים אי-אפשר לגרור להופיע במקומות בניגוד למצפונם.

דב חנין: לכן, עצתי לשרת התרבות: להתעסק בתרבות ולנסות ללמוד מההיסטוריה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני רוצה להגיד קודם כול מילה טובה לחברתי קארין אלהרר, שיזמה את היום הבאמת-חשוב אבל גם המעניין הזה להעלאת המודעות גם של הציבור לעיוורים ולקויי הראייה שמסתובבים בינינו.

איציק שמולי: כפי שנאמר פה כל כך יפה קודם, לעתים הם רואים יותר טוב מאתנו.

איציק שמולי: ובכלל, זכויות של אנשים עם מוגבלות – אחת מהצעות החוק שאנחנו ננסה לקדם בכנסת הזאת וזכתה היום לגיבוי מרשים בוועדת הפנים היא לגבי הקצאה של מקומות חניה לנכים, ובהם כמובן לקויי ראייה, שאומנם לא נוהגים אבל בני משפחותיהם נוהגים עבורם.

איציק שמולי: דבר חשוב.

איציק שמולי: משהו שנשמע טריוויאלי אבל ממש לא.

איציק שמולי: נושא אחר, בעשר השניות שנותרו לי, רק במענה לחברי באסל גטאס: ראוי היה לדייק; ההצגה – דווקא משום שאנחנו כל כך מנסים להגיע לדיאלוג – ההצגה עוסקת לא בהכנסה של עוּד לבית-הכלא, אלא באיזשהו תיאור חייו של מישהו שרצח חייל ישראלי, אני חושב ששמו היה משה תמם, ואנחנו לא מדברים על הקפאת התקציבים לתיאטרון – אנחנו מדברים על האם לגיטימי או לא לגיטימי לתקצב הצגה ספציפית כזאת.

איציק שמולי: בשום שלב, ככל שידוע לי, לא מדובר על הפסקת התקצוב הממשלתי לתיאטרון בחיפה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, ב-1980 יצא אחד הסרטים החשובים ביותר בהיסטוריה של הקולנוע, הסרט "מפיסטו", שבו מתואר שחקן תיאטרון שמתקרנף.

ג'מאל זחאלקה: מתקרנף – נוטש את עמדותיו השמאליות ומתחיל להתקרב לשלטון הפאשיסטי, ואפילו מסגיר את חבריו.

ג'מאל זחאלקה: חברת הכנסת השרה מירי רגב רוצה שהשחקנים יהיו כולם מפיסטו – ינטשו את עקרונותיהם, יהיו אנשים ללא חוט שדרה, ללא מצפון.

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה להיות שחקן?

ג'מאל זחאלקה: תנטוש את מצפונך.

ג'מאל זחאלקה: אסור שלשחקן יהיה מצפון.

ג'מאל זחאלקה: הנה, השחקן נורמן עיסא אמר:

ג'מאל זחאלקה: על-פי מצפוני – כבר הודיע לפני ארבעה חודשים, כדי לא לפגוע בתיאטרון – אני לא מוכן להופיע בשטחים הכבושים, והתיאטרון הכין את עצמו עם שחקן מחליף.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו השרה, כדי לזכות בפופולריות זולה, מגעילה – גועל נפש פשוט, תת-רמה, תת-תרבות, לפגוע בתיאטרון לילדים יהודים וערבים לתפארת ביפו כדי לנקום בשחקן שיש לו מצפון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לשחקנים: אל תהיו מפיסטו – ותראו את הסרט.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בקמפיין הבחירות האחרון היו עיתונאים רבים, פוליטיקאים, שגיחכו על הקמפיין של המחנה הציוני על סייעת נוספת לגני-הילדים.

יואל חסון: חשבו שזה נושא לא חשוב; חשבו: מה פתאום קמפיין של מפלגת שלטון מדבר על סייעת נוספת?

יואל חסון: אנחנו האמנו אז וחשבנו שאם מדברים – אפרופו החיים עצמם – אז בשביל הרבה מאוד מאזרחי מדינת ישראל החיים עצמם זה החינוך של הילדים שלהם; החיים עצמם זה מי מטפל ב-30 ילדים או פעוטות בגן-ילדים, והאם צריך או לא צריך סייעת נוספת בגן-הילדים.

יואל חסון: ואנחנו האמנו בזה, ודיברנו על זה, וכמו שאמרתי, גיחכו עלינו מכל מיני כיוונים.

יואל חסון: והתוצאה היא שהנה, באמת – ואני מברך על כך – ההחלטה אולי הראשונה של שר האוצר בממשלה הזאת היא להוסיף מהשנה הבאה סייעת לגני-הילדים.

יואל חסון: זה דבר חשוב, כי מדובר בחינוך של הילדים של כולנו, כי הדבר הזה הוא נחוץ.

יואל חסון: ואנחנו שאמרנו את זה, אדוני היושב-ראש, והתכוונו לזה ברצינות, ואני מקווה שגם הממשלה אכן תיישם ותתכוון לזה ברצינות.

יואל חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת שרון גל.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני יודעת שבדרך כלל מנצלים את הדקה הזאת להעלאת נושאים שקשורים יותר לעולם שמחוץ לכנסת, אבל אני אנצל את הדקה הזאת לשאול שאלה את כלל הבית: קיבלנו עדכון על רשימת הימים המיוחדים שיצוינו במליאת הכנסת, והתווסף לזה יום אחד שנקרא יום "צוק איתן"; הנשיאות כנראה החליטה לצרף את היום הזה לימים המיוחדים.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי – ואני תוהה, באמת, והשאלה מכוונת לכולנו, לחשוב על זה: מה מיוחד בתחילת מלחמה?

עאידה תומא סלימאן: למה צריך להכניס את זה לרשימת הימים המיוחדים, כאשר לפני כמה ימים אני ביקשתי שנקיים דיון על המשך הכיבוש – 48 שנים לכיבוש של 1967 – וגם חבר הכנסת עיסאווי פריג', ונדחינו על הסף?

עאידה תומא סלימאן: לא לקיים דיון על נושא שעדיין משפיע גם על חיי אזרחי מדינת ישראל, היהודים והערבים, וגם על העם הפלסטיני, ועל כלל האזור.

עאידה תומא סלימאן: במקום זה אנחנו מציינים יום מיוחד לתחילת מלחמה שגבתה יותר מ-2,000 נפשות פלסטינים, בהם ילדים, וגם האזרחים הישראלים שילמו מחיר מאוד כבד, גם בנפשות וגם מהכיס הפרטי של כולנו על מלחמה כזו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שחבר הכנסת שרון גל ידבר, מכיוון שמדובר פה בפרוצדורות בכנסת, חשוב שנהיה כולנו מאופסים ומתואמים.

יולי יואל אדלשטיין: יום מיוחד לא אומר שאנחנו כל שנה עכשיו נציין את היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: יום מיוחד, הכוונה – זאת בקשה של חברי כנסת שיש להם מכסה לימים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: אלה היו חיים ילין, ומי יחד אתך, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: מרדכי יוגב, אני חושב.

יולי יואל אדלשטיין: חיים ילין ומרדכי יוגב פנו, ואישרתי להם את קיום היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאת יכולה מחר לפנות, ואם זה לא משהו שסותר את תקנון הכנסת, או משהו כזה, אין שום בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: מה שאת וחבר הכנסת פריג' עשיתם, הגשתם הצעה דחופה לסדר-היום בנושא של 48' או 67', מה שזה היה, והנשיאות, במסגרת ההצעות שהיא אישרה, לא אישרה את ההצעה הזאת, מטעמים שונים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שבעוד כמה ימים אנחנו סוף-סוף נזכה לראות מי הסגן מטעם הרשימה המשותפת, ואז אנחנו גם נוכל, באמצעות הסגן, תמיד לנמק את החלטות הנשיאות.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר פה בשני דברים שונים לחלוטין מבחינת הפרוצדורה בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: את וכל החברים שהם אינם שרים או סגני שרים מוזמנים להציע הצעות לציון יום זה או אחר, כמו שהיה היום במסגרת כמה הצעות – להבדיל, או לא להבדיל – כמה הצעות שיזמה חברת הכנסת קארין אלהרר, אנחנו מציינים את יום העיוור והאנשים לקויי הראייה.

יולי יואל אדלשטיין: כך שכמעט כל יום שלישי תראי ימים שונים.

יולי יואל אדלשטיין: הנשיאות לא קשורה לזה, זאת החלטה שלי מה אנחנו מאשרים ומה לא.

יולי יואל אדלשטיין: אישרתי את יום "צוק איתן", לאחר התלבטות, אני חייב לומר, לאחר התלבטות, אבל אישרתי, על-פי בקשת שני חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת שרון גל.

שרון גל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי הכנסת, אני רוצה לקרוא לכל הגורמים הציוניים במשכן פשוט להתעורר: מרצ הניחה הצעת חוק לסימון מוצרים שמיוצרים בהתיישבות, וחד"ש החליטה היום שהיא תומכת בחרם על ישראל, בחרם ה-BDS, והודעה על כך תצא מאוחר יותר.

שרון גל: אז אני רוצה לומר לנציגי מרצ במליאה, אתם כבר מזמן לא שמאל ישראלי, אתם פשוט הפכתם להיות ימין פלסטיני.

עיסאווי פריג': אתם השמאל הישראלי.

שרון גל: ומשכך, אני רוצה להציע כאן הצעה שיכולה לייעל את עבודתכם בכנסת: אולי פשוט תתאחדו עם הרשימה המשותפת.

שרון גל: גם תהיו כוח גדול יותר, במקום להיות השמאל של ישראל, כי אתם עוד מעט תהיו אקסטרה-סמול, אם לא תיעלמו לגמרי מהמפה.

שרון גל: תראו את התגובות שכותבים לכם אנשים בדפי הפייסבוק שלכם, שיצאתם מדעתכם.

שרון גל: כך יהיה קל לכולם, נדע בדיוק באיזה צבע אתם.

שרון גל: אני רוצה להזכיר כאן, אדוני היושב-ראש, צריך לזכור את ההיסטוריה.

שרון גל: האסלאם הקיצוני והגורמים האנטישמיים באירופה 1941 חברו יחד, החליפו יחד רשמים.

שרון גל: יש לי תחושה – יש לי תחושה – שאנחנו מתקרבים לאותה נקודה.

שרון גל: הקיצוניות וההסתה, שאנחנו רואים גם במליאה כמעט כל יום, במין טקס כזה – ואני קורא גם לחברי כנסת ציונים לבוא לכאן ולדבר בדקה הזאת, כדי שלא נמשיך להישמע פה רבע שעה כמו הפרלמנט ברמאללה.

שרון גל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שרון גל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ינון מגל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ינון מגל הוא אחרון הדוברים בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נעבור לציון יום העיוור.

ינון מגל: כבוד היושב-ראש, לא רחוק מאותו נושא, אני רוצה לדבר על עניין החרם.

ינון מגל: אני מבין שיש פה אנשים שמחרימים – יש חוק החרם לישראלים, אז אם באמת יש עניין שחד"ש מצטרפים לחרם על ישראל, שזה כל מיני דברים מוזרים שקורים בארץ, אז זה יטופל בחוק החרם.

ינון מגל: אני רוצה לדבר על אלה שמחרימים אותנו מבחוץ, ה-BDS למיניהם, וכל אלה שקוראים כאמור לחרם על ישראל.

ינון מגל: אני מתכוון לפעול בעניין ולהגיש הצעת חוק שתקרא למנוע מהם להיכנס לארץ.

ינון מגל: האנשים האלה הרבה פעמים מגיעים, חוברים לכל מיני קבוצות קיצוניות פה בארץ, נוסעים ליהודה ושומרון, מתעמתים עם הצבא, עם המשטרות, וצריך לשים לזה סוף, וגם צריך לשמור על מידה של איזשהו כבוד, ורצינות, שמי שקורא להחרים אותנו בעולם, ויוצא נגדנו, כולל יהודים, אגב – מי שנמצא כאן יתכבד ויעזוב, ומי שלא, אז השער כאן ייסגר עד שהוא יחליט אחרת.

ינון מגל: אלא במקרה – כמו שרוצים שמנכ"ל "אורנג'" יגיע לארץ, אז יש אישור חריג של שר הפנים, שהוא יכול להחריג מישהו שיבוא.

ינון מגל: אבל בעניין הזה – ויש פה עניין בעייתי של חוק השבות, שיהודי מותר לו להגיע לארץ, ומגיע לו סל קליטה וכדומה.

ינון מגל: עדיין, אני חושב שלא צריכים לעשות פה אפליה: גם יהודי וגם מי שאינו יהודי, אם הוא קורא לחרם על ישראל, אזי הוא נלחם בנו, וצריך לעצור את כניסתו לארץ.

ינון מגל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ינון מגל.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום העיוור הבין-לאומי

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא שצוין היום גם בוועדות הכנסת, וגם נציין אותו כאן במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום העיוור הבין-לאומי, מס' 63, 172, 352 ו-355.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר ביום העיוור הבין-לאומי, ה-Blind Day, להגברת המודעות לקהילת בעלי העיוורון ולקויות הראייה.

יולי יואל אדלשטיין: את היוזמה הברוכה הזאת, כפי ששמענו כבר מכמה דוברים, מובילים "המרכז לעיוור בישראל" ושורת ארגונים הנוגעים בדבר; אצלנו כאן, חברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: בכך אנו מפנים זרקור ותשומת לב ציבורית לכ-25,000 איש הנמנים עם קהילת העיוורים ולקויי הראייה בישראל בדרגות שונות.

יולי יואל אדלשטיין: תורת ישראל גילתה רגישות מיוחדת לעניינם של בעלי העיוורון כשהזהירה "ארור משגה עור בדרך".

יולי יואל אדלשטיין: כולנו זוכרים בוודאי גם את הציווי המקראי "ולפני עור לא תתן מכשֹל".

יולי יואל אדלשטיין: לנו, שהתברכנו במאור עיניים תקין, אסור להכשיל או לאפשר מכשול כזה כלפי אלו שלקו בעיניהם.

יולי יואל אדלשטיין: לשמחתנו, המודעות לעניינם של בעלי מוגבלות באשר הם כבר איננה כפי שהייתה כאן בעבר הלא-רחוק.

יולי יואל אדלשטיין: כולנו נמלאנו שמחה וגאווה כשהמשורר ארז ביטון, שהתעוור בילדותו, זכה השנה בפרס ישראל לספרות ולשירה עברית.

יולי יואל אדלשטיין: רבים לא ישכחו במהרה את הרגעים המרגשים במעמד השבעתה של הכנסת הזאת, כשעמד ארז ביטון באולם זה והקריא בעזרת כתב ברייל את פרק קכ"ב בתהילים.

יולי יואל אדלשטיין: ארז הוא מופת והשראה לרבים, והוא המחשה שאין טובה ממנה כי מגבלת הראייה כבר איננה מחסום – כפי ששמענו גם כאן

יולי יואל אדלשטיין: מחברי הכנסת – בפני עשייה והתפתחות.

יולי יואל אדלשטיין: ועדיין, ציבור זה זקוק למלוא הסיוע והתמיכה ולמאמץ מרבי מצדנו כדי לשלבם בחיי השגרה והחברה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל העוסקים במלאכה, תודה לחברי הכנסת שיזמו את הדיון, ואני מתכבד להזמין את חברת הכנסת קארין אלהרר להיות ראשונת המציעים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה יעלו ויישאו דברים חברי הכנסת באסל גטאס, יוסי יונה ויעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לכולם שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

קארין אלהרר: אדוני יושב-ראש הכנסת, מכובדי שר הרווחה, חברי וחברות הכנסת, שלום כולם, היום אנחנו מציינים את ה-Blind Day, שהוא יום הגברת המודעות לציבור האנשים עם עיוורון ולקויות ראייה; יום שאנחנו מציינים כרגע רק בישראל, אבל אנחנו תקווה שהיום הזה יהפוך ליום בין-לאומי.

קארין אלהרר: אני רוצה רק, ממש לכמה דקות, אפילו פחות, לבקש מחברי הכנסת הנוכחים באולם לעצום את העיניים רק לקטע אחד.

קארין אלהרר: תדמיינו שאתם רוצים לקום מהכיסא שלכם במליאה.

קארין אלהרר: אתם יוצאים לעבר מזנון הח"כים, אתם יוצאים למרפסת, יש שקיעה בחוץ, רוח נעימה נושבת, אתם מגששים אחר דרככם חזרה למזנון לקחת כוס קפה לישיבה הבאה.

קארין אלהרר: עם הקפה אתם יוצאים לכיוון אזור הוועדות.

קארין אלהרר: אתם צועדים לכיוון המעליות וממששים אחר הלחצן, כדי לקרוא למעלית שתגיע.

קארין אלהרר: אתם יוצאים מהמעלית, ומנסים להעריך את הדרך – כמה נשאר לי עד חדר הוועדה; באיזה כיוון אני נמצא עכשיו.

קארין אלהרר: הצלחתם?

קארין אלהרר: אתם מזהים את הידית?

קארין אלהרר: הצלחתם להגיע לוועדה, למצוא את המושב המתאים?

קארין אלהרר: מי מחברי הכנסת החזיק מעמד?

קארין אלהרר: לא הרבה, כי זה קשה.

קארין אלהרר: אז עכשיו, אחרי שניסיתם, אני אספר לכם שה-Blind Day הוא יוזמה של קבוצת סטודנטים עם עיוורון שנקראת "חושבים בצבע".

קארין אלהרר: הסלוגן של היום הזה הוא "תעצמו את העיניים ותראו".

קארין אלהרר: איזה משפט מדהים זה – "תעצמו את העיניים ותראו".

קארין אלהרר: כל שנה אנחנו מבקשים לציין נושא אחר, והשנה הנושא שנבחר כתֶמָה הוא נושא התעסוקה: עד כמה אנחנו מייצרים תעסוקה שבאמת משלבת אנשים עם לקויות ראייה ועיוורון?

קארין אלהרר: עד כמה אנחנו באמת מודעים לצרכים שלהם?

קארין אלהרר: יש אוכלוסיות במדינת ישראל שאם לא נקבע יום מיוחד לדיון בצרכים שלהן, אנחנו עשויים לשכוח אותן; הן לא האייטם שפותח את מהדורות החדשות.

קארין אלהרר: יום כזה מזכיר לנו שכמדינה יש עוד הרבה צעדים שאנחנו צריכים לצעוד כדי לאפשר להן שוויון זכויות ותחושה שהן חלק פעיל בקהילה.

קארין אלהרר: זהו יום שמזכיר לנו שחיים בתוכנו אנשים עם מוגבלויות שונות, עם התמודדויות שונות, ובואו לא נטעה: כולנו אנשים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: חלקנו פשוט אובחנו.

קריאה: נכון.

קארין אלהרר: מי שהגיע היום לחדר החושך, והרגיש רק לכמה דקות את ההתמודדות היומיומית של אנשים עיוורים ושל אנשים עם לקויות ראייה, הבין את זה לבטח.

קארין אלהרר: ההתמודדות הזאת דורשת הרבה כוחות, הרבה מאבק פנימי, ובו-זמנית – הסתכלות אמיתית, עמוקה, על העולם שלנו.

קארין אלהרר: אני חייבת לומר שלפעמים דווקא השימוש שלנו בחוש הראייה הוא שמפריע לנו באמת להסתכל.

קארין אלהרר: היום התקיימו בכנסת דיונים שונים בשמונה ועדות שונות.

קארין אלהרר: זקני המשכן סיפרו לי שמדובר באירוע חסר תקדים.

קארין אלהרר: זה מרגש בעיני.

קארין אלהרר: זה באמת גם הזמן להודות לכל ראשי הוועדות, שנרתמו בשמחה רבה לעניין הזה.

קארין אלהרר: כל ועדה עסקה בעולם תוכן אחר שדורש שיפור, תיקון, וכל המטרה הייתה להטיב עם קהילת העיוורים בישראל – דיון שעסק בשילוב ילדים עם עיוורון במערכת החינוך; חסמים והתאמות טכנולוגיות; צרכים תקציביים – כי אתם יודעים, בסוף הכול כסף – והסדרת מקומות חניה ומכשולים לעיוורים באזור מגוריהם.

קארין אלהרר: אין-סוף עשייה, אבל לדעתי, גם אין-סוף תקווה.

קארין אלהרר: כבר היום הצלחנו בוועדה לענייני ביקורת המדינה לאפשר לעיוורים עם 90% נכות להיות מוכרים במוסד לביטוח לאומי באופן אוטומטי.

קארין אלהרר: הם כבר לא יצטרכו לעבור גם את "המרכז לעיוור" וגם את הביטוח הלאומי; מספיק ועדה אחת.

קארין אלהרר: זה נראה לכם פעוט, נכון?

אלי אלאלוף: – – –

קארין אלהרר: זה נראה לכם קטן.

קארין אלהרר: מה זה, אז עוד ועדה.

קארין אלהרר: אז – זה המון עבור אנשים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: בישראל חיים היום עשרות-אלפי אנשים עם מוגבלות בראייה, ו-24,000 מהם מוכרים כעיוורים ולקויי ראייה.

קארין אלהרר: מחקר שנערך מצא כי שיעור התעסוקה של אנשים עם עיוורון הוא הנמוך ביותר מכלל המועסקים עם נכויות – 28% בהשוואה ל-42% מהנכים בדרגה חמורה.

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: הם פחות טובים?

קארין אלהרר: כיום כבר ברורה החשיבות של שילוב אנשים עם מוגבלות בחברה מגיל צעיר.

קארין אלהרר: מעל כל במה, וגם כאן, אני אומרת:

קארין אלהרר: השילוב תמיד מתחיל בחינוך.

קארין אלהרר: החינוך הוא המראה לכול.

קארין אלהרר: זה ממשיך בשירות הצבאי או האזרחי, בלימודים האקדמיים; זה הבסיס לשילוב עתידי בחברה, וכן, גם בשוק התעסוקה.

קארין אלהרר: והתעסוקה – כולנו יודעים – היא המפתח לשילוב אמיתי בקהילה בחיי היום-יום כבוגרים.

קארין אלהרר: כל אוכלוסייה שמתקשה להיכנס למעגל התעסוקה תישאר תמיד בצד, והרבה פעמים גם נטל על החברה.

קארין אלהרר: אף אחד לא רוצה להיות נטל.

קארין אלהרר: כי תעסוקה היא הרבה מעבר למשכורת – תעסוקה מובילה ליצרנות; היא מובילה לעצמאות; היא מעודדת תחושת שליחות; היא סיבה טובה לקום בבוקר; היא מקרבת את האדם למימוש העצמי שלו, מעלה את הביטחון, משפרת את מצבו הכלכלי – כי גם כלכלה זה חשוב – ואת איכות חייו.

קארין אלהרר: אנחנו כחברה חייבים לשאוף לשילוב מלא של כל האוכלוסייה בעולם התעסוקה.

קארין אלהרר: רק ככה אנחנו ניצור חברה שהיא לא רק שוויונית בסלוגן; היא גם מאפשרת באמת שוויון הזדמנויות מלא – ואנחנו בדרך הנכונה.

קארין אלהרר: כולי תקווה שנמשיך במרץ רב את העשייה המבורכת הזאת, ונעשה לטובת כל אחד בחלקה הקטנה שלו, כל אחד מהמקום שלו – אם זה במגזר הפרטי, העסקי, הציבורי, בחינוך, וגם כאן, בכנסת.

קארין אלהרר: לסיום אני מבקשת להודות ל"מרכז לעיוור", שהם הם היוזמים של היום הזה, ובראשו – למר גיא שמחי, המנכ"ל, ולגברת מירב גילי הירש.

קארין אלהרר: עשיתם עבודה נפלאה.

קארין אלהרר: היוזמה שלכם ברוכה, ואנחנו נעשה את זה למסורת, אני מתחייבת, בכל שנה שאני כאן.

קארין אלהרר: תודה שאפשרתם לי לקדם את הנושא החשוב הזה במסדרונות הכנסת בצורה מאורגנת ומדויקת להפליא.

קארין אלהרר: תמשיכו, העבודה המרשימה מביאה בסוף לתוצאות, אתם תראו.

קארין אלהרר: כמובן, כל היום הזה לא היה קורה ולא קורם עור וגידים בלי העבודה המשמעותית של צוות הלשכה שלי, אז זה הזמן להודות לעדי דיק, לעמליה שרייר וכמובן כמובן כמובן למעיין בן הרוש, שניהלה ביד רמה את האירוע.

קארין אלהרר: תודה לכולכם, תבוא עליכם הברכה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני – ואחריו ינאם חבר הכנסת יוסי יונה.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, אדוני השר – אני מברך אותך, בפעם הראשונה אני רואה אותך ליד שולחן הממשלה, אני מאחל לך הצלחה.

באסל גטאס: תרשו לי, בהתחלה, כבוד חברי חברי הכנסת, לברך את הנציגים של הארגונים השונים שעובדים לרווחתם של העיוורים, ובמיוחד לברך את חברי עורך-הדין עבאס עבאס – ואת המלווים שלו, שהגיעו מנצרת – מנהל ארגון "אלמנארה".

באסל גטאס: עבאס בעצמו מהווה מודל לבעלי מוגבלות במגזר הערבי.

באסל גטאס: הוא עורך-דין ובעל תואר שני במשפטים, ומנהל ביד רמה ובאופן מאוד אינטנסיבי, ואפשר להגיד יצירתי, את ארגון "אלמנארה", שחגג לפני כמה ימים עשור לייסודו, בנצרת.

באסל גטאס: אני עוד אחזור לאותו אירוע, שהשתתפתי בו, אבל קודם אני חייב להגיד כמה מילים על כל העניין של בעלי מוגבלויות.

באסל גטאס: אני אוהב לקרוא לזה כך ומבקש להשתמש במושג הזה מאשר בנכים או בעלי נכויות.

באסל גטאס: בעגה מקצועית אחרת אפשר להגיד עם מוגבלויות ועם יכולות.

שי פירון: יותר מדויק, אדוני, זה אנשים עם מוגבלויות.

שי פירון: הם לא הבעלים של המוגבלות.

שי פירון: הם היו מוכנים לתת אותה.

באסל גטאס: כן.

באסל גטאס: אני מתרגם מערבית.

באסל גטאס: השפה המקצועית באנגלית זה "אנשים עם" – with special – – –

יוסי יונה: – – –

באסל גטאס: כל מה שנאמר במשך היום על מצבם של העיוורים בישראל בכל הנושא התקציבי, נושא השירותים, נושא הצרכים – לגבי העיוורים הערבים הוא נכון פי-כמה.

באסל גטאס: אוכלוסיית העיוורים הערבים בישראל מונה כ-7,000 איש.

באסל גטאס: היא כשליש או יותר מאוכלוסיית העיוורים בישראל.

באסל גטאס: זה לא מקרה שאחוז העיוורים הערבים גבוה מאחוזנו באוכלוסייה; זה בגלל שכיחות יותר גדולה – חלק מזה נעוץ בנישואי קרובים, שזאת תופעה קיימת.

באסל גטאס: היעדר מערכת בריאות, ובמיוחד מערכת בריאות שמחנכת לבריאות, גורם לשכיחות גבוהה יותר בכל הסוגים של המחלות התורשתיות, הגורמות לנכויות מזמן הלידה ועד להתבגרות.

באסל גטאס: אצלנו העניין הוא, כפי שאמרתי, חמור הרבה יותר, גם בגלל רמת שירותים יותר נמוכה, גם בגלל רמת תקצוב הרבה יותר – משמעותית – יותר נמוכה, וגם בגלל מצב סוציו-אקונומי כללי של האוכלוסייה, וגם, לצערי, בגלל בעיות וחסמים תרבותיים העומדים בפני העיוור במיוחד, ובפני אלה עם מוגבלות באופן כללי, להשיג את הזכויות שלהם.

באסל גטאס: לדעת, קודם כול, על הזכויות שלהם, להשיג אותן, ולחיות את החיים שמגיעים להם כמו כל שאר חלקי האוכלוסייה.

באסל גטאס: סיפרתי היום בוועדת הכספים על שני אירועים בחיים המקצועיים והאישיים שלי, שאני מחשיב אותם לאירועים מכוננים.

באסל גטאס: אני הייתי הרבה שנים מנכ"ל של עמותה שעסקה בענייני בריאות ואיכות הסביבה – "אגודת הגליל", שבחלק מהתוכניות שלה עסקה במתן שירותים וקידום פרויקטים לאוכלוסייה הזאת.

באסל גטאס: באחת השנים, בתהליך של בחירת מנהל מחלקה, המחלקה הראשית ב"אגודת הגליל", שפרסמנו עליה מודעה בעיתונות, ניגשו לריאיון שורה של בעלי מקצועות ואנשים עם יכולות.

באסל גטאס: אחת מאלה שניגשו ישבה מולי ודיברנו.

באסל גטאס: לקח לי זמן עד שהבחנתי שהיא עיוורת.

באסל גטאס: אחרי, אני אומר, אולי שלושה או ארבעה משפטים, ידעתי שהיא תקבל את המשרה, והיא אכן קיבלה את המשרה.

באסל גטאס: זה היה אירוע מכונן, לא רק לי, אלא לכל חברי שעבדו: איך אנחנו קולטים אישה ברמה של מנהלת מחלקה, המחלקה הגדולה ביותר, עיוורת, בבניין שלא הוכן להיות נגיש.

באסל גטאס: וזאת הייתה באמת חוויה, שאני אומר לכם, השפיעה על כולנו.

באסל גטאס: היא הייתה אישה משכמה ומעלה, ניהלה את זה באופן יוצא מהכלל.

באסל גטאס: היא הייתה עם מגיסטר מהאוניברסיטה העברית, ואחרי שנתיים עזבה אותנו, לצערי הרב, אבל לשמחתה, טסה לגרמניה וקיבלה דוקטורט, היא היום פרופסורית באחת מהאוניברסיטאות בגרמניה.

באסל גטאס: זה רק מלמד על מידת היכולת שאפשר להגיע אליה ולהגשים, אותם אנשים עם מוגבלות, כשרק מאפשרים להם.

באסל גטאס: האירוע המכונן השני היה ביום שבת האחרון בנצרת, כשהשתתפתי באירוע של "אלמנארה".

באסל גטאס: בסוף האירוע הייתה תוכנית אמנותית.

באסל גטאס: סיפרו לנו שיש הפתעה – אתם כולכם תופתעו.

באסל גטאס: כשהתחילה התוכנית האמנותית כיבו את האור באולם, האולם היה חשוך לגמרי.

באסל גטאס: לא ידענו כמה אנשים, אבל כל מי שהשתתף בתוכנית האמנותית ישב על הבמה, מאחורי מסך שחור שכיסה את כל הבמה.

באסל גטאס: פתאום התחילה מוזיקה, התחילה שירה, ודיאלוגים בצורה של סטנד-אפ קומדי, כזה.

באסל גטאס: חצי שעה בחושך מוחלט, אבל שמחנו, מחאנו כפיים ושרנו אתם.

באסל גטאס: נאלצתי לצאת לשתי דקות מהאולם, לאור, אבל חזרתי מייד, לאן?

באסל גטאס: לחושך.

באסל גטאס: אני, עם הצעד הראשון, הרגשתי מה זה להיות עיוור.

באסל גטאס: לא יכולתי לזוז, כי לא ידעתי איך להתקדם לכיוון הכיסא שלי.

באסל גטאס: קארין, זה לא היה בדמיון, זה היה באמת.

באסל גטאס: לא ידעתי מה הכיוון, אם אני יכול לצעוד ימינה או שמאלה.

באסל גטאס: מזל שלי שהבחין בי מישהו מהמארגנים, בא ישר אלי והוביל אותי ביד עד הכיסא שלי.

באסל גטאס: אני אומר תודה ל"אלמנארה" על הרעיון האדיר, שעשה מאתנו, כולנו – היינו שווים – כתבתי את זה אחר כך – היינו שווים למשך חצי שעה בחושך.

באסל גטאס: ידענו מה זה להיות בחושך, ואתם הצלחתם להיות אור גדול באותו חושך.

באסל גטאס: תודה רבה לכם, ואני שוב מאחל לנו, כולנו, להמשיך במאמץ, ובהכרה בצורך בתמיכה באוכלוסייה החשובה הזאת.

באסל גטאס: תודה.

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

שי פירון: יעלה ויבוא חבר הכנסת יוסי יונה.

שי פירון: אני מבקש ממך, חבר הכנסת יונה, שתדבר עכשיו יפה, כי הנכדות שלי נכנסו לשמוע אותך.

יוסי יונה: זאת בניגוד למה?

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, ברכות על מינויך ליושב-ראש.

יוסי יונה: זו הפעם הראשונה?

שי פירון: כן.

יוסי יונה: אז אני שמח להיות האיש שאתה חונך כאן כיושב-ראש, ולשר חיים כץ – – –

חיים כץ: – – –

יוסי יונה: כן, אבל תשמע, השר כץ, אתה יודע שהאהדה אליך חוצה גבולות סיעתיים.

יוסי יונה: זה נאה וראוי שאתה יושב כאן ומשיב לנו על הדברים.

יוסי יונה: חברי כנסת יקרים, תראו, אני רוצה להתחיל, אני לא יודע אם להגיד "באנקדוטה", כי זה לא מתאים, המילה אנקדוטה, אבל בהתייחסות אישית לנושא המדובר.

יוסי יונה: אחת מדודותי הייתה אישה עיוורת.

יוסי יונה: אחותה של אמי הייתה אישה עיוורת.

יוסי יונה: היא לא נולדה עיוורת, אלא בעקבות תאונה כלשהי, כבר בעיראק, היא נפלה מבניין רב-קומות ואיבדה את מאור עיניה.

יוסי יונה: שמה היה חממה.

יוסי יונה: אלה שיודעים את השפה הערבית יודעים ש"חממה" בעברית זה יונה, כך שיש גם קשר אטימולוגי בין האישה הזאת לביני.

יוסי יונה: והיא הייתה אישה מופלאה.

יוסי יונה: היא הייתה אישה מוכשרת.

יוסי יונה: אישה שהייתה עצמאית, היא אף חיה לבד.

יוסי יונה: בישלה, קרצפה ועלתה לאוטובוס ונסעה לבדה למקומות כאלה ואחרים.

יוסי יונה: רק בערוב ימיה היא נישאה, ומעולם לא הביאה ילדים.

יוסי יונה: אין לה כמעט זכר ואין לה סימן, למעט האחיינים והאחייניות, שזוכרים אותה.

יוסי יונה: ובוודאי תמיד עולה התהייה, לא שאם היא לא הייתה עיוורת הרי שמן הסתם היו לה חיים ארוכים, שונים, אלא שאלה אחרת, נוקבת, טורדנית: אם החברה שבתוכה היא גדלה הייתה יותר רגישה ויותר קשובה, יותר מאפשרת, אפשר שאז גם חייה היו שונים.

יוסי יונה: אדם שנולד עם מוגבלויות – המוגבלויות הופכות באמת באמת למוגבלויות כאשר החברה שבתוכה הוא חי אינה יודעת להתמודד עם המוגבלויות האלה.

יוסי יונה: סיפור חייה של דודתי חממה מלווה אותנו.

יוסי יונה: האישה העיוורת הזאת – ואני חייב לומר, כשהיינו ילדים היינו מאוד מאוד נבוכים ללכת לתחנת האוטובוס ולאסוף אותה מתחנת האוטובוס ולהביא אותה לביתנו לביקור של כמה ימים.

יוסי יונה: כי כילדים, זה היה מביך להסתובב עם אנשים עם מוגבלויות, כי זה לא נורמטיבי.

יוסי יונה: אבל היא הייתה זקוקה לנו, כי הרחוב שבו היא התנהלה לא היה כזה נגיש לאנשים עיוורים.

יוסי יונה: היו בו מהמורות, והיו בו מכשולים, והיא נדרשה לנו, ואני מודה: התקשינו לעמוד במשימה הזאת.

יוסי יונה: המון פעמים הסרתם של מכשולים מתחילה בהסרתם של מכשולים שנטועים בראשנו.

יוסי יונה: כל עוד לא נסיר את המכשולים מראשנו, אנחנו גם לא נסיר את המכשולים הפיזיים שעומדים בפני אנשים, נשים, עם מוגבלויות.

יוסי יונה: כיום חיות בישראל כ-11,000 נשים עיוורות, מתוך 25,000 גברים ונשים עיוורים.

יוסי יונה: 4.3% מהן מתחת לגיל 18, 30% מהן בגיל העבודה ו-66% קשישות.

יוסי יונה: רוב הנשים העיוורות חיות ללא בן-זוג.

יוסי יונה: 42% מהן נשואות, לעומת 67% מהעיוורים שנשואים.

יוסי יונה: רבים המקרים שבהם אישה ננטשת על-ידי בן זוגה כאשר ראייתה מידרדרת, בשעה שתופעה זו, הפלא ופלא, לא קורית באותה תדירות עם הגברים.

יוסי יונה: ואם מדברים על נגישות, ועל שוק העבודה, על-פי הנתונים של משרד הכלכלה, פחות מ-15% מלקויי הראייה מצליחים להשתלב בשוק העבודה הישראלי.

יוסי יונה: שיעור ההעסקה של עיוורים הוא 23%.

יוסי יונה: ברור ששיעור זה של תעסוקה משקף היעדר אפשרויות מימוש עצמי של עיוורים ושל כבדי ראייה, וברור שהוא גם משקף הפסד שלנו – אלה שרואים – של החברה כולה.

יוסי יונה: והמוגבלויות שונות ומגוונות.

יוסי יונה: חשבו לדוגמה שמתוך בין 6,000 ל-7,000 כותרים או ספרים שמתפרסמים בעברית מדי שנה, רק פחות מ-5% מונגשים לעיוורים – חוסר יכולתם, אם כן, להשתתף בתרבות הכתיבה המאוד-ענפה שמאפיינת את החברה הישראלית.

יוסי יונה: ציבור העיוורים וקשי הראייה סובלים רבות מחוסר נגישות, הן של שוק העבודה הישראלי, בוודאי, והן בכלל של תחומי החיים השונים בחברה הישראלית.

יוסי יונה: חשבו על החברה שבה אנו חיים – חברה דיגיטלית; חברה, דרך אגב, שבה כולנו, ללא מחשב, אנחנו עיוורים היום.

יוסי יונה: מה נאמר על העיוורים – מה נאמר על חוסר היכולת שלנו לשדרג, או להתקין, או להתאים את העולם הדיגיטלי הזה בשבילם?

יוסי יונה: האתגרים רבים, והמשימה הזאת חשובה; היא חשובה בהחלט עבור האדם העיוור, עבור האישה העיוורת, אבל היא גם חשובה, כמו בכל תחום אחר של מוגבלות, משום שעל-פיה אנחנו בודקים את העמדה המוסרית וההומנית שלנו.

יוסי יונה: הלוואי שלא היו אנשים עם מוגבלויות – אני מסיים, היושב-ראש – הלוואי שלא היו אנשים עם מוגבלויות, אבל אנשים עם מוגבלויות הם המון פעמים אינדיקציה עד כמה אנחנו הומניים ועד כמה אנחנו מוסריים.

יוסי יונה: הם מציבים בפנינו אתגר, ורק ראוי – בראש ובראשונה בשבילם, ושנית בשבילנו – שנעמוד טוב יותר באתגר הזה בימים הקרובים.

יוסי יונה: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

שי פירון: תודה רבה לך.

שי פירון: אחרון הדוברים בדיון הזה, חבר הכנסת יעקב מרגי – ואחריו ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר חיים כץ – יושב-ראש ועדת החינוך, יש לומר.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, הרשה לי לברך אותך ברכת הצלחה בתפקידך כסגן היושב-ראש ויושב-ראש הישיבה.

יעקב מרגי: מכובדי השר – איזה כיף לומר את זה – אני מאחל לך הצלחה, אין לי ספק שתצליח, זה תחום שאתה מכיר היטב, וגם הלב שלך פועם שם, תרתי משמע, ואין לי ספק שמי שצריך לך ייהנה מהעשייה.

יעקב מרגי: חברי חברי הכנסת, חברתי חברת הכנסת קארין אלהרר, רק להצדיע לך על היום הנפלא הזה, ולהוסיף אותו על ימים אחרים שאת עושה, ועושה את זה בחן, בהצלחה, ושוב, תודה על הזכות שנפלה בחלקנו.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי ראשי הוועדות, שאף הם קיימו דיונים מיוחדים לציון יום העיוור בכנסת, אני רוצה לומר לחברי הכנסת ולציבור הרחב: זה משמח, דווקא בימים שחובטים בנו, בצדק או שלא בצדק, חובטים בפרלמנט היחיד של המדינה היחידה של העם היהודי – –

שי פירון: למה?

שי פירון: מה קרה?

יעקב מרגי: – – בצדק או שלא בצדק, אני אומר:

יעקב מרגי: זה כיף, זה אך טוב שהציבור ידע שהכנסת קשובה, רגישה, לאוכלוסיות עם מוגבלויות, וזה לא רק היום; גם בשגרה, לא רק בחירום; גם בשגרה.

יעקב מרגי: ויום כזה רק בא להגביר את המודעות ולחזק אותנו לפעול.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, קיימתי היום דיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בנושא אנשים עם עיוורון ולקות ראייה במערכת החינוך.

יעקב מרגי: מייד גם התחייבתי לקיים דיון המשך שלא במסגרת היום, כי צפוי – ואני אמרתי: רבותי, אפשר לדבר גבוהה בשעה, לא למצות את הנושא, ונחכה ליום הבא בעוד שנה.

יעקב מרגי: אבל זה לא יהיה כך.

יעקב מרגי: כבר הצהרתי ואמרתי: רבותי, אני רוצה לצאת מפה עם נקודות לטיפול, וכך היה.

יעקב מרגי: ואני רוצה לספר לחברים, קודם כול, לגבי אוכלוסיית – – –

אלי אלאלוף: חבר הכנסת, אתה מחקה את ועדת הרווחה בנושא.

יעקב מרגי: יפה, יפה.

יעקב מרגי: אני שמח שכיוונתי לדעת גדולים, תרתי משמע.

יעקב מרגי: – – – ואני אומר לכם, רבותי, אוכלוסיית העיוורים – קודם כול, אני בנימה אישית אומר לך: חייתי בסביבה של עיוורים; לא במסגרת המשפחתית, אבל בסביבה, גם התעסוקתית וגם בשכונה.

יעקב מרגי: מבחינתי כילד תמיד הייתה לי הקביעה, וכנראה היא גם קביעה מדעית ומוכחת, שזו אוכלוסייה כישרונית, איכותית, שמצליחה יותר מאנשים אחרים עם מוגבלויות.

יעקב מרגי: בכל אופן, כנראה זה בגלל אותם אנשים שהייתי בסביבתם.

יעקב מרגי: לעתים – לעתים – הייתי אומר לאימא שלי: אני אומר לך, הוא חריף כזה, שנראה לי שהוא רואה.

יעקב מרגי: לא יכול להיות.

יעקב מרגי: הוא היה קולט, ולא לחינם, ותוך זמן ראינו לאן הם מגיעים.

יעקב מרגי: ואני רוצה לומר שזאת תעודת כבוד לחברה הישראלית.

יעקב מרגי: אם בעבר, שלא נדבר בעבר, בתקופה שהייתי ילד, יכולנו לראות עיוורים רק במרכזיות טלפונים של "בזק", מעבירים פלאג משלוחה לשלוחה, היום אנחנו רואים אותם בהרבה תחומים במשק.

יעקב מרגי: וזה לא מספיק.

יעקב מרגי: לא מספיק.

יעקב מרגי: הנתונים אומרים שרק 68% מהאקדמאים העיוורים מועסקים.

יעקב מרגי: השאר לא מצליחים להגיע לזה.

יעקב מרגי: אבל כדי שנדבר ונתעסק בצרות של עשירים – לגבי האקדמאים שמועסקים או לא מועסקים – בואו נדאג שהם יהיו אקדמאים.

יעקב מרגי: עוד נתון שקצת עודד אותי: רוב אוכלוסיית העיוורים, רובה ככולה, נמצאת מעל גיל 50, וזה גם מעיד על תהליכים בחברה – המניעה וכל מה שקשור בכך.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה להתמקד במערכת החינוך.

יעקב מרגי: נתון שעלה מהדיונים – שמתוך כ-3,000 תלמידים עם עיוורון או לקות ראייה משולבים במערכת החינוך הרגילה 1,500, ו-1,500 – במסגרות של חינוך מיוחד ואחרות.

יעקב מרגי: נתון מדאיג מאוד שעולה שם, שמערכת החינוך לא מצליחה, או לא שמה את זה בקדמת הבמה – ואדוני היה שר החינוך – זו לא הוצאה גדולה.

יעקב מרגי: נדבר על כך שהיום – נדבר על הביורוקרטיה עד שהתלמיד מוכר כזכאי לערכת למידה אישית.

יעקב מרגי: אני לא מבין למה זה מגיל כזה וכזה ולא מגיעה הנחה.

יעקב מרגי: עדיין מקובעים באיזה תפיסות עולם שזה רק מכיתה ו' ורק זה – אנחנו מאבדים את השנים הכי איכותיות של הילד, לתת לו את הדחיפה.

יעקב מרגי: דווקא בשנים שאנחנו צריכים לתת את הדחיפה, אנחנו נתקעים בכל מיני קריטריונים, בביורוקרטיה שאף אחד לא פותח.

יעקב מרגי: אדוני שר החינוך, אני יודע שיש אתגרים רבים – שר החינוך לשעבר, שלא ייפגע לי מישהו בדרך – – –

חיים כץ: אתה לא מצטער על ה"לשעבר".

יעקב מרגי: מה?

חיים כץ: אתה לא מצטער על ה"לשעבר".

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, אנחנו כרגע בהווה, תעזוב אותנו, בוא נסתכל קדימה.

יעקב מרגי: אני אומר: הון עתק כל כך במערכת החינוך, ויש לך אתגרים – – –

שי פירון: אתה מנצל את חובתי להיות ממלכתי פה עכשיו.

חיים כץ: אחרת לא הייתי מתחיל אתך.

יעקב מרגי: בוא, אם כבר שאלת, בכנות, לא הייתה לי בעיה עם שר החינוך, והוויכוח הוא ויכוח ענייני ולא אישי, ואני מקווה שגם לו זה מה שהיה.

יעקב מרגי: זה הפרלמנט, שנתווכח בו.

יעקב מרגי: עדיף שנתווכח פה ולא במקומות אחרים.

יעקב מרגי: אני אומר, לא ייתכן שמערכת החינוך לא מסוגלת לספק ערכת לימודים אישית מותאמת לכמות קטנה כזאת.

יעקב מרגי: אנחנו בכל פעם, כמו עניים בפתח, מאשרים עוד 100 ערכות, עוד 200 ערכות, ובזמן הזה אנחנו מאבדים אותם, מאבדים את התלמידים האלה.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר עוד נתון – –

שי פירון: אדוני, רק – זמנך תם.

יעקב מרגי: ובזה אני מסיים.

יעקב מרגי: – – ההתאמות שניתנות – אני אומר לך, הגענו – תעשיית הלוויינים מוכרת לך, אדוני, מכובדי השר, נכון?

יעקב מרגי: מקרוב – הגענו לחלל עם תעשייה מפותחת, פרסי נובל.

יעקב מרגי: לראות היום תלמידים עם עיוורון ולקות למידה נושאים את חוברות הענק האלה, עם הספירלה הדוקרנית, וגם כשאתה פותח אותה אתה רואה שהיא נותנת מענה חלקי, אם בכלל – אני חושב שזה צריך להיעלם מהנוף, ואני מודיע לכנסת שאני ממשיך לטפל בזה מעבר ליום הזה.

יעקב מרגי: ושוב, תודה לכנסת, תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יעקב מרגי: ברוכים תהיו.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: אחרון הדוברים – שר הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ, שישיב לכל הדוברים, בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במסגרת הברכות, אני מברך אותך ליומך הראשון, אני מברך את חברת הכנסת קארין אלהרר על עוד יוזמה אחת ברוכה ושופעת, וכך תהיי.

חיים כץ: בישראל יש כ-25,000 עיוורים ולקויי ראייה.

חיים כץ: לצערנו, בכל שנה מספר העיוורים גדל בכ-6%, בכ-1,400 איש.

חיים כץ: ככל שעולה תוחלת החיים עולה אחוז העיוורים באוכלוסייה.

חיים כץ: עם זאת, ככל שהעיוורון הוא בגיל צעיר יותר, הבעיה מחריפה.

חיים כץ: כלומר, אחוז העיוורים המוחלטים בקרב צעירים גבוה במידה ניכרת מזה שבקרב הקשישים.

חיים כץ: העיוורים נמצאים בכל הארץ, בכל שכבות האוכלוסייה, בכל הדתות, בכל המגזרים.

חיים כץ: חלק מהעיוורים הם בעלי נכויות נוספות: חירשות, פיגור או נכות פיזית.

חיים כץ: צירוף של עיוורון עם נכות נוספת הוא מורכב, ודורש מיומנות ייחודית.

חיים כץ: משרד הרווחה והשירותים החברתיים חותר להביא לשיפור בתפקוד אוכלוסיית העיוורים ולקויי הראייה בכל תחומי החיים, ובמיוחד באיכות החיים שלהם.

חיים כץ: באמצעות השירות לעיוור מושקעת מחשבה רבה בפיתוח שירותים ומסגרות בכל רצף הגילים ובכל תחומי החיים, כדי שאוכלוסייה ייחודית זו תוכל לממש את זכויותיה הבסיסיות ולהגיע לתפקוד מרבי ויעיל בחברה.

חיים כץ: בתקופת הכנסת התשע-עשרה ננקטו כמה צעדים כדי לקדם ולשפר את איכות חייהם של העיוורים ולקויי הראייה.

חיים כץ: בהתאם להמלצות ועדת בן-יהודה, קודם מהלך של שינויים בקריטריונים שעל-פיהם נקבעת זכאות לקצבת שירותים מיוחדים, בעלות של כ-110 מיליון שקלים.

חיים כץ: אלה שינויים המיטיבים עם בעלי נכויות שונות, וביניהם עיוורים ובעלי לקויות ראייה.

חיים כץ: במסגרת השינויים הללו נוספו למקבלי הקצבאות כ-4,000 עיוורים, שעד אז לא קיבלו כלום.

חיים כץ: 66 מיליון שקלים הוקצו בשנת 2014 לאוכלוסיית העיוורים; הוקם מרכז שירות לעיוור במגזר החרדי.

חיים כץ: בימים אלו עמל המשרד על הקמת מרכז לעיוור במגזר הבדואי.

חיים כץ: מובן שסוגיית התקצוב העתידי תובא בחשבון בבניית התקציב של משרד הרווחה לשנת 2016, לאור בחינת צורכי האוכלוסייה והיוועצות עם גורמי מקצוע, והנחיתי בהתאם את הגורמים הרלוונטיים במשרדי.

חיים כץ: תוכניות אלה נועדו להתאים את ההתערבויות המקצועיות של שירותי הרווחה לרקע התרבותי של הנצרכים ולהכשיר עובדים מומחים בתחום הטיפול בעיוור תוך רגישות תרבותית ושימוש בשפה המובנת לאוכלוסיית המטופלים.

חיים כץ: המשרד ממשיך לפעול ללא לאות לפיתוח שירותי טיפול, שיקום ותמיכה ולפיתוח תשתיות קהילתיות ותשתיות הנגשה, תוך התעדכנות במודלים החדישים ביותר המתקיימים ברחבי העולם.

חיים כץ: כמו כן, המשרד שוקד על הרחבת ערוצי התעסוקה המותאמים והמונגשים לעיוורים ופועל להבטיח רצף טיפולים ושירותים ובניית כלי פיקוח ובקרה, תוך יצירת סטנדרטים מדידים.

חיים כץ: באמצעות השירות לעיוור מוצע מגוון רחב של שירותי שיקום בכל תחומי החיים: האישי, התעסוקתי והחברתי.

חיים כץ: בין היתר, ניתנים שירותים מגוונים לילדים, ניתן דגש על שיקום תפקודי, שיקום חברתי, שיקום תעסוקתי, סיוע חומרי, תוכניות יציאה לחיים, תוכניות לעיוורים עם נכויות נוספות והפצת מידע ומיצוי זכויות לאוכלוסייה הזאת.

חיים כץ: כמה שאנחנו עושים ואנחנו משתדלים זה פחות מדי.

חיים כץ: אבל עם זה, אני מבטיח לכם שאנחנו נשתדל לעשות יותר ויותר במסגרת התקציבים שניתנים לנו.

חיים כץ: ועוד פעם, קארין, טוב שאת עושה את הימים האלה.

חיים כץ: הימים האלה מעלים לא רק את המודעות, הם גם מעלים את ההתחייבויות, מכניסים את זה פנימה, ואני מקווה שזה יתבטא.

חיים כץ: תודה.

שי פירון: תודה רבה לשר הרווחה והשירותים החברתיים.

שי פירון: זאת ההזדמנות לומר לך, קארין, בשם כולנו, תודה רבה על היום הנפלא, אנחנו כולנו יודעים שאת ממקום מושבך מסתכלת עלינו גבוה וגורמת לנו להיות מוסריים יותר וערכיים יותר.

שי פירון: אנחנו החלטנו לאפשר דקה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, להביע עמדה נוספת של דקה מן הצד.

שי פירון: בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פונה לכבוד השר: האוכלוסייה הערבית היא 20% מאזרחי מדינת ישראל, אבל אחוז העיוורים במגזר הערבי הוא שליש מהעיוורים במדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במגזר הערבי אין מספיק הנגשה לעיוורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שאני הייתי מבקש זה שני דברים: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לתקצב את העניין הזה של ההנגשה לנכים; 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם לפקח על ביצוע ההנגשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הנקודה הראשונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה השנייה: יש לנו בטייבה – אני תושב טייבה – בבית-ספר יסודי אחד, כיתה משולבת, שמשלבים בה ילדים עיוורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי בית-הספר היסודי אין להם לאן ללכת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הייתי מבקש גם מהמשרד שלך לעזור, בתיאום עם משרד החינוך, לתת את המענה המתאים להם.

אלי אלאלוף: בירושלים זה אותו דבר.

שי פירון: אנחנו צריכים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שהייתי רוצה זה לתקצב ולהביא בחשבון ששליש מהעיוורים צריכים לקבל באופן שווה, באופן מלא, כי בעיוורים האלה טמון פוטנציאל שצריך לנצל אותו ולא להתייחס אליהם כאילו שהם אנשים שוליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש להם כל היכולות לעזור אפילו לחברה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

שי פירון: תודה רבה.

שי פירון: ברשותך, אני אאפשר – אדוני השר, פשוט, יושב-ראש הוועדה ומחליפך – אני לא יודע אם יש מחליף לך, אם יש תחליף, אבל זה שמתיימר להחליף אותך – חבר הכנסת אלאלוף, מבקש לומר – – –

חיים כץ: איפה נמצאים כל אלה שאין להם תחליף?

שי פירון: זה אתה אמרת.

שי פירון: ואם אתה אמרת, מה יאמרו אזובי הקיר, אפרופו הערתך מקודם.

אלי אלאלוף: היה דיון מאוד מעניין, פורה ומאוד מעשי, כמו שאמר חברי יעקב מרגי.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין, לחברים מהרשימה המשותפת:

אלי אלאלוף: בפעילות הקודמת שלי הייתה לי, לשמחתי, מעורבות מאוד גדולה באוכלוסיית העיוורים.

אלי אלאלוף: בארבע התוכניות שהייתי שותף להן, אם זה מרכז אלי"ע בבאר-שבע, לתינוקות, אם זה באוניברסיטה, במרכזי על"ה למיניהם, אם זה ב"מגדל אור" בקריית-חיים ואם זה בבית-ספר לעיוורים בירושלים, של כי"ח.

אלי אלאלוף: בכל המקומות האלה לא רק שנשמרה הפרופורציה שנאמרה על-ידיך, ובצדק – הולכת וגדלה, לצערי, בגלל הנקודות שהעלו חברים לפני כן – בכל המקומות האלה יש שילוב של אוכלוסיות.

אלי אלאלוף: אני מבקש להשאיר את התהליך הזה, לא לעשות מסגרות נפרדות לאוכלוסיות שונות; להשאיר את התהליך הזה, של שילוב, כי היכולות גדולות יותר כשמשלבים, וגם החיים המשותפים מוכיחים את זה.

אלי אלאלוף: אני מציין את זה מפני שהפרדה בין אוכלוסיות שסובלות מספיק בלי ההפרדות שאנחנו מוסיפים בטעויות שלנו – אני חושב שכדאי שתכירו את המערכות האלה, הן פשוט מתאימות לכל עיוור, לא חשוב מאיפה הוא בא.

אלי אלאלוף: תודה.

שי פירון: תודה רבה לחבר הכנסת אלאלוף.

שי פירון: אני מבקש לשאול: האם אנחנו נסת

שי פירון: פק בתשובתו של שר הרווחה והשירותים החברתיים, או מישהו מהדוברים רוצה – לא.

אלי אלאלוף: גם הצלחנו לקיים דיון – – –

שי פירון: יהיו דיוני המשך בהתאם לדברים.

שי פירון: זה בסדר גמור.

שי פירון: גם חבר הכנסת מרגי הצהיר על כך.

חיים כץ: אני מסכים שזה יעבור לוועדה.

שי פירון: זה יעבור לוועדות, מה שנקרא.

שי פירון: יש נושאים שעלו בנושא בוועדת החינוך, של חבר הכנסת מרגי.

חיים כץ: – – – הנושא יועבר לדיון בוועדת העבודה והרווחה.

שי פירון: בסדר, אין בעיה, תודה.

שי פירון: אפשר להסתפק בתשובה שלך?

שי פירון: אנחנו מסתפקים בתשובתך.

שי פירון: תם סדר-היום.

שי פירון: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ג בסיוון התשע"ה, 10 ביוני 2015, בשעה 11:00.

שי פירון: ישיבה זו נעולה.