ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 18, 2015-06-03 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום רביעי, ט"ז בסיוון תשע"ה, 3 ביוני 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח בשאילתות דחופות, כפי שאישרתי.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאנחנו מזמינים את שר העלייה והקליטה זאב אלקין להשיב על שאילתה, ברשותכם, אני רוצה להודיע, גם לפרוטוקול, שעל-פי החלטתי מהיום, לא יהיה אפשר להעביר תשובות על הצעות דחופות לסדר-היום לשר תורן או למישהו אחר מן השרים עד להודעה חדשה.

זאב אלקין: מהיום?

יולי יואל אדלשטיין: להיום אישרתי לשר אחד – לפני כמה ימים – להעביר את התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: הסיבות פורטו בפני והיו מוצדקות.

יולי יואל אדלשטיין: מאז זה כנראה הפך למגפה, ואף אחד מן השרים לא מתכוון להשיב על הצעות דחופות לסדר-היום, אלא רק באמצעות שר אחר או שר תורן.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מודיע כאן, ונודיע את זה ודאי רשמית לממשלה: עד להודעה חדשה, רק השר שאמור להשיב ישיב.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא – הממשלה לא תיתן תשובה, ואנחנו בהמשך הדרך, גם בנשיאות, נשקול מה לעשות עם העניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן המצב הנוכחי ודאי לא יימשך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר העלייה והקליטה חבר הכנסת זאב אלקין להשיב על שאילתה דחופה מס' 15, מאת חבר הכנסת איציק שמולי, בנושא: מכירת קרקע מרכז קליטה של יוצאי אתיופיה.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר מודיע שיש שואל נוסף, לפחות אחד, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, שגם הגיש הצעה בנושא דומה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי יקרא לנו את השאילתה, ולאחר מכן השר ישיב.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השר, הזדמנות ראשונית לברך אותך בהצלחה בתפקידך.

איציק שמולי: הזמנים לא מעודכנים מכיוון שזאת שאילתה מהשבוע שעבר – בסוף החודש תבוצע מכירת הקרקע במבשרת-ציון שבבעלות הסוכנות היהודית.

איציק שמולי: רצוני לשאול: 1.

איציק שמולי: מה ייעשה להבטחת עתיד וזכויות השוהים במרכז?

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: האם יוקם מרכז חלופי לקליטת העולים?

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, תודה רבה לחבר הכנסת שמולי על השאלה.

זאב אלקין: פנו אלי בנושא במכתב מיוחד גם חברי הכנסת רזבוזוב ויוגב, ועניתי להם בכתב.

זאב אלקין: אני אתייחס קודם, ברשותך, חבר הכנסת שמולי, קצת לרקע – כי הנושא הזה נדון בהרחבה לאחרונה בתקשורת – לגבי כל הסוגיה של המכרז של מכירת הקרקע, ולאחר מכן לגבי הנושא הספציפי שעליו שאלת.

זאב אלקין: קודם כול, כל הנושא של מכירת השטח שעליו נמצא היום מרכז הקליטה במבשרת-ציון נדון בהרחבה לפני כשנה גם בוועדת העלייה והקליטה, אז בראשותו של חבר הכנסת רזבוזוב, וגם בבית-המשפט המחוזי בירושלים במסגרת דיון בעתירה שהגישו נציגי העולים שביקשו להקפיא את המכרז על המכירה, שפורסם אז על-ידי קופת התגמולים והפנסיה של הסוכנות היהודית.

זאב אלקין: במסגרת הדיונים בבית-המשפט היו מגעים להשגת הסכם הפשרה.

זאב אלקין: אני כרגע לא נכנס לכל הסוגיה, שמעניינת גם אותי – אני בטוח, כמו שהיא מעניינת את חבר הכנסת רזבוזוב וכמו שהיא מעניינת רבים אחרים – איך בדיוק קרקע מדינה שנועדה לצורכי ציבור הגיעה לקופת הפנסיה של הסוכנות.

זאב אלקין: זה היה איזה תהליך רב-שלבי שכמובן לנו, משרד הקליטה, לא היה בו שום חלק; אנחנו לא נושאים באחריות לזה.

זאב אלקין: הנושא הזה נדון בבית-המשפט עצמו.

זאב אלקין: נדמה לי שהיו תלונות למבקר המדינה ולמשטרה.

זאב אלקין: לפי מיטב הבנתי, נכון לעכשיו התלונות נסגרו, אבל אין לי על זה מידע מדויק, וכמובן, אני לא הרשות המוסמכת לענות על כך.

זאב אלקין: בכל מקרה, אנחנו תמכנו בעולים במסגרת אותם דיונים בבית-המשפט, וניסינו לעזור להם להגיע להסכם הפשרה.

זאב אלקין: מגיעה על כך מילה טובה לשרת העלייה והקליטה הקודמת חברת הכנסת סופה לנדבר שהובילה אז את המשרד.

זאב אלקין: במידה רבה בזכות מאמצי הפשרה שלנו הושג הסכם פשרה בין העולים המתגוררים במרכז לבין הסוכנות היהודית וקופת התגמולים.

זאב אלקין: ניתן להסכם הפשרה הזה, חבר הכנסת שמולי, תוקף של פסק-דין.

זאב אלקין: במסגרת פסק-הדין הזה ובמסגרת הסכם הפשרה נחתם הסכם התקשרות להמשך הפעלת מרכז הקליטה לשנתיים, עד 4 בספטמבר 2016, ומראש בהסכם הזה ובפשרה ובפסק-הדין נכנסה אופציה להארכה בשנה נוספת, ביוזמת משרד הקליטה, עד 4 בספטמבר 2017.

זאב אלקין: זה אִפשר למעשה פער של בין שנתיים לשלוש שנים, וההחלטה אם לממש את כל שלוש השנים או רק שנתיים היא בידי משרד הקליטה; היא לא בידי קופת הפנסיה של הסוכנות או כל רוכש אחר שיזכה במכרז.

זאב אלקין: סוכם גם שההתניה הזאת תהיה חייבת להתפרסם בתנאי המכרז ברגע שהקופה של הסוכנות תצא למכרז, ושכל רוכש הקרקע ידע שהוא לא יכול לנצל אותה עד לאותם מועדים שנקובים בהסכם הפשרה, כולל גם האופציה של הארכה בשנה נוספת.

זאב אלקין: הסיבה, אגב, לכך שלא התחייבנו מראש לשלוש שנים קשורה דווקא בנו.

זאב אלקין: לא היה ברור שיש צורך בשלוש שנים.

זאב אלקין: זה קשור לסוגיה אחרת שרובצת לפתחה של הממשלה; היא לא נמצאת אומנם בשאלתך, אבל היא רקע לשאלתך: מה יקרה עם המשך ההעלאה ארצה, כן או לא, של בין 5,000 ל-6,000 האנשים האחרונים שנמצאים היום באתיופיה וממתינים להכרעה.

זאב אלקין: כרגע עמדת הממשלה, כמו שאתם יודעים, היא החלטת הממשלה הקודמת שהייתה האחרונה.

זאב אלקין: אני מניח שהנושא הזה יעלה לדיון במסגרת ועדת השרים לענייני קליטתם של יוצאי אתיופיה שהוקמה לאחרונה ואתמול קיימה את ישיבתה הראשונה.

זאב אלקין: לכן אנחנו לא יודעים אם נזדקק למרכז הקליטה הזה בשנה השלישית.

זאב אלקין: אם תהיה החלטה להעלות, כמובן נזדקק; אם לא תהיה החלטה להעלות – מרכזי קליטה אחרים שקיימים היום בהחלט עונים על הצורך הקיים, וזה כבר נותן תשובה חלקית על מה שאתה שאלת, חבר הכנסת שמולי.

זאב אלקין: בכל מקרה, אנחנו דאגנו להקפיד על כך שבמסגרת ההיערכות לפרסום המכרז לא נהיה מופתעים, ושהתנאי הזה, שזכות השימוש שלנו כוללת גם אופציה לשנה שלישית, יופיע בתנאי המכרז.

זאב אלקין: קיימנו על כך שיח מיוחד עם הסוכנות היהודית, ואכן זה מה שקורה.

זאב אלקין: כמובן, מבחינתנו, אנחנו נמשיך לדאוג לכל העולים שנמצאים שם במסגרת תנאי הזכאות, קרי: במידה שבתום אותן שנים שבהן זה ימשיך לפעול כמרכז קליטה הם יהיו זכאים לדיור חלופי במרכז קליטה, הם יעברו למרכז קליטה אחר; במידה שהם יצאו לתוכניות קליטה אחרות – אנחנו, כמובן, מעוניינים בכך וחושבים שהדרך הנכונה לקליטה היא כמובן לא להישאר במרכז קליטה, אלא לצאת לקליטה בקהילה, כולל גם תוכניות מיוחדות שמעודדות רכישת דירה על-ידי עולים יוצאי אתיופיה – כמובן, גם במסלול הזה שקיים היום במסגרת תמיכתנו בעולים יוצאי אתיופיה והמשכנתה המיוחדת שהם מקבלים וכו' וכו' וכו'.

זאב אלקין: לכן, לסיכום, בתשובה על שאלתך: הצלחנו לדאוג לכך שלמעשה הבעיה תידחה או לשנת 2016 או לשנת 2017, תלוי מה יהיו צורכי המערכת מבחינת קליטתם של העולים.

זאב אלקין: במידה שבשנת 2017 עדיין יהיה צורך, אנחנו נדע להקים מרכז קליטה חלופי או להיעזר במרכזי קליטה אחרים – הכול כפוף למספר העולים שיהיה באותה תקופה.

זאב אלקין: סך הכול עולם הקליטה לא התחיל ולא נגמר במבשרת-ציון.

זאב אלקין: יש הרבה מקומות אחרים בארץ שפועלים בהם מרכזי קליטה מוצלחים.

זאב אלקין: במידה שצריך להכשיר חדשים, מדינת ישראל יודעת לעשות את זה, ומשרד הקליטה והסוכנות היהודית יודעים לעשות את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר העלייה והקליטה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה עוד נשאר אתנו כי יש שאלה נוספת לחבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, כאמור, חבר הכנסת יואל רזבוזוב וחבר הכנסת רועי פולקמן גם כן ביקשו להפנות שאלה נוספת.

איציק שמולי: אדוני השר, תודה על התשובה המפורטת.

איציק שמולי: אני חושב שההסדר שניתן בבית-המשפט, אשר טוב למשרד הקליטה – הצד האנושי של ההתמודדות עם צורכי העולים בהחלט מניח את הדעת, אם כי אני חייב להסב את תשומת לבך לכך שבדיון שהתקיים לפני שנה, סמנכ"ל הדיור במשרד עמד על כך שיידרשו שלוש שנים; אבל אני מאמין שאם וכאשר, אתם תעמדו על זה.

זאב אלקין: בוודאי.

זאב אלקין: היות שהסמנכ"ל לדיור דאז הוא ממלא-מקום המנכ"ל היום – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע, כבוד השר, נאסוף את כל השאלות ואז תוכל להתייחס.

יולי יואל אדלשטיין: אם תרצה לרשום – – –

זאב אלקין: בסדר גמור.

איציק שמולי: סוגיה אחת נוספת, אדוני, בהיבט של העולים, בהיבט של העלייה והקליטה, היא האם נוכל לוותר בקלות כל כך רבה על מרכז הקליטה הזה.

איציק שמולי: אתה הזכרת אתמול בריאיון שלך ב"גלי צה"ל" – סליחה, ברשת ב' – את אותם 5,000–6,000 עולים שממתינים באתיופיה ואולי יעלו.

איציק שמולי: יש גם עולים מצרפת.

איציק שמולי: היום משוכנים שם, למיטב ידיעתי, אך ורק עולים מאתיופיה, אבל אולי המקום הזה כשיר לשמש גם עולים ממקומות אחרים.

איציק שמולי: צריך לזכור שהמקום נותן שירותים לא רק ברמת הדיור אלא נותן סל הוליסטי של שירותים.

איציק שמולי: אבל, אדוני, הדבר המטריד באמת – ואתה בחרת שלא להתייחס להיבט הזה אף שאתה נציג הממשלה, ואנחנו מצפים לקבל תשובות מהממשלה על מכלול האלמנטים שנוגעים לסוגיה – הוא כמובן סוגיית הקרקעות.

איציק שמולי: איך קורה שבמדינת ישראל קרקע ציבורית, בעלת ייעוד ציבורי של מדינת ישראל, מוצאת את עצמה בסופו של תהליך בידיים פרטיות, ואותן ידיים פרטיות רוצות לגזור עליה קופון מאוד מאוד שמן, וגם לבטל במחי-יד את הייעוד הציבורי, וגם שמדינת ישראל לא תראה מזה שקל?

איציק שמולי: שאלתי אליך בהקשר זה, בהיותך שר העלייה והקליטה: האם למיטב ידיעתך מדובר במקרה בודד, או שיש מרכזי פעילות שיש להם נגיעה למשרד הקליטה ומתקיימת בהם אותה בעיה או סוגיה של בעלות של הסוכנות, שנעשה לגבי הקרקע שם שינוי ייעוד?

איציק שמולי: אני אומר את זה בחרדה גדולה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איציק שמולי: – – לוודא שזה מקרה בודד ולא מדובר פה באיזו שיטה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר רק ששאלה היא במסגרת דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל רזבוזוב – בבקשה, אדוני.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, קודם כול אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, שציינת את הנושא הזה, כי השאילתה שלי הייתה לשר האוצר, שהוא גם הממונה על מינהל מקרקעי ישראל.

יואל רזבוזוב: אני חושב שחשוב לטפל בעניין הזה, אך השאילתה שלי הייתה: כיצד בכלל הועברה קרקע מהמדינה, מהסוכנות, לגוף פרטי, חברת ניהול, ואיך אין בידי רמ"י – רשות מקרקעי ישראל – כל מסמך הנוגע לבקשה להעברת הקרקע?

יואל רזבוזוב: אנחנו עשינו דיון ממצה לפני שנה, אך צצו נתונים חדשים כמו היעלמות המסמכים, איך הקרקע הועברה.

יואל רזבוזוב: אני מבקש התייחסות לנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רועי פולקמן – בבקשה, אדוני.

רועי פולקמן: אדוני השר, בוקר טוב.

רועי פולקמן: עוד נקודה שאני רוצה להעיר ולבקש התייחסות קצרה אליה היא הסוגיה שמעבר לשאלה איך הקרקע עברה ולסוגיה של העולים, שנאמרה, והיא אכן מרכזית וחשובה.

רועי פולקמן: למיטב ידיעתי – ופנו אלי גם חלק מתושבי מבשרת-ציון – הקרקע הזאת, לא רק שהיא תצא מהייעוד שלה כמרכז קליטה, אלא גם ייבנה שם פרויקט יוקרה.

רועי פולקמן: התארגנה קבוצה רחבה של תושבי מבשרת-ציון, שבאו ואמרו: איך יכול להיות שאם כבר קרקע כזאת יצאה – ושוב, אני צריך להבין אם זה נכון, אם הייתה בקרה על זה – ההיגיון אומר שלא יהיה כאן למדינה מקום להשפיע על זה שלפחות אם יהיה שם פיתוח, הוא יהיה פיתוח של דיור בר-השגה, של דירות בשכירות, של דיור במחירים מפוקחים.

רועי פולקמן: כלומר, משהו שיהיה בעל תועלת חברתית ולא רק – כמו שאני מבין כרגע, עמדת המועצה שם ועמדת הרשות ועמדת היזמים היא להוציא את זה למרבה במחיר ולבנות שם דירות יוקרה, ושם אנחנו מוסיפים חטא על פשע.

רועי פולקמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי רוצה להכיר אישית את האנשים האלה ממבשרת-ציון שפנו עם הבקשה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: בדרך כלל, כשר הקליטה לשעבר, אני יכול לומר שבדרך כלל, איך אומרים בלועזית?

יולי יואל אדלשטיין: the other way round.

רועי פולקמן: יש ארגון של צעירי מבשרת שבעצם קבלו על זה שהולכים לבנות שם דירות יוקרה שאפילו הצעירים – הם באמת לא נלחמים עבור העולים, וזה תפקיד שר העלייה והקליטה ונאמר כאן.

רועי פולקמן: אני לא רוצה חס וחלילה לפגוע בזכותם של העולים, אבל אם כבר עושים שם עוד פרויקט ומשפרים את המצב – –

יולי יואל אדלשטיין: שיהיה דיור בר-השגה למקומיים.

יולי יואל אדלשטיין: הבנתי.

רועי פולקמן: – – שיהיה דיור לצעירים, ולא דיור למרבה במחיר ולעשירים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: קודם כול, אני חושב שאתה צודק בהערתך, כי העמדה של מבשרת-ציון לאורך כל השנים האחרונות הייתה שהם דווקא מאוד מאוד מעוניינים להזיז משם את מרכז הקליטה.

זאב אלקין: חלק מהסיבות הן לא מוצדקות לדעתי, וחלק, בין השאר – – –

יולי יואל אדלשטיין: השנים האחרונות כוללות את תקופתי כשר הקליטה, וזה היה באמת לפני הרבה שנים.

זאב אלקין: אוקיי.

זאב אלקין: לכן, באמת, לבי לבי למבשרת-ציון, שדואגת עכשיו למרכז הזה, אבל אני מבין את הרקע לשאלה.

זאב אלקין: עכשיו, לגבי כל השאלות על התהליך של העברת הקרקע: אני חושב שאתם מבינים מצוין שאני לא הגורם המוסמך לענות, ולכן, חבר הכנסת שמולי, אתה – – –

איציק שמולי: אתה הנציג מטעם הממשלה.

איציק שמולי: גם לשאילתה של יואל.

זאב אלקין: חבר הכנסת שמולי, אני עונה לך.

זאב אלקין: אני הנציג מטעם הממשלה לשאילתה ששאלת.

זאב אלקין: השאילתה שאתה שאלת מנוסחת לגבי גורלם של העולים שנמצאים שם, ועל זה קיבלת תשובה מקיפה, כולל גם את התהליך ההיסטורי שמאחורי זה.

זאב אלקין: לגבי השאלות הנוספות שהעליתם גם אתה, גם חבר הכנסת רזבוזוב וגם חבר הכנסת פולקמן – למעשה, הכתובת היא, כמו שאתם מבינים מצוין, מינהל מקרקעי ישראל דאז, רשות מקרקעי ישראל דהיום – רמ"י – שמי שנושא באחריות לה החל מלפני שבועיים, נדמה לי, אדוני היושב-ראש, זה שר האוצר.

זאב אלקין: ולכן, את השאילתה בנושא הזה צריכים להפנות לשר האוצר.

יואל רזבוזוב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה שנלמד מכל השיח הזה – שאילתה שהופנתה לשר, חובתו לענות לעניין על השאילתה כפי שהכין לו המשרד שלו את התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: כשיש שאלות נוספות, וקורה דבר כזה, שהן לא בדיוק קשורות לשר, או לא בדיוק באותו נושא או קשורות לשר אחר – מה שמקובל, אדוני השר, ואתה תוכל גם לעשות את זה, שהגורמים הרלוונטיים יעבירו תשובה בכתב לחברי הכנסת ששאלו את השאלה הנוספת.

יולי יואל אדלשטיין: ובמקרה זה אני מציע – ואם אתה רוצה שמזכירות הכנסת תעזור גם בתיאום אז אין בעיה – להפנות באמת למינהל מקרקעי ישראל או ללשכת שר האוצר את השאלות, והם ידעו לענות.

זאב אלקין: לדעתי, אדוני היושב-ראש, מדובר בשאלה אחרת, ואני הייתי מציע למי שרוצה לשאול אותה בכלל, לשאול שאילתה בעניין את שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אני לא בטוח שאנחנו נאשר עוד שאילתה אבל – – –

זאב אלקין: לא, יש שאילתות רגילות.

זאב אלקין: אפשר לשאול את שר האוצר במסלול של השאילתה הרגילה – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון, שאילתה ישירה, כן.

זאב אלקין: – – כדי שהוא יענה על זה בדרך המקובלת, אחרי בדיקה מסודרת עם רמ"י.

זאב אלקין: אני יכול להגיד לכם לפי מה שאני יודע, אבל עוד הפעם, אני מסייג את עצמי שאני לא הרשות המוסמכת, רמ"י לא כפופה לי ואין לי שום דרך לקיים את תהליך הבירור.

זאב אלקין: מבחינת ההליך – ההליך היה קודם העברת הקרקע לרשותה של הסוכנות היהודית, ולאחר מכן הסוכנות היהודית, במסגרת ההתחשבנויות התקציביות שלה – אגב, צריכים כאן להגיד את האמת, הרי הסוכנות היהודית מפעילה מתקציבה הרבה מאוד פרויקטים לטובת קליטת העולים, ולא כל כך משנה מה המקור התקציבי.

זאב אלקין: אם הסוכנות היהודית תקצץ את תקציבה לצורך עמידה בחובות שלה, של הפנסיה כלפי העובדים שלה, ואז תפגע בדרך הזאת, או שהיא תשתמש בנכסים אחרים – כמובן בהנחה שהתהליך ברשות מקרקעי ישראל היה תהליך נכון.

זאב אלקין: אני מניח שהסוכנות היהודית נזקקה להעברה הזאת לקופת הפנסיה כי היא הייתה חייבת להעביר כספים לקופת הפנסיה שלה, והייתה צריכה לקבל החלטה או לקצץ בתוכניות עלייה וקליטה מהתקציב השוטף או להשתמש במסלול הזה.

זאב אלקין: אם רמ"י הייתה צריכה לאשר את זה, כן או לא – זאת כבר שאלה אחרת, מופנית לימים ההם.

זאב אלקין: זה נכון – – –

איציק שמולי: זה חמור כשלעצמו.

איציק שמולי: הסוכנות היא במצב של ניגוד עניינים מובנה.

איציק שמולי: זה שהיא לא מפרישה לעובדים שלה לפנסיה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברים, חברים, חברים, אנחנו לא בדו-שיח.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי, תן לשר לסיים, יש לו עוד שאילתה ויש עוד לכמה שרים שאילתות כרגע.

איציק שמולי: אבל הייתה לי שאלה נוספת שלא התייחסת אליה.

איציק שמולי: האם אתה יודע – – –

זאב אלקין: תכף אני אתייחס לזה.

זאב אלקין: אני כרגע סוגר קודם את הפרשה הזאת.

זאב אלקין: ידוע לי שנטען בבית-המשפט, וגם לאחר מכן, שברמ"י לא מוציאים את הפרוטוקולים של הדיונים על העברת הקרקע.

זאב אלקין: אגב, השאלה פה בוודאי לא לסוכנות היהודית ובוודאי לא למשרד הקליטה, כי הסוכנות היהודית מבחינתה פעלה כאן כדין וקיבלה את כל האישורים הרלוונטיים.

זאב אלקין: אם ההחלטה של רמ"י הייתה מוצדקת – כן או לא – והדרך לשפוט את זה היא רק אם יימצא התיעוד הרלוונטי, ולמה אין תיעוד, אלה שאלות שבאמת צריכים להפנות לרשות מקרקעי ישראל ולשר שמופקד עליה, קרי שר האוצר.

זאב אלקין: כמובן, אני מקבל את המלצתך, אדוני היושב-ראש, שבתיאום עם מזכירות הכנסת השאלה הזאת תועבר – אף שהייתי ממליץ על שאילתה נפרדת, כי היא סוגיה אחרת – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה – – –

זאב אלקין: זה כבר לא עולים, זאת שאלה של תפקוד – –

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

זאב אלקין: – – מינהל מקרקעי ישראל לפני כך וכך שנים טובות.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

זאב אלקין: לגבי השאלה האחרונה של חבר הכנסת שמולי – לי באופן אישי לא ידוע על עוד מקרים כאלה, אבל בעקבות שאלתך אני אנסה לעשות בירור נוסף בעניין הזה.

זאב אלקין: ברור לי מה המסלול שזה עבר.

זאב אלקין: אני כאן דווקא לא מטיל דופי בסוכנות היהודית, אבל כדאי לדעת באמת אם יש עוד מקרים מהסוג הזה, ובהחלט נעשה את הבדיקה הרלוונטית.

זאב אלקין: עוד הפעם, זה לא רלוונטי לשאלה הספציפית ששאלת על מבשרת ועל גורלם של העולים שצריכים להזדקק למרכז הקליטה הזה.

זאב אלקין: לגבי העלייה מצרפת, ובכלל העלייה מארצות אחרות – אני תומך דווקא, עד כמה שאפשר, בדרך של קליטה ישירה ולא בדרך של קליטה במרכזי קליטה.

זאב אלקין: לגבי עולים מאתיופיה אין מנוס, באופן טבעי זה המודל.

זאב אלקין: לגבי עולים מארצות רווחה, בדרך כלל מודל הקליטה המועדף – אם אלה לא קבוצות מיוחדות או קבוצות של נוער – מודל הקליטה המועדף הוא מודל של קליטה ישירה, ואני חושב שטוב שכך, וזה המודל שאני תומך בו באופן מקצועי גם על סמך ניסיוני.

יואל רזבוזוב: 50% מהקרן כן שייכים למשרד, קשורים למשרד שקשור לסוכנות.

יואל רזבוזוב: ואתה יכול לעזור לנו להצטרף למאבק הזה מול שר האוצר, מול מינהל מקרקעי ישראל – – –

זאב אלקין: חבר הכנסת רזבוזוב, אנחנו – – –

יואל רזבוזוב: יש שם עוד קרקעות שהועברו ללא – – –

זאב אלקין: אנחנו כמשרד העלייה והקליטה פועלים בהתאם לחוק ובהתאם למערכת המשפט.

זאב אלקין: יש פסק-דין חלוט שלמעשה נתן תוקף להסכם פשרה שכולם נטלו בו חלק – גם העולים שמתגוררים במקום, גם אנחנו כמשרד, שלא היינו צד לתביעה, אבל רצינו לעזור לעולים בתהליך הזה להגיע לפשרה הוגנת ולהגן על זכויותיהם.

זאב אלקין: ולכן, כמובן, אנחנו לא נוכל לפעול בניגוד לפשרה שאנחנו חלק ממנה ובניגוד לפסק-דין חלוט של בית-המשפט.

יואל רזבוזוב: זה לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, חבר הכנסת רזבוזוב, אנחנו לא נפתח כאן דו-שיח.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן בשאילתה מס' 15 שהופנתה לשר העלייה והקליטה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה ערוך להישאר על הדוכן ולענות גם על שאילתה מס' 19 מאת חבר הכנסת ירון מזוז, שייגש למיקרופון באולם וישאל את השר בנושא: תקצוב קייטנות קיץ לילדי העולים מאתיופיה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, נא לקרוא את נוסח השאילתה כפי שמופיע בפניך.

ירון מזוז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, כבוד השר, בשנים האחרונות תקצב משרד הקליטה קייטנות לילדים יוצאי אתיופיה.

ירון מזוז: נודע לי כי השנה, בשל היעדר תקציב מדינה מאושר לשנת 2015, לא יתקצב המשרד את קייטנות הקיץ.

ירון מזוז: ברצוני לשאול את כבוד השר: 1.

ירון מזוז: האם נכון הדבר?

ירון מזוז: 2.

ירון מזוז: אם כן – מה ייעשה בנדון?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מזוז.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת וחבר הכנסת מזוז, אני קודם כול רוצה להודות לחבר הכנסת מזוז על השאילתה.

זאב אלקין: זאת דוגמה מובהקת לעובדה שבאמצעות הכלי הפרלמנטרי הזה, אדוני היושב-ראש, אפשר לשנות מציאות.

זאב אלקין: כי בעקבות השאילתה הזאת עשינו תהליך בירור יסודי – ואני תכף אשתף את חבר הכנסת מזוז ואת חברי הכנסת – וכתוצאה מזה גם תשתנה המציאות בקיץ הקרוב.

זאב אלקין: אז מגיע לו על כך יישר כוח גדול.

זאב אלקין: בעקבות הבדיקה שעשינו בגלל השאילתה של חבר הכנסת מזוז, עלו כמה קשיים שיכלו להקשות על קיום קייטנות קיץ לילדי עולים מאתיופיה בקיץ הקרוב.

זאב אלקין: קודם כול, יש הקושי הכללי, ציין אותו חבר הכנסת מזוז: אנחנו, כמו כל משרד ממשלתי, פועלים היום במסגרת מגבלות עקב אי-אישור התקציב, שכנראה יידחה עד לתאריך מאוד מאוחר – אני מבין שעד סוף נובמבר – מה שמקשה מאוד כמובן על הפעילות של המשרדים.

זאב אלקין: היות שכל הפעילות בנושא של קייטנות קיץ היא פעילות במסגרת מסלול של תמיכות, נכון לעכשיו משרדי ממשלה לא רשאים בכלל לקיים דיון בבקשות לתמיכה – אתה בתור שר לשעבר מכיר את זה מצוין, אדוני היושב-ראש – ולכן לא יכולים לתת תשובות חיוביות לרשויות.

זאב אלקין: בדרך כלל במצבים כאלה הרשויות המקומיות, כשמדובר בפעילות חשובה, חבר הכנסת מזוז, לוקחות בעצמן את היוזמה, מסתכלות פחות או יותר מה היה בשנה שעברה, מגששות מול המשרד באופן לא פורמלי האם צפויים שינויים דרמטיים ולוקחות סיכון.

זאב אלקין: כי ברגע שתקציב המדינה מאושר, המשרד יכול לתת – והמשרד מקבל החלטות על התמיכות – התמיכה יכולה להיות רטרואקטיבית, קרי הרשויות יכולות לקבל חזרה את התקציב.

זאב אלקין: כמובן, יש פה נטילת סיכון מסוים, כי עוד לא אושר תקציב המדינה, לא אושר תקציב המשרד, אולי תקציב התמיכות יקטן לעומת השנה שעברה; זה דורש מהרשות לקחת סיכון מסוים.

זאב אלקין: לעניין הזה אין לי כמעט פתרון.

זאב אלקין: הפתרון קיים אולי בידי שר האוצר.

זאב אלקין: במסגרת הדיונים על החוק לדחיית מועד אישור התקציב פניתי לאנשי משרד האוצר בבקשה למצוא לזה פתרון, לא רק למשרדי, זה נכון לכל המשרדים הביצועיים.

זאב אלקין: כתוצאה מהפנייה ומהדיון שהיה בוועדת שרים לחקיקה התקיים דיון אצל שר האוצר – ואני רוצה לשבח אותו על כך שהוא נתן הנחיה לחשב הכללי להתחשב בזה שהולכת להיות שנה מיוחדת ולנסות להכין נוהל מיוחד שיאפשר למשרדי ממשלה לתת תשובות על התמיכות עוד בקיץ, ולא לחכות לנובמבר, למועד אישור התקציב.

זאב אלקין: זאת בשורה גדולה מאוד למגזר השלישי, לרשויות המקומיות, להרבה מאוד גורמים, שלא יצטרכו לחכות לסוף נובמבר ואז לנצל את התקציב תוך שבועיים.

זאב אלקין: ואנחנו מחכים עכשיו, כמו כולנו, לכך שאגף החשב הכללי יכין את הנוהל החדש.

זאב אלקין: נאמר לנו שזה תהליך שייקח בין כמה שבועות לחודש.

זאב אלקין: זה לגבי המגבלה הכללית.

זאב אלקין: אבל, כמובן, עד שזה יוכן לא יעזור הרבה לקייטנות הקיץ אם הרשויות לא ייקחו סיכונים.

זאב אלקין: ספציפית לגבי הנושא הזה של קייטנות ליוצאי אתיופיה – מהבדיקה שערכנו בעקבות שאלתך, חבר הכנסת מזוז, התברר שהשנה המשרד שינה את תבחיני התמיכה, ובעקבות ההמלצות שהוא קיבל מהקהילה, במקום לעשות סעיף נפרד לקייטנות קיץ ליוצאי אתיופיה, עשה סעיף כללי: קייטנות קיץ לילדים עולים – כדי לגרום לרשויות לשלב את הילדים יוצאי אתיופיה בקייטנות הכלליות, או לפחות לאפשר להם שיקול דעת אם לעשות קייטנה משלבת או קייטנה נפרדת.

זאב אלקין: להפתעתנו הרבה, לקול הקורא של המבחן הזה ענו 15 רשויות בלבד, ורק במעטות מהן יש ריכוז גדול של יוצאי אתיופיה.

זאב אלקין: שאר הרשויות המקומיות העדיפו לנצל את סל התמיכה שלהן מהמשרד לצרכים אחרים ולא לצורכי הקייטנות האלה.

זאב אלקין: חבל שכך.

זאב אלקין: עם זאת, בעקבות השאלה של חבר הכנסת מזוז ועקב החשיבות שאנחנו מייחסים לנושא, הגענו בעקבות דיונים שקיימנו במשרד להחלטה לאפשר הגשה נוספת מיוחדת ברשויות שיש אצלן אחוז גבוה של עולי אתיופיה ופועלים בהן מוקדי קליטה – וגם את פעילותם החלטנו בינתיים להאריך – לאפשר מסלול נפרד לקייטנות קיץ במסגרת הפעילות של מוקדי קליטה, והקצינו לזה תקציב מתוך פעילות המוקדים.

זאב אלקין: יצא בימים הקרובים – אני מקווה שבימים הקרובים נקבל לזה אישור של החשב הכללי – קול קורא מיוחד, שיפנה לאותן רשויות ויקרא להן לקיים במסגרת פעילות המוקדים קייטנות קיץ עבור הילדים יוצאי אתיופיה.

זאב אלקין: וכמובן, מכאן והלאה זה כבר יהיה תלוי ברשויות המקומיות עצמן – אם הן ירצו ליישם את זה, גם כאן, בכפוף לסיכון מסוים שכבר הזכרתי אותו קודם, כי לא נוכל לתת להן תשובות סופיות, נוכל רק לתת מקדמות.

זאב אלקין: ביקשתי מהמשרד שיבקש אישור למתן מקדמות לרשויות הרלוונטיות.

זאב אלקין: אני מקווה שכל סל ההחלטות הזה, כולו ביחד, יעודד רשויות נוספות, מלבד אלה שכבר פנו, כן לצאת ולקיים קייטנות לילדים יוצאי אתיופיה.

זאב אלקין: אנחנו רואים בזה חשיבות גדולה.

זאב אלקין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יכול לגשת למיקרופון.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא, אתה תיגש למיקרופון, יש לך זכות לשאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, גם חבר הכנסת אייכלר ביקש שאלה נוספת.

ירון מזוז: כבוד השר אלקין, התשובה שלך מספקת, ובאמת אני רוצה להודות לך על שיתוף הפעולה בנושא הזה.

ירון מזוז: באמת יישר כוח.

ירון מזוז: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מזוז.

יולי יואל אדלשטיין: וכפי שהשר אמר, בעקבות השאילתה שלו התעוררו לעניין וטיפלו בעניין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר, שאלה נוספת.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, נדה

ישראל אייכלר: מתי לשמוע מהשר שרשויות לא ניצלו את האפשרות לתת לילדים העולים מאתיופיה קייטנות קיץ ולא ענו לקול הקורא, חוץ מ-15 רשויות, ורובן העדיפו לקחת את התקציב לדברים אחרים.

ישראל אייכלר: זה נראה לי משהו מאוד לא מובן.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לשאול, כבוד השר: אמרת שגם השנה – בעקבות הפנייה של חבר הכנסת מזוז – תהיה אפשרות לילדים האלה לקבל קייטנות קיץ באמצעות מוקדי קליטה וכדומה, כדי לאפשר קייטנות קיץ.

ישראל אייכלר: כזכור לך, בשנה שעברה הוציא שר החינוך והאפליה את ילדי החינוך החרדי מקייטנות הקיץ, שזה היה דבר מבורך, וכבר רבים דיברו על זה, על הזוועה של ילדי שדרות – אני לא מדבר רק על ילדי שדרות.

ישראל אייכלר: כל ילדי ישראל שלומדים בחינוך החרדי הופלו לרעה בסעיף קייטנות הקיץ, ואיש לא קם, ואיש לא עשה.

ישראל אייכלר: והיו בחירות ומנשקי המזוזות אמרו את דברם, ולמעשה עד היום הזה אין תקציב, ונראה לי שמשרד החינוך – או אולי אני טועה – נדמה לי שמשרד החינוך לא שינה את הדבר, וגם השנה ילדי החינוך החרדי לא יקבלו קייטנות קיץ.

ישראל אייכלר: אולי תקימו מוקדי קליטה לילדי החינוך החרדי, אף שאבותיהם נולדו בארץ-ישראל, ודרך מוקדי הקליטה תעשו להם קייטנות קיץ, זה לא משנה לי איך.

ישראל אייכלר: מה התשובה של כבוד השר?

ישראל אייכלר: האם אפשר כבר עכשיו לאפשר – – –

סופה לנדבר: – – – מדינת ישראל.

סופה לנדבר: מפני שהם חריגים, הם הפכו להיות – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר סיים, השאלה ברורה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפנה אותה לשר החינוך דאז.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לחברת הכנסת סופה לנדבר, אנחנו 150 שנה עולים חדשים בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: מי שנמצא פה בארץ-ישראל, מהיהודים, הם עלו באיזה שלב מחוץ-לארץ.

ישראל אייכלר: כולנו עולים חדשים.

ישראל אייכלר: ונדמה לי שגם את מספיק ותיקה.

ישראל אייכלר: אז לגבי העניין הזה אני שואל, למה שמשרד החינוך לא יתקצב עכשיו את קייטנות הקיץ של החרדים בדיוק כמו את הקייטנות של החינוך האחר?

ישראל אייכלר: הרי שמענו ששר החינוך והאפליה כבר נמצא באופוזיציה.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר, אם יש לך מה לומר.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: אני חייב להגיד שאתם החלטתם הבוקר לפתח אצלי שיגעון גדלות.

זאב אלקין: קודם ניסיתם להלביש עלי כובע של שר האוצר, עכשיו כובע של שר החינוך, ואני – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה מעדיף להישאר בינתיים שר העלייה והקליטה והשר לענייני ירושלים, הבנו אותך.

זאב אלקין: בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

ישראל אייכלר: – – – ירושלים כן?

זאב אלקין: אני רק אגיד על זה משפט – שאני חושב שצודק חבר הכנסת אייכלר בגישתו העקרונית.

זאב אלקין: נכון שהקייטנות, ברגע שהן מופעלות על-ידי משרד החינוך, יפעלו לכולם, כולל ילדי החינוך החרדי.

זאב אלקין: הדבר הזה גם מעוגן בהסכמים הקואליציוניים, ולכן אני מניח ומקווה שאכן שר החינוך יישם אותו, אבל שאלה לגבי הביצוע בהחלט צריך להפנות לשר החינוך ולא אלי – עד שלא התקבלה החלטה להעביר את החינוך החרדי למשרד הקליטה; אם וכאשר תתקבל, נפעל בהתאם.

ישראל אייכלר: השר לענייני ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר זאב אלקין, שר העלייה והקליטה, על תשובותיו המפורטות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

זאב אלקין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים חבר הכנסת יובל שטייניץ, לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 23 מאת חברת הכנסת קארין אלהרר; הנושא הוא: הנחה בתעריפי החשמל לנכי צה"ל ופעולות איבה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

קארין אלהרר: תודה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

קארין אלהרר: אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, בחודש מאי 2014 אושרו תקנות בדבר הנחה לנכי צה"ל ופעולות איבה בתעריפי החשמל.

קארין אלהרר: בוועדת הכספים נקבע כי הקריטריון לזכאות הוא 30% נכות, המשרד טוען כי הקריטריון הוא 50% נכות, והייתי רוצה, אדוני השר, לשאול אותך את השאלות הבאות: 1.

קארין אלהרר: האם נכון הדבר – מה הוא בעצם הקריטריון, 30% או 50%?

קארין אלהרר: 2.

קארין אלהרר: האם נחתם הצו עד היום?

קארין אלהרר: 3.

קארין אלהרר: אם לא – מדוע ומתי זה ייושם?

קארין אלהרר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

יובל שטייניץ: כן, קודם כול אני מציע לדייק כששואלים שאילתה.

יובל שטייניץ: אני לא חושב שהסמכות של ועדת כספים היא להתקין תקנות, ולכן הייתה איזו החלטה, קריאה, המלצה, אולי בהסכמה עם הממשלה, אבל ודאי שאי-אפשר להגיד שוועדת הכספים התקינה תקנות, כי היא לא יכולה לעשות את זה בלי הממשלה.

קארין אלהרר: זה היה בהסכמת הממשלה.

יובל שטייניץ: בסדר, אז אמרתי, היא לא התקינה תקנות.

יובל שטייניץ: עכשיו השאלה של התקנת התקנות – זאת בעצם השאילתה שלך.

יובל שטייניץ: את אמרת שוועדת הכספים התקינה תקנות או החליטה על תקנות; היא לא עשתה את זה, הממשלה עושה את זה בהסכמה עם ועדת הכספים.

יובל שטייניץ: 1–3.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת, חברי הכנסת, אכן בנובמבר 2014 החליטו שר האנרגיה ושר האוצר לתת הנחה בתעריף החשמל לנכי צה"ל ונפגעי פעולות איבה בעלי 50% נכות או יותר.

יובל שטייניץ: חברת הכנסת השואלת, אני לא אענה אם אני לא אראה שאת קשובה.

יובל שטייניץ: שאלת שאילתה, אני עונה לך עכשיו.

קארין אלהרר: כולי אוזן.

יובל שטייניץ: יפה.

יובל שטייניץ: אני אחזור: בנובמבר 2014 החליטו שר האנרגיה ושר האוצר לתת הנחה בתעריף החשמל לנכי צה"ל ונפגעי פעולות איבה בעלי 50% נכות ויותר, וכן לנכים בעלי אחוז נכות נמוך יותר המקבלים תגמול קיום קבוע לפי הוראות משרד הביטחון.

יובל שטייניץ: לאור החלטה זו, קידם משרד האנרגיה את הכנת התקנות על מנת לאפשר מתן הנחה זו בתעריף.

יובל שטייניץ: ואולם, לאחר שהוכנו התקנות, קבע משרד המשפטים כי עקב הכניסה לתקופת בחירות, אין לבצע שינוי מדיניות או לקדם תקנות כלשהן.

יובל שטייניץ: ביום שני, לפני יומיים, שלשום, התקבלה ממשרד המשפטים הודעה על אישור נוסח התקנות – הקובעות הנחה בתעריף לנכי צה"ל ונפגעי פעולות איבה כאמור לעיל – וקידומן לאישור שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים.

יובל שטייניץ: בהתאם לחוק משק החשמל, 1996, כבר הועברו התקנות בנוסחן הסופי ללשכת שר האוצר לקבלת אישורו – זה מחייב אישור גם של שר האוצר – וכן ללשכת שר הרווחה והשירותים החברתיים, לצורך קיום התייעצות עמו, כי זה מחייב אישור של שר האוצר והתייעצות עם שר הרווחה.

יובל שטייניץ: לאחר שתתקבל עמדת שר הרווחה והשירותים החברתיים, ולאחר שתתקבל הסכמתו של שר האוצר, ואני מניח ששני הדברים האלה יקרו בקרוב – אין סיבה לעיכובים – ניתן יהיה להעביר את התקנות לאישור סופי של שר האנרגיה, שלי.

יובל שטייניץ: בהנחה מאוד סבירה שלא תצוץ איזה התנגדות בלתי צפויה בעניין, כל העניין צריך להסתיים בתוך זמן קצר, לכל היותר שבועות ספורים או אפילו פחות מכך.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אין לך שאלה נוספת, אבל יש שאלה נוספת לחברי הכנסת שמולי ומסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי, אתה מעוניין?

יולי יואל אדלשטיין: אתה נרשמת.

יולי יואל אדלשטיין: אז בבקשה.

איציק שמולי: היא שואלת.

יולי יואל אדלשטיין: לא, היא לא מעוניינת, היא קיבלה את התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: היא הסתפקה בתשובה שהיא קיבלה, ואז חבר הכנסת שמולי וחבר הכנסת מסעוד גנאים, כשכרגע מסעוד גנאים מראה לנו את הגב היפה שלו – נא לשבת, אדוני.

איציק שמולי: כבוד השר, קודם כול בהצלחה בתפקידך.

איציק שמולי: אפרופו תעריפים, הייתי רוצה לשאול אותך על תעריפים מסוג אחר, על תעריפי המים, ובהקשר ספציפי ביותר, על ההחלטה מזמן הממשלה הקודמת לצמצם את מספר התאגידים ולהקים תאגיד או חברה ממשלתית אחת, בין השאר כדי לחסוך את העלויות לציבור.

איציק שמולי: הייתי רוצה לדעת אם הוועדה הבין-משרדית שהוקמה אז סיימה את עבודתה וההחלטה להקים חברה אחת היא בגדר המלצה סופית, ואם כן, מה עמדתך בעניין, האם הספקת לגבש מדיניות בעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואז כבוד השר יובל שטייניץ ישיב על שתי השאלות.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אני מעלה גם את סוגיית מחירי המים וגם ההתחברות למים ולביוב.

מסעוד גנאים: מחירי המים הם עדיין גבוהים ומהווים סבל ומעמסה, במיוחד לשכבות החלשות.

מסעוד גנאים: אבל בתקופה האחרונה – למשל, בעיר שלי, סח'נין, מישהו בנה בית חדש.

מסעוד גנאים: אם מישהו בונה בית חדש ורוצה להתחבר לקו מים או ביוב – העלות למטר הייתה 70 שקל, עכשיו העלות היא 170 שקל.

מסעוד גנאים: זאת עלייה, קפיצה גבוהה מאוד, שמהווה מעמסה גדולה.

מסעוד גנאים: האנשים פונים לתאגיד, התאגיד מפנה אותם לרשות המים, מפנה אותם לממשלה, ולא יודעים איפה הכדור נמצא.

מסעוד גנאים: אני חושב, כבוד השר, שעל המשרד לתת דעתו ולהקל על אנשים, במיוחד השכבות החלשות.

מסעוד גנאים: אי-אפשר שמי שבונה בית ישלם, כדי להתחבר לקו מים או ביוב, מאות-אלפי שקלים.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

יובל שטייניץ: כן, השאלות הן טובות, אבל אני לא מתכוון למרוח אף אחד.

יובל שטייניץ: אין לי תשובה דבר דבור על אופניו.

יובל שטייניץ: לא בדקתי.

יובל שטייניץ: לא בדקתי את נושא הוועדה.

יובל שטייניץ: גם השאלה הזו היא יותר הצעה.

יובל שטייניץ: אז אם תעבירו לי בכתב את השאלות, אני אשמח לבדוק ולהשיב תשובה רצינית, ולא תשובה כלאחר יד שעשויה להיות מטעה או לא מדויקת.

יולי יואל אדלשטיין: בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר מתאר נכון את המציאות.

יולי יואל אדלשטיין: כשיש שאלה נוספת שלא קשורה ישירות לנושא של השאילתה המקורית, זה מה שנהוג לעשות – להעביר תשובה בכתב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יובל שטייניץ: כל טוב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לשר שטייניץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר להגנת הסביבה אבי גבאי.

יולי יואל אדלשטיין: מה עלה בגורלו?

יולי יואל אדלשטיין: מה עלה בגורלו?

יולי יואל אדלשטיין: דאגנו לך.

אבי (אברהם) גבאי: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אין שום בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: השר אבי גבאי ישיב על שאילתה דחופה שמספרה 21, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: מתקן האמוניה בחיפה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת חנין וזנדברג מבקשים שאלה נוספת, ואכן יקבלו שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין תקרא את נוסח השאילתה, השר ישיב, ואחר כך שאלות נוספות.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת 2013 החליטה הממשלה להעביר את מתקן האמוניה מחיפה.

איילת נחמיאס ורבין: חרף ההחלטה, ככל הידוע, טרם הוצא מכרז וטרם נבחר קבלן לצורך הקמת המתקן החדש.

איילת נחמיאס ורבין: מדובר בפצצה מתקתקת שמונחת בלב האוכלוסייה.

איילת נחמיאס ורבין: ברצוני לשאול: 1.

איילת נחמיאס ורבין: מתי יוצא מכרז וייבחר קבלן?

איילת נחמיאס ורבין: 2.

איילת נחמיאס ורבין: מתי באמת תושלם העברת המתקן?

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

אבי (אברהם) גבאי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, קודם כול, תודה לחברת הכנסת ורבין שהעלתה את הנושא, נושא סופר-חשוב.

אבי (אברהם) גבאי: נושא האמוניה מטופל בישראל זה שנים בעצם ללא תוצאות.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו עדיין נמצאים במצב שבו יש מכל ענק בחיפה, שכל פגיעה בו היא ממש מסכנת חיים.

אבי (אברהם) גבאי: בעצם זה הנושא שהגדרתי לעצמי כנושא שאני אקדם הכי מהר שאפשר מכל שאר הנושאים שעל הפרק במשרד להגנת הסביבה.

אבי (אברהם) גבאי: זה אחד מכמה נושאים שקשורים בזיהום האוויר ובמצב הסביבתי של אזור חיפה, מפרץ חיפה, אבל הוא נושא שאפשר להזיז אותו מהר מאוד יחסית.

אבי (אברהם) גבאי: בשבועיים שאני שר כבר קיימתי לפחות שלושה דיונים בנושא הזה, ויש לי מחר דיון נוסף, במטרה להוציא עד סוף השבוע הבא את המכרז לדרך.

אבי (אברהם) גבאי: אני יושב בעניין הזה גם עם אנשי האוצר, עם נציגי החשב הכללי, אגף תקציבים.

אבי (אברהם) גבאי: יש אנשים טובים במשרד להגנת הסביבה שעוסקים בעניין הזה, והמטרה של המכרז היא בעצם לוודא שבאמת יהיה זוכה, ושהמחיר יהיה כזה שהמדינה תוכל לעמוד בו.

אבי (אברהם) גבאי: להוציא מכרז שאחר כך האוצר לא יוכל לעמוד בו זה לא כדאי, ולכן אנחנו עובדים על – איך אנחנו מייצרים כמה שיותר ודאות לזוכה, כדי שהוא יוכל באמת להקים מפעל כזה וגם לחיות ממנו.

אבי (אברהם) גבאי: כמו שאמרתי, אני מקווה שעד סוף שבוע הבא נוציא את המכרז הזה לדרך.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו גם עוסקים באיך לייצר תהליך, שהתהליך המכרזי יהיה קצר וגם התהליך הפיננסי שלאחר מכן יהיה קצר, כדי שבסופו של יום המכל הזה ייסגר בטווח הנכון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת לגברתי?

איילת נחמיאס ורבין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ולאחר מכן – חברי הכנסת חנין וזנדברג.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לשר שנכנס לעניינים במהירות.

איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת לומר שמה שאמרת בנושא הפיננסי מאוד מטריד אותי, כי אם אנחנו נהיה במצב שנגלה פתאום שהמדינה לא יכולה לעמוד בעלויות – זה נשמע לי מאוד מאוד מטריד.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני חושבת שבאמת ההתייחסות שלך לכל נושא הזיהום במפרץ חיפה – ואיך בעיניך, לפי מה שאתה רואה עד עכשיו, איך מייצרים שיח אמיתי סביב האילוצים שיש במכרז חיפה, גם לנוכח התוכניות הנוספות שיש שם, קרי קרקעות הצפון, תש"ן ובז"ן, והנמל הנוסף כמובן?

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אני מנצל את ההזדמנות כדי לברך אותך ולאחל לך הצלחה בתפקיד החשוב שלך.

אבי (אברהם) גבאי: תודה רבה.

דב חנין: בנושא השאילתה, מפרץ חיפה, פעלה בכנסת ועדת משנה שסיימה את עבודתה בקיץ 2014, ממש כשיצאנו לתקופת הבחירות.

דב חנין: ועדת המשנה עסקה בקשר שבין זיהום האוויר החריג שיש במפרץ חיפה לבין תמונה מדאיגה של רמה גבוהה של תחלואה בשורה של מחלות, בין היתר במחלות הסרטן, בנפות חיפה ועכו לעומת כל הנפות האחרות במדינת ישראל.

דב חנין: סוגיה נוספת שעמדה בפני הוועדה היא הריכוז העצום של החומרים המסוכנים במפרץ חיפה – כמו האמוניה, שאדוני התייחס למתקן שם – שעלול לפגוע ולסכן את האזרחים בישראל בשורה ארוכה של נסיבות ושל התרחשויות אפשריות.

דב חנין: על השולחן נמצאות היום החלטות גדולות בעניין מפרץ חיפה: גם החלטה להרחיב עוד יותר את מתחם בז"ן; גם החלטה להקים מרחב מסוים גדול, חדש, של חומרים ותעשיות מזוהמות במה שנקרא קרקעות הצפון; גם החלטה בעניין נמל חיפה.

דב חנין: כל ההחלטות האלה נמצאות בחודשים הקרובים בפני מוסדות התכנון.

דב חנין: שאלתי אליך, אדוני השר, היא: האם הובאו בפניך המלצות ועדת המשנה, שכל גורמי המקצוע שהשתתפו בדיון, כולל העיריות, התייחסו אליהן כסוג של תוכנית עבודה לביצוע?

דב חנין: האם מקובלת עליך הגישה שזה הכיוון שצריך ללכת בו?

דב חנין: ואם זה הכיוון שצריך ללכת בו, האם יש לכם לוחות זמנים איך מתחילים להתקדם?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, ולאחר מכן השר גבאי ישיב לכולם.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אדוני השר, גם לי יש שאלה נקודתית ושאלה רחבה יותר.

תמר זנדברג: השאלה הנקודתית: בזמן שחלף, מן הסתם, בין הגשת השאילתה על-ידי חברת הכנסת איילת ורבין ועד המענה, ניתנה בינתיים פסיקה בנושא מכל האמוניה בבית-המשפט, והוא ביקש מהמדינה להכריז בתוך 45 יום על מועד פינוי.

תמר זנדברג: גם ידוע לי, אפרופו, שהנושא הוא מעבר לייצור אמוניה, אבל זה מן הסתם דבר שייקח זמן, לא חשוב, גם אם זה יקרה בדרך המהירה ביותר שיש.

תמר זנדברג: ולכן נשאלת שאלת העתקת מתקן האמוניה, שכאמור מהווה סכנה ופצצה מתקתקת גם במקרה של דליפה וגם במקרה של חס וחלילה פגיעה.

תמר זנדברג: והשאלה השנייה באמת שמה את מכל האמוניה בקונטקסט הרחב יותר של מפרץ חיפה, הדרמה שמתחוללת שם, בשורה של תוכניות להוספת חומרים מזהמים ומסוכנים, בעוד כבר היום שיעור התחלואה, כפי שצוין כאן קודם, הוא גבוה מאוד.

תמר זנדברג: ולכן נשאלת השאלה, עם כניסתך לתפקיד, באיזה אופן המשרד עומד לקחת חלק פעיל ואקטיבי בנושא הזה?

תמר זנדברג: בעיני, מה שצריך לעשות זה עצירת כל התוכניות עד להכנת תוכנית לאומית לאזור מטרופולין חיפה והמפרץ, שתיקח את כל הסיכונים, עם ההזדמנויות ועם הפגעים ועם הצרכים, אל תוך תוכנית לאומית, כי הנושא הוא לא נושא מקומי, הוא נושא לאומי.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אבי (אברהם) גבאי: תודה על השאלות.

אבי (אברהם) גבאי: אני אתחיל דווקא מהסוף, ואני אתאר את התהליך שאני לפחות עברתי ועובר בנושא של מפרץ חיפה ואשתדל תוך כדי זה לענות.

אבי (אברהם) גבאי: ראשית, אני לא מכיר את ההמלצות של ועדת המשנה שהייתה בכנסת, ואני אלמד אותן.

אבי (אברהם) גבאי: תודה שאמרת לי, אני אלמד ואתייחס אליהן.

אבי (אברהם) גבאי: מה שאנחנו כרגע עושים זה בעצם עבודה משותפת, יחד עם שר האוצר ויחד עם סגן שר הבריאות יעקב ליצמן, שגם אתו דיברתי בעניין, ויחד עם ראש עיריית חיפה, ויחד עם ארגוני סביבה שאני אמור לפגוש בשבוע הבא בחיפה, ויחד עם אנשים אחרים שעוסקים בתחום הזה, כמו עינת קליש ואחרים, כדי להבין קודם כול את תמונת המצב.

אבי (אברהם) גבאי: צריך להבין שזה נושא שתמונת המצב לגביו – לגבי תמונת המצב יש הרבה מאוד ויכוחים.

אבי (אברהם) גבאי: אני, ראשית, רוצה להבין את תמונת המצב, אני אגבש אותה ממה שאני אלמד, ובהמשך אנחנו בעצם נגבש את תוכנית העבודה.

אבי (אברהם) גבאי: כרגע, לאחר פגישה שהייתה לפני שבוע עם ראש עיריית חיפה ואנשי הצוות שלו, סיכמנו על הקמת צוות שיגיש בתוך שבועיים את ההמלצות שלו, איך מפחיתים את הזיהום במפרץ חיפה.

אבי (אברהם) גבאי: התוכנית תוגש בשבוע הבא, בתוך השבועיים שהגדרנו.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו לא מקימים ועדות כדי למרוח את הזמן אלא כדי לקבל החלטות.

אבי (אברהם) גבאי: יש אנשים במשרד שעוסקים בזה.

אבי (אברהם) גבאי: חשוב מאוד להבין שלפחות על-פי מה שאני דֻווחתי, וישבנו על העניין הזה בצורה נרחבת, אין כרגע במפרץ חיפה מפעלים שמזהמים בניגוד להיתר שלהם.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, אנחנו לא במצב שהחוק לא קיים או לא ממומש.

אבי (אברהם) גבאי: המפעלים מזהמים – – –

תמר זנדברג: דוח מבקר המדינה – – –

אבי (אברהם) גבאי: גם לעניין הזה אני אתייחס.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו נמצאים במצב שלפחות לפי הדיווחים שאנחנו מקבלים, מזהמים בהתאם להיתר.

אבי (אברהם) גבאי: אחד הדברים שאנחנו הולכים לעשות, שאני במסגרת הפגישה הזאת הנחיתי את אנשי המשרד לעשות – אני מתכוון שכל מערכות הניטור יהיו שקופות לציבור.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, כל מערכת ניטור קיימת תהיה באינטרנט און-ליין, שישבו אנשים ב-02:00 ויראו אם יש בעיה במפעל מסוים.

אבי (אברהם) גבאי: השקיפות כאן תהיה מלאה, מוחלטת.

אבי (אברהם) גבאי: לא צריך מתווכים בדרך.

אבי (אברהם) גבאי: עידן האינטרנט מאפשר לנו בעצם לנצל את חוכמת ההמונים ואת הרצון של ההמונים להיות מעורבים בעניין הזה, כך שלא נסתיר דבר.

אבי (אברהם) גבאי: כמו שאמרתי, אנחנו נגבש את התוכנית בהקדם.

אבי (אברהם) גבאי: לגבי מכל האמוניה, אין ספק שיש פה בעיה, וככל שנרוץ מהר, בסופו של יום, לבנות מפעל ייקח לנו לא מעט זמן – סדר גודל של שלוש שנים.

אבי (אברהם) גבאי: ולכן במסגרת הזאת אנחנו נצטרך גם לגבש כמה צעדים של איך מפחיתים את רמת הסיכון בתוך שלוש השנים האלה, כדי שבעצם – בוא נגיד ככה – נוציא את תושבי מפרץ חיפה מהרולטה הרוסית הזאת שבה הם נמצאים.

אבי (אברהם) גבאי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אבי גבאי על תשובותיו המפורטות.

יולי יואל אדלשטיין: לכל השואלים – חברי הכנסת, לפני השאילתה האחרונה, אנחנו ניקח כמה דקות על מנת לברך את כבוד נשיא בית-הנבחרים של ברזיל מר אדוארדו קוניה, הנמצא ביציע, את שגריר ברזיל בישראל מר אנריקה פינטו, ואת חברי הפרלמנט הרבים מהמשלחת וכלל האורחים.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לכנסת, Welcome.

יולי יואל אדלשטיין: מותר למחוא כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) חברי הכנסת, יצוין שבמשלחת נמצאים רוב ראשי המפלגות המיוצגות בפרלמנט הברזילאי.

יולי יואל אדלשטיין: הביקור הזה נעים לנו וחשוב לנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח לקבל את פני המשלחת הפרלמנטרית המכובדת מברזיל, ובראשה, כאמור, נשיא בית-הנבחרים של ברזיל מר אדוארדו קוניה ורעייתו, הגברת קלאודיה קרוז, כאן בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אורחנו נבחר לפני ארבעה חודשים לתפקידו, ואני מבקש בשם כולנו לברך אותו על כך.

יולי יואל אדלשטיין: הוא בחר בישראל כיעד לביקורו הרשמי הראשון בתפקיד, ויש בכך סגירת מעגל – נכון, מותר למחוא כפיים גם על הנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) – – – ויש בכך סגירת מעגל, שכן כולנו זוכרים את יחסו האוהד של המדינאי הברזילאי אוסוולדו ארניה כלפי העם היהודי ומדינת ישראל שבדרך.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר במהלך מלחמת העולם השנייה, כשהוא אישר כשר חוץ לשגרירו בצרפת להנפיק אשרות למאות יהודים כדי שיוכלו לצאת מצרפת הכבושה, ובכך בעצם להציל את חייהם.

יולי יואל אדלשטיין: אורחנו הנכבד היה גם בין היוזמים לציון יום עצמאותה של ישראל, לפני כשבועיים, באירוע מיוחד בפרלמנט הברזילאי.

יולי יואל אדלשטיין: אנו מברכים אותך על פועלך ומוקירים את ידידותך לעמנו ולמדינתנו.

יולי יואל אדלשטיין: ביקורו של מר קוניה בישראל הוא ביטוי לידידות וליחסים טובים הנרקמים בין שני בתי-המחוקקים שלנו, ואני שמח לציין שבתחילת מאי הגיעה לכאן קבוצת פרלמנטרים ברזילאית מן האופוזיציה דווקא.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאחל כי תנועת ביקורים חשובה ומבורכת זו תתגבר, משני הצדדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה כי לביקורכם כאן היום בכנסת, משכן הדמוקרטיה הישראלית בעיר הקודש ירושלים, תהיה משמעות מיוחדת.

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע עד כמה ירושלים קרובה ללבך וללב עמיתיך, ואני מקווה שתשובו לברזיל עם מסר של ידידות, הבנה ושלום, וכי נשכיל לבנות בניין איתן של קשרים ושל שיתופי פעולה לרווחת עמינו ומדינותינו.

יולי יואל אדלשטיין: בהזדמנות זו נאחל הצלחה רבה לברזיל באירוח האולימפיאדה בריו בשנה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: נאחל גם בהצלחה לספורטאים שלנו שיצאו לאולימפיאדה.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים אתם בבואכם לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: Welcome.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לשאילתה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב לענות בשם שר התקשורת, שהוא גם ראש הממשלה, על שאילתה מס' 22 מאת חבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: קריסת שירותי הדואר היא הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: ויהיה גם שואל נוסף, חבר הכנסת יואב בן צור, אם יהיה כאן.

יולי יואל אדלשטיין: איפה יואב בן צור?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: הוא שאל בעצם שאילתה דומה, וקצת הקדים אותו חבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר ייגש למיקרופון ויקרא את נוסח השאילתה כפי שמופיע בפניו.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד שרת התרבות והספורט והתקשורת – – –

מירי רגב: לא, לא התקשורת.

מירי רגב: אתה רוצה כבר שנסתכסך בממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר, מכיוון שאני פתחתי את הישיבה בכך שמהיום לא תהיה העברת תשובות בין השרים עד להודעה חדשה, אז אני פשוט רוצה לציין כי מדובר כאן בראש הממשלה, שזכותו בוודאי להעביר לאחד השרים את התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: אין שר תקשורת זולת ראש הממשלה כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: זה המצב, ולא רציתי שההערה שלך תתקבל איכשהו לא נכון ויגידו שכאן אושר ובמקרה אחר לא אושר וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה שהפרעתי.

ישראל אייכלר: כן, אני רוצה לציין שבאמת הודיעו לי, ביקשו ממני, או קיבלו את אישורי, והיות ששר התקשורת הוא ראש הממשלה, ואני לא חושב שאני צריך להטריח את ראש הממשלה לשאלה מאוד אקוטית כזאת כמו הדואר, יהיה לי לכבוד שהשרה מירי רגב תשיב.

ישראל אייכלר: אבל אני מקווה שהיא יודעת להשיב על הבעיה, ובעיקר לפתור את הבעיה שאני רוצה להעלות.

ישראל אייכלר: ובכן, השאילתה אומרת כך – וזה ידוע לכל אזרח בישראל היום: זעקת הממתינים בתורים בסניפי הדואר עולה מכל הארץ.

ישראל אייכלר: רבות מתיבות הדואר האדומות נאטמו.

ישראל אייכלר: אגב, מדובר בכ-50%.

ישראל אייכלר: מכתב מגיע לפעמים עד לאחר חודש, כולל בירושלים, ואני אומר את זה מניסיון אישי בחודש האחרון.

ישראל אייכלר: ברצוני לשאול: 1.

ישראל אייכלר: מה נעשה לצמצום התורים בסניפי הדואר בארץ?

ישראל אייכלר: 2.

ישראל אייכלר: מה הוא היחס בין מספר הסניפים או פקידי הדואר באשנבים למספר בתי-אב בעיירה, בעיר? 3.

ישראל אייכלר: מדוע נאטמו תיבות הדואר?

ישראל אייכלר: 4.

ישראל אייכלר: מדוע מתאחר משלוח הדואר?

ישראל אייכלר: זה הכול.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי השרה, בבקשה.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: תודה לך, ידידי חבר הכנסת אייכלר, על השאילתה בנושא החשוב הזה, וגם אני מן הסתם כאזרחית עומדת בתורים של הדואר ומבינה את החשיבות של השאלה הזאת.

מירי רגב: שמחתי כשקיבלתי את השאילתה הזאת וכששמעתי את התשובה על השאילתה הזאת, שגם משרד התקשורת וראש הממשלה רואים בשאילתה שלך נושא חשוב.

מירי רגב: ולכן אקריא לך את התשובה כפי שהיא הובאה לעיוני: אציין כי בימים אלה מוביל משרד התקשורת רפורמה מקיפה בענף הדואר, אשר נועדה בראש ובראשונה להביא לשיפור בשירות המסופק לציבור, כמו גם להתמודדות עם מצבה הכספי הקשה של חברת "דואר ישראל".

מירי רגב: הרפורמה כבר החלה ונמצאת בראשיתה, והמשרד כרגולטור ימשיך לפקח ולאכוף ביצוע הוראות, על מנת לוודא מתן שירות יעיל לציבור.

מירי רגב: להלן ההתייחסות לנקודות שהעלית בשאילתה: לשאלה מה נעשה לצמצום התורים בסניפים: בהמשך לעבודה מאומצת של ועדה ציבורית אשר בחנה את ענף הדואר בכללותו, ועדת רייך, רישיון חברת הדואר תוקן בפברואר 2015 ונקבעו הוראות לשיפור השירות ביחידות הדואר, ובכלל זה: א.

מירי רגב: שעות הפעילות בסניפי החברה הוארכו עד לשעה 20:00, בין השעות 08:00 ו-20:00 ברציפות, שלוש פעמים בשבוע – זאת אומרת, מנוחת הצהריים, שכולנו רגילים להבין שהדואר סגור בה, לא תהיה שלוש פעמים בשבוע; מ-08:00 עד 20:00 ברצף – בשלב זה 59 סניפים כבר פועלים במתכונת הזו, ובאופן הדרגתי יצורפו יחידות הדואר הנוספות; ב.

מירי רגב: נקבע תקן חדש של 90% מסירת דברי דואר רשומים בבתי הנמענים, דבר אשר יקל על הנמענים ויחסוך להם את הצורך להגיע ליחידות הדואר ולעמוד בתורים; ג.

מירי רגב: הותקן תקן זמן המתנה בתור ביחידת הדואר, ונקבע על עשר דקות זמן המתנה בממוצע בכל יחידת דואר.

מירי רגב: נוסף על כך הוטלה חובה על חברת הדואר להתקין מערכת ניהול תורים בכל יחידות הדואר.

מירי רגב: בשלב זה הותקנו כ-150 מערכות, ובהדרגה יותקנו מערכות נוספות; ד.

מירי רגב: הוסף שירות חדש של מסירת חבילות עד בית הנמען, דבר אשר יקל אף הוא על הנמענים ויחסוך מהם את הצורך להגיע ליחידות הדואר; ה.

מירי רגב: אושר לחברת הדואר למסור דברי דואר באמצעות מכונות אוטומטיות, כתחליף לחובתה למסירתם באשנבים של הקהל – אנחנו מכירים, שאתה בא ואתה לוקח מהאשנב של הקהל; ו.

מירי רגב: אושר לחברה למסור דברי דואר בנקודות מסירה מחוץ ליחידת הדואר.

מירי רגב: בשלב זה נמסר לנו כי החברה התקשרה עם שתי רשתות – "שופרסל" ו"אופיס דיפו" – לצורך מסירת דברי דואר, ועד כה נפתחו 30 מרכזי מסירה; ז.

מירי רגב: נקבע תעריף מופחת למשלוח דברי דואר באמצעות מכונות ביול – דבר המעודד משלוח באופן עצמאי ולא באמצעות האשנב.

מירי רגב: ברגע שתהיה מכונת ביול, יוכל האזרח לבוא למכונת הביול, להשתמש בה, ולא יצטרך לחכות בתור לאשנב; ח.

מירי רגב: ב-150 יחידות הדואר ניתן להזמין תור באמצעות האינטרנט, ולחסוך כמעט לחלוטין את ההמתנה בתור – כשאתה מגיע, לוקח את המספר, ומחכה עוד שעתיים עד שתיכנס לאשנב.

מירי רגב: עד סוף השנה יורחב מספר היחידות לכדי 250.

מירי רגב: 2.

מירי רגב: לשאלה מה הוא היחס בין מספר סניפי או פקידי הדואר למספר בתי-האב – זו הייתה השאלה השנייה שלך, חבר הכנסת אייכלר – בעקבות המלצת ועדת רייך נקבעו ברישיון חברת הדואר כללים לפריסת יחידות דואר המבוססים על מרחק מיחידות הדואר: ביישובים המונים מעל 10,000 תושבים המרחק בין 90% מבתי-האב ליחידת הדואר לא יעלה על 1,500 מטר; ביישובים המונים עד 10,000 תושבים המרחק בין 90% מבתי-האב ביישוב ליחידת הדואר לא יעלה על 4,000 מטר – כמובן, מרחק אווירי.

מירי רגב: כמו כן, כאמור, הותקן תקן זמן המתנה בתור ביחידת הדואר, ונקבעו עשר דקות זמן המתנה ממוצע בכל יחידת דואר.

מירי רגב: לעמידה בחובה זו יש השלכה, כמובן, על מספר בתי-האב שישויכו לכל יחידת דואר.

מירי רגב: 3.

מירי רגב: לשאלה מדוע נאטמו תיבות דואר – בהמשך להמלצות ועדת רייך ואימוצן על-ידי שרי התקשורת והאוצר, נקבע ברישיון חברת הדואר כי המרחק בין כל תיבת דואר לכל בית-אב לא יעלה על 1,500 מטרים – דבר המהווה איזון הולם בין שמירה על זמינות תיבות הדואר לבין המגמה של ירידת השימוש בהן.

מירי רגב: כמו כן יצוין כי לאחרונה, בעקבות פניות ציבור בנושא, הנחה משרד התקשורת את חברת הדואר לחדול בשלב זה מאטימת תיבות דואר נוספות, עד להשלמת בחינה נוספת של הנושא.

מירי רגב: 4.

מירי רגב: לשאלה מדוע מאחר או מתאחר משלוח הדואר – משרד התקשורת רואה בחומרה רבה את העיכובים בחלוקת הדואר על-ידי חברת הדואר.

מירי רגב: לאחרונה הגביר המשרד את הפיקוח והאכיפה על חברת הדואר, לרבות בהיבט זה של חלוקת הדואר, ואף הטיל עיצומים כספיים על החברה במקרים שבהם נמצאו חריגות מתקני טיב השירות שנקבעו ברישיון החברה.

מירי רגב: בכוונת המשרד להגביר את הפיקוח והאכיפה בנושא הן בפעולות יזומות בשטח והן באמצעות מערכת מעקב דואר שהחברה חויבה להתקין.

מירי רגב: בנוסף, יש לציין כי במסגרת הרפורמה שמוביל משרד התקשורת בענף הדואר ולאחר בחינה מקיפה של הענף, הוחלט לצמצם את חובת תדירות חלוקת הדואר ולהעמידה על חלוקת כל יום עבודה שני לסירוגין.

מירי רגב: יודגש כי במקביל עומד לרשות הציבור שירות משופר של מסירת דואר מהיום למחר, "דואר 24", שלגביו נקבעה חובת מסירה של 92% מדברי הדואר ביום העבודה העוקב למועד המשלוח.

מירי רגב: מכל מקום, המשרד כרגולטור ימשיך לעקוב, לפקח ולאכוף ביצוע הוראות על מנת לשפר ולייעל את השירות הניתן לציבור.

מירי רגב: אני מאוד שמחתי מהתשובה המאוד-מקיפה – לא לעשות "וי", לתת תשובה במליאה.

מירי רגב: קראתי את התשובה, ביררתי את זה עם משרד התקשורת, ואני חייבת להגיד לך שהתשובה בהחלט מניחה את הדעת.

יצחק וקנין: גברתי השרה, אני מתערב בדיון.

מירי רגב: בבקשה, כבוד היושב-ראש.

יצחק וקנין: בדרך כלל אני לא עושה את זה.

יצחק וקנין: התשובה רחוקה מהמציאות; אני אומר לך את זה באחריות מלאה.

יצחק וקנין: כמי שגר בפריפריה, חודש ימים – מכתב עם הטבעה של הדואר, אחרי חודש ימים מגיע אלינו.

יצחק וקנין: חודש ימים, עם הטבעה של הדואר ותאריך הקבלה בסניף הדואר.

יצחק וקנין: זאת אומרת – יכולים לכתוב פה הרבה דברים, לייפות את המציאות.

יצחק וקנין: אני הייתי סגן שר התקשורת והייתי ממונה על רשות הדואר.

יצחק וקנין: אני מכיר את הדברים לעומק: הם צמצמו בדוורים מפאת הבעיה התקציבית שלהם.

יצחק וקנין: אין דוורים.

יצחק וקנין: דוורים קורסים.

יצחק וקנין: אני שומע את זה, דוורים פונים אלי בפניות אישיות.

יצחק וקנין: אני לא רוצה לגזול את השאלות – – –

מירי רגב: כבוד היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: אני אתן לאייכלר את רשות השאלה, ואני אאפשר גם ליואב בן צור שאלה.

יצחק וקנין: אדוני, אני לא נוהג להתערב, אבל הייתי חייב פה – – –

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, קודם כול, אתה מדבר מדם לבך, אתה צודק – – –

יצחק וקנין: – – – כיוון שפה זו בעיה של הציבור הכללי במדינת ישראל.

יצחק וקנין: הזמנות לא מגיעות, דברים, אנשים מחכים לצ'קים – את לא מאמינה איזה תלונות.

יצחק וקנין: תלונות בלי הפסקה על רשות הדואר.

יצחק וקנין: אדוני.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש חבר הכנסת יצחק וקנין – שנייה, לפני חבר הכנסת, אני חושבת – משום שגם אתה וגם אני מכירים את התופעה, ושנינו אזרחים ועומדים בתור בדואר, ואני יוצאת מנקודת הנחה, לאחר שביררתי את העובדות, שהתשובות האלה נכונות, אני מציעה שנקיים דיון מעקב בוועדה הרלוונטית.

מירי רגב: יש כאן שאילתה, נאמרו דברים מעל במת מליאת הכנסת, הסוגיה הזאת נוגעת לכל אזרחי המדינה הזאת, ולכן בואו נעקוב אחרי תשובת הממשלה בוועדה הרלוונטית.

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: אנחנו נאפשר לחבר הכנסת אייכלר שאלה נוספת, ואחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

יצחק וקנין: רבותי, ליואב בן צור יש אותה שאילתה.

יצחק וקנין: אחרי כן – תמר זנדברג ובאסל גטאס.

יצחק וקנין: ואם תרצה – לא, היושב-ראש כבר אפשר את זה, את זה קיבלתי מהיושב-ראש.

יצחק וקנין: ככה אאפשר גם לדב חנין, אם ירצה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, אני מאוד מרוצה מהתשובה.

ישראל אייכלר: פעם בא חתן לרב ואמר שהוא התחתן עם אישה שאבא שלה עשיר, והוא הבטיח לו שכל יום תהיה לו סעודה בשרית, והוא לא נותן לו כלום.

ישראל אייכלר: ואז האב אמר לרב: כבוד הרב, אני רוצה לשאול אותו, אם אני נותן לו מנה ראשונה דגים, זה רע?

ישראל אייכלר: הוא אומר לו: לא.

ישראל אייכלר: מנה שנייה, עוף עם כל מיני תוספות, שלא אמנה אותן עכשיו, זה רע?

ישראל אייכלר: הוא אומר: ודאי שלא.

ישראל אייכלר: קומפוט, גלידה בסוף, זה רע?

ישראל אייכלר: אמר לו הרב: ודאי שלא.

ישראל אייכלר: אז הוא אומר לחתן: אז מה אתה רוצה?

ישראל אייכלר: אומר: זה לא רע, כבוד הרב, אבל הוא לא נותן את כל מה שהוא מנה פה.

ישראל אייכלר: משרד התקשורת השיב תשובה כל כך יפה, שממש שמחתי – –

מירי רגב: אז בוא נעקוב אחרי זה.

ישראל אייכלר: – – אבל שיבצעו את זה.

ישראל אייכלר: כשאת אומרת עשר דקות ממוצע המתנה, זה אומר שאם מישהו מחכה שעתיים, והשני מחכה – אז עשר דקות ממוצע.

מירי רגב: אז הוא יכול להתלונן, ואז יהיו עיצומים על החברה.

מירי רגב: משום שאני מאוד מזדהה עם השאילתה שלך, עם הדברים של היושב-ראש כאן – –

ישראל אייכלר: אני יודע.

ישראל אייכלר: ראיתי.

מירי רגב: – – משום שאני לוקחת ברצינות את זה שאני עומדת כאן ומסבירה בשם ראש הממשלה את התשובה.

מירי רגב: אני למדתי את התשובה, אני רואה וחושבת שמשרד התקשורת לקח מאוד ברצינות את השאילתה שלך.

מירי רגב: בואו נעקוב אחרי זה בוועדה.

ישראל אייכלר: אני מקבל את זה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להוסיף עוד משהו: יש באג, טעות בסיסית ברפורמה שהם עשו: הם יצאו מתוך הנחה שלכל איש יש אינטרנט, ולכל אדם יש, זקן וקשיש – –

מירי רגב: נכון, אתה צודק.

ישראל אייכלר: – – חרדי וחילוני, ערבי ויהודי – כולם יושבים על האינטרנט, יודעים את כל האפליקציות, מסתכלים ב"אח הגדול", ויודעים לשלוח מסרים ומכתבים.

ישראל אייכלר: רוב המכתבים עוברים היום במיילים ולא בדואר, זה העיקרון הבסיסי שלהם.

ישראל אייכלר: איפה הטעות?

ישראל אייכלר: דווקא באינטרנט אנשים עושים קניות מכל העולם, וזה מצריך משלוחים ואישורים – –

מירי רגב: נכון.

ישראל אייכלר: – – ודווקא זה הוסיף המון עבודה לדוורים ולסניפים של הדואר.

ישראל אייכלר: ועוד באג בסיסי, שהם חושבים שאפשר לאטום – – –

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול שאלה.

יצחק וקנין: כן, אבל אתה לא יכול להחזיק את המיקרופון שעה.

ישראל אייכלר: לא לא, אני מסיים בזה.

ישראל אייכלר: יש לי פה רשימה מהממ"מ של הכנסת, הזמנתי בקשה – יש פה רשימה של ערים, שלא תאמינו כמה תאי דואר מחקו.

ישראל אייכלר: ניקח, לדוגמה, את באר-שבע, עיר בת 200,000 תושבים; היו שם 80 תאי דואר – 24 יצאו מכלל שימוש.

ישראל אייכלר: זה אומר יותר משליש.

ישראל אייכלר: ערד – הם מוחקים – – –

מירי רגב: אבל הם הודיעו עכשיו בתשובה שהם לא עושים את זה יותר, שהם נתנו הנחיה למנוע את האטימה.

ישראל אייכלר: אשדוד – עיר שבה לא לכולם יש אינטרנט – שליש מתאי הדואר נאטמו או ייאטמו.

ישראל אייכלר: רחובות, ראשון-לציון – לא ייאמן – 50% מתאי הדואר נמחקו.

ישראל אייכלר: הרפורמה באינטרנט אולי תהיה בעוד כמה שנים, אבל בינתיים, העולם הנורמלי ולא רק הווירטואלי עדיין קיים.

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואב בן צור, שאלה נוספת.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, הדברים שענית בתשובה על השאילתה של חבר הכנסת אייכלר, שגם אני הגשתי, הם רחוקים מהמציאות כרחוק מזרח ממערב.

יואב בן צור: אני רוצה לומר לך שהדברים האלה גובלים לפעמים בסכסוכים בין משפחות וחברים כתוצאה מכך שהזמנות לחתונה – אני, למשל, קיבלתי אתמול הזמנה לחתונה של חבר מאוד קרוב שנערכה לפני חודש.

יואב בן צור: ואני חושב שזה פשוט מצב בלתי נסבל.

יואב בן צור: לא יכולה להיות מציאות כזאת.

יואב בן צור: גם בקשר לתורים, שאמרת שהמקסימום של העמידה זה עשר דקות, אני מזמין אותך לסניף הדואר בהר-נוף, שכונת מגורי, ובואי תראי כמה זמן אנשים מחכים בסניף הדואר, שהוא קטן ומצומצם, והתורים שם מגיעים אל מחוץ לסניף הדואר, למדרכה, לכמויות גדולות.

יואב בן צור: והאנשים מבקשים שם דברים אלמנטריים, פשוטים: לשלם תשלומים, להוציא צ'קים, למשוך מזומנים, והם עומדים שם הרבה הרבה מעבר לעשר דקות שמדברים עליהן.

באסל גטאס: שלא נדבר על 15 בחודש – מע"מ.

יואב בן צור: לא, לא, לא.

יואב בן צור: אצלנו זה דבר יום ביומו.

יואב בן צור: התורים שם ארוכים.

יואב בן צור: פקידה אחת בלבד נותנת את השירותים של בנק הדואר, ועוד פקידה אחת נותנת דואר רשום ולא מתעסקת בשום דבר אחר חוץ מזה.

יואב בן צור: אני מזמין אותך לראות את הדברים האלה ולהבין שהמצב הזה לא יכול להימשך.

יואב בן צור: מישהו פה צריך לעשות משהו.

יצחק וקנין: תודה.

יואב בן צור: לא יכול להיות שמכתבים חשובים מגיעים לאנשים אחרי כל כך הרבה זמן, וגורמים עוול בהרבה דברים.

יואב בן צור: למשל, דיבר אתי חבר שקיבל מכתב על קנס שהיה צריך לשלם ומכיוון שזה הגיע מאוחר עכשיו מחייבים אותו כפל קנס.

מירי רגב: הוא קיבל עוד כפל קנס.

יואב בן צור: מי יפצה אותו על הדברים האלה?

מירי רגב: צודק.

יואב בן צור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יצחק וקנין: חברת הכנסת תמר זנדברג, ולאחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, תודה לשואלים, אני מצטרפת למציאות שכולנו מכירים, זה לא רק בפריפריה, גם במרכז, ואני יכולה לספר לך שזו לא המציאות שקיימת.

תמר זנדברג: אני רוצה להוסיף שתי נקודות לדיון: האחת – את הזעקה, את השוועה, הייתי אומרת, של העובדים, שבמסגרת אותו מצב חדש – כאן דובר על השירות, אבל העובדים עצמם מתלוננים על נטל עצום שהוטל עליהם במסגרת אותם שיפורי השירות שהושתו עליהם.

תמר זנדברג: אז גם הצרכנים לא נהנים מזה וגם העובדים סובלים וממש זועקים חמס.

תמר זנדברג: 2.

תמר זנדברג: אני רוצה להצביע על מגמה.

תמר זנדברג: תראו, זה שירות ממשלתי, זו לא פעם ראשונה שאנחנו רואים את התהליך הזה של "יבש והפרט".

תמר זנדברג: ונשאלת כאן השאלה: האם אין כאן מזימה – אני אומרת את זה בצורה ברורה – להפוך את השירות לכל כך גרוע ולדרדר אותו, עד שלא תהיה ברירה ויהיו חייבים אז לעשות שינויים ולהפריט, דבר שהניסיון, גם ממקומות אחרים בעולם וגם משירותים ממשלתיים אחרים בישראל, הראה שגם מדרדר את השירות ועוד יותר מרע את המצב לעובדים.

תמר זנדברג: ולכן אנחנו מתריעים כבר עכשיו: להציל את השירות הממשלתי הזה, בידיים ממשלתיות.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס ישאל שאלה נוספת.

באסל גטאס: המצב בישראל אולי בהרבה דברים דומה, קרוב, לעולם שלישי.

באסל גטאס: אבל ברור שבשירותי הדואר יש מדינות עולם שלישי שהן הרבה יותר טובות ומאורגנות מישראל.

באסל גטאס: פה המצב ברור, ברור לחלוטין.

באסל גטאס: אי-אפשר פשוט לתאר לעצמנו שבמאה ה-21 זה המצב, רמת השירות של הדואר שהוא שירות כל כך חיוני.

באסל גטאס: אם אתם מתלוננים על כל מה שקורה בבאר-שבע ובמגזר היהודי במרכז, תתארו לעצמכם מה קורה אצלנו במגזר הערבי – גם אין סניפים, גם אין כתובות.

באסל גטאס: אין כתובות.

באסל גטאס: אתם יודעים, בערים גדולות אין אפילו את הכתובת של הבית.

באסל גטאס: העומס האדיר, רמת השירות הנמוכה – ואני מוסיף עוד נקודה: כשרק מתקרבים החגים האנדרלמוסיה שלמה.

באסל גטאס: לך תעז, תשלח מכתב באזור סוכות או באזור הפסח, זה ייעלם.

באסל גטאס: חודש, חודש וחצי עד שזה יגיע.

באסל גטאס: לדעתי, ודובר על הרבה תוכניות הבראה ומתייחסים לזה כאל בנק בכלל, לא כשירות דואר, כשגם הקומבינציה הזו כשלעצמה – אני חייתי בארצות-הברית, השתמשתי בשירותי הדואר שם, זה היה נפלא, רגיל, כמו שמצפים.

באסל גטאס: למה כאן שירות כל כך בסיסי, המדינה – ואם זה שוק, החברה הפרטית – לא עומדים בתנאים המינימליים, אני לא יודע.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: אחרון השואלים – רק לקצר בשאלה, אם אפשר, להתמקד בדברים – חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מצטרף לכל דברי השואלים שלפני, לא אחזור עליהם.

דב חנין: אני מצטרף להערתך, כבוד אדוני היושב-ראש.

דב חנין: גברתי השרה, מתוך היכרותנו אני מרשה לעצמי לומר, שאם את היית שרת התקשורת, את לא היית עולה לדוכן ומקריאה לנו את התשובה הזו, כי כפי שאני מכיר אותך את היית נכנסת לפרטים ובודקת את הדברים לעומק.

דב חנין: והבעיה שאני בעצם מעלה לא מופנית אלייך, היא מופנית לאדוני יושב-ראש הכנסת, ואליך, סגן היושב-ראש, ואנא העבר אליו את הביקורת הזאת.

דב חנין: אנחנו נמצאים במצב שבו ראש הממשלה החליט, מטעמיו, להחזיק בידיו את תיק התקשורת, או אני מבין שהוא רוצה לפרק ולהרכיב מחדש את תחום התקשורת לפי תמונת עולמו.

דב חנין: זו זכותו של ראש הממשלה.

דב חנין: אבל עם הסמכות באה האחריות, ועם הסמכות באה החובה גם להתייצב בפני הכנסת ולתת תשובות.

דב חנין: הוא לא רוצה להיות שר התקשורת?

דב חנין: יש מספיק אנשים שמוכנים לקחת את התיק.

דב חנין: הוא רוצה להיות שר התקשורת?

דב חנין: יתכבד ראש הממשלה ויבוא לענות לנו על השאלות.

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: אני גם אומר לך, אדוני היושב-ראש, יהיו עוד המון שאלות בתחום הזה.

דב חנין: ואני פונה אליך, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, אנא העבר ליושב-ראש הכנסת את בקשתנו, שגם בתחום הזה, אם יש שר תקשורת בישראל – זה יכול להיות חבר הכנסת נתניהו – שיתכבד ויבוא לענות לנו.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: האמן לי שזה בנפשנו, הדבר הזה.

יצחק וקנין: אני לא מתכוון שהדבר הזה יוחלק.

יצחק וקנין: אני אומר את זה חד וחלק.

יצחק וקנין: נכון ששולחים שר שהוא לא ממונה על המשרד.

יצחק וקנין: אבל אני אומר את זה באחריות, כמי שמכיר את רשות הדואר – אני הסתובבתי בסניפים כשהייתי סגן שר, ואני אומר יותר מזה: אני מכיר דוורים שהיו אחראים לרובע אחד, כרגע הם אחראים לכמות רבעים כזו שבשום פנים ואופן הם לא מסוגלים לעמוד בנטל.

יצחק וקנין: הם מתלוננים, הם פגשו אותי.

יצחק וקנין: ועד העובדים של רשות הדואר פגש אותי ודיבר אתי בנושא הזה.

יצחק וקנין: ולכן, מה שאני רוצה לומר, גברתי השרה, המצב הוא בלתי אפשרי מבחינת האזרחים במדינת ישראל.

יצחק וקנין: זה בלתי אפשרי.

יצחק וקנין: כל נושא חלוקת הדואר ממש בקריסה מוחלטת.

יצחק וקנין: אי-אפשר להמשיך אפילו עוד דקה במציאות הזו.

יצחק וקנין: אנשים מתלוננים.

יצחק וקנין: לכן אני מבקש שבישיבת הממשלה תעלו את הנושא הזה לראש הממשלה, או בישיבה שלך עם ראש הממשלה, תגידי לו את הדברים.

מירי רגב: מאה אחוז.

יצחק וקנין: זה בלתי אפשרי שהמצב יימשך ככה.

מירי רגב: קודם כול, כבוד היושב-ראש, אני מודה לך.

יצחק וקנין: את לא חייבת לענות על כל השאלות, אבל – – –

מירי רגב: לא, לא, לא.

מירי רגב: אבל אני רוצה רק להעיר הערה אחת.

מירי רגב: קודם כול, אני מודה לך, כבוד היושב-ראש, אני מודה לחברים שהעלו את הסוגיה החשובה הזאת.

מירי רגב: שוב, אמרתי, היא גם מוכרת לי אישית.

מירי רגב: גם אני אזרחית, עומדת בתורים בדואר, ואין ספק שצריך לתת לזה מענה.

מירי רגב: אני, חברי דב חנין, קראתי את התשובה, ותאמין לי שאני לא עולה לתת פה אף תשובה בלי שאני קוראת אותה, בלי שאני מדברת עם אנשי המקצוע, כי אני לא רק שליח אלא יש לי מחויבות כלפי הכנסת וכלפי עצמי כשאני עונה תשובה.

מירי רגב: אני חושבת שהתשובה שהם נתנו היא מצוינת.

מירי רגב: מה שמדאיג אותי, שכאן אומרים חברי שיש פער בין התשובה לבין מה שקורה בשטח.

מירי רגב: ולכן אני מציעה מה שאנחנו לא מציעים בדרך כלל כאן מהממשלה, שעל מנת לוודא שאכן התשובה הזאת – כמו שהיא, אני קונה אותה.

מירי רגב: כמו שהיא, אני קונה אותה.

מירי רגב: עשר דקות המתנה, משלוחי דואר – 24 שעות.

מירי רגב: אני קונה את התשובה הזאת כמו שהיא.

מירי רגב: ולכן, כדי לוודא – – –

יצחק וקנין: האמיני לי, גם לי אמרו את הדברים האלה בזמני.

מירי רגב: שנייה, כבוד היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: אני מאמין לא – – –

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, אבל אני לא הפרעתי לך.

יצחק וקנין: תראי – מחילה – – –

מירי רגב: אבל אני מבקשת לענות.

יצחק וקנין: – – – זה דבר, זה שירות לאזרח.

יצחק וקנין: חבר'ה, אנחנו מתעסקים פה בשירות המינימלי.

יצחק וקנין: אין לנו דבר אחר.

יצחק וקנין: אין לנו עוד רשות דואר.

מירי רגב: אז לכן אני – – –

יצחק וקנין: ולכן, לכן אני חושב שמי שכותב את התשובה – אני ירדתי לסניפים, לא הכירו אותי אפילו.

מירי רגב: אני הבנתי אותך, כבוד היושב-ראש.

יצחק וקנין: ירדתי לתוך הסניפים וראיתי מה קורה.

מירי רגב: ולכן אני מציעה, משום שהתשובה הזאת היא תשובה מצוינת ואני גם אעביר אותה לכל חברי הכנסת ששאלו את השאלה, בואו נקיים דיון אמיתי בוועדה הרלוונטית, נוודא שאכן התשובה שקיבלנו מתבצעת בשטח, ואם היא לא מתבצעת, למה היא לא מתבצעת, כדי באמת לקדם את הסוגיה הזאת.

מירי רגב: זאת סוגיה אמיתית, שכואבת ומפריעה לאזרחי המדינה, ולכנסת ולממשלה יש אינטרס לפתור אותה, וגם לראש הממשלה.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לשרה מירי רגב.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לשאילתה לסגן שר הביטחון?

יצחק וקנין: אה, ירדה השאילתה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, השאילתה הועברה לסוף סדר-היום.

יצחק וקנין: מצב שוק הספרים בישראל

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום: מצב שוק הספרים בישראל, מס' 253, 262, 266 ו-275.

יצחק וקנין: המציע הראשון, חבר הכנסת יואב קיש, ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לכל מציע.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יואב קיש: תודה רבה.

יואב קיש: שלום, כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, השרה מירי רגב, שלום, שוק הספרים – אנחנו היום בתחילת שבוע הספר, והנושא החם ביותר שאנחנו בוחנים הוא נושא חוק הספרים והשפעותיו על השוק.

יואב קיש: אני חוזר עכשיו מכנס של סופרים ושל חברי כנסת שהנושא הזה נדון בו בהרחבה.

יואב קיש: היו שם גם מו"לים.

יואב קיש: מה שעשה חוק הספרים – העלה את מחירו של ספר ביכורים, ספר חדש כפי הגדרתו, מ-44 שקלים ב-2013 ל-68 שקלים עכשיו.

יואב קיש: המחיר הזה, מה שזה עשה, ההשפעות שלו, זה גרם לכך שסופרים רבים, שמכרו אלפים של עותקים, היום נתקלים בבעיה, וכשהם מוציאים ספר חדש לשוק, הוא פשוט נשחק ולא מצליח להימכר.

יואב קיש: כשחוקקנו את החוק בכנסת הזו לפני כשנה וחצי – הוא כבר בתוקף – עשינו את זה כדי שאותם סופרים יקבלו תגמול ראוי על פרי כתיבתם.

יואב קיש: אך, לצערי, קרו בעקבות זה שני דברים – ושמעתי גם מילים קשות שנאמרו באותה ישיבה, שרצחנו את השוק, ושאנחנו למעשה פגענו בזה שגם אותם סופרים חדשים, אותם ספרים חדשים שיוצאים לא מצליחים להימכר.

יואב קיש: אנחנו בממשלה מפקחים על מחירי החלב, הביצים, הלחם; דואגים שהמחיר יהיה נמוך ושומרים על האזרח.

יואב קיש: המקום היחיד שבו יש אבסורד – אנחנו כממשלה דואגים שמחיר הספר יהיה גבוה.

יואב קיש: אז בעניין הזה אנחנו פוגעים ביוקר המחיה ופוגעים באזרחים.

יואב קיש: את העניין הזה חייבים לבחון שוב.

יואב קיש: זה לא נכון להמשיך ולחכות.

יואב קיש: אומרים לי: אולי נחכה עוד שנה, נראה מה קורה.

יואב קיש: יעברו שלוש שנים, ועד שנחוקק ועד שנעשה משהו, יגידו לנו: איפה הייתם?

יואב קיש: שלוש שנים נעלמתם.

יואב קיש: עכשיו זה הזמן לבחון את זה.

יואב קיש: אז קודם כול, אני קורא – הגיע הזמן – לבחון את זה, וזו הדרך לעשות את זה.

יואב קיש: ושנית, כשחוקקנו את החוק הזה, הוא לא היה על סופרים.

יואב קיש: לצערי, באנו לתקן ויצאנו מקלקלים.

יואב קיש: ממצב שהיה טוב לסופרים, שהייתה התפתחות והייתה פריחה, נתקלנו בקשיים, והיום השוק דועך.

יואב קיש: היה תיאור אחד – אני רוצה לצטט סופר שאמר:

יואב קיש: עץ הספרות מבוסס על שורשים, עץ – עלים ופירות, ועכשיו הפסקנו לטפח את העלים.

יואב קיש: אין יותר יכולת של סופר חדש שרוצה להוציא ספר לשוק להתמודד עם המצב הקיים.

יואב קיש: המצב הזה חייב להיות בבקרה.

יואב קיש: לצערי, אנחנו רואים שיש פה פגיעה קשה.

יואב קיש: ידידה טובה מאוד שלי אמרה שם בכנס שהספר זה הלחם של הנפש.

יואב קיש: אני מאוד מזדהה עם זה, זה ביטוי נכון מאוד, וחובה עלינו לדאוג שהלחם הזה של הנפש יהיה נגיש לכל אחד ואחת מאתנו.

יואב קיש: אנחנו צריכים להקפיד, לפני שאנחנו מחוקקים, לפני שאנחנו נכנסים ומתערבים בשוק – אם זה בכלל נחוץ, אם לא עשינו טעות.

יואב קיש: אני חושב שהנושא הזה, ראוי שהוא ייבחן, ובהקדם, בזמן הזה, ולא לדחות את זה, וזה בשביל לשמור גם על הצרכנים – –

יצחק וקנין: תודה.

יואב קיש: – – וגם על הסופרים.

יואב קיש: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מירב בן ארי – איננה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת סתיו שפיר.

יצחק וקנין: לאחריה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה לך, אני מאוד שמחה ששרת התרבות החדשה נוכחת פה, וגם שרת המשפטים איילת שקד, שהקימה את השדולה לספרות עברית, שלה הייתי שותפה ביחד עם חברת הכנסת לשעבר רות קלדרון.

סתיו שפיר: המפגש בשדולה שנערך רק כמה חודשים לפני הבחירות עסק בדיוק בסוגיה הזו, של חוק הספרים, שכולנו היינו מאוד רוצים לראות אותו עומד ומתקיים וממצה את הפוטנציאל שטמון בו.

סתיו שפיר: אבל, לצערנו, אנחנו רואים את הירידה הגדולה בכמות ספרי הביכורים, אנחנו רואים את הירידה במכירות הספרים, וכולנו עומדים שם מעט לחוצים מהנושא.

סתיו שפיר: אולם, אני לא חושבת שכעת זה הזמן הראוי כבר לבטל לחלוטין את החוק; רק התחלנו.

סתיו שפיר: מה שצריך לעשות בחוק הזה זה כמה תיקונים שיאפשרו את קיומו בצורה המיטבית.

סתיו שפיר: אבל החוק הזה לבדו הוא לא העניין היחיד, וזה כנראה הסיפור פה.

סתיו שפיר: מצבה של התרבות הישראלית, שהספרות העברית היא חלק, היא נתח חשוב מתוכה, הוא המצב שעליו אנחנו צריכים לדבר כרגע.

סתיו שפיר: והמצב הזה לא עוסק בשוק אחד מסוים, אלא במכלול.

סתיו שפיר: בשנה האחרונה ראינו מחאה מאוד יפה שהרימו ארגון השחקנים בישראל ואיגוד אמני הבמה ביחד עם פורום מוסדות תרבות ואמנות; מחאה שעסקה בהגדלת תקציב התרבות לכדי 1% מתקציב המדינה, נושא חשוב ביותר כשלעצמו.

סתיו שפיר: בפולין ובדנמרק, למשל, תקציב התרבות מגיע ל-4%–6% מתקציב המדינה.

סתיו שפיר: יכול להיות שאנחנו לא מסוגלים לעלות עד לרמה כזאת, אבל היה ראוי בהחלט להשקיע 1%.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, יש פה רעש גדול במליאה, אם אפשר – תודה.

יצחק וקנין: אולי יש תהודה.

יצחק וקנין: תהודה.

סתיו שפיר: התקציב הזה הוא לא תקציב פריבילגיה.

סתיו שפיר: זה תקציב שמטרתו לפתח מוסדות תרבות ואמנות בפריפריה, כך שהפריפריה הישראלית לא רק תקבל משלוחים מהתרבות שמיוצרת בעיקר בתל-אביב ובירושלים אלא תייצר תרבות ואמנות משל עצמה, ותשתף ותייצא את אותה תרבות אל יתר אזורי הארץ; תמיכה ביצירה עצמאית ובאמנים עצמאים; הרחבת הפעילות המסובסדת לילדים ונוער בבתי-הספר ובמוסדות לא פורמליים לחינוך, וזו רק ההתחלה.

סתיו שפיר: תראו, דובר באותה שדולה שהתקיימה לפני כמה חודשים על נושא שהוא מעט שנוי במחלוקת פה, וזה ביטול המע"מ על רכישת ספרים.

סתיו שפיר: אני אשתף אתכם במעט נתונים: בספרד המע"מ על ספרים הוא 4%, לעומת המע"מ הכללי, שעומד על 16%; באוסטריה המע"מ על ספרים הוא 10%, לעומת המע"מ הכללי, שעומד על 20%; גרמניה – 7%, לעומת הכללי, שעומד על 17%, ועוד ועוד ועוד.

סתיו שפיר: זאת אומרת, ניתן לעשות צעדים שכאלה על מנת לייצר את ההנחה מכיוון אחר.

סתיו שפיר: אפשר גם לחשוב על חלופה, ואת הדבר הזה אנחנו גם – – –

יצחק וקנין: אם אפשר לסיים.

יצחק וקנין: אני אפשרתי לך בגלל חשיבות הנושא, אבל – – –

סתיו שפיר: בשמחה.

סתיו שפיר: אז אני אדבר רק על נושא אחד אחרון שמאוד מאוד חשוב לעניין, והוא החינוך.

סתיו שפיר: שר החינוך מדבר לא מעט על חשיבות החינוך למתמטיקה, ואני מסכימה עם זה לחלוטין.

סתיו שפיר: אבל האם החינוך לתרבות ולאמנות הוא חשוב פחות?

סתיו שפיר: האם לימודי אמנות, מוזיקה, תנועה, בבתי-הספר בגילים הצעירים, השפעתם על התפתחות הילד, על התפתחות המוח ועל מימוש הפוטנציאל של הילד והילדה חשובים פחות מהלימודים הריאליים?

סתיו שפיר: אנחנו צריכים להיזהר מאוד מאוד כשאנחנו מקדשים את הלימודים הריאליים על פני הלימודים ההומניים ולימודי האמנות והתרבות.

סתיו שפיר: הדרך לחזק את התרבות הישראלית – ובין היתר, את הספרות העברית – היא בכך שנסתכל על כך כמכלול; מכלול שמתחיל במערכת החינוך בגילים הצעירים ביותר ומתקדם להסתכלות על היוצרים הצעירים והסופרים הצעירים וכיצד אנחנו מאפשרים להם לעסוק ביצירתם.

סתיו שפיר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת תמר זנדברג, את מוכנה לוותר לחברת הכנסת?

יצחק וקנין: היא צריכה ללכת להצבעה.

מירב בן ארי: לא, חזרתי.

יצחק וקנין: בסדר.

יצחק וקנין: אז אני אאפשר לך.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירב בן ארי.

יצחק וקנין: אחריה מייד – חברת הכנסת תמר זנדברג.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ועדת השרים לענייני חקיקה אישרה את הצעת חוק הספרים, והיום אנו קוראים לבטלו.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: כי בעיני ספר הוא מוצר צריכה בסיסי.

מירב בן ארי: ספר הוא דבר שאנו אמורים לצרוך בכל יום, כל אחד מאתנו: ילדים וילדות, נערים ונערות, חיילים, חיילות, מבוגרים, זקנים.

מירב בן ארי: כולם צריכים ליהנות מחוויית הקריאה.

מירב בן ארי: וכולנו נהנינו במשך תקופה ארוכה, עד שהגיע חוק הספרים.

מירב בן ארי: המחיר הגבוה על כל ספר הדיר את רגלינו מהחנויות.

מירב בן ארי: כבר לא קנינו בכל שבוע או בכל חודש ספרים חדשים; כבר לא קנינו ספר כמתנה אם הוא לא במבצע, ופתאום הספרים הפגומים יותר מעניינים, ופתאום אתה נכנס לחנות ספרים וקונה תקליטורים או משחק ילדים.

מירב בן ארי: ספר בעיני הוא מוצר תרבותי, וגם אם מחירו בסיסי זה לא הופך אותו לזול בעיני.

מירב בן ארי: זה לא יוצר זילות של עולם הספרים.

מירב בן ארי: להפך, זה מנגיש אותו לציבור ומאפשר לכל אדם מכל שכבות האוכלוסייה לרכוש ולקרוא ספרים.

מירב בן ארי: כחברת כנסת מטעם סיעה אשר הגיעה לכנסת הזו כדי לטפל בנושא של יוקר המחיה, אני רואה גם בהצעת חוק זו הצעה חברתית לחלוטין, הצעה אשר מאפשרת לכל השכבות בעם ישראל לרכוש ספרים.

מירב בן ארי: אני רואה בכך שכל ילד או משפחה יוכלו לרכוש ספרים חלק מהנושא של צמצום פערים.

מירב בן ארי: האפשרות שכולנו נוכל לקנות ספר במחיר סביר תקרב משפחות רבות לעולם החשוב והמרכזי הזה.

מירב בן ארי: עם שחרת על דגלו להיות עם הספר לא יכול להתעלם מהנושא החשוב הזה.

מירב בן ארי: לא ניתן להתעלם מהמחירים הגבוהים של הספרים ומכך שבשורה התחתונה אנשים מצביעים ברגליים ופשוט לא נכנסים לחנויות הספרים.

מירב בן ארי: במקרה זה עלינו להיות חכמים ולא צודקים, לבטל את הצדקנות ולהבין שבסופו של יום אנשים לא נכנסים לחנויות, לא קונים ספרים, ואפילו הסופרים ששמענו היום בבוקר בכינוס המיוחד הסבירו שגם הם בעצמם לא מרוויחים.

מירב בן ארי: מי שבחן את הנתונים ללא הטיות היה יכול לדעת עוד לפני חקיקת החוק שהוא נידון לכישלון.

מירב בן ארי: בנייר עמדה שהוצג ב-2010 מטעם מכון ירושלים לחקר שווקים לשרה לימור לבנת וליושב-ראש ועדת החינוך עמרם מצנע, הובאו תוצאותיה של חקיקה דומה שיצרה קרטל המונע תחרות מחירים והנחות לצרכן במדינות שונות בעולם.

מירב בן ארי: אחת הדוגמאות הבולטות לנזק של חוק כזה היא אנגליה, שבה שרר במשך עשרות רבות של שנים הסדר בין הוצאות הספרים שקבע את מחיר המינימום של הספר, ובאוגוסט 1994 בוטל ההסדר, בין השאר בהוראת בית-המשפט, שהכריז עליו כקרטל בלתי חוקי.

מירב בן ארי: גם כאן וגם היום, עלינו האחריות כמחוקקים לבטל את חוק הספרים, להביא אותו בכל אופן לוועדה המתאימה לדון בנושא, ולהיות אחראים לאפשרות לתת לעם ישראל לקרוא ספר במחיר סביר.

מירב בן ארי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: בסיום דבריה תשיב השרה מירי רגב, שרת התרבות והספורט.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, זאת לא פעם ראשונה, לא בדיון בכנסת ולא בדיון ציבורי, שאינטרסים פרטיים וכלכליים מאוד מאוד ספציפיים מובאים בכסות של הנגשה ושל תרבות ושל מוצר צריכה, ובמיוחד לפריפריה.

תמר זנדברג: כולנו רוצים לקרוא וכולנו קוראים ספרים.

תמר זנדברג: ואני מציינת פה את פרויקט החזרת הספריות הציבוריות – וגברתי השרה מירי רגב, בטח תכף תתייחסי אליו – שגם הוא חלק מהנגשת הספרים, זה עלה כאן בכנסת וטוב שכך.

תמר זנדברג: רק במקרה הזה, הרבה מהנתונים שמצוינים בהקשר של הדיון הזה הם לא נכונים, הם מובאים בשם הוצאת ספרים אחת, שהיא חלק מדואופול בשוק הספרים, שבמקרה היא גם הבעלים של – סליחה, רשת אחת – הוצאת ספרים אחת, הגדולה במשק, שהיא במקרה גם הבעלים של רשת הספרים הגדולה בשוק.

תמר זנדברג: ואת זה צריך לומר.

תמר זנדברג: עכשיו, בוא נראה, חוק הספרים, כמה נתונים.

תמר זנדברג: חוק הספרים, כזכור לכולנו, חוקק בכנסת הקודמת ביוזמת חבר הכנסת ניצן הורוביץ, והובילה את זה השרה הקודמת לימור לבנת, במטרה להחזיר לספר את כבודו.

תמר זנדברג: כן, במטרה להחזיר לספר.

תמר זנדברג: וכן, לספר חדש, כאשר מדובר במיעוט מהספרים שנמכרים בשוק, רוב הספרים שנמכרים הם ספרים ישנים שהם ותיקים, למעלה משנה, למעלה משנה וחצי.

תמר זנדברג: הספר הזה נועד להגיד: בואו נכבד את העבודה שנעשתה על-ידי הסופר, ונחזיר לספר – שלא רק המדבקה "4 ב-100" היא מה שמשנה, אלא התוכן, הקריאה, הספרות.

תמר זנדברג: ספר יכול להיות מתנה ראויה פתאום ולא איזה משהו שקונים על הדרך במשקל.

תמר זנדברג: ספר זה לא עגבנייה בשוק וזה גם לא שקית חלב שיש לה "פג תוקף".

תמר זנדברג: מה שאמרת, חברת הכנסת מירב בן ארי, מאוד יכול להיות נכון לספר אחרי שנה וחצי.

תמר זנדברג: ספר לא יורד מהמדף, לא קרה שום דבר.

יואב קיש: ספר לא רוצה לחכות שנה וחצי.

יואב קיש: הוא מתייבש.

תמר זנדברג: הסופר – עכשיו, בוא אגיד לך משהו על הסופר.

יואב קיש: אם הוא מוציא ספר, הוא רוצה לראות שהוא נמכר.

תמר זנדברג: עכשיו אגיד לך משהו על הסופר, כי שוב, חלק מהנתונים שמוצגים בדיון הזה הם לא נכונים והם נתונים אינטרסנטיים.

יואב קיש: זה לא נכון.

תמר זנדברג: יש הרבה מאוד הוצאות ספרים קטנות יותר, יש הרבה מאוד ספרים שלא מיוצגים – – –

יואב קיש: הם גם התלוננו.

תמר זנדברג: שנייה, תן לי לסיים, זה הזמן שלי.

תמר זנדברג: יש הרבה מאוד הוצאות ספרים קטנות יותר, יש הרבה מאוד סופרים שלא מיוצגים על-ידי אותו מו"ל אחד ששולט בשוק אלא על-ידי מו"לים אחרים, ויש חנויות ספרים עצמאיות שאינן תחת אותה רשת אחת ששולטת כדואופול בשוק, שמביאים נתונים אחרים.

תמר זנדברג: והנתונים הם שמחירי הספרים, מאז שנכנס חוק הספרים לתוקף, המחיר שמוטבע על הספר ירד ולא עלה.

תמר זנדברג: ירד.

מירב בן ארי: זה לא נכון – – –

תמר זנדברג: זה נכון.

תמר זנדברג: עוד נתונים שמביאים הסופרים מצביעים על כך שהדבר החשוב ביותר שחוק הספרים הוסיף לחיים שלהם זה הוודאות, הידיעה שמהמחיר שמוטבע על הספר הם יכולים לגזור אחורה את כל שרשרת המזון: חנות, מו"ל, הוצאה, סופר, ולדעת מה ערכו של הדבר הזה.

יצחק וקנין: תודה.

מירב בן ארי: איך זה שהם מפסידים, ואת חושבת – – –

תמר זנדברג: ולכן, ולכן, אני מברכת – משפט אחרון.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירב בן ארי, היא כבר בסיום המשפט האחרון שלה.

תמר זנדברג: אני מברכת את חברת הכנסת – את השרה, סליחה – מירי רגב, שתכף תעלה כאן ותענה, על נכונותה לבוא לדיון הזה בראש פתוח, לבחון את המצב, לא למהר להשליך את התינוק עם המים ולבטל מעשה חקיקה שהבית הזה – אחרי דיון ציבורי מעמיק וארוך מאוד – קיים, ולתת את זמן החסד לחוק הזה.

תמר זנדברג: לא לשנות ולשגע את השוק כל רגע, לבחון את הנושא.

תמר זנדברג: אולי, כמו שאמרה חברת הכנסת סתיו שפיר בתחילת הדיון, צריך לערוך שינויים בחוק הזה, אבל בטח ובטח לא לבטל אותו.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: תשיב לכל המציעים שרת התרבות והספורט, השרה מירי רגב.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה לך, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים שנמצאים כאן, חברי הכנסת שהגישו את ההצעה: יואב קיש, תמר זנדברג, סתיו שפיר ומירב בן ארי, שבוע הספר העברי נפתח הבוקר והוא חגיגה אמיתית לאוהבי הספר.

מירי רגב: במהלך השבוע ייהנו האזרחים ממבצעים ומהנחות על ספרים בכל רחבי הארץ, ותהיה להם הזדמנות לסייר בין הדוכנים, להכיר את הסופרים האהובים עליהם, לדפדף בספרים ישנים וחדשים, ולפגוש כמובן את אזרחי המדינה כולם בירידים השונים במהלך השבוע הקרוב.

מירי רגב: שבוע הספר נפתח בצל חוק הסופרים והספרים.

מירי רגב: לצערי, מאז כניסת החוק לתוקפו נרשמה ירידה במספר הספרים שנמכרים, ואני מוטרדת מכך שבעצם הציבור לא נכנס לחנויות הספרים.

מירי רגב: מאז כניסת החוק לא רק ירדו המכירות אלא יש כמובן ירידה במספר ספרי הביכורים של סופרים צעירים.

מירי רגב: כפי שאמרתי הבוקר אצלך במפגש, יואב קיש – רוב חברי הכנסת שנמצאים פה היו הבוקר אצלך במפגש עם סופרים ומו"לים, נציגי מו"לים, נציגי רשתות – אמרתי:

מירי רגב: ספר זה הלחם לנפשם של ההמונים.

מירי רגב: לעם הספר מגיע ספר במחיר עממי.

מירי רגב: וספר זה לא מותרות, ספר זה לא מותרות.

מירי רגב: וצריך למצוא את האיזון העדין הזה בין היכולת של כל אזרח במדינת ישראל לקנות ספר במחיר עממי לבין היכולת שלנו לשמור על סופרים, בוודאי על סופרים חדשים שרוצים להתבלט ורוצים להגיע למרכז הבמה, כי הם הסובלים העיקריים מאותם מבצעים של "4 ב-100".

מירי רגב: יחד עם זאת, אני חייבת לציין שהכנסת חוקקה ביולי 2013 חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל, אשר מטרתו, כפי שקראתי בחוק, להבטיח לסופרים ישראלים גמול הולם בעד יצירתם, לקדם את הספרות בישראל, לשמור על גיוון תרבותי בפרסום ובהפצה של ספרים בישראל, לתת הזדמנות לקוראים לבחור מבין מגוון רחב של ספרים לפי רצונותיהם וטעמיהם ולאפשר תחרות בין הוצאות הספרים וחנויות הספרים בנוגע לכמות, למגוון ולאיכות הספרים המוצעים לצרכן.

מירי רגב: הלוואי שזה היה קורה.

מירי רגב: הלוואי שהחוק הזה היה אכן מתגשם.

מירי רגב: זה מה שכולנו רוצים, שכולם ירוויחו: רשתות הספרים, המו"לים, הציבור, הסופרים.

מירי רגב: זה הרצון שלנו, שכולם ירוויחו.

מירי רגב: בשל התקדים שבחוק – כי בדרך כלל הממשלה לא מתערבת בחוק ולא אוהבת להתערב בשוק – החליטו שהחוק הזה הוא הוראת שעה לשלוש שנים, כדי לבחון באמת את השפעתו על שוק הספרים: האם באמת הנגזרת היא הגנה ותשלום תגמולים גבוה יותר לסופרים?

מירי רגב: האם באמת יותר אזרחים נכנסים וקונים ספרים?

מירי רגב: האם באמת המונופול – או הדואופול, כפי שציינת, חברת הכנסת תמי – אכן נשבר, וחנויות הספרים הקטנות כן יכולות להביא לידי ביטוי את המגוון אולי המצומצם שהן רוצות להתמחות בו בספרים כאלה ואחרים?

מירי רגב: אני חייבת להגיד שנפגשתי עם הוועדה המייעצת שנה אחרי שהחוק הזה בעצם פועל, והיא כתבה באמת כמה המלצות – לא אקריא לכם אותן, אעביר את זה לכל חברי הכנסת שבעצם הביאו את השאילתה, וגם ביום רביעי המנכ"לית תהיה – שהיא יושבת-ראש הוועדה המייעצת – יחד עם אנשי המקצוע, והיא תענה והיא תעבור, והיא בהחלט תגן על אותו חוק שהמשרד ואותם פקידים של המשרד חשבו שנכון להביא אותו.

מירי רגב: אני לא רוצה להקריא לכם את כל הנתונים, אבל יש לי אותם כאן, ואם מישהו מאוד יתעקש אז אקריא את כל עשרת הסעיפים שבעצם הוועדה טוענת בעקבותיהם שלא נכון לעשות שינוי בחוק, ואולי לאפשר להתנהל עוד שנה כדי לראות באמת איך השוק פועל.

מירי רגב: אני לא רוצה לחכות שנה.

מירי רגב: לא רוצה לחכות שנה.

מירי רגב: אחרי שנה אני רואה שמספר האזרחים שנכנסים לחנויות הולך וקטן.

מירי רגב: עכשיו, כשמוכרים פחות, כולם מפסידים.

מירי רגב: כולם מפסידים, גם אותם סופרים שאנחנו רוצים להגן עליהם; ואני רוצה להגן על הסופרים, ואני רוצה להגן על הספרות הישראלית.

מירי רגב: אני רוצה להגן ואני רוצה שיהיו יותר ויותר אמנים ויוצרים מהפריפריה והמרכז שירגישו שלהיות סופר זה לא להיות פראייר, של אף אחד.

מירי רגב: ולכן החלטתי להוסיף לוועדה המייעצת גורמים בשרשרת – נציגי הרשתות, נציגי המו"לים ושני חברי כנסת, האחד מהאופוזיציה והשני מהקואליציה.

מירי רגב: כידוע לכם, בדרך כלל הממשלה לא משתפת חברי כנסת בוועדות שהיא מקיימת, אבל אני החלטתי שנכון כן לשתף.

מירי רגב: נציג הקואליציה יהיה חבר הכנסת יואב קיש; נציגת האופוזיציה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

מירי רגב: אתם תהיו חלק מאותה ועדה מייעצת, שבתוך 60 יום, לא יותר ביום אחד, תביא המלצה לגבי חוק הספרים.

מירי רגב: ואם הוועדה תחליט, או תביא המלצה, שנכון יהיה לשנות את חוק הספרים או נכון יהיה לבטלו, אני אומרת לכם שאני לא פוחדת משום שינוי.

מירי רגב: מבחינתי, המוטו היחידי הוא שהספר זה לחם לנפשם של ההמונים, וספר צריך להיות במחיר עממי, כי אנחנו עם הספר, וספר זה לא מותרות.

מירי רגב: אני רוצה שיהיו יותר ספרים, יותר כותבים ויותר מכירות.

מירי רגב: ומזה כולם ירוויחו.

מירי רגב: תודה רבה.

יצחק וקנין: גברתי השרה, מה את מציעה – להעביר את זה לוועדה?

מירי רגב: קודם כול, אני לא חושבת שצריך להציע, כי יושב-ראש הוועדה כבר פנה אלינו ואנחנו בשמחה הסכמנו.

יצחק וקנין: טוב, אבל את צריכה להציע.

מירי רגב: ועדה.

יצחק וקנין: ועדה, אוקיי.

מירי רגב: דיון בוועדה.

יצחק וקנין: אתם מסכימים לדיון בוועדה.

תמר זנדברג: אני רוצה להציע – אפשר להעביר לוועדת החינוך ונסכים שהדיון יתקיים אחרי 60 הימים.

מירי רגב: לא, אני חושבת שנקיים שני דיונים.

יצחק וקנין: את זה תשאירו לשיקול הוועדה, רבותי.

מירי רגב: יושב-ראש הוועדה, חברי מרגי, ביום רביעי הקרוב יתקיים אצלך דיון וכל אנשי המקצוע יהיו אצלך.

מירי רגב: במקביל, הוועדה שמיניתי, יחד עם שני חברי הכנסת, תתחיל את עבודתה, ואנחנו ניפגש אחרי 60 יום ומכאן נראה איך אנחנו ממשיכים.

יצחק וקנין: תודה, גברתי השרה מירי רגב.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: אם כן, ההצעה היא לוועדה.

יצחק וקנין: מי שבעד יצביע בעד, מי שנגד – נגד.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

תמר זנדברג: רגע, לא עובד.

תמר זנדברג: לא עבד.

יצחק וקנין: אני חוזר על ההצבעה, רבותי, אני מבטל.

יצחק וקנין: אני חוזר, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הנושא: מצב שוק הספרים בישראל, יועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

יצחק וקנין: התפטרות הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: התפטרות הממונה על ההגבלים העסקיים, הצעות לסדר-היום מס' 226, 227 ו-271, של חברי הכנסת שלי יחימוביץ, זהבה גלאון ומשה גפני.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: ישיב לכל המציעים שר הכלכלה והנגב והגליל, השר אריה מכלוף דרעי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לכל מציע, רבותי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר הכלכלה, היום קיים יושב-ראש ועדת הכספים הטרי אך הוותיק משה גפני דיון ראשון בוועדה בנושא הגז.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שזאת הייתה הצהרת כוונות מאוד מאוד חשובה, העובדה שגפני בחר להעלות הצעה לסדר-היום שכולנו יודעים שעל-פי הפרקטיקה היה אפשר גם לדחות אותה לעוד מאה שנות בדידות.

שלי יחימוביץ': הוא בחר לפתוח בכך את הדיונים, ואכן, היה דיון, אם כי ראשוני, דיון חשוב, נוקב, נאמרו בו דברים חשובים.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לברך אותך על כך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

שלי יחימוביץ': את הברכות לך באופן אישי כבר חלקתי, ואני בטוחה ששבעת מהן, אבל הן רבות.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לצטט דברים שאמר הממונה על ההגבלים העסקיים, הפרופסור דיויד גילה, במהלך הישיבה היום.

שלי יחימוביץ': שאלנו אותו מדוע בעצם הוא החליט להתפטר, והוא אמר:

שלי יחימוביץ': אני נחוש בדעתי להתפטר נוכח המתווה הקיים.

שלי יחימוביץ': אין שום סיכוי שתהיה תחרות במתווה הקיים.

שלי יחימוביץ': כך אומר הממונה על ההגבלים העסקיים.

שלי יחימוביץ': שום סיכוי.

שלי יחימוביץ': במתווה הקודם – שאף הוא היה מתווה פשרה מאוד רכרוכי, שנכפה עליו הר כגיגית, אותו שיתוף פעולה עם משרדי ממשלה, שבעצם ממש נגעו בתחומו-שלו, בתחום שהוא לבדו מופקד עליו מכוח סמכותו – גם המתווה הקודם, שהוא היה שותף לו בעל-כורחו, היה רך להפליא.

שלי יחימוביץ': ואז בא ראש הממשלה והחליט שלא מספיק מתווה רך ופשרני; צריך להתפשט לגמרי, להיכנע לגמרי.

שלי יחימוביץ': הדברים שאמר יוג'ין קנדל הם מצמררים.

שלי יחימוביץ': הוא אמר: יהיה מונופול לתמיד; לא תהיה תחרות; ופיקוח על המחירים הוא אסון.

שלי יחימוביץ': כלומר, גם מונופול לנצח נצחים וגם לא יהיה לעולם פיקוח על המחירים.

שלי יחימוביץ': אני, לא יהיה לי שמץ של האשמה ל"נובל" או לתשובה, אם הם יגבו מצדם 15 דולר ליחידת אנרגיה.

שלי יחימוביץ': היום הם גובים 6, כשעלות הייצור היא דולר והיא עוד עומדת לרדת.

שלי יחימוביץ': למה שנבוא אליהם בטענות?

שלי יחימוביץ': מדובר בתאגידים פרטיים, המטרה שלהם היא לעשות כסף.

שלי יחימוביץ': זאת מטרתם.

שלי יחימוביץ': זאת הצהרת הכוונות המיידית והלגיטימית שלהם.

שלי יחימוביץ': אבל איפה המדינה?

שלי יחימוביץ': איפה המדינה שלנו?

שלי יחימוביץ': לאן היא נעלמה?

שלי יחימוביץ': ולמה ההתפטרות הזאת?

שלי יחימוביץ': אמרה היום חברתי חברת הכנסת זהבה גלאון בוועדת הכספים, ובצדק: איך ההתפטרות הזאת עוברת בשקט?

שלי יחימוביץ': איך?

שלי יחימוביץ': הרי למה הולך דיויד גילה?

שלי יחימוביץ': מה, דיויד גילה הוא איזה מהפכן נועז?

שלי יחימוביץ': אנרכיסט?

שלי יחימוביץ': רוצה תשומת לב?

שלי יחימוביץ': אנחנו מכירים אותו.

שלי יחימוביץ': זה פקיד מסור מאוד, מקצועי מאוד, מיומן מאוד, מאוד פשרני, מאוד מחפש את שביל הזהב.

שלי יחימוביץ': ואפילו הוא, אותו רגולטור פשרן, החליט שאינו יכול עוד והלך לביתו.

שלי יחימוביץ': עוד הוא אמר – הוא אמר שם עוד דבר.

שלי יחימוביץ': הוא אמר: כוח הלחץ של החברות על הממשלה הוא עצום.

שלי יחימוביץ': ואז אמרו לו זהבה גלאון ומיקי רוזנטל: אתה מתכוון שהממשלה נסחטת בידי חברות הגז.

שלי יחימוביץ': והוא שתק.

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם.

שלי יחימוביץ': אנחנו רואים כאן התנהלות שהיא בלתי סבירה.

שלי יחימוביץ': ואני חושבת, שעוד מעבר לדיון על התוכן עצמו – שהרי אי-אפשר לדבר על התוכן עצמו, של הנושא המורכב הזה, פה מעל הדוכן בשלוש דקות – אני חושבת ואני חוזרת ואומרת לך את זה, אדוני שר הכלכלה: אני חושבת שאם יש משימה אחת, שלכאורה היא טכנית, אבל בעצם היא מאוד משמעותית, היא להחזיר את דיויד גילה לכהן בתפקיד הממונה על ההגבלים העסקיים.

שלי יחימוביץ': ואני שבה ואומרת לך שאתה תמצא בו פרטנר ושותף מקצועי, נאמן, רציני, דיסקרטי, מיומן, שיאיר את עיניך.

שלי יחימוביץ': כי אין לי שום ספק שאתה מוצף עכשיו, מוצף, בחוות דעת מוטות לטובת חברות הגז.

שלי יחימוביץ': עדיף שלצדך יהיה אדם – שאגב, לא מייצג את הצד השני, הוא באמת איש מקצועי.

יצחק וקנין: תודה.

שלי יחימוביץ': אני שוב מבקשת ממך, בקש מדיויד גילה ועשה הכול כדי שהוא יחזור לתפקידו.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: ואחרון המציעים – חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חברת הכנסת גלאון, לרשותך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל מהנקודה שבה הפסיקה חברת הכנסת יחימוביץ, אבל פטור בלא כלום אי-אפשר, ואני רוצה להגיד – וזו אינה מצוות אנשים מלומדה, חבר הכנסת גפני – אני רוצה לברך אותך על הדיון שקיימת היום בוועדה שלך.

זהבה גלאון: זה לא מובן מאליו שהנושא הכי בוער היום על סדר-היום מבחינה חברתית-כלכלית עלה היום אצלך בוועדה באופן שבו הוא עלה.

זהבה גלאון: ברכות.

זהבה גלאון: אני רוצה להתחבר לדברים האחרונים של חברת הכנסת יחימוביץ ולתת את הציטוט המלא של הדברים של הממונה על ההגבלים העסקיים, פרופסור דיויד גילה, המתפטר בדרך.

זהבה גלאון: אני מצטטת – הוא אמר כך: אני סקפטי לגבי היכולת לעשות פיקוח אפקטיבי בשוק הזה, בגלל שיש לחברות כל כך הרבה כוח מיקוח מול משרדי הממשלה, ויש להן את היד על השיבר – שימו לב, אני ממשיכה לצטט – בצורה שמאיימת שאם עושים משהו שהחברות לא אוהבות, אז הן מאיימות לא לפתח.

זהבה גלאון: אדוני השר, מדובר בדברים חמורים ביותר.

זהבה גלאון: אנחנו, תוך כדי הדברים של הממונה בוועדה ועם הרעש שהיה בוועדה, הבנו שהוא מדבר על סחיטה באיומים, כמו שאמרה חברת הכנסת יחימוביץ.

זהבה גלאון: מדובר על דברים חמורים ביותר.

זהבה גלאון: מה אמר בעצם דיויד גילה?

זהבה גלאון: הוא אמר: המדינה נסחטת.

זהבה גלאון: צריך לקרוא לילד בשמו: המדינה נסחטת.

זהבה גלאון: ואם המדינה נסחטת, שתבוא המדינה, תתכבד המדינה – ואני פונה אליך, אדוני השר – אני מבקשת להביא את זה לאותו צוות, ועדת שרים, אין לי מושג מי הצוות, צוות קנדל, מטה קנדל, לא יודעת אם יש צוות כזה ואם יש צוות כזה.

זהבה גלאון: דרך אגב, אני אומרת במאמר מוסגר: אנחנו רוצים את הפרוטוקולים, אנחנו רוצים את כל הדברים שנדונו בצוות הזה לגבי אותו מתווה, המתווה הקיים או הלא-קיים.

יצחק וקנין: אני חושב שאמרו שאין פרוטוקולים, למיטב זיכרוני.

זהבה גלאון: כך זה גם היה בוועדת הריכוזיות – אין פרוטוקול.

זהבה גלאון: נכון.

יצחק וקנין: אין להם פרוטוקול.

זהבה גלאון: נכון.

זהבה גלאון: נכון.

זהבה גלאון: אין צוות, אין פרוטוקולים.

שלי יחימוביץ': הוועדה עצמה מוכחשת, כשהיא קיימת.

זהבה גלאון: בדיוק.

זהבה גלאון: אדוני, אני רוצה להציע לך, כשאומר הממונה על הגבלים עסקיים שהמדינה נסחטת, אני מציעה שתקרא לממשלה לקחת את הרישיון לחברות.

זהבה גלאון: אני מציעה לקחת להן את הרישיון.

זהבה גלאון: הן לא יכולות לאיים על המדינה, בכל הכבוד.

זהבה גלאון: הן לא יכולות לאיים עליכם, השרים; הן לא יכולות לאיים על הציבור, בכל הכבוד להן.

זהבה גלאון: המדינה יכולה לעשות מהלך דרמטי אם היא רוצה להתייצב.

זהבה גלאון: עכשיו, אני לא נאיבית, לא נולדתי אתמול.

זהבה גלאון: אני יודעת שיש לזה השלכות, לדברים האלה.

זהבה גלאון: אבל אם אומר הממונה – שהוא תחת אחריותך, או תחת אחריות משרדך, אדוני – המדינה נסחטת, ועוברים פה לסדר-היום?

זהבה גלאון: אחר כך מה אנחנו אומרים?

זהבה גלאון: אמרתי את זה גם בוועדה.

זהבה גלאון: אנחנו כל הזמן מדברים על חשיבות הרגולציה, כמה חשוב שתהיה כאן רגולציה נשכנית, והרגולטורים יעמדו בפרץ ולא ייכנעו, ובסוף בא ראש הממשלה, או מי מטעמו, עוקר את שיני הרגולטור, גורם לו ללכת.

יצחק וקנין: תודה.

זהבה גלאון: עוד משפט, ברשותך, אדוני.

זהבה גלאון: עומד הרגולטור, או יושב, ליתר דיוק, היום בוועדה ואומר: המדינה נסחטת, ואנחנו עוברים לסדר-היום?

זהבה גלאון: ורק עוד חצי משפט – אני לא נוהגת לעשות את זה, אבל אני רוצה ממש לסבר את האוזן, ברשותכם.

זהבה גלאון: תראו מה קרה ביום שהממונה דיויד גילה הודיע על ההתפטרות שלו, על העובדה שהוא מתפטר.

זהבה גלאון: תראו מה קרה למניות של תשובה – האדם היחיד, כמו שאמרה קודם חברת הכנסת יחימוביץ, תיארה את תכונותיו – העז באופן כזה או אחר לפעול נגד מונופול הגז האימתני – זינוק של 3%.

זהבה גלאון: 550 מיליון שקלים בשווי הערך של הקבוצה.

זהבה גלאון: יש מי שמרוויח, אדוני השר, מההתפטרות של דיויד גילה.

זהבה גלאון: המדינה מפסידה, ואני מצפה מהמדינה שתפעל בהתאם.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: אחרון המציעים – יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני שר הכלכלה, הנגב והגליל – כן?

משה גפני: עוד?

משה גפני: – כפי שאמרו חברת הכנסת שלי יחימוביץ וחברת הכנסת זהבה גלאון, התקיים היום דיון, דיון ארוך, בהשתתפות רבים מחברי הכנסת.

משה גפני: זה נושא שנמצא בליבת הכלכלה הישראלית.

משה גפני: אין ספק, מדובר בהרבה מאוד כסף, ומדובר בהחלטות שהן די משמעותיות מבחינת אזרחי מדינת ישראל.

משה גפני: אני לא רוצה להאריך בעניין הזה, אדוני השר, אבל אני רוצה שתדע שהתברר בוועדה דבר שחשוב שתדע אותו.

משה גפני: התברר – המשנה למנכ"ל משרד הכלכלה אמר: רק בימים האחרונים הצטרפנו למטה שעוסק בעניין הזה.

משה גפני: יכול להיות שאתה ביקשת את זה או שאתה דרשת את זה.

משה גפני: המשמעות של העניין, שמשרד הכלכלה – – –

יצחק וקנין: הוא אמר, הוא אמר שהשר ביקש.

משה גפני: אה, הוא אמר?

משה גפני: אוקיי.

יצחק וקנין: הוא אמר את זה, כן.

יצחק וקנין: מאז שנכנס השר הזה הוא – – –

משה גפני: אז לא שמתי לב, הייתי עסוק עם איזה חבר כנסת אחר באותו זמן.

משה גפני: המשמעות של העניין – משרד הכלכלה הוא משרד מאוד קריטי בעניין הזה של מחירי הגז.

משה גפני: נכון שנאמר, והאמת היא – אני אמרתי את זה גם בוועדה ואני אומר את זה גם לך – הכנסת לא תפקדה.

משה גפני: היא לא תפקדה מפני שהיו בחירות; היא לא תפקדה.

משה גפני: בעיקר היא לא תפקדה בפיקוח על הממשלה.

משה גפני: הממשלה בעצם פעלה בעניין הזה – גם הממשלה לא הייתה ממשלה בדיוק נבחרת; זו הייתה ממשלה קודמת והיה מעבר בין ממשלה לממשלה, לקח זמן.

משה גפני: כל הנושא הזה עמד על סדר-היום.

משה גפני: עכשיו המבחן האמיתי.

משה גפני: אדוני שר המדע לשעבר, אדוני שר הכלכלה של היום, עכשיו המבחן האמיתי מפני שבאמת מדובר על דבר שהוא לא פשוט.

משה גפני: זה לא כמו שהיה בדוח ששינסקי, שהעברנו אז בוועדת הכספים את העלאת המיסוי בעניין הזה באופן משמעותי.

משה גפני: יש היום מורכבות.

משה גפני: המגמה צריכה להיות שתהיה תחרות, לא יהיה מונופול.

משה גפני: המגמה צריכה להיות שיהיה פיקוח על המחירים.

משה גפני: מחירי הגז במדינת ישראל גבוהים פי-שניים מאשר באיטליה, מאשר במקומות אחרים.

משה גפני: הם גבוהים פי-שניים.

משה גפני: זה לא סיפור פשוט, זה לא נוצר מהאוויר.

משה גפני: זו מציאות שבה ברגע ש"ים תטיס" נפסק, המחירים נסקו לגבהים.

משה גפני: זאת אומרת, מישהו ניצל את המצב הזה.

משה גפני: עכשיו, אני לא אומר, אני לא חושב שצריך לעשות את זה בהתלהמות, ולא צריך לעשות את זה בפופוליזם, אבל צריך לדעת.

משה גפני: והיעד המרכזי שלך גם במערכת הבחירות, הרב דרעי, היה הנושא הזה של להוזיל את המחירים.

משה גפני: כאן יש בידיים שלך ושל עוד שני שרים את הוזלת המחירים באמת, וזה מאוד משמעותי.

משה גפני: אני מכיר את יכולותיך.

משה גפני: אני יותר אופטימי.

משה גפני: מהרגע שנכנסת למשרד הזה, אני יותר אופטימי בנושא של הגז, אף שאני עדיין מודאג.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: ישיב לכל המציעים שר הכלכלה והנגב והגליל, השר אריה מכלוף דרעי.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני מציע לחלק את הנושא שעלה כאן לשני חלקים.

אריה מכלוף דרעי: יש שר האנרגיה והתשתיות שמופקד על הגז.

אריה מכלוף דרעי: אם הדיון הוא על נושא הגז, על המתווה, מה המתווה הנכון, מה צריך לעשות, כולל הפיקוח על המחירים, כולל המחירים – האחריות הישירה היא האחריות של שר האנרגיה והתשתיות, ואני לא חושב שזה בריא שאחד נכנס לתחום של השני בממשלה, כך שאני עומד כאן בגלל המצב שנוצר, שאני מצר עליו מאוד.

אריה מכלוף דרעי: יש תחת קורת הגג הגדולה של משרד הכלכלה את היחידה להגבלים בראשות הממונה על ההגבלים, ושם, מכוח חוק עצמאי, אוטונומי, אין התערבות לשר הכלכלה בכלל בנושא הזה של המונופול והסדר כובל.

אריה מכלוף דרעי: ולצערי, בימים הראשונים לכניסתי לתפקיד, אפשר לומר בלשון מליצה נפל עלי הסיפור של התפטרותו, כשאני עדיין לא למדתי אפילו על מה מדובר.

אריה מכלוף דרעי: באמת, אני חדש בתחום הזה, לא הייתי מעורב בו עד היום, וזה תחום לא קל.

אריה מכלוף דרעי: אז נכון, קיימתי דיונים לילות ארוכים.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שאני מתחיל להבין את העניין.

אריה מכלוף דרעי: אז ככה, אני רוצה היום, בדיון הזה, להצטמצם לנקודה של דיויד גילה, של פרופסור דיויד גילה, ולא להתרחב לנושאים האחרים, כיוון שזה נושא, שכפי שאמרתי, הוא באחריותו הישירה – אדרבה, תקיימו דיון ויבוא לכאן שר האנרגיה.

אריה מכלוף דרעי: אני, בפורום שאני צריך לומר, אומר את דעתי בעניין, אבל אני קודם כול רוצה להקדיש כמה מילים לפרופסור דיויד גילה.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק, אני מצטרף לכל מה שאמרתם כאן עליו.

אריה מכלוף דרעי: באמת, דיויד גילה הוא רגולטור אמיץ שעשה רבות לטובת הצרכן, כולל בשיתוף פעולה עם משרד הכלכלה, יש לי רק שבחים להגיד עליו.

אריה מכלוף דרעי: אפילו בתקופה הקצרה, בימים אלה שאני נמצא במשרד, כבר הספקתי לעבוד אתו ולהצליח במשותף, ביחד, בנושא של הפיקוח על העמלות של כרטיסי האשראי, במסגרת ועדת לוקר.

אריה מכלוף דרעי: ראיתי את ההשקפה שלו ואת המסירות שלו ואת המקצועיות שלו.

אריה מכלוף דרעי: מאוד הצטערתי על העזיבה שלו ואפילו ניסיתי להניא אותו מכך.

אריה מכלוף דרעי: אפילו באתי אליו בטענה אישית, שזה לא הגון, לא פייר, בלשון צברית.

אריה מכלוף דרעי: כן?

אריה מכלוף דרעי: אני שר חדש, בוא, תן לי, בוא ניכנס ביחד לעניין, נראה.

אריה מכלוף דרעי: מי אמר שזו הדרך היחידה שיש?

אריה מכלוף דרעי: בוא ננסה להתמודד, ננסה לשנות.

אריה מכלוף דרעי: הוא היה נחוש בדעתו בעניין, ואני לא יכול לאסור על בן-אדם לעשות צעד.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני אגיד לך, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בהמשך לפנייתך, על המשימה שהטלת עלי.

אריה מכלוף דרעי: אז אני אגיד לך, תראי, בואי נסתכל בצד השני של הכובע.

אריה מכלוף דרעי: כשפקיד, ולא משנה מה גודל תפקידו – פקיד שמתפטר מתפקיד, אבל לא מתפטר סתם בגלל סיבות אישיות, אלא בגלוי ובמחאה נגד מדיניות הממשלה – כן, המשילות – הדבר הנכון ביותר, אני חושב, היה שהוא היה עוזב באותו יום.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני ביקשתי שהוא יישאר עד סוף אוגוסט וימשיך, אף שקיבלתי המון תלונות איך יכול להיות שפקיד שמתפטר ממשיך והוא לא מקיים את מדיניות הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: כיוון שאני חושב שאני כל כך מזדהה אתו, כל כך מסכים אתו, וכל כך אני יודע באילו נסיבות הוא נכנס, אני מאמין שהזמן יעשה את שלו.

אריה מכלוף דרעי: אף שהוא הודיע לי, אני לא ממהר להחליף, ואני לא ממהר להתחיל.

אריה מכלוף דרעי: אני מחכה.

אריה מכלוף דרעי: בואו ונראה אילו התפתחויות יהיו.

שלי יחימוביץ': אדוני השר, הוא התפטר לפני שהוא ידע שמגיע שר כלכלה שכל כך תומך בו.

אריה מכלוף דרעי: תאמיני לי שהיו לנו הרבה שיחות.

אריה מכלוף דרעי: היו לנו הרבה שיחות.

שלי יחימוביץ': יכול להיות שעכשיו, כשהוא יבין שיש לו גיבוי, הוא יישאר.

אריה מכלוף דרעי: בסדר.

אריה מכלוף דרעי: אבל הוא גם יודע שיש סעיף שקוראים לו סעיף 52.

אריה מכלוף דרעי: זה הסעיף הבעייתי שבגללו אני גם נכנס לעניין, שאומר שבשיקולים של ביטחון ומדיניות חוץ – – כן?

אריה מכלוף דרעי: אני לא מצטט נכון?

שלי יחימוביץ': נכון.

אריה מכלוף דרעי: – – שר הכלכלה יכול לפטור את הנושא הזה מהסדר כובל.

אריה מכלוף דרעי: ואז הוא בא – – –

איילת נחמיאס ורבין: אמת.

אריה מכלוף דרעי: זה הסעיף – – –

זהבה גלאון: ומה עושה אדוני?

אריה מכלוף דרעי: יפה.

אריה מכלוף דרעי: ראיתם את הנחישות של הממשלה, ובצדק – –

זהבה גלאון: איזה?

אריה מכלוף דרעי: – – בנושא הזה של הגז.

אריה מכלוף דרעי: את יודעת, ראיתם שכל שבוע אתם מקבלים העברת סמכויות ממשרד למשרד.

אריה מכלוף דרעי: יש גם הצעה כזאת לקחת את הסמכות ולהעביר אותה למישהו אחר, שמופקד – – –

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שתדע לשמור על סמכויותיך.

אריה מכלוף דרעי: בסדר.

אריה מכלוף דרעי: אז אני בינתיים, בואו ונגיד כך, כוחותינו עדיין שומרים על הסעיף הזה, כן?

זהבה גלאון: אדוני, ברשותך, האם אדוני מרמז שמישהו יכול להעלות על דעתו שהוא ייקח מאדוני את הסמכויות שיש לו?

אריה מכלוף דרעי: כל יום זה נעשה פה.

אריה מכלוף דרעי: את לא רואה כמה זה נעשה פה?

זהבה גלאון: האם אדוני – – –?

זהבה גלאון: אנחנו רוצים להבין מה אתה אומר.

אריה מכלוף דרעי: לקחו משרד של 12 עובדים וחילקו אותו לארבעה משרדים.

זהבה גלאון: אדוני, אני רוצה לשאול שאלה ספציפית שמופנית לאדוני:

זהבה גלאון: האם אדוני מרמז שהוא ימשיך לעסוק בזה ואולי הוא ילחץ על הממונה להישאר בתחום הזה, הוא יעשה – – – על הנושא של ההסדר הכובל, סעיף 50 וכמה – אני לא זוכרת – – –

אריה מכלוף דרעי: 52.

זהבה גלאון: 52.

זהבה גלאון: האם אדוני מרמז לזה שייתכן שהסמכויות שלו בנושא תילקחנה ממנו?

אריה מכלוף דרעי: אני אגיד לך.

זהבה גלאון: אתה יכול לפרט בסוגיה הזאת?

אריה מכלוף דרעי: אני אגיד לך, גברתי חברת הכנסת, וגם לך, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

זהבה גלאון: בכל זאת.

אריה מכלוף דרעי: דקה.

אריה מכלוף דרעי: את שואלת שאלות קשות, אני רוצה לענות לך ורוצה להיות גם מדויק.

אריה מכלוף דרעי: אני לא רומז שום דבר.

אריה מכלוף דרעי: אני אמרתי את האפשרויות שקיימות – אפשרויות שגם פרופסור דיויד גילה היה מודע להן.

אריה מכלוף דרעי: אני חייב לציין שבהגינותו הוא גם אמר שהוא מודע לכך שיש רגולטורים אחרים שלא מסכימים לדעתו ושהוא בדעת יחיד בעניין.

שלי יחימוביץ': הוא לא בדעת יחיד.

אריה מכלוף דרעי: זה מה שהוא אמר גם.

שלי יחימוביץ': יש יושב-ראש רשות החשמל, יש – – –

אריה מכלוף דרעי: אז אני מציין את מה שהוא אמר.

אריה מכלוף דרעי: אני חוזר על מה שהוא אמר.

אריה מכלוף דרעי: הרי אני לא נפגשתי עם האחרים, ואני לא יודע.

אריה מכלוף דרעי: אני שמעתי חלק, אבל אני יודע – זה מה שאמר לי גם דיויד גילה, שמבין כל הגורמים במשרדי הממשלה שמופקדים על התחום הזה, הוא בדעת יחיד – מה שלא היה לפני חודשיים.

אריה מכלוף דרעי: הוא נותר יחיד בעניין הזה.

אריה מכלוף דרעי: אני רק יכול לומר לכם דבר אחד: בינתיים אני לא נמצא בשלב הזה, אבל אם אני אצטרך לפעול תחת הסמכות של הסעיף הזה, אני אפעל, אני אשמע, אני אעשה מה שאני מבין, ומובן שאז אני אצטרך לקבל את ההחלטה – מה שעומד מול עיני הוא רק דבר אחד: טובת האזרחים, הילדים והנכדים שלנו – לנסות לעשות את כל מה שאני יכול, ואני יודע לעשות ואפשר לעשות, כדי שאכן הצרכנים שלנו, האזרחים שלנו, יקבלו את המחיר הטוב ביותר שאפשר.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע כמה אפשר עדיין לעשות בנסיבות הללו.

אריה מכלוף דרעי: אני מצר מאוד שלא טיפלו בעניין הזה ביתר שאת, ולא חשוב מה הסיבות, לפני חצי שנה ושנה.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו במירוץ נגד הזמן.

אריה מכלוף דרעי: יש התפתחויות אזוריות שאני לא רוצה לפרט אותן, שהן לא לטובתנו, לצערי הרב.

אריה מכלוף דרעי: וצריך לזכור שבסוף בסוף, האינטרס של כולנו הוא שהגז הזה יבוא אלינו.

אריה מכלוף דרעי: לכן במכלול הנסיבות הללו, אני אומר וחוזר שוב: דיויד גילה, אני מצר מאוד על התפטרותו.

אריה מכלוף דרעי: מעל בימת הכנסת אני מנצל את הזמן ואת המקום – ואני עושה את זה כמעט כל יום בשיחה, ואני אעשה את זה גם עכשיו – אני פונה אליו ומבקש ממנו:

אריה מכלוף דרעי: חזור בך, אין צורך.

אריה מכלוף דרעי: יש הרבה מאבקים, יש הרבה דברים שאפשר לשפר תוך כדי.

אריה מכלוף דרעי: זה לא – יש לך מספיק מה לתרום.

אריה מכלוף דרעי: המחאה שלך נשמעה.

אריה מכלוף דרעי: עשית, העלית את הנושא למודעות.

אריה מכלוף דרעי: כולם מבינים את עמדתך.

אריה מכלוף דרעי: צריך להמשיך הלאה.

אריה מכלוף דרעי: אני מאוד מקווה שהוא יקבל את הפנייה שלי.

יצחק וקנין: מה אדוני מציע?

אריה מכלוף דרעי: אני מציע: הנושא הזה כבר היה היום בוועדת הכספים.

אריה מכלוף דרעי: אם הם רוצים עוד הפעם דיון בוועדה, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב – – –

שלי יחימוביץ': כן, כן.

שלי יחימוביץ': כספים.

יצחק וקנין: כספים.

יצחק וקנין: אוקיי.

אריה מכלוף דרעי: איך שאתם רוצים, בבקשה, אין לי שום בעיה.

אריה מכלוף דרעי: אני רואה במציעים שותפים לעניין הזה.

אריה מכלוף דרעי: כולנו מחפשים את אותה המטרה.

אריה מכלוף דרעי: יש המון דברים שאני מונע את עצמי, כיוון שאם ההליך הזה יתממש, יש העניין של שימוע והתייעצויות עם ועדות, ואני לא רוצה להגיד דברים שבהמשך אולי אצטרך לשנות את דעתי בעניין.

אריה מכלוף דרעי: לכן אני מונע את עצמי מלהביע את דעתי בנושאים הללו.

אריה מכלוף דרעי: אבל אמרתי בכותרת אחת: המשרד שלי, כפי ששמעתם היום, עד לפני כמה ימים בכלל לא היה שותף במשא-ומתן, ואני לא יודע משום מה, למה.

אריה מכלוף דרעי: אני דרשתי שמנכ"ל המשרד עמית לנג יהיה שותף, והוא היום שותף, חבר, והוא יושב, כיוון שיש לנו אחריות, ואנחנו צריכים לדאוג – – –

אוסאמה סעדי: שותף במה?

אריה מכלוף דרעי: שותף מול החברות, מול הגופים הללו – – –

אוסאמה סעדי: יש מטה – – –

שלי יחימוביץ': – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, השר כבר השיב.

שלי יחימוביץ': שותף – – –

אוסאמה סעדי: יש מטה – – –?

יצחק וקנין: זה לא שאלות ותשובות.

אריה מכלוף דרעי: אני חוזר.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע מה זה מטה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע איך אתם קוראים לכל הגופים הללו.

אריה מכלוף דרעי: מה, יש לכם ספק שמה – שהממשלה יושבת מול כל החברות הללו?

אריה מכלוף דרעי: יש כל כך הרבה נושאים.

אריה מכלוף דרעי: יש עניין של מיסוי, יש עניין של ביטחון, יש עניין של פיקוח; יש המון דברים כאן.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

אריה מכלוף דרעי: יש כאן המון גורמי ממשלה וכל אחד מופקד על תחום מסוים, ויש צוות משותף, ואני לא יודע איך תקראו לו – מטה, או לא יודע מה.

אורלי לוי אבקסיס: רק לפני שבוע – – –

יצחק וקנין: זה לא איזה משהו סודי.

אורלי לוי אבקסיס: רק לפני שבוע – – –

אריה מכלוף דרעי: יש גורמים, ואנחנו מנסים לתאם, שהממשלה תדבר ביחד.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, באזור שלך יש הרבה רעש.

איילת נחמיאס ורבין: השר, אם המשרד שלך לא היה שותף עד עכשיו, זה מראה איזה תהליך היה כאן.

אורלי לוי אבקסיס: – – – לפני שבוע נזכרו – – –?

אריה מכלוף דרעי: מה זה?

אורלי לוי אבקסיס: רק לפני שבוע נזכרו – – –?

אריה מכלוף דרעי: אף אחד לא נזכר.

אריה מכלוף דרעי: אני דרשתי.

אורלי לוי אבקסיס: אה.

אריה מכלוף דרעי: אם לא הייתי דורש, גם את זה – לא היו נזכרים.

שלי יחימוביץ': אבל היה לך שם הממונה – –

קריאה: זה מדהים.

שלי יחימוביץ': – – האיש הבכיר ביותר.

שלי יחימוביץ': הוא שם באופן טבעי.

שלי יחימוביץ': תן לו גיבוי.

שלי יחימוביץ': זה לא נשמע שנתת לו גיבוי.

אריה מכלוף דרעי: אני נותן לו.

אריה מכלוף דרעי: תראי, תאמיני לי שאני למען – שלי, אני לא יכול לפרט לך את הכול.

אריה מכלוף דרעי: בארבע עיניים אני מוכן להגיד לך את הדברים, כיוון – – –

זהבה גלאון: למה בארבע?

זהבה גלאון: בשש.

אריה מכלוף דרעי: בסדר.

אריה מכלוף דרעי: זה שיחות אישיות.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לכם את זה עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: אמרתי את זה לפני שבועיים, ואני אומר את זה כאן עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: אני קורא לו לחזור, אני מעריך אותו ואני מאוד הייתי רוצה.

אריה מכלוף דרעי: מה יותר מזה אני יכול לעשות?

אריה מכלוף דרעי: אני לא יכול להכריח בן-אדם.

אורלי לוי אבקסיס: רק תבטיח לנו – – – 52.

אריה מכלוף דרעי: אני לא שומע.

אריה מכלוף דרעי: מה?

אורלי לוי אבקסיס: רק תבטיח לנו שלא תפעיל את סעיף 52.

אריה מכלוף דרעי: איך אני יכול להבטיח כזה דבר?

אורלי לוי אבקסיס: כי הרי בסופו של דבר הם יכולים לבוא – – – של החוק.

אריה מכלוף דרעי: טוב.

אריה מכלוף דרעי: חברת הכנסת אורלי, את יודעת שזה לא – – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני השר.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק וקנין: מה אתה מציע?

אריה מכלוף דרעי: שיתקיים דיון בוועדה, כן.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: תודה לשר הכלכלה ופיתוח הנגב והגליל.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, שאלה, דעה נוספת לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: אחריה – דעה נוספת לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: רבותי, רק להקפיד: בדקה.

איילת נחמיאס ורבין: בטח.

איילת נחמיאס ורבין: השר דרעי, ברשותך – – –

יצחק וקנין: את יכולה לשאול.

יצחק וקנין: הוא מקשיב, הוא מקשיב.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שהוא מקשיב.

איילת נחמיאס ורבין: יש לו כישרון.

איילת נחמיאס ורבין: הוא עתיר כישרונות, כמו נשים.

איילת נחמיאס ורבין: הוא יכול גם, גם, גם וגם.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה רק לומר דבר אחד.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת יחימוביץ, למגינת לבי, אני חוששת שזה תהליך בלתי הפיך, ממה שאני מבינה מהממונה, שהוא באמת ניסה לעשות כל מה שהוא יכול על מנת לוודא שבישראל תהיה תחרות בתחום מחירי הגז.

איילת נחמיאס ורבין: על כן, מה שאני מוטרדת ממנו זה התהליך של מציאת הממונה על ההגבלים העסקיים הבא, וועדת האיתור, אופי ועדת האיתור, מה שעשויים לנסות לייצר, ומניעת ניגודי העניינים בוועדת האיתור, שזה אולי הדבר הכי קריטי שלדעתי עומד בפני השר, כי בסופו של דבר זו תהיה ועדת איתור ששר הכלכלה צריך למנות.

איילת נחמיאס ורבין: לכן, עם כל החשיבות שאני רואה בקריאה לממונה על ההגבלים העסקיים לחזור בו מההתפטרות, לצערי אני לא רואה שזה רברסיבילי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: רבותי, להקפיד על דקה.

יצחק וקנין: אני לא אתן להאריך בדברים מעבר לדקה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, התפטרותו של הממונה על ההגבלים העסקיים היא תמרור אזהרה אדום; וחשיבות העניין היא הרבה מעבר לשאלה של הממונה.

דב חנין: חשיבות העניין היא בכך ששומר הסף האחרון, שנועד להגן על האינטרס של הציבור הישראלי מפני מונופול עצום ודורסני בתחום האנרגיה, מונופול שיפגע ברמת החיים של כולנו, מונופול שיפגע במשק הישראלי ובתעשייה הישראלית, מונופול שהוא מסוכן לדמוקרטיה – שומר הסף הזה הולך.

דב חנין: אמר השופט העליון האמריקני ברנדייס: אפשר שיהיה לנו ריכוז של העושר בידיים מעטות, ואפשר שתהיה לנו דמוקרטיה פוליטית, אבל אי-אפשר שיהיו לנו שני הדברים ביחד.

דב חנין: הנה ההוכחה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: יש הסכמה להעביר את הנושא לוועדת הכספים של הכנסת.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה, רבותי; מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

אורן אסף חזן: סליחה.

אורן אסף חזן: אני, אדוני, ישבתי בכיסא – – –

יצחק וקנין: אני אודיע את זה לפרוטוקול.

יצחק וקנין: תכף.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

יצחק וקנין: 18 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חזן הצביע בטעות – במקום?

רועי פולקמן: לא במקום – – –

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: – – –

יצחק וקנין: במקום אלי כהן.

יצחק וקנין: שזה יירשם בפרוטוקול.

יצחק וקנין: אם כן, 18.

יצחק וקנין: הנושא יובא, רבותי, לוועדת הכספים של הכנסת להמשך דיון.

יצחק וקנין: אני מוסיף גם את הצבעתו של השר אריה מכלוף דרעי.

יצחק וקנין: אם כן – 19, נכון?

יצחק וקנין: רק לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: לא משנים את ההצבעה.

יצחק וקנין: לפרוטוקול אני מוסיף גם את הצבעתו של השר.

יצחק וקנין: חרם ודה-לגיטימציה נגד ישראל בארגונים בין-לאומיים

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים לנושא הבא: חרם ודה-לגיטימציה נגד ישראל בארגונים בין-לאומיים, הצעות לסדר-היום מס' 237, 238, 254, 256, 272, 277 ו-281.

יצחק וקנין: המציע הראשון – חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: שלוש דקות לכל מציע.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, בבקשה.

נחמן שי: אבל אני אבקש הנחה כי אני הולך לומר כמה מילים – לברך אותך.

נחמן שי: אז זה יהיה לי – –

טלי פלוסקוב: אוקיי.

נחמן שי: – – תוספת.

נחמן שי: קודם כול, אני מאחל לך, גברתי, הרבה הצלחה, טלי.

נחמן שי: זה תפקיד חשוב ומעניין, והוא בעיקר מסדר את כל הקבוצה הזאת בשורות וקובע להם זמנים.

נחמן שי: אז באמת כל טוב, הצלחה – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

נחמן שי: – – ועוד יבואו בטח רגעי מבחן.

נחמן שי: אני בטוח שתצלחי אותם בקשיחות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

נחמן שי: מי שניהל את ערד, זה כבר קטן עליו.

טלי פלוסקוב: תודה.

נחמן שי: גברתי – – –

טלי פלוסקוב: – – – שלוש דקות.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו לא יודעים להבחין בתהליכים, אנחנו יודעים להבחין באירועים, כי אנחנו רואים אותם קורים.

נחמן שי: תהליך ההדרה של ישראל מהזירה הבין-לאומית הוא תהליך ממושך שהתחיל כבר לפני שנים אחדות.

נחמן שי: הוא נמשך והולך.

נחמן שי: אנחנו מתעוררים כשהפצצות נופלות על ראשנו.

נחמן שי: פיפ"א היה סוג של פצצה כזאת.

נחמן שי: בימים האחרונים הפצצות האלה התרבו והלכו.

נחמן שי: אנחנו רואים מה קורה באיזו תערוכה של "שוברים שתיקה" בשווייץ; אנחנו רואים מה קורה בחרם של איגוד הסטודנטים בבריטניה; אנחנו רואים קבלה לאו"ם, או כמשקיף לאו"ם, של עוד ארגון פרו-פלסטיני.

נחמן שי: זה מגיע מכל הכיוונים.

נחמן שי: ואז כשאנחנו מסתכלים אחורה – כך קורה לנו בחיים – אנחנו אומרים: היי, לא ידענו, לא הבנו אז, כשאמרו לנו שיש תנועה שנועדה להחרים את ישראל, להטיל עליה סנקציות ובסופו של דבר להוקיע אותה בתוך הקהילה הבין-לאומית.

נחמן שי: פיפ"א היא מקרה מבחן.

נחמן שי: אני רוצה להזכיר לכולנו, למי שכבר שכח, שדרום-אפריקה, שהייתה מדינת אפרטהייד החל מ-1948 – המסע לעקירת האפרטהייד מדרום-אפריקה התחיל בפיפ"א.

נחמן שי: בספטמבר 1961 פיפ"א משעה את דרום-אפריקה.

נחמן שי: כלומר, רק שתבינו, כשמביאים את ה-case של ישראל לפיפ"א, אומרת תנועת ה-BDS ואומר ג'יבריל רג'וב: אנחנו כבר זוכרים את ההיסטוריה ואנחנו רוצים שההיסטוריה תחזור על עצמה.

נחמן שי: וכשזה התחיל בפיפ"א, זה אחר כך השתנה, זה עבר למוסדות בין-לאומיים אחרים, כמובן האו"ם, ואז דרום-אפריקה נאלצה לשנות את המדיניות שלה.

נחמן שי: אין פה אפרטהייד – אני רוצה להבהיר את זה בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים – אבל הרעיון המכונן להטיל מצור מדיני, כלכלי, חברתי, תרבותי, ספורטיבי על ישראל, זה המקום.

נחמן שי: ועכשיו אני אומר, כי זמני עומד לפוג: אם לא ננקוט צעדים מדיניים כדי לשבור את המצור עלינו, המצור הזה יצליח.

נחמן שי: אם לא נפעל כבר עכשיו כדי לומר לעולם שאנחנו מוכנים להגיע להסדר עם הפלסטינים במתכונת כזאת או במתכונת אחרת וניקח את היוזמה ונפעל את הפעולה הדרושה ונבהיר את זה לדעת הקהל העולמית והבין-לאומית, הסנקציות האלה ישובו וייפלו.

נחמן שי: הפצצות האלה ישובו וייפלו על ראשנו.

נחמן שי: יש מהלכים ארגוניים שצריך לעשות; גם אותם הממשלה עושה בקושי רב ובעצלנות, אבל הם לא ישנו את התמונה המלאה.

נחמן שי: התמונה יכולה להשתנות רק אם נבין שהמפתח הוא מדיני, המפתח הוא רצונה של מדינת ישראל להגיע להסדר.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, שלוש דקות.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עליזה לביא: אני מברכת אותך על ישיבתך הראשונה.

עליזה לביא: הרבה הצלחה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

עליזה לביא: חברותי, חברי חברי הכנסת, אני פונה אליכם בדאגה.

עליזה לביא: אנחנו רואים את מסע הדה-לגיטימציה שהולך ומעצים.

עליזה לביא: חברי ואני משכנו פעמיים את ההצעה שלנו לדון בנושא של פיפ"א: פעם אחת בעקבות בקשה של משרד ראש הממשלה, לפני שבועיים, ופעם אחת בעקבות בקשה של המשלחת שניסתה לטפל בנושא הזה.

עליזה לביא: והתואנה הייתה: בואו נראה שלא מערבים פוליטיקה בכל הנושא הזה של פיפ"א.

עליזה לביא: אבל, חברים, המציאות הולכת ומחריפה.

עליזה לביא: המדיניות שלנו בנושאים הללו לא ברורה, ולמעשה אין מדיניות.

עליזה לביא: אנחנו צריכים להבין שהיום הבמות האזרחיות, התרבותיות, הבמות של החברה, הופכות להיות בתוך המשחק הזה של הדה-לגיטימציה של מדינת ישראל.

עליזה לביא: אני מזכירה לכם שרק לפני 51 שנים ישראל זכתה בגביע אסיה בכדורגל, ורק ביום שישי האחרון, בדקה ה-99, אנחנו רואים באמת את ההתפוגגות של האיום שהיה.

עליזה לביא: אבל אנחנו רואים עוד ועוד ועוד ועוד התנגדויות אזרחיות יזומות מבמות שלא הכרנו.

עליזה לביא: והנה, לאחרונה, התאחדות הסטודנטים הבריטית מצטרפת לתנועת החרם כנגד ישראל, ואנחנו לא עונים, ואנחנו לא מגיבים.

עליזה לביא: ולמעשה אין כל מדיניות ברורה, אין חשיבה, אין עשייה בכיוונים הללו, ואין ראייה שהמציאות סביבנו הולכת ומשתנה.

עליזה לביא: לצערי הרב, בתוך המערכת הקשה והחשובה הזו, הממשלה מובלת למערכת ללא אסטרטגיה ברורה, ללא חזון, ללא תוכנית פעולה מסודרת ומתוקצבת שתביא לתוצאות אמיתיות, מדידות, נכונות, לכל מה שקורה סביבנו.

עליזה לביא: חברים, בלי תוכנית שתבטיח את מעמדה של ישראל בגופים שבהם אנחנו חברים וגם בגופים נוספים ותחזק את מערכת היחסים עם בעלות-בריתה, אנחנו לא נתקדם.

עליזה לביא: אוזלת היד ההסברתית של מדינת ישראל, אסור לה להימשך.

עליזה לביא: אנחנו חייבים, כולנו, להתגייס למאמץ ההיסטורי והעולמי לשנות את כיוון הרוחות הנושבות בעולם, ואנחנו חייבים להבטיח שהילדים שלנו יוכלו ללכת בגאווה כישראלים הן במולדת והן בנכר.

עליזה לביא: אנחנו צועדים בזירה הסברתית שונה.

עליזה לביא: המאבק לדה-לגיטימציה של ישראל עבר לבמות נוספות, ואת זה כאן, בישראל, עדיין לא הבנו.

עליזה לביא: חברי חברי הכנסת וגברתי היושבת-ראש, כיצד ייתכן שבשעה זו הגורמים הממונים על המערכת מפוצלים כל כך?

עליזה לביא: רק לאחרונה מונתה סגנית שר החוץ, מונה שר הסברה, שר תפוצות, שר לעניינים אסטרטגיים, אבל דווקא משרת שר החוץ נותרה לא מאוישת.

עליזה לביא: דווקא בשעה כזאת אין מי שלוקח אחריות ומאיר את המקומות החשוכים ואת צדקת דרכנו, את המורשת שלנו, את הביטחון שלנו.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עליזה לביא: ישראל היום מובלת אל פי תהום, וממש כמו הקמת הממשלה הנוכחית, היא נתפסת כלחיצה, פגיעה וכזאת העוסקת בכיבוי שרפות יותר מאשר בלקיחת יוזמה ופעולה.

עליזה לביא: אנחנו חייבים לראות את התמונה כולה.

עליזה לביא: גולדה מאיר אמרה בעבר שישראל היא שערבה לביטחון ישראל.

עליזה לביא: אם אנחנו לא נעשה את זה בשבילנו, גברתי היושבת-ראש, אף אחד לא יעשה את זה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מיכל רוזין: כבוד היושבת-ראש, ברכות.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה פעם ראשונה שאת מנהלת, לפחות כשאני פה.

טלי פלוסקוב: נכון, פעם ראשונה.

מיכל רוזין: אז ברכותי.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיכל רוזין: מה שאנחנו רואים פה, חברי וחברות הכנסת, זה ניסיון להלך אימים, לייצר איזה אפקט של אוי, אוי, תראו כולם נגדנו עוד הפעם; אוי, צריך להיזהר, העולם נגדנו, כולם אנטישמים.

מיכל רוזין: הם בכלל לא נגד ההתנחלויות או הכיבוש, הם בעצם נגד מדינת ישראל, הם אנטישמים, הם נגד יהודים.

מיכל רוזין: נתניהו, אנחנו יודעים, הוא מצוין בזיהוי האיומים, אבל השאלה היא מה הוא עושה כדי להתמודד עם האיומים האלה.

מיכל רוזין: במקום להתמודד אתם, הוא ממשיך בבנייה בהתנחלויות, הוא ממשיך להתנגד להסדר מדיני, ובוודאי למדינה הפלסטינית.

מיכל רוזין: ולא יעזור לנו.

מיכל רוזין: זה לא רק שאלה של הסברה ולא אם נשים שר כזה או שר אחר או מה אמרה סגנית שר החוץ, שאני כמובן לא מסכימה אתה.

מיכל רוזין: זו לא השאלה.

מיכל רוזין: השאלה האמיתית היא המשך הכיבוש וניהול הסכסוך, ולכך יש מחיר בין-לאומי כבד וגם מחיר פנימי, ומובן שהמחיר הזה מגיע גם לאזרחי ישראל בעולם כולו, בוודאי בישראל.

מיכל רוזין: וכבר דיברו פה ואין צורך לחזור באמת על מעמדנו בעולם, מכל הבחינות.

מירב בן ארי: זה לא קשור.

מירב בן ארי: מה זה קשור – – –

מיכל רוזין: במקום לאפשר עדויות של חיילים וקצינים, לשמוע, לנהל דיון אמיתי על הטענות שלהם – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – על מה שקורה בשטח, אנחנו אוטמים את האוזניים, אוטמים את עינינו, אנחנו לא רואים מה שקורה; כל מה שהם אומרים זה בוודאי לא נכון, זה בוודאי השמצה של מדינת ישראל.

מיכל רוזין: אנחנו מתעלמים מ-16 שרי חוץ של האיחוד האירופי שקוראים לחרם על מוצרים מההתנחלויות.

מיכל רוזין: גם זה, במקום לראות בזה קריאת השכמה, אנחנו רואים בזה שוב תעמולה נגד מדינת ישראל.

מיכל רוזין: גם הסיפור עם פיפ"א, ראינו אותו כאיזו מלחמה, תקיפה של מדינת ישראל, במקום לראות את זה, שוב, כשעון מעורר שצריך להגיד לנו: שימו לב, תראו מה קורה פה.

מיכל רוזין: ולצערי הרב, אנחנו מתחילים להפוך בעיני העולם לדרום-אפריקה, ואני רוצה להזכיר לכם שהמשטר בדרום-אפריקה – – –

מירב בן ארי: זה ממש לא כמו דרום-אפריקה – – –

מיכל רוזין: אני לא אמרתי שאנחנו כמו, אני אומרת – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – שהלחץ הבין-לאומי – תקשיבי למה שאני אומרת – הלחץ הבין-לאומי עלינו מתחיל להיות כמו שהיה בדרום-אפריקה – –

נאוה בוקר: – – –

מירב בן ארי: זה לא – – – זה חוסר לגיטימציה של מדינת ישראל – – –

מיכל רוזין: – – שכלל סנקציות כלכליות ואמברגו על מסחר בנשק והרחקה ממוסדות בין-לאומיים, ואנחנו לא רוצים להגיע למקום הזה.

מיכל רוזין: האם ההתנחלויות שוות לנו את ביטול מעמדה של מדינת ישראל – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – כמדינה לגיטימית בעולם?

מיכל רוזין: האם זה שווה לנו?

מיכל רוזין: האם אנחנו לא מבינים שמדינה כובשת – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – לא יכולה להעביר אוכלוסייה אזרחית לאזור הכבוש?

מיכל רוזין: זה מנוגד לחוק הבין-לאומי, וכל עוד נמשיך לתמוך בכך וכל עוד נמשיך לעשות את זה, העולם ימשיך בצעדים האלה נגדנו, והסוף לא יהיה טוב.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מייקל אורן, בבקשה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: מיכאל אורן.

אלי אלאלוף: מגיע לו בונוס – – –

אחמד טיבי: הבעיה של הדיפלומטיה הישראלית, שהיא לא יודעת מאיפה להיכנס.

נחמן שי: הבעיה היא איך לצאת.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – – לא הכול מימין – – –

מיכאל אורן: באמת ברכותי לסגנית יושב-ראש הכנסת.

מיכאל אורן: חברי וחברותי חברי הכנסת – – –

נחמן שי: הבעיה היא איך יוצאים, לא איך נכנסים.

נחמן שי: זו הבעיה שלנו.

מיכאל אורן: תארו לעצמכם, תארו לעצמכם – צריך להרים את זה – – –

אחמד טיבי: יש משהו ירוק שם.

מיכאל אורן: תודה.

מיכאל אורן: חבר הכנסת טיבי, תודה.

מיכאל אורן: שוב, ברכותי לכבוד סגנית יושב-ראש הכנסת.

מיכאל אורן: חברי וחברותי חברי הכנסת, תארו לעצמכם מצב שאחרי איזה מערכה צבאית מול "חמאס", מול "חיזבאללה", צה"ל היה לוקח פסק זמן לנוח, להפסיק להתאמן, להפסיק לפתח מערכות נשק, פשוט time off.

מיכאל אורן: זה נשמע הזוי, נשמע מופרך, אבל בכל מה שקשור ל-BDS ולחרמות אני חושש שככה, זה המצב.

מיכאל אורן: השבוע כלי התקשורת הישראליים התמלאו בדיווחים על פרשת פיפ"א, על הניסיון הפלסטיני להשעות את חברותה של ישראל בארגון, לבודד אותנו בעולם הספורט, ובספורט הכי אהוב בארץ.

מיכאל אורן: ויש לציין לשבח את מאמציו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, את יושב-ראש התאחדות הכדורגל הישראלית עופר עיני ואת אנשי משרד החוץ שפעלו ללא לאות על מנת לסכל מאמץ מחפיר זה להשעות אותנו מהארגון.

מיכאל אורן: זה אכן הישג מרשים לכדורגל ולדיפלומטיה הישראלית, אבל אסור לנו, אסור לנו לנוח על זרי הדפנה ולהיכנס לשאננות.

מיכאל אורן: הסכנה לא עברה אלא רק החריפה.

מיכאל אורן: זו הסכנה, ואת הסכנה הזאת אפשר לסכם בשלוש אותיות באנגלית: BDS; BDS – ראשי תיבות שפירושם חרמות, הסרת השקעות בחברות ישראליות וסנקציות.

מיכאל אורן: מדובר על ארגון בין-לאומי, מאורגן וממומן היטב, שאינו שואף להביא לפתרון של שתי מדינות לשני עמים.

מיכאל אורן: צר לי לומר – מיכל, צר לי לומר, זה לא קשור להתנחלויות.

מיכאל אורן: הוא לא שואף להפסיק בנייה ביהודה ושומרון.

מיכאל אורן: ה-BDS פשוט שואף לנתק את כל הקשרים בעולם, למוטט את המשק הישראלי, פשוט למחוק אותנו מהמפה.

מיכאל אורן: מדובר על סכנה אסטרטגית שעלולה להפוך גם לסכנה קיומית – הסכנה של גזלת הזכות שלנו להגן על עצמנו, ואפילו זכות קיום כמדינה יהודית וריבונית.

מיכאל אורן: אנחנו מבינים היום שה-BDS זה לא רק כדורגל, שכן ה-BDS תוקף אותנו באין-ספור מישורים.

מיכאל אורן: המתקפה מתנהלת בקמפוסים – בקמפוסים אמריקניים, גם בריטיים עכשיו, בקמפוסים המובילים – משום שה-BDS יודע שמשם שתצמח המנהיגות האמריקנית והבריטית העתידית, ובכל מיני ניסיונות לכונן את ישראל כמדינת אפרטהייד.

מיכאל אורן: ה-BDS תוקף גם במכולות בארצות-הברית ובאירופה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיכאל אורן: – – במטרה להוריד מוצרים מתוצרת ישראל מהמדפים – עוד דקה.

מיכאל אורן: ה-BDS משפיע על מוסדות פיננסיים ובנקאיים על מנת שינתקו כל קשר עם מוסדות כלכליים במשק הישראלי.

מיכאל אורן: ה-BDS פועל בארגונים ובבתי-המשפט הבין-לאומיים על מנת להאשים את ישראל בפשעי מלחמה ולהטיל עלינו סנקציות.

מיכאל אורן: לכן, כל הבחנה בין ביטחון ובין הסברה ודיפלומטיה ציבורית היא הבחנה מלאכותית.

מיכאל אורן: ומול הסכנה המונומנטלית הזאת, רבותי, מה אנחנו עושים?

מיכאל אורן: התשובה היא: לא מספיק, לא מספיק בכלל.

מיכאל אורן: בשנים האחרונות קמו בחו"ל – יש לי עוד דקה?

מיכאל אורן: עוד דקה – ארגונים הנלחמים נגד BDS, ארגונים נפלאים – StandWithUs, CAMERA, איפא"ק – עושים באמת עבודת קודש.

מיכאל אורן: אבל שימו לב, כולם ארגונים אמריקניים.

מיכאל אורן: אנחנו עושים מיקור-חוץ, outsourcing של הביטחון הכי בסיסי שלנו עם ארגונים אמריקניים, ואנחנו לא עושים מספיק.

מיכאל אורן: לא ייתכן שאנחנו מפקירים נושא כל כך חשוב לביטחוננו, הליבה, ואנחנו חייבים לקחת את האחריות לגורלנו.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיכאל אורן: אני אסיים מייד.

מיכאל אורן: הגיע הזמן שאנחנו נקדיש את המשאבים הנדרשים להכשיר את אנשי המקצוע המתאימים ולצאת למערכה להגן על ביטחוננו מפני סכנה אסטרטגית שעלולה להיות גם סכנה קיומית.

מיכאל אורן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל אורן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת בראש, וברכות והצלחה בתפקיד החשוב הזה.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורי מקלב: מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, בתקופה האחרונה השיח כלפי ישראל הוא שיח של איומים וחרמות – עד שביקשנו להכיר בהצעה דחופה לסדר-היום, והיא הוכרה בגלל התוצאות, הניסיון להחרים את ישראל בפיפ"א.

אורי מקלב: אבל מאז כבר שמענו גם על ניסיון להחרמות כלכליות כאלה ואחרות.

אורי מקלב: אתמול בלילה שמענו על החרמה נוספת של ישראל מצד ארגוני הסטודנטים בבריטניה בכמה וכמה אוניברסיטאות בבריטניה.

אורי מקלב: רק הלילה – בבוקר אצלנו – ארגון ישראלי, ארגון זק"א, לא הוכר כארגון מייעץ באו"ם, כשמצד שני ה"חמאס" הוכר כארגון מייעץ.

אורי מקלב: אלה ארגונים שהם לא ממשלתיים, ואת ארגון זק"א לא אישרו.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שישראל אפופה חרמות ואיומים – איומים צבאיים, איומים מדיניים, אבל החרמות האלה שונים, הם חרמות צבאיים, גרעיניים – אלה חרמות של כוח מול מדינה, מול דבר מאורגן.

אורי מקלב: התשובות הן גם אחרות.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להבדיל בין סוגי ההחרמות האלה שהן יותר של דה-לגיטימציה של משהו שהוא יותר ברוח, בעיקרון ובערכים של הדברים, ולא שאלה מדינית ושאלה של גבולות ושאלה של זכות קיום בכלל.

אורי מקלב: מחרימים את השיח, לא משתפים פעולה, פסיבית או אקטיבית.

אורי מקלב: בסופו של דבר, להתמודד – לפעמים זה יותר קשה ולפעמים זה יותר קל.

אורי מקלב: אין ספק שבפעילות אמיתית, נקודתית, במקומות האלה שיש ניסיון לעשות את זה אפשר מאוד להועיל.

אורי מקלב: לפעמים אדם אחד שאפוף שנאה לישראל יכול להסית ולהדיח ארגון שלם ונציגים, כדי שכולם ייסחפו וכולם יחרימו.

אורי מקלב: פעולה נגדית הסברתית ושכנועית בהחלט יכולה לעזור.

אורי מקלב: לפעמים היא לא צריכה להיות פעולה מאוד גדולה.

אורי מקלב: כאן צריך לגלות ערנות ועקביות בדברים האלה, אנחנו יכולים לעזור.

אורי מקלב: אני גם חושב עוד דבר: שיח של אחדות.

אורי מקלב: האחדות שלנו, של ישראל, משדרת עוצמה ומשדרת חסימה וחומה מפני חדירה של החרמות כאלה ואחרות ואיומים כאלה ואחרים.

אורי מקלב: אבל יש עוד דבר – ואני אומר את זה גם כלפי המדינה – אין ספק, ואנחנו גם קוראים, שמערכת היחסים שדיברו עליה קודם, ואני מתחבר לדוברים הקודמים; מערכת היחסים שלנו עם ארצות-הברית היא מערכת יחסים שיכולה לגרום לארגונים אחרים – לאו דווקא בארצות-הברית – גם כן לגיטימציה, ואדוני השר לא יסכים לזה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אורי מקלב: – – ואפשרות והיתכנות להחרים את ישראל – אני מסיים, משפט אחרון.

אורי מקלב: לכן אנחנו צריכים לשאוף ולחתור לשפר את מערכת היחסים לא רק עם הממשל בארצות-הברית – שוודאי, תמיד – גם עם נשיא ארצות-הברית; אני חושב ששיח של אחדות אצלנו ושיח של שלום באופן כללי ופעילות הסברתית ושכנועית מונעת יכולים לעזור למנוע החרמות וגינויים של ישראל.

אורי מקלב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, רבותי האורחים, ראשי המועצות הדרוזיות, כאשר לפני כמה ימים ביקשה התאחדות הכדורגל הפלסטינית להשעות את התאחדות הכדורגל הישראלית מפיפ"א נשמע קול זעקה רמה שיש כאן עירוב פוליטיקה בספורט.

אחמד טיבי: אמרו שזה פסול באופן מוסרי.

אחמד טיבי: נדמה לי שאם נשאל גם כאן את חבר הכנסת מייקל אורן, את סגנית השר חוטובלי, אפילו אותך, ידידי יוסי יונה – כולכם תגידו: זה נכון, לא מערבים פוליטיקה בספורט ולא מבקשים להחרים.

אחמד טיבי: אסור להחרים מעשים ופעילות ספורטיבית, נכון, חבר הכנסת אורן?

מיכאל אורן: אתה תומך ב-BDS, כן או לא?

אחמד טיבי: אני בטוח שאתה מבין עברית.

מיכאל אורן: – – –

ציפי חוטובלי: – – –

אחמד טיבי: אני בטוח שאתה מבין עברית.

אחמד טיבי: שאלתי שאלה – –

מיכאל אורן: אני שאלתי אותך שאלה.

אחמד טיבי: – – האם מותר לערב פוליטיקה וספורט, והאם זה לגיטימי לדרוש להחרים פעילות ספורטיבית של מדינה כלשהי?

מיכאל אורן: אני שואל אותך, האם אתה תומך ב-BDS?

אחמד טיבי: אתה באמת יהודי.

אחמד טיבי: אתה עונה על שאלה בשאלה.

מיכאל אורן: למחוק – – –

אחמד טיבי: אני יודע למה אתה לא עונה; כי אתה יודע מה אני הולך להגיד.

מיכאל אורן: תענה על השאלה שלי.

אחמד טיבי: אתה יודע מה אני הולך להגיד.

אחמד טיבי: מי הראשון שביקש להחרים פעילות ספורט של מדינה אחרת?

אחמד טיבי: הפלסטינים?

אחמד טיבי: זה כחול-לבן.

אחמד טיבי: אתם זוכרים את שר הספורט מתן וילנאי?

אחמד טיבי: הוא ביקש להחרים את אוסטריה מכל פעילות ספורטיבית בין-לאומית.

אחמד טיבי: אז זה כחול-לבן.

אחמד טיבי: אז לישראל מותר לבקש להחרים אחרים, אבל לאחרים אסור לבקש?

אחמד טיבי: אמרתי שאני מתנגד לפגיעה בכדורגל בארץ, אבל אני מאוד מתנגד להמשך הפגיעה בכדורגל הפלסטיני.

אחמד טיבי: אני מבדיל בין שני צדי הקו הירוק: מעבר לקו הירוק זה עבירה על החוק הבין-לאומי; אלה התנחלויות, שהן גם מכשול אמיתי לשלום, וגם על-פי החוק הבין-לאומי הן פשע מלחמה.

אחמד טיבי: לכן מותר להחרים אותן.

אחמד טיבי: לא מותר להחרים התנחלויות ומתנחלים – צריך להחרים.

אחמד טיבי: אחרת מה אתם, אנשי הימין, חושבים שהשארתם לפלסטיני לעשות כדי למחות, להתנגד לכיבוש, כדי להיות אדון לעצמו, כדי להשיג חירות, חופש?

אחמד טיבי: עם שקם – מה מותר לו?

אחמד טיבי: מבחינת

אחמד טיבי: כם – להגיד תודה.

אחמד טיבי: הפלסטיני תחת כיבוש צריך לומר תודה שיש רק 600 מחסומים בגדה, לא 850.

אחמד טיבי: לכן הבקשה לעימות, הבקשה לסנקציה במוסדות בין-לאומיים היא דבר בלתי נמנע; היא חלק ממאבק בדרכי שלום, לא במעשי אלימות – שאני תמיד התנגדתי להם.

אחמד טיבי: לכן אי-אפשר לכלוא את הפלסטיני, לפגוע למשל בשחקני הספורט שלו.

אחמד טיבי: תארו לעצמכם שמדינה כלשהי עוצמת את העיניים וכופתת את ערן זהבי, חלוץ "מכבי תל-אביב".

אחמד טיבי: לא הייתם מחרימים את המדינה שעושה לו את זה?

אחמד טיבי: לא הייתם מטילים סנקציה?

אחמד טיבי: כך גם לגבי שחקנים פלסטינים.

אחמד טיבי: הדבר החשוב ביותר – ועל כך קיבלתי שלשום מכתב תשובה מספ בלאטר לפני שהוא פרש, קיבלתי שלשום מכתב ממנו, תשובה על פנייה שאני שלחתי אליו לפני כמה ימים, לפני כשבועיים, כשנפגשתי אתו – לטפל בתופעות הגזענות במגרשי הכדורגל.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אחמד טיבי: התאחדות הכדורגל בארץ לא מטפלת, היא משלמת מס שפתיים.

אחמד טיבי: על כל גזען בכל מגרש כדורגל לדעת מהיום והלאה שפיפ"א תעקוב, בוועדה שישראל הצביעה עבורה; שכל קריאה של "מוות לערבים" עלולה – וטוב שכך – להביא לעונש גם על הקבוצה וגם על מי שאומר זאת.

אחמד טיבי: ראו הוזהרתם.

אחמד טיבי: זה דבר חסר תקדים שגוף בין-לאומי מקים ועדה כדי לפקח על דבר בתוך מדינת ישראל, ועוד ישראל מצביעה בעדו.

אחמד טיבי: עלק זקיפות לאומית, ממשלה ימנית.

אחמד טיבי: נאלצתם להיסחט – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

אחמד טיבי: – – כי אתם ממשלה קיצונית.

אחמד טיבי: לא השארתם לכם חברים בעולם, עד כדי כך שנשיא ארצות-הברית נאלץ לומר בריאיון שאתם פשוט מביכים אותו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות יש לך.

ענת ברקו: גברתי היושבת-הראש, כמה טוב לומר "גברתי היושבת-ראש".

טלי פלוסקוב: מסכימה.

ענת ברקו: נהדר.

ענת ברקו: בהצלחה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, נכון, חבר הכנסת טיבי, אסור, או מותר, לערבב ספורט ופוליטיקה, אבל בוא נגיד שאסור לערבב ספורט בטרור.

ענת ברקו: כל ספורטאי שיוצא מעזה צריך להיבדק; כי היו כבר תקדימים לעניין הזה, מה לעשות.

ענת ברקו: זה קטע ביטחוני, אי-אפשר לדלג עליו.

ענת ברקו: שלא לדבר על זה שכבר היו מקרים שגם VIP מעזה ומהגדה הגיעו עם נשק בתוך המכוניות שלא נבדקו.

ענת ברקו: כולם ידעו על זה, ישבו על אנשים ונכנסו.

ענת ברקו: ככה, עברו.

ענת ברקו: כולם ידעו על זה, שתקו.

ענת ברקו: לא צריך לשתוק, צריך להגיד את זה.

ענת ברקו: אני רוצה לומר לכם מניסיון של מישהי שמרצה בארצות-הברית, בחוץ-לארץ, ובדרך כלל גם מפגינים נגדה, כי אני עוסקת בתחום של טרור: זו בריונות, זו השתקה.

ענת ברקו: זה לא משנה על מה מגיעים לדבר, זה משנה רק שאתה יהודי או יהודייה או ישראלי או ישראלית.

ענת ברקו: זה הכול.

ענת ברקו: הרבה מאוד פעמים אני פניתי לאנשים ואמרתי: שבו, אני אענה לכם על כל שאלה, זו הרצאה אקדמית, אין כאן שום רצון בעצם לערבב פוליטיקה, הכול אקדמי נקי.

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: באותו זמן שטבחו בילדים בסוריה וריססו אותם בחומר כימי, מה שעניין היה להפגין נגד צה"ל.

ענת ברקו: בעצם, מה שאני רואה כאן – ג'יבריל רג'וב הוא טרוריסט, אח של טרוריסט מה"חמאס", זו משפחה של טרוריסטים.

ענת ברקו: והוא, אותו בן-אדם שבעצם ממשיך את הטרור והרצח נגד הספורטאים במינכן, ורק הפעם הוא עושה את זה עם בגדי ספורט.

אוסאמה סעדי: איך את קובעת?

אוסאמה סעדי: איך את קובעת?

ענת ברקו: זה לא ישנה.

ענת ברקו: הוא יכול ללבוש טרנינג, הוא עדיין טרוריסט, אתה שומע?

ענת ברקו: הוא טרוריסט.

אוסאמה סעדי: – – –

ענת ברקו: וגם הארגון הפלסטיני הטרוריסטי שקיבלו היום כמשקיף באו"ם – משקיף על מה – שקורא להשמדת מדינת ישראל, עוד גרורה של ה"חמאס".

ענת ברקו: מספיק עם הצביעות הזאת.

ענת ברקו: כל ה-BDS הזה, זה דה-לגיטימציה של הקיום של מדינת ישראל.

ענת ברקו: והפרופסור אורן ואנוכי הקמנו שדולה שתיאבק בדה-לגיטימציה, והיחידים שסירבו להצטרף הם מרצ והרשימה המשותפת.

ענת ברקו: אני רוצה לומר עוד מילה – עוד ברגותי אחד, הפעם מאוניברסיטת תל-אביב, מישהו שלמד באוניברסיטת תל-אביב – – –

מיכל רוזין: – – –

ענת ברקו: – – – מישהו שלמד באוניברסיטת תל-אביב, קיבל את כל ההשכלה שלו במדינת ישראל, בטח גם קיבל הרבה מלגות – ולא ייתנו את המלגות האלה חס וחלילה לחיילים משוחררים או משהו כזה – והוא מוביל את החרם הזה, את ה-BDS; את אותם קורי עכביש, שאגב, אין להם משרדים, אין כתובת.

ענת ברקו: אותו טרור נטול כתובת – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ענת ברקו: – – שבעצם אנחנו חווים בכל דרך.

ענת ברקו: אנחנו ניאבק בדה-לגיטימציה מבפנים ומבחוץ, מבפנים ומבחוץ, למען כולנו, כאזרחים של מדינה יהודית, דמוקרטית לכל אזרחיה, יקירתי.

מיכל רוזין: מה זה אומר?

ענת ברקו: זה אומר שאתם לא הצטרפתם למאבק הזה, זה מה שזה אומר.

מיכל רוזין: מה זה אומר?

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: תשיב השרה איילת שקד בשם שר ההסברה.

ענת ברקו: זה אומר שאתם לא הצטרפתם למאבק הזה.

מיכל רוזין: אנחנו הכי ראשונים למאבק.

מיכל רוזין: אם הייתם שומעים מה שאנחנו אומרים לא היה המאבק הזה – – –

טלי פלוסקוב: גברתי, אנחנו ממתינים.

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: תודה, גברתי היושבת-ראש – – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, בואו נשמע את התשובה של השרה.

איילת שקד: חברת הכנסת מיכל רוזין, מחרימי ישראל אינם חותרים, כמוך, לחלוקת ארץ-ישראל אלא למחיקת מדינת ישראל.

מיכל רוזין: זה הכי קל – – –

איילת שקד: תקשיבי, ותקשיבי עד הסוף, אולי תלמדי משהו: מתנהל כיום קמפיין דה-לגיטימציה רחב נגד מדינת ישראל – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: נא לא להפריע.

איילת שקד: – – ונגד קיומה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

איילת שקד: מטרת הקמפיין איננה רק להשפיע על מדיניות ישראלית כזאת או אחרת – –

מיכל רוזין: תמשיכו – – –

איילת שקד: – – אלא להשחיר את מדינת ישראל, לפגוע באינטרסים החיוניים שלה – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רוזין.

איילת שקד: – – ובסופו של דבר, לחסל את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

איילת שקד: הארגון הבריטי הזה, שכביכול הצביע להחרים את מדינת ישראל, סירב להחרים את "דאעש".

איילת שקד: עם האנשים האלה אנחנו מתמודדים.

איילת שקד: מדובר בקמפיין המבוסס על דיסאינפורמציה, על שקרים ואיומים.

איילת שקד: לצערי, אתן הייתם כאן, מעל דוכן הכנסת, והקראתן ציטוטים של "שוברים שתיקה" – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: – – שמכפישים ועושים נזק למדינת ישראל – –

קריאות: – – –

קריאה: זה העובדות, זה העובדות.

איילת שקד: – – ובכלל לא מעניין אותי אם זה שקר או לא.

איילת שקד: זה פוגע במדינת ישראל – – –

מיכל רוזין: לא, זה לא פוגע, את פוגעת בנו – – –

עליזה לביא: – – –

איילת שקד: – – – שפוגע במדינת ישראל – – –

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אל תאלצו אותי בישיבה הראשונה שאני מנהלת לקרוא אתכם לסדר.

איילת שקד: המחרימים לא מדברים על יהודה ושומרון אלא על קיומה של מדינת ישראל.

איילת שקד: מדובר באנטישמיות, אנטישמיות עם גלימה חדשה, עם אותם תסמינים של אנטישמיות.

מיכל רוזין: זה הכי קל להגיד את זה – – –

איילת שקד: באנטישמיות במאה הקודמת עשו דה-הומניזציה ליהודים – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: – – היום עושים דה-הומניזציה למדינת היהודים.

מיכל רוזין: – – – כולם אנטישמים.

מירב בן ארי: זה נכון – – – אנטישמים.

איילת שקד: העולם, לצערי, היה ונשאר צבוע ואינטרסנטי: בסוריה נשחטים מאות-אלפי ילדים, נשים וגברים, והעולם שותק; במדינות ערב מסביבנו נשים נאנסות, ראשים נערפים, והעולם שותק; באיראן מוציאים הומואים להורג, והעולם שותק ומנהל אתם משא-ומתן.

איילת שקד: זה לא פוליטיקלי-קורקט להיות אנטישמי היום, אבל זה סוּפר in להיות אנטי-ישראלי.

איילת שקד: המון שנים הייתה תפיסה בגרמניה, ב-1933 – היהודים חשבו אז שאם הם יהיו גרמנים טובים יותר, הבעיות ייעלמו.

איילת שקד: הן לא ייעלמו – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: – – והפתרון מול מערכת ה-BDS הוא להשיב מלחמה.

איילת שקד: אני מציעה – – –

מיכל רוזין: תמיד אומרים לנו שאסור להשוות, אסור להשוות.

מיכל רוזין: אנחנו באמת מגיעים לגרמניה הנאצית, בטוטליטריות – – –

איילת שקד: – – – ואת אוהבי מדינת ישראל בעולם, ולהחרים בחזרה את מי שמחרים אותנו.

איילת שקד: אנחנו נחרים בחזרה.

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: מדובר בארגונים קיקיוניים, וצריך לדאוג להפסיק לשתף אתם פעולה.

מיכל רוזין: את רצינית?

מיכל רוזין: את רצינית?

איילת שקד: צריך לדאוג לנתק אתם קשרים – שהם ישלמו על מחיר החרמות – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: תגידי לי, את רצינית?

איילת שקד: ממשלת אנגליה אינה מחרימה את מדינת ישראל; ממשלת צרפת אינה מחרימה את מדינת ישראל.

איילת שקד: מדובר בארגונים פרו-פלסטיניים קיקיוניים, ואותם צריך להחרים.

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: יש חיבור בין שלושה גורמים שמניעים את ה-BDS: אנטישמיות קלאסית, אסלאם קיצוני שחודר למדינות אירופה ונאיביות.

איילת שקד: נאיביות פשוטה.

איילת שקד: עכשיו, כמה נתונים – – –

עליזה לביא: הרבה יהודים יש ב-BDS.

עליזה לביא: גברתי השרה, אי-אפשר לעצום את העיניים – – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אם לא שמעת, קראתי אותך לסדר בפעם הראשונה.

טלי פלוסקוב: אל תגרמי לי לקרוא אותך לסדר.

איילת שקד: בואו תפקחו קצת את העיניים ואת האוזניים.

עליזה לביא: – – –

איילת שקד: בשנת 2012 קיבלה – חברת הכנסת עליזה לביא, את פעם היית מהטובים.

קריאות: – – –

מיקי לוי: היא עדיין.

איילת שקד: בשנת 2012 קיבלה העצרת הכללית של האו"ם – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: תקשיבו לי עד הסוף.

איילת שקד: חברת הכנסת עליזה לביא, תקשיבי לי עד הסוף.

איילת שקד: בשנת 2012 קיבלה העצרת הכללית של האו"ם 22 החלטות נגד ישראל לעומת ארבע החלטות נגד שאר מדינות העולם.

עליזה לביא: אי-אפשר שלא להקשיב לזה שב-BDS היום נמצאים רבים מהדור הצעיר היהודי.

עליזה לביא: על זה אנחנו מדברים.

עליזה לביא: סטודנטים יהודים – – –

מירב בן ארי: – – –

איילת שקד: אנחנו צריכים ללמד אותם.

עליזה לביא: למה הגשתי את ההצעה?

עליזה לביא: צריך לשנות – –

קריאות: – – –

איילת שקד: אנחנו צריכים ללמד אותם.

עליזה לביא: – – את ההבנה, את המדיניות, את הפעילות.

איילת שקד: בסדר, את צודקת.

איילת שקד: על זה אין לנו ויכוח.

איילת שקד: צריך ללמד אותם, על זה אין ויכוח.

מיקי לוי: היא לטובתכם.

מיקי לוי: את לא מקשיבה.

מיקי לוי: את לא מקשיבה.

קריאות: – – –

איילת שקד: נכון לשנת 2010 קיבלה מועצת זכויות האדם של האו"ם 33 החלטות נגד מדינות מסוימות, מאז הקמתה, 27 נגד ישראל.

מיכל רוזין: את מי אנחנו מחרימים?

מיכל רוזין: שנדע – מקומות אקדמיים, מדעיים, כלכליים?

מיכל רוזין: את מי אנחנו מחרימים?

איילת שקד: בשנת 2013 הספיקה המועצה לקבל 25 החלטות, ארבע מתוכן לכל מדינות העולם, 21 נגד ישראל.

איילת שקד: זה הגיוני?

איילת שקד: מאות אלפים בעולם היו קורבנות למשטרים רודניים, מעשי טבח ופוגרומים, שבחלקם תמכו מדינות החברות באו"ם.

איילת שקד: ישראל לא ביצעה אפילו חלק זעיר ממה שעשו האחרות, אבל ישראל קיבלה יותר גינויים מכל מדינה אחרת.

איילת שקד: ועוד משהו – ערד ניר מערוץ 2 אמר אתמול שה-BDS נאבק נגד הכיבוש ולמען זכויות אדם.

איילת שקד: מדובר בשקר גמור.

איילת שקד: ראשי ה-BDS, בקולם שלהם, מבהירים שהמאבק שלהם אינו נגד הכיבוש אלא נגד עצם קיומה של מדינת ישראל.

איילת שקד: ערד ניר, גם אתה תתעורר.

איילת שקד: מדינת ישראל תמשיך להיות אור לגויים.

איילת שקד: מדינת ישראל תמשיך להתפיל מים ולגדל מלפפונים ועגבניות בהודו.

איילת שקד: רק השבוע ב"ניו-יורק טיימס", רק השבוע, בכותרת ראשית, שיבחו את מדינת ישראל, ואמרו למדינות העולם ללמוד כיצד פתרנו את המחסור במים.

אחמד טיבי: בגלל אקוניס.

איילת שקד: למה זה לא פתח את מהדורת החדשות?

אחמד טיבי: זה בגלל אקוניס.

איילת שקד: מיליוני אנשים בעולם, ניצלו חייהם בזכות הסטנטים הישראליים בעורקים; אנשים משותקים ברחבי העולם שבו ללכת בזכות טכנולוגיית ה-ReWalk הישראלית; מיליוני אנשים מנווטים את דרכם הביתה בזכות Waze.

איילת שקד: ועוד משהו שדיברתם עליו: אם מישהו חושב שנסיגות יועילו, הוא טועה.

איילת שקד: הפיגועים הדיפלומטיים הגדולים ביותר נגד מדינת ישראל – ה"מרמרה", ההפגנות הקשות בעקבות "צוק איתן", בעקבות "עופרת יצוקה" – כולן נעשו בגלל פעולות ישראל בעזה, משם נסוגונו עד הסנטימטר האחרון.

איילת שקד: היום המחרימים את ישראל מתערבים גם ביחס למדינה ולאוכלוסייה הבדואית.

איילת שקד: האם גם בנגב אנחנו כובשים?

איילת שקד: נסיגות לא יועילו.

איילת שקד: מחרימי ישראל – –

באסל גטאס: אתם – – – כובשים.

אוסאמה סעדי: – – –

איילת שקד: – – אינם חותרים לחלוקת ישראל – –

באסל גטאס: אתם מתנהגים כמו כובשים.

איילת שקד: – – אלא למחיקת מדינת ישראל.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – – אתם מחריבים – – –

איילת שקד: אתה אומר דברים שאינם נכונים.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי.

באסל גטאס: – – –

אחמד טיבי: – – – אתם מגרשים אנשים.

אחמד טיבי: אתם פועלים בשיטה – – –

איילת שקד: אתה אומר דברים שאינם נכונים – –

באסל גטאס: – – –

אחמד טיבי: – – –

איילת שקד: – – וצר לי מאוד שהתנועה האסלאמית השתלטה גם על חלקים בנגב – –

אוסאמה סעדי: – – –

באסל גטאס: – – –

מסעוד גנאים: – – –

איילת שקד: – – אבל אנחנו לא נאפשר לזה לקרות.

מסעוד גנאים: – – –

מיכל רוזין: – – – בתנועה האסלאמית – – –

איילת שקד: ממשלת ישראל – – –

קריאות: – – –

מסעוד גנאים: זאת תעמולה – – –

מיכל רוזין: – – – במדינת ישראל התנועה האסלאמית חוקית – – –

איילת שקד: כן, היא לא חוקית.

איילת שקד: ממשלת ישראל אינה מקִלה ראש באתגר הזה.

איילת שקד: כבר היום המשרד לנושאים אסטרטגיים קיבל אחריות – השר גלעד ארדן קיבל אחריות לטפל בזה ולרכז את הנושא מראש הממשלה.

איילת שקד: המחלקה הבין-לאומית במשרד המשפטים, משרד החוץ, משרדי ממשלה נוספים ושורה ארוכה של גורמים פרו-ישראליים בארץ ובעולם – –

אחמד טיבי: – – –

איילת שקד: – – פועלים נגד מסע – –

אחמד טיבי: כל זה – – –

מסעוד גנאים: – – –

איילת שקד: – – הדה-לגיטימציה ונוחלים הצלחות רבות.

אחמד טיבי: – – – משרדים אמרתם.

באסל גטאס: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

איילת שקד: מספר ההצלחות בסיכול ובבלימת פעילות הדה-לגיטימציה עולה בהרבה על מספר ההצלחות של ארגוני ה-BDS: קרן הפנסיה הגדולה בהולנד, לדוגמה, ABP, הודיעה שהיא לא תמשוך שום השקעה מישראל למרות הלחץ שמופעל עליה; 75% מההחלטות שניסו להעביר באוניברסיטאות בארצות-הברית נגד ישראל נדחו.

איילת שקד: ההצלחות הן גדולות ומשמעותיות.

מיכל רוזין: שכחתם את הטיעון על אלוהים.

מסעוד גנאים: הכיבוש הוא הבעיה.

איילת שקד: כבר שנים – – –

מסעוד גנאים: תסיימו את הכיבוש, הכול – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: בטח, בטח.

איילת שקד: כבר שנים אני מתריעה – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: זאת הבעיה.

איילת שקד: אני הסברתי, אני מקווה שהקשבת.

מסעוד גנאים: הכיבוש הוא הבעיה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אחמד טיבי: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי.

איילת שקד: – – – של תנועת ה-BDS וההפגנות נגד ישראל בעולם, היום הכול מרוכז סביב עזה.

איילת שקד: בעזה, כפי שזכור לי, כרגע אין שליטה ישראלית.

אחמד טיבי: ממש.

מיכל רוזין: ממש לא.

איילת שקד: מעזה נסוגונו – –

קריאות: – – –

איילת שקד: – – עד הסנטימטר האחרון.

מסעוד גנאים: יש סגר ישראלי שם.

קריאות: – – –

איילת שקד: זה לא – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: – – – זה לא קשור לחלוקת ארץ-ישראל.

אחמד טיבי: מי שולט על החוצפה?

איילת שקד: זה קשור לקיומה של – –

אחמד טיבי: מי שולט על החוצפה?

איילת שקד: – – מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

מיכל רוזין: איפה דמוקרטית?

קריאות: – – –

איילת שקד: כבר שנים אני מתריעה על הצורך להקים גוף שיתמודד מול ארגוני החרמות.

מסעוד גנאים: – – – אתם בורחים מהאמת.

איילת שקד: אני שמחה שראש הממשלה נתן לשר ארדן, בחסות המשרד לנושאים אסטרטגיים ובשיתוף פעולה – –

מסעוד גנאים: מי השר שם?

איילת שקד: – – עם משרדי הממשלה הרלוונטיים, להוביל מערכה רחבה שתיתן מענה מכריע לאתגר הדה-לגיטימציה, כפי שמדינת ישראל ידעה לתת מענה לאתגרים רבים בביטחון הלאומי שלה בעבר.

איילת שקד: וכאשר יענו אותו כן ירבה וכן יפרוץ.

מיכל רוזין: או, הגענו לאלוהים – – –

אחמד טיבי: – – –

מסעוד גנאים: אתם – – – בגלל הכיבוש – – –

קריאות: – – –

באסל גטאס: – – –

אחמד טיבי: – – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: השרה, מה את מציעה?

באסל גטאס: – – – איילת, חשבתי – – –

נחמן שי: מה השרה מציעה?

טלי פלוסקוב: מה השרה מציעה?

טלי פלוסקוב: בואו נשמע.

איילת שקד: אני מציעה להעביר את ההצעה לסדר-היום לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

קריאות: – – –

נחמן שי: אנחנו רוצים כלכלה.

אחמד טיבי: ועדת המשנה – – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: ועדת – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי, אז אפשר להעביר את הדיון לוועדה.

טלי פלוסקוב: לאיזה ועדה?

איילת שקד: – – –

טלי פלוסקוב: הבנו.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, כבוד השרה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: על-פי סעיף 31(א) – שר נוסף המבקש לדבר רשאי לעשות כך במסגרת זמן – –

איילת שקד: לחוקה, אני אעביר את זה לחוקה.

טלי פלוסקוב: – – שלא תעלה על חמש דקות.

טלי פלוסקוב: השר אקוניס – – –

איילת שקד: רגע, יש הסכמה להעביר את זה לוועדת החוקה?

טלי פלוסקוב: חכי, אחרי השר.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: קודם ההצעות המתנגדות ואחר כך השר יכול לעלות.

מיקי לוי: זה לא רלוונטי – – – זהבה, כל שר, התקנון מאפשר לו – – –

טלי פלוסקוב: כבוד השר, בבקשה.

טלי פלוסקוב: חמש דקות.

זהבה גלאון: – – –

אחמד טיבי: אנחנו יודעים את התקנון – – –

מיקי לוי: – – –

אחמד טיבי: מיקי, צדיק גדול.

אחמד טיבי: אנחנו מכירים את החוק.

מיקי לוי: אתה לא צודק בכול.

מיקי לוי: הוא יכול לדבר.

אחמד טיבי: אני מכיר את התקנון.

מיקי לוי: אני אומר שזכותו לדבר.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני יכולה להקריא לכם – –

אחמד טיבי: – – – חוק, מיקי.

זהבה גלאון: – – –

טלי פלוסקוב: – – סעיף 31(א), חברת הכנסת גלאון.

מיקי לוי: בואי תערערי לפני המזכיר.

נחמן שי: על מה הוא מדבר?

טלי פלוסקוב: אוקיי, יש קונסנזוס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חמש דקות.

נחמן שי: אבל לכבוד מה הוא מדבר?

נחמן שי: לכבוד מה?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: מותר לו.

טלי פלוסקוב: מותר לו.

טלי פלוסקוב: חמש דקות מותר לתת לשר נוסף להגיד את דבריו.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת – –

אחמד טיבי: השר אקוניס, בשם מי אתה עונה?

אופיר אקוניס: – – כאשר – – –

אחמד טיבי: בשם מי?

אופיר אקוניס: כאשר, חברי, האסלאם הקיצוני ישתלט על בריטניה ועל אירופה, אז אולי יהיו שם כאלה שבאמת יבינו את המשמעות האמיתית של כיבוש.

אופיר אקוניס: אני חושב, גברתי היושבת-ראש, שהדיון הזה הוא חשוב, הוא מהותי, הוא ענייני.

אופיר אקוניס: טוב שהוא מתקיים, טוב שהוא מתקיים בכנסת ישראל.

אופיר אקוניס: ואני רוצה להזכיר לכל חברות וחברי הבית, ובעיקר מן הצד השמאלי של המפה דווקא – חברת הכנסת גלאון, אני רוצה להזכיר לך – –

זהבה גלאון: לי באופן אישי?

מסעוד גנאים: רק לה?

אופיר אקוניס: לך ולחברייך.

באסל גטאס: מי היה פה לפנֵי?

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, נא לא להפריע.

זהבה גלאון: אנחנו ברעים, היא אמרה – – –

אופיר אקוניס: – – שלפני – – –

באסל גטאס: אלפיים שנה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גלאון, לפני – – –

מיכל רוזין: – – – והאופל.

אופיר אקוניס: – – – לפני שהייתה בכלל – – –

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: – – – לפני שהייתה בכלל ישראל – –

זהבה גלאון: אוה.

אופיר אקוניס: – – היו שקראו לחרמות על יהודים רק משום שהם יהודים.

זהבה גלאון: אוה – – –

אופיר אקוניס: ואני מציע – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – – לגרמניה הנאצית.

מסעוד גנאים: עוד פעם אתה פוגע – – –

אופיר אקוניס: אני מציע לכולם בבית הזה – –

מיכל רוזין: רק לימין מותר להשוות.

מיכל רוזין: לנו אסור להשוות.

אופיר אקוניס: – – גם לכם, לזכור שהפעולות הכי מנוולות ומתועבות בתולדות האנושות החלו בחרמות על יהודים.

זהבה גלאון: אתה מלמד אותנו היסטוריה.

מיכל רוזין: חכי, עוד לא הגיע ה"סזון".

מיכל רוזין: בדרך כלל מגיע שנות – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גלאון, הייתי מציע לקיים את הדיון הזה נטול ציניות, כי הציניות שליוותה את השיח – – –

זהבה גלאון: – – –

מיכל רוזין: זאת הציניות שלכם.

אופיר אקוניס: – – – הציניות שליוותה את השיח – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רוזין.

אופיר אקוניס: – – הציניות – –

זהבה גלאון: ציניות זה השם השני שלכם.

זהבה גלאון: זה מה שאתם.

אופיר אקוניס: – – והביטול – – –

זהבה גלאון: הליכוד הציני, זה מה שאתם.

אופיר אקוניס: – – – הציניות והביטול שליוו את השיח בשנות ה-30 – –

מיכל רוזין: או, נו, באמת.

אופיר אקוניס: – – הסתיימו בטרגדיה אדירה.

מיכל רוזין: אתה לא תגיד לנו את הדברים האלה, עם כל הכבוד – –

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש – – –

מיכל רוזין: – – כי גם הסבים שלנו עלו לארץ – –

אופיר אקוניס: אני לא האשמתי אתכם בכלום.

מיכל רוזין: – – בשנות ה-30 – –

אופיר אקוניס: אני רק נתתי – – –

מיכל רוזין: – – והם ראו את הדברים.

אופיר אקוניס: אני רק נתתי לך – – –

מיכל רוזין: אז עם כל הכבוד – – –

אופיר אקוניס: אני רק נתתי לך – – –

מיכל רוזין: לא, אתה – – –

אופיר אקוניס: – – – רק נתתי לך טיעון – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רוזין, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

מיכל רוזין: ואל תגיד – – – ציוני.

מיכל רוזין: – – – אתה עם שיעור ההיסטוריה שלך.

אופיר אקוניס: רק נתתי לך טיעון היסטורי.

מיכל רוזין: – – – עלה לארץ והקים פה את המדינה.

מיכל רוזין: תירגעו כבר.

אופיר אקוניס: ההחלטות – –

מיכל רוזין: רק אתם ציונים.

אופיר אקוניס: – – המנוולות ביותר בהיסטוריה החלו בחרמות על יהודים.

זהבה גלאון: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מירב בן ארי: – – – את נשארת לבד.

מיכל רוזין: – – –

מירב בן ארי: – – –

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש – –

מירב בן ארי: זה לא קשור לימין ושמאל.

מירב בן ארי: – – – זה דה-לגיטימציה של מדינת ישראל.

מירב בן ארי: ממש – – – מספיק.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – הבעיה – – –

מיכל רוזין: כי כל מה שאת עושה עכשיו, מירב בן ארי, את מספרת – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רוזין, אני מציע לך – – –

מיכל רוזין: – – – לגיטימציה הזאת – – –

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רוזין, להזכירך, קראתי אותך לסדר בפעם השנייה.

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רוזין, אני מציע לך – אני חושב באופן כללי, גברתי היושבת-ראש, שאת הדיון הזה צריך לקיים בקור רוח, לשמור על סבלנות ולתת גם לדעות שאינכן מסכימות אתן לבוא לידי ביטוי.

זהבה גלאון: – – – אתה בא בטענה אלינו – – –

אופיר אקוניס: אני – – –

זהבה גלאון: – – – אתה עומד שם, אתה מטיף לנו מוסר, אני לא מבינה.

אופיר אקוניס: נדמה לי שלא הטפתי מוסר – –

זהבה גלאון: – – – שנות ה-30, ה-40, ה-50, ה-60 – – –

אופיר אקוניס: – – אלא אמרתי את העובדות כהווייתן, חברת הכנסת גלאון.

מיכל רוזין: תגיע ל-2015.

אופיר אקוניס: אני אגיע ל-2015.

מיכל רוזין: אבל בוא נתקדם – – –

אופיר אקוניס: ב-2015, חברת הכנסת רוזין, הבעיה של תומכי ה-BDS ומסעות הדה-לגיטימציה נגד ישראל אינם בית-אל אלא תל-אביב; אינם קרני-שומרון אלא ערד; אינם אריאל אלא חיפה, ולא הוויכוח – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – – ולא הוויכוח בין מזרח ירושלים למערבה, אלא קיומה של ירושלים כבירת העם היהודי.

אופיר אקוניס: אנחנו בירושלים, היא בירת העם היהודי.

אופיר אקוניס: היא איננה רק בירתה של מדינת ישראל, היא בירתו של העם היהודי כולו, ועל זה הוויכוח.

מסעוד גנאים: זה הכיבוש.

אופיר אקוניס: היסוד – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גטאס, אתה הרי מומחה בשנאת ישראל.

אופיר אקוניס: אתה מומחה בשנאת ישראל, ואתה יודע, כמומחה לשנאת ישראל, שתנועות ה-BDS מקורן אינו בשנאת ישראל.

אופיר אקוניס: הן אינן אנטי-ישראליות, חבר הכנסת לוי, הן אנטי-יהודיות ואנטישמיות, ואת זה אתה יודע – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: – – ולכן הצעתי – – –

באסל גטאס: – – – מבחינת קשר – – –

אופיר אקוניס: – – – ולכן הצעתי, חבר הכנסת גטאס – – –

באסל גטאס: שקרן ומסית.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, 20 שניות.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: הרי כל הנרטיב שלכם הוא שקרי, כל הנרטיב שלכם הוא אלים, כל הנרטיב שלכם הוא טרוריסטי, כל הנרטיב שלכם הוא ברברי.

אופיר אקוניס: כל הנרטיב שלכם.

אופיר אקוניס: זהו הנרטיב שלכם.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: זהו הנרטיב שלכם.

אחמד טיבי: אני מבקש לקרוא לרופא הכנסת, אני – – –

אופיר אקוניס: ולכן – – –

אוסאמה סעדי: אתה מסית נגד ציבור שלם.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, נא לסיים.

אחמד טיבי: תתבייש לך.

אוסאמה סעדי: תתבייש, נגד ציבור שלם הוא מסית.

אחמד טיבי: חצוף.

אופיר אקוניס: ולכן, גברתי היושבת-ראש – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי.

קריאה: נגד ציבור שלם הוא מסית.

אופיר אקוניס: אני לא מסית נגד ציבור שלם, אני רק אומר עובדות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, כבוד השר.

אופיר אקוניס: והעובדה היא שהנרטיב שלכם הוא שקרי, אלים ומתבסס על פעולות טרור, עוד לפני הקמתה של מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: – – –

אופיר אקוניס: הוא מתבסס על פעולות טרור – עוד לפני שחייל ישראלי אחד שחרר את השומרון, את יהודה, את הגולן ואת ירושלים בירתנו.

אוסאמה סעדי: אתה הולך עם זה לאו"ם?

אוסאמה סעדי: אתה הולך עם זה לאו"ם?

אוסאמה סעדי: לך לאו"ם.

אופיר אקוניס: ולכן אני אומר לסיכום, גברתי היושבת-ראש – –

אחמד טיבי: לך לאו"ם.

אוסאמה סעדי: לך לאו"ם.

אופיר אקוניס: – – לכן – אתה תלך לערפאת, אתה תלך לקברו של ערפאת, ואני אלך לאו"ם, זה הסיכום.

אחמד טיבי: בכיף.

אופיר אקוניס: זה הסיכום.

אופיר אקוניס: בכיף.

אופיר אקוניס: הנה שמעתם, הנה שמעתם, יועצו של ערפאת ילך בכיף לקברו של הארכי-טרוריסט הגרוע ביותר מאז – – –

אחמד טיבי: אתה שקרן קטן, אתה מסית נגד העם.

אופיר אקוניס: אני שקרן קטן ואתה שקרן גדול, ואני – ידי לא מגואלות בדם.

אחמד טיבי: – – –

טלי פלוסקוב: אחמד טיבי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

אופיר אקוניס: אני מעולם לא הייתי יועצו של טרוריסט כמו ערפאת, ואתה כן – – –

מסעוד גנאים: ממשלת ישראל – – –

אחמד טיבי: – – –

אופיר אקוניס: – – – ואתה כן, וזאת עובדה.

מסעוד גנאים: – – – ערפאת.

אופיר אקוניס: ועל כן, גברתי היושבת-ראש – ובזה אני מסיים – אני לא אקשיב להטפות המוסר ממי שהיה יועץ של טרוריסט.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מסעוד גנאים: – – – שלום.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רוזין וחברת הכנסת גלאון וחברי באופוזיציה – –

קריאה: מגה-טרוריסטים.

אופיר אקוניס: – – חברי באופוזיציה הציונית, חברי באופוזיציה הציונית – ואני מחשיב גם את מפלגת העובדה וגם את מרצ באופוזיציה הציונית.

שלי יחימוביץ': תודה רבה, באמת תודה רבה.

אופיר אקוניס: לא, את הרי לא רוצה להיות באופוזיציה הלא-ציונית.

שלי יחימוביץ': אופיר, באמת.

אופיר אקוניס: המאבק הזה הוא מאבק משותף, חבר הכנסת שי – –

שלי יחימוביץ': אין לנו – – –

אופיר אקוניס: – – איננו שייך לימין, איננו שייך לשמאל, הוא מאבק על עתידה של ישראל ועל עתידו של העם היהודי.

מיכל רוזין: נכון, ואנחנו אלה שדואגים לישראל ולמדינת ישראל יותר מכם.

אופיר אקוניס: אני אמרתי שאתם חלק – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אקוניס.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להבעת דעות.

אחמד טיבי: דבר ככה גם באו"ם, בדיוק ככה תדבר.

אופיר אקוניס: בכל מקום, העובדות יהיו – – –

אחמד טיבי: בדיוק, בדיוק ככה תדבר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון, דקה אחת בבקשה.

טלי פלוסקוב: נא לעמוד בזמנים.

טלי פלוסקוב: אחריה – איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: דקה אחת בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי לימד אותך את העובדות האלה?

קריאות: – – –

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, ברכות.

זהבה גלאון: הדיון הראשון שלך פה הוא סוער במליאה סוערת.

זהבה גלאון: האמת, זה מה שמעניין.

זהבה גלאון: דיון משמים – זה לא עושה את העניין.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר בצורה ברורה, שאינה משתמעת לשתי פנים:

זהבה גלאון: חברי ואני מתנגדים לחרם על מדינת ישראל.

זהבה גלאון: אנחנו לא יכולים לשאת את המדיניות המתקרבנת שלכם, שלך, השר אקוניס, של השרה שקד, שמציירים כאן שני עולמות, שמי שמעז למתוח ביקורת על מדיניות הכיבוש וההתנחלויות בעצם מסייע לאותם אנטישמים שרק רוצים לחסל את מדינת ישראל.

זהבה גלאון: תרגיעו, כי מי שעובדת בשירות החרם זו ממשלת נתניהו.

זהבה גלאון: תגיד לי, מי עושה הפרדה באוטובוסים?

זהבה גלאון: תגיד לי, מי מדבר או מי מפיץ סרטון על "הערבים נוהרים באוטובוסים"?

זהבה גלאון: מי אומר על ג'יבריל רג'וב "שישחק סטנגה במוקטעה"?

זהבה גלאון: זה כל ההתנהלות שלכם, שמבקשת לחזק את מדיניות הכיבוש ותחזוק ההתנחלויות.

זהבה גלאון: היא מובילה אותנו לזה.

זהבה גלאון: אתם טומנים את הראש בחול, אתם מתייגים אותנו לטובים ורעים.

זהבה גלאון: אנחנו לא עובדים אצלכם, אנחנו לא מקבלים את המדיניות שלכם.

זהבה גלאון: אנחנו נגד חרם, אבל אנחנו ניאבק נגד זה שבגללכם יש כאן אי-לגיטימציה בין-לאומית, ואתם תצטרכו להחליט: או מדיניות ההתנחלויות או לגיטימציה בין-לאומית.

זהבה גלאון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: נא לעמוד בזמנים.

טלי פלוסקוב: דקה, בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושבת-ראש, חברים וחברות, אני מזכיר לכם שהיום הוא יום האחדות, שבו משתדלים להסיר את המחיצות והעוינות בינינו.

איל בן ראובן: אני פותח בכך, כי במאבק מול נושא החרמות המתפתח נדרשים אחדות אמיתית וריכוז המאמץ.

איל בן ראובן: זוהי המלחמה על הלגיטימציה לקיומה של מדינת ישראל במרחב.

איל בן ראובן: ובמאבק כמו במאבק, מתקיים גיוס כללי, חלוקת משימות וביצוען, עד להשגת המשימה.

איל בן ראובן: אין אופוזיציה וקואליציה, יש ריכוז מאמץ.

איל בן ראובן: יוצאים למאבק חורמה מול ה-BDS והחרמות על מדינת ישראל.

איל בן ראובן: אני קורא להקמת גוף מטה ביצועי מוביל, שיגייס את מרב כוחות ההסברה, כולל אותנו, חברי הכנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה כאחד, יקבל את התקציב הנדרש, ונצא לכל יעד רלוונטי להסביר ולהוריד את המושג "חרמות על ישראל" מסדר-היום.

איל בן ראובן: ברמת האסטרטגיה, אין ספק שיוזמות מדיניות והתקדמות לפתרון הנושא הפלסטיני, בדגש על מתן זכויות אדם מלאות לעם הפלסטיני במדינה משלו, ישפרו את מצבנו.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איל בן ראובן: אני קורא לראש הממשלה סוף-סוף להפוך את המילים "יוזמה מדינית" למעשים.

איל בן ראובן: זהו חלק מהמאבק בחרמות וזה הזמן לפעול.

איל בן ראובן: עד כאן, תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי – דקה, בבקשה.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אין צורך להיות חלק מה-BDS כדי להיות חלק מהחזית האנטי-ישראלית.

מירב בן ארי: כאשר ארגון כמו "שוברים שתיקה" מופיע בחסות של ה-BDS, לא מדובר בביקורת, אלא מדובר בדה-לגיטימציה של מדינת ישראל.

מירב בן ארי: זו לא מערכה של ימין ושמאל, זה לא קשור, זה לא עניין פוליטי, זה עניין של מלחמה על עצם קיום המדינה היהודית.

מירב בן ארי: ההצלחה של ה-BDS, יש בה צביעות, הרי.

באסל גטאס: זה לא נכון.

מירב בן ארי: הצביעות היא שתנועה – – –

טלי פלוסקוב: נא לא להפריע.

מירב בן ארי: זה בסדר, הוא לא מפריע לי.

מירב בן ארי: – – – תנועה שמדברת על שיח של זכויות אדם שוללת את זכות הקיום של מדינת ישראל.

באסל גטאס: זה לא נכון.

מירב בן ארי: ולכן בעיני זה לא קשור להתנחלויות וזה לא קשור לשמאל או ימין – –

באסל גטאס: זה לא נכון.

מירב בן ארי: – – זה קשור ללגיטימציה של מדינת ישראל.

באסל גטאס: – – –

מירב בן ארי: כשאתה מגיע לקמפוס ואתה אומר שאתה ישראלי, לא משנה אם אתה תל-אביבי או גר בהתנחלות או גר בדימונה, פוסלים אותך ישר.

מירב בן ארי: כאשר אתה מגיש תנאי קבלה להיות באגודת הסטודנטים באוניברסיטה בחו"ל, בודקים אם יש לך קשר לישראל.

מירב בן ארי: זה לא קשור לימין ושמאל, זה קשור לשלילת קיום מדינת ישראל בעולם.

מירב בן ארי: תודה.

באסל גטאס: מדינה כובשת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: אין ספק כי ה-BDS הוא ארגון אנטישמי.

מיקי לוי: יש מהלך של דה-לגיטימציה נגד ישראל בארגונים בין-לאומיים, והעולם שותק מול מסע ההרג של "דאעש" והאסלאם הקיצוני; העולם שותק במלחמה של סונים נגד שיעים; והעולם שותק מול הרג האזרחים בסוריה.

מיקי לוי: רק אתמול התבשרנו שמוסדות האו"ם פסלו ארגון כמו זק"א, אבל הכירו בארגון תומך "חמאס".

מיקי לוי: הרי לא ייאמן.

מיקי לוי: רואים מה קורה בעולם?

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת מהרשימה הערבית, אינכם רואים מה קורה בעולם?

מיקי לוי: אנחנו נמשיך להילחם על זכותנו על הארץ הזו.

מיקי לוי: אנחנו נמשיך להילחם על זכותנו בארץ הזו – אף שאני מהאופוזיציה.

מיקי לוי: גברתי, אנחנו זקוקים לתוכנית פעולה, ואף שאני מהאופוזיציה אני תומך במהלכי הממשלה לבלום את החרם והדה-לגיטימציה נגד מדינת ישראל.

מיקי לוי: אני דואג לעתיד הדורות הבאים.

מיקי לוי: לכן ראוי כי נתאחד, אופוזיציה וקואליציה, מול מגמה זו, למען עתיד מדינת ישראל.

מיקי לוי: עם זאת, אומר כי אני מעריך כי מהלכים מדיניים בהחלט יבלמו מגמה זו.

מיקי לוי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד.

יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס – דקה, בבקשה.

קריאות: – – –

מסעוד גנאים: מיקי, אולי לא התרגלת, אתה באופוזיציה, אתה כבר לא סגן שר אוצר.

מסעוד גנאים: זהו, אתה באופוזיציה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: זה לא רלוונטי.

מיקי לוי: הולכים להחרים את מדינת ישראל.

מיקי לוי: זה לא רלוונטי – אני תומך בממשלה.

מיקי לוי: זה לא רלוונטי – הולכים להחרים את מדינת ישראל ואת אזרחי מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: הם לא מחשיבים את עצמם.

אורן אסף חזן: זו בעיה קשה.

אורן אסף חזן: הם עוד לא הפנימו.

באסל גטאס: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני באמת לא אוהב את המילה החרמות.

באסל גטאס: אני מעדיף להשתמש במילה סנקציות.

באסל גטאס: זו המילה היותר פוליטיקלי-קורקט והשימושית בעולם.

באסל גטאס: ואני אומר לכם, חברי בכל הסיעות, תתחילו להפנים.

באסל גטאס: יש כאלה, גם מהשמאל, ששמים את הראש בחול.

באסל גטאס: העולם הולך בכיוון של סנקציות על ישראל, בגלל מדיניותה, מדיניות הכיבוש, מדיניות ההתנחלויות, מדיניות שלילת חירותו של עם שלם.

באסל גטאס: זה מה שהולך לקרות.

באסל גטאס: ואני אומר לכם מה, מי שהוא באמת באמת איש של זכויות אדם, צריך להיות עם כל – ישראלי, יהודי – לקרוא לסנקציות על מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אני בעד סנקציות, הלוואי – – –

באסל גטאס: לא על היהודים, לא על העם היהודי, זה לא שלילת – כן שלילת משטר הכיבוש, כן שלילת משטר האפרטהייד, אבל לא שלילת עצם קיומה של מדינת ישראל, כפי שאתם ממהרים להגיד.

מירב בן ארי: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

באסל גטאס: כל העולם הולך בכיוון הזה, כי זה הכיוון – את יודעת מה?

באסל גטאס: זה הכיוון הפחות-אלים, שלא גובה קורבנות.

באסל גטאס: זה מה שיביא את מדינת ישראל, כנראה, סוף-סוף לצאת מהשטחים ולכונן מדינה פלסטינית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

נחמן שי: יש ארבעה, איך אתם?

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הסנקציות שחברי באסל דיבר עליהן, גם ה-BDS – האות S היא האות הראשונה של Sanctions.

אוסאמה סעדי: ומדברים על סנקציות נגד מדינת ישראל בגין המדיניות שלה, לא בגלל המדינה אלא בגלל המדיניות.

אוסאמה סעדי: כבוד שרת המשפטים דיברה פה על ארגון קיקיוני.

אוסאמה סעדי: רק לפני יומיים היו כל ראשי האוניברסיטאות בישראל אצל כבוד נשיא המדינה ודיברו על החרם ועל הסנקציות האקדמיות נגד האוניברסיטאות, שהגיעו עד כדי כך שלא מפרסמים מאמרים ולא מפרסמים מחקרים ולא מזמינים פרופסורים לאוניברסיטאות באירופה.

אוסאמה סעדי: אתמול שמענו על החלטה של איגוד הסטודנטים הבריטי, שמאגד כ-7 מיליון.

אוסאמה סעדי: אתם מדברים על תנועה קיקיונית?

אוסאמה סעדי: לא יעזור בית-דין, הסנקציות ימשיכו כל עוד הכיבוש נמשך בשטחים הכבושים משנת 1967, והסנקציות ימשיכו ויתחזקו.

אוסאמה סעדי: ועל-ידי סילוף העובדות ועל-ידי הסתה, כמו ששמענו היום מכבוד שרת המשפטים ואולי השגריר החדש באו"ם, כבוד השר אקוניס – שעכשיו מתרגל את הג'וב החדש שלו באו"ם – לא יעזור.

אוסאמה סעדי: יעזור רק דבר אחד, לסיים את הכיבוש, להקים מדינה פלסטינית ובירתה ירושלים המזרחית.

אוסאמה סעדי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת סעדי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: נא לעמוד בזמנים, דקה.

אורן אסף חזן: ראשית, מדברים פה הרבה על כבושים.

אורן אסף חזן: הכבושים היחידים שאני מכיר זה המלפפונים אצלי במקרר.

אורן אסף חזן: ארץ-ישראל לעם ישראל, ולא לישמעאל.

מסעוד גנאים: – – –

אורן אסף חזן: חברים, אתם מדברים על סנקציות, בואו נתחיל מסנקציות אצלכם בבית.

אורן אסף חזן: בואו נודה על האמת, אין פה לא עניין, לא של סכסוך ישראלי–פלסטיני; אין פה לא עניין של פגיעה שלנו, על אדמותינו, כן או לא.

אורן אסף חזן: יש פה בעיה אחת, לייצר דה-לגיטימציה למדינת ישראל ולעם היהודי.

אורן אסף חזן: עד לא מזמן היה שיח עולמי לאסור ברית-מילה.

אורן אסף חזן: פתאום שתקנו?

אורן אסף חזן: זה גם קשור לסכסוך?

אורן אסף חזן: מאיפה אתם מביאים את השטויות האלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אורן אסף חזן: אם יש לכם בעיה, אני מזמין אתכם.

אורן אסף חזן: יש פרלמנט ברמאללה, אתם מוזמנים לקחת את עצמכם, לכהן שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אורן אסף חזן: אתם, חברים, אזרחי מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: קשה לכם לקבל את זה, תעזבו.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד רק במילה אחת, אנחנו כאן כדי להישאר.

אורן אסף חזן: הכלכלה שלנו יציבה, ותהיה יציבה יותר.

אורן אסף חזן: ומי שלא רוצה לקנות, אנחנו נמצא מחליף שיקנה במקומו.

אורן אסף חזן: אנחנו כאן, ונהיה; לגביכם אני כבר לא כל כך בטוח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו עוברים להצבעה.

מירב בן ארי: על מה ההצבעה?

טלי פלוסקוב: ההצבעה על העברת הנושא לדיון בוועדה.

מירב בן ארי: איזו ועדה?

טלי פלוסקוב: היות שהעלו פה, לוועדת החוקה, לוועדת חוץ וביטחון, אנחנו מעבירים את זה לוועדה ועל כך ההצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נעביר את זה לוועדת הכנסת, ששם תתקבל ההחלטה לאיזו ועדה הדיון יעבור.

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו מצביעים על העברת הדיון לוועדה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: עשר שניות.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: רבותי, 20 בעד, אין נגד ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר לוועדה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מבקשים שוב להעלות את הוועדות שאתם הייתם רוצים להעביר את הדיון אליהן, כדי שנרשום אותן לוועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: ועדת חוץ וביטחון עלתה פה, שהשרה הציעה, וועדת הכלכלה, שהייתה הצעה מצד האופוזיציה – אני לא רואה אותם כאן.

טלי פלוסקוב: אין יותר הצעות.

טלי פלוסקוב: אז שתי ההצעות האלה – בבקשה לוועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: איסור לבישת מכנסיים קצרים המפלה תלמידות

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לנושא הבא, ההצעה לסדר-היום הבאה: איסור, המפלה תלמידות, על לבישת מכנסיים קצרים, מס' 243, של חברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חברת הכנסת.

טלי פלוסקוב: ישיב לה סגן שר החינוך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

מיכל בירן: אדוני היושבת-ראש, שוב ברכות על כהונתך, חברי חברי הכנסת – – –

טלי פלוסקוב: זה מתוך הרגל, "אדוני"?

מיכל בירן: אמרתי "אדוני"?

טלי פלוסקוב: אמרת "אדוני היושבת-ראש".

מיכל בירן: אז לגמרי מתוך הרגל.

מיכל בירן: אולי זה קשור פה באופן פרוידיאני להצעה שעל הפרק.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, ברכות על כהונתך.

אורן אסף חזן: אנחנו בעד שוויון, זה בסדר.

מיכל בירן: חברי חברי הכנסת, מדובר לכאורה בסוגיה שאינה סוגיה מרכזית.

מיכל בירן: אם מתבוננים לעומק, מגלים שיש בה עוד רבדים.

מיכל בירן: היא לא עוסקת אך ורק בענייני המכנס הקצר אלא מסמלת איזה סלע מחלוקת חשוב ועקרוני שמעיד על מערכת החינוך ועל החברה הישראלית.

מיכל בירן: לפני הכול, אני רוצה לברך את התלמידות שהחליטו להוביל את המאבק הזה.

מיכל בירן: חברת הכנסת מרב מיכאלי ואנוכי פגשנו אתמול את רומי מתיכון קלעי בגבעתיים ואת שאר חברותיה.

מיכל בירן: שמענו אותן, שמענו קצת על המאבק שהן החליטו לקיים.

מיכל בירן: אני חייבת להגיד שהלוואי שהשרות בממשלה, שאני מאוד מעריכה אותן, היו עושות חצי ממה שעשו התלמידות האלה כשהעלימו את התמונות שלהן ב"פוטושופ" בחלק מהעיתונים החרדיים.

מיכל בירן: בית-ספר הוא מוסד חינוכי, ואני מקבלת את זה שיש לו פררוגטיבה להחליט על נהלים, כולל קוד לבוש.

מיכל בירן: אבל גם כמוסד חינוכי הוא לא יכול להפלות באותו קוד לבוש.

מיכל בירן: אם יש תלבושת אחידה, היא צריכה להיות תלבושת אחידה.

מיכל בירן: לא יעלה על הדעת שבית-ספר יפלה בין בנים לבנות בחובה הזאת, ואותו דבר בכל תחום, וגם בעניין קוד הלבוש הבית-ספרי.

מיכל בירן: לכן ברור שהסוגיה שלפנינו לא עוסקת אך ורק בקוד לבוש, היא שאלה רחבה של אפליית נשים.

מיכל בירן: מה המשמעות כשאומרים לנערות צעירות שהבנים שאתן בכיתה יכולים ללבוש מכנסיים קצרים ועליהן זה אסור?

מיכל בירן: מה אומרים להן כשהן צריכות לכסות את גופן, כאילו רגליים של נערות צעירות הן איבר מיני שמסיח את דעתם של התלמידים שלומדים אתן, ולעומת זאת, הבנים, אצלם זה אחרת?

מיכל בירן: מלמדים את הבנות להתבייש בגופן, מלמדים את הבנות לראות בעצמן – ושאחרים רואים בהן – אובייקט מיני.

מיכל בירן: והדבר הזה הוא לא סביר והוא לא אפשרי במערכת החינוך.

מיכל בירן: המסרים שאנחנו מעבירים לתלמידים בבתי-הספר בסופו של דבר משפיעים על עיצוב תפיסת עולמם, על עיצוב החברה הישראלית.

מיכל בירן: עכשיו, עוד משהו.

מיכל בירן: חברים, אנחנו לא באירופה.

מיכל בירן: לא מושלג פה.

מיכל בירן: ברוב ימות השנה חם פה מאוד.

מיכל בירן: מכנסיים קצרים הם דבר הגיוני.

אורלי לוי אבקסיס: שיבואו עם ביקיני וזהו.

מיכל בירן: יש הבדל בין מכנסיים קצרים לביקיני.

מיכל בירן: יש הבדל.

מיכל בירן: אני חושבת שבבית-הספר שאנחנו היינו דיברו על מכנסיים שהם בערך עד גובה הברך.

מיכל בירן: אני חושבת שהם סבירים לחלוטין.

מיכל בירן: ואם אנחנו מדברים על מכנסיים קצרים, את מדינת ישראל הקימו חלוצים וחלוצות, ואם לוחמי הפלמ"ח הצליחו להישאר מבצעיים כשיש לידם לוחמות במכנסיים קצרים, אני חושבת שגם בגרויות אפשר לסיים כשיש מכנסיים קצרים מסביב.

מיכל בירן: אני חושבת שמבחינה עובדתית הטיעון הזה הוא טיעון מופרך, ומבחינה ערכית הוא ממש פוגעני.

מיכל בירן: אני קוראת למערכת החינוך, לשר החינוך, לסגן שר החינוך, כן לקחת אחריות.

מיכל בירן: ושוב, זכותו של מוסד חינוכי להחליט מה קוד הלבוש בו, אבל לא יכול להיות שתהיה אפליה בין בנים לבנות.

מיכל בירן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל רוזין: אפשר דעה נוספת?

טלי פלוסקוב: אחרי התשובה של סגן השר, שנמצא כאן.

טלי פלוסקוב: סגן שר החינוך מאיר פרוש, בבקשה.

טלי פלוסקוב: מיכל את רוצה – – –?

מאיר פרוש: תני לשתיהן.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, את לא מבטלת לי, אני כבר קיבלתי אישור.

טלי פלוסקוב: דקה, אנחנו בודקים.

מאיר פרוש: תיתנו לשתיהן.

מאיר פרוש: תיתנו לשתיהן.

קריאה: לשלושתן.

מאיר פרוש: לשלושתן.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש חברת הכנסת טלי פלוסקוב, ראשית ברכותי על ניהול הישיבה הראשונה.

מאיר פרוש: אני מאחל לך הרבה הצלחה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מאיר פרוש: עמיתי חברי הכנסת, חברת הכנסת בירן ניסחה את ההצעה שלה בצורה מוזרה למדי.

מאיר פרוש: בעקבות ויכוח – שאני הייתי מגדיר את זה ויכוח שולי – על אופי וסגנון הלבוש בבתי-הספר הממלכתיים, היא קובעת – ואני מצטט: הרטוריקה של משרד החינוך מתאימה לאיראן, ולא למערכת החינוך בישראל של שנת 2015.

מאיר פרוש: נו, באמת, אנחנו איראן?

מאיר פרוש: שמעתם?

מאיר פרוש: איראן, לא פחות.

מאיר פרוש: לאיראן דמינו?

מאיר פרוש: רחמנא ליצלן.

מאיר פרוש: אני מציע שכולנו נשמע היטב דווקא את ההודעה הרשמית של הנהלת משרד החינוך בנושא סגנון הלבוש בבתי-הספר, בשאלה הרת הגורל – כן מכנסיים, לא מכנסיים, למי מותר ולמי אסור.

מאיר פרוש: אם כן, ההודעה של הנהלת משרד החינוך בחוזר מנכ"ל מחודש ניסן תשע"ה, אפריל 2015, מטילה על בתי-הספר עצמם לקבוע תקנון בית-ספרי שבו תוגדר ההופעה, הלבוש המקובל בכל בית-ספר.

מאיר פרוש: ויש גם תוספת חשובה – ואני מצטט: התקנון יהיה בהתאם לצביונו ותרבותו של בית-הספר, ולכן יש – כך נאמר – לגבש אותו בתהליך חינוכי מוסכם, וזאת מתוך דיאלוג בין תלמידים, הורים וצוותים חינוכיים.

מאיר פרוש: על התקנון, כמובן, להיות אחיד לכל התלמידים ובאי בית-הספר.

מאיר פרוש: סוף ציטוט.

מאיר פרוש: יש גם בהודעת הנהלת משרד החינוך התייחסות לדיון הפיקנטי שנוגע ללבוש של בנים בהשוואה למערכת הבגדים של בנות.

מאיר פרוש: ההתייחסות היא ליברלית, כפי שנהוג לומר בימינו.

מאיר פרוש: אכן יש שיאהבו אותה, ויש שיראו בליברליות הזאת טעם רע מבחינת נורמות של צניעות או אפילו מוסריות, וזה הכול, כמובן, בעיני המתבונן.

מאיר פרוש: אבל לכנות את זה איראן?

מאיר פרוש: אני אומר שזו סתם השמצה, הלעזה, לשון הרע ולזות שפתיים.

מאיר פרוש: עד כאן, גברתי היושבת-ראש, מילאתי את חובתי הפורמלית כלפי הנהלת משרד החינוך ועניתי תשובה מדויקת על ההצעה לסדר-היום של חברת הכנסת בירן.

מאיר פרוש: אבל אני מבקש לנצל את ההזדמנות הזו כסגן שר החינוך הטרי, להביע את רחשי לבי וגם את דעתי האישית.

מאיר פרוש: את רחשי לבי, רק כדי לומר שאנחנו היום, מאז נכנסנו למשרד – זה היום ה-11 במשרד החינוך.

מאיר פרוש: שר החינוך, בבואו ביום הראשון למשרד, אמר – אמר זאת לעובדים, אמר זאת לתקשורת: אני יצאתי בבוקר מהבית כאשר אני אבא לארבעה ילדים, וכעת אני צריך לדאוג ליותר מ-2.6 מיליון תלמידים במדינת ישראל.

מאיר פרוש: את מתארת לעצמך, חברת הכנסת בירן, מה זה לדאוג לפתיחת שנת הלימודים ליותר מ-2.6 מיליון תלמידים?

מאיר פרוש: את יודעת באיזו מצוקה ילדים במדינת ישראל לומדים ובאיזה בתי-ספר?

מאיר פרוש: את יודעת שיש בתי-ספר שילדים לומדים בהם במקלטים, ילדים לומדים בקרוונים, ילדים לומדים בפחונים?

מאיר פרוש: והמשרד – אף שאנחנו כולנו אומרים שהחינוך הוא בראש דאגותינו, המשרד מחוסר תקציב.

מאיר פרוש: אין לו התקציב המלא כדי לתת את הפתרונות.

מאיר פרוש: בזה השר מתעסק יום-יום – –

מיכל בירן: אם זה קשה אני מוכנה להחליף אתכם.

מאיר פרוש: – – בזה המנכ"לית, בזה מתעסקים פקידי משרד החינוך – לדאוג שלכל ילדי ישראל יהיה היכן ללמוד.

מאיר פרוש: ולמען האמת, אני רוצה גם לומר את דעתי האישית.

מאיר פרוש: דעתי לא נוחה מהוויכוח שפרץ בנושא אופנת הלבוש בבתי-הספר.

מאיר פרוש: זה פשוט סתם מיותר.

מאיר פרוש: אני רואה בוויכוח הזה סימפטום, תופעה או סימן היכר לקיומה של תופעה כללית לא חיובית במוסדות החינוך שלנו.

מאיר פרוש: ועד כמה שאצליח, אני אנסה להשפיע, כמובן ברוח טובה, לבלום את תהליך האימוץ של אופנות, רעיונות ומושגים שלדעתי מיובאים מהנכר, לסגנון החיים היומיומי של התלמידים שלנו.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, אנחנו, לצערנו, מאבדים כל ייחוד וזהות, ומושגי היסוד של ערכים בהוויה היהודית הולכים ונשכחים.

מאיר פרוש: סימני היכר יהודיים – – –

מיכל בירן: כשהקימו את המדינה זה היה בסדר, מכנסיים קצרים?

מאיר פרוש: אבל אני באמצע רשות דיבור.

מאיר פרוש: – – – סימני היכר יהודיים נשחקים.

מאיר פרוש: ורק כחומר למחשבה: אנחנו רואים, לצערנו, לדאבוננו, את תופעת האלימות בבתי-הספר.

מאיר פרוש: ואינני מבקש לומר חס ושלום שהאלימות היא רק בבתי-ספר כאלה ולא באחרים.

מאיר פרוש: והאלימות הזו מתפשטת.

מאיר פרוש: ורק כחומר למחשבה: האם האלימות איננה מתפתחת, בין היתר, מחוסר משמעת ומחוסר הקפדה על התנהגות התלמידים והתלמידות?

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, הוויכוח על מכנסיים הוא סימפטום וסימן היכר להתנתקות של התלמידים מן השורשים הבסיסיים האמורים להיות בקרב תלמידי בתי-הספר.

מאיר פרוש: כי שעות ההימצאות בבית-הספר הן לא שעות של הפנינג.

מאיר פרוש: הן גם לא שעות של צפייה במשחקי כדורגל והן לא שעות שהייה בים.

מאיר פרוש: כך לא צריך להיראות בית-ספר יהודי במדינת ישראל, במיוחד אם הוא מוגדר ממלכתי בלבד.

מאיר פרוש: כי בבתי-ספר ממלכתיים ראוי, בין היתר, שיתלבשו התלמידים בלבוש הולם.

מאיר פרוש: ראוי שיהיה קוד לבוש.

מאיר פרוש: ואני, אגב, מצדד בתלבושת אחידה; ושבבתי-הספר אסור לקרוא למורה בשמו הפרטי; ושבבתי-הספר צריך להקפיד במצוות "והדרת פני זקן", ומי שהוא זקן, יש לעמוד בפניו, כמו שנאמר: "מפני שיבה תקום".

מאיר פרוש: ויש עוד ועוד כללים; כללי יסוד בסיסיים לתרבות נכונה ויפה של בתי-הספר.

מאיר פרוש: אבל אני לא אעסוק כאן במסכת כולה.

מאיר פרוש: זו דעתי האישית, כפי שאמרתי, ואני לא נאיבי עד כדי כך לחשוב שאני אצליח לחולל בתפקידי החדש מהפכה כה גדולה.

מאיר פרוש: אבל, כאמור – – –

מיכל בירן: אבל זה מאוד מדאיג שזה מה שאתה מתכוון לעשות – לגזור מלחמה על אורח החיים שלנו.

מאיר פרוש: אבל, כאמור – אני רואה כאן ועכשיו צורך להרגיע את חברת הכנסת בירן: תירגעי.

מאיר פרוש: במטותא ממך, חוזר מנכ"ל משרד החינוך איננו בנוסח איראן.

מאיר פרוש: לא מיניה ולא מקצתיה.

מאיר פרוש: ואני מבקש, הרשי לי, חברת הכנסת בירן – אני מתפלא עלייך.

מאיר פרוש: את חברת כנסת שמייצגת את מפלגת העבודה.

מאיר פרוש: את תאמרי בוודאי שיש כמה דברים בולטים שאתם שונים בהם מהליכוד.

מאיר פרוש: אחד הנושאים שאתם מבקשים להבליט, ובצדק, זה הנושא המדיני; או נקרא לכך: היחס הסלחני, או האנושי יותר, שאתם מבקשים לבטא כלפי האוכלוסייה הערבית, כלפי הבעיה הפלסטינית.

מאיר פרוש: אני מכבד זאת.

מאיר פרוש: מכבד זאת באמת, כי בצלם אלוקים נברא האדם.

מאיר פרוש: אבל כולנו יודעים, כאשר מישהו בא לבקר במקום שהערבים מכבדים אותו, הוא נדרש להתנהג בהתאם.

מאיר פרוש: לא רק לבוש הולם; לפעמים מבקשים גם חליצת נעליים, וצריך לכבד את הרגשות של הזולת.

מאיר פרוש: מה כתוב בחוזר מנכ"לית משרד החינוך: להגיע בלבוש הולם.

מאיר פרוש: למה ומדוע כאשר בין יהודים מתעורר ויכוח, ויכוח שמאופיין אך ורק בהבעה של דעות, ולא חס ושלום על-ידי אלימות – –

מיכל רוזין: – – –

מאיר פרוש: – – ובין יהודים כאלה וכאלה – –

מיכל רוזין: אבל, סגן השר – – –

מאיר פרוש: – – מדוע מידת הסלחנות, שמאפיינת את שיטת תנועת העבודה – ואני אומר, גם את של מרצ – נעלמת?

מיכל בירן: בגבעתיים קוד הלבוש הוא מכנס קצר – – –

מאיר פרוש: מדוע מידת האנושיות, שכל כך חשובה בעיניכם, חברי מפלגת העבודה, נעלמת עד כדי השוואה לאיראן?

מאיר פרוש: אני מציע לך, תחזרי בך מההשוואה הקשה והאומללה הזאת.

מיכל בירן: ממש לא חוזרת, וכל דבריך רק שכנעו אותי במידת הצדק של דברי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לדעות נוספות.

טלי פלוסקוב: אגב, אדוני סגן השר, לא שמעתי את ההצעה שלך.

טלי פלוסקוב: מה אתה מציע?

מיכל בירן: חינוך.

מאיר פרוש: סליחה שאני צריך להסביר, אבל כאשר חבר כנסת או חברת כנסת מעלים נושא כאן במליאה, אז הם מבקשים מליאה.

מאיר פרוש: אני חושב שהדבר הזה יכול לעבור לוועדת החינוך.

מיכל בירן: אנחנו נשמח להעביר לוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: אז ההצעה שלך – להעביר את הדיון לוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לעמדות נוספות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חברת הכנסת סופה לנדבר.

טלי פלוסקוב: יש לך דקה אחת.

סופה לנדבר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לי דווקא לא מפריע – חצאית קצרה, ארוכה, מכנסיים קצרים, יותר ארוכים.

סופה לנדבר: מה שמפריע לי, שאנחנו לא מלמדים – – –

מאיר פרוש: לא מפריע?

סופה לנדבר: לא, לא מפריע לי.

סופה לנדבר: אתחיל מההתחלה.

סופה לנדבר: לי לא מפריע הנושא של מכנסיים קצרים.

סופה לנדבר: אני גם חושבת שמכובד ללמד את התלמידים להתייחס למורים ולסביבה בהתייחסות מכובדת מאוד.

סופה לנדבר: כקלינאית תקשורת בתחילת הקריירה שלי עבדתי בבתי-ספר דתיים, ואני אומרת שצריכים לכבד את האנשים שנמצאים סביבך ולתת את הכבוד הראוי, ובגלל זה קוד הלבוש צריך להיות קוד הלבוש במדינת ישראל – כך אני מתייחסת לנושא.

סופה לנדבר: אבל מה שלי מאוד מאוד מפריע – נוסח הוויכוח בינינו.

סופה לנדבר: רבותי, רק היום מה שהתפרסם בעיתונות – רשימת הרייטינג ב-OECD על רמת החינוך במדינות בעולם.

סופה לנדבר: ואני צריכה להגיד שהרמה שלנו די נמוכה.

סופה לנדבר: זה מה שמדאיג אותי.

סופה לנדבר: הרמה של מערכת החינוך במדינת ישראל די נמוכה.

סופה לנדבר: ואתם יודעים, כדוגמה אנחנו יכולים לקחת את סינגפור – שם להתקבל לאוניברסיטה, ללימודים, להיות מורה, הרבה יותר מכובד מאשר להיות שר בממשלה.

סופה לנדבר: ואז אני אומרת, בשאיפה שלנו – אנחנו גם צריכים ללמד את הילדים, אבל גם בשאיפה שלנו אנחנו צריכים להעלות את רמת החינוך במדינת ישראל ולהיות ברשימה המכובדת הזאת באחד המקומות הראשונים.

סופה לנדבר: לי לא מפריע – עד כמה שזה נשמע, עד כמה אנשים מכבדים – חשוב לי מאוד עד כמה הם מכבדים את הסביבה, את הילדים ואת המורים ואת החברה במדינת ישראל, מפני שלהגיע בצורה לא צנועה לבתי-ספר, זה לא חינוך נורמלי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

טלי פלוסקוב: נא לעמוד בזמנים.

אורלי לוי אבקסיס: כנראה אנשים יצפו ממני לומר דברים אחרים, אבל אני לא יכולה שלא לומר את שעל לבי.

אורלי לוי אבקסיס: אני אימא לשתי בנות מתבגרות.

אורלי לוי אבקסיס: תאמינו לי, בית-ספר לא צריך להיות זירה, לא להתפקרות ולא לחושפנות, כי היום מה שאנחנו מגדירים כמכנס קצר הופך להיות קצרצר, ולעתים אתה נכנס למקום בבית-הספר, ותאמינו לי שזה המחזה שנחשפתי אליו: ילדות צעירות מאוד מאוד, עם מכנסיים קצרים מאוד מאוד מאוד, וחולצות בית-הספר גזורות עמוק עמוק.

אורלי לוי אבקסיס: אם מישהו יבוא ויגיד לי שזה בגלל הנוחות – אני לא קונה את זה.

אורלי לוי אבקסיס: בבית-הספר של הילדה שלי – היום, לאחר מעבר, יושב פה מי שהיה עד אתמול בערך ראש המועצה האזורית גלבוע – בבית-ספר עין-חרוד, התלמידים והתלמידות יודעים שאם הם מגיעים עם מכנסיים שקצרים יותר מאיפה שמסתיימת האמה, הם לא יכולים להיכנס לכיתה.

אורלי לוי אבקסיס: ההורים נדרשים לבוא ולקחת אותם הביתה.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, זה לא נגמר, כי בתוך הוויכוח הזה יש דבר מאיר עיניים, וזה השיח המגדרי הפמיניסטי השוויוני.

אורלי לוי אבקסיס: אם בכל הסיפור הזה יש נקודת אור אחת, זה שאני שומעת את הבנות שלי, ששתיהן במועצת התלמידים, אומרות לי: מה השוני ואיפה השוויון ולמה אנחנו אובייקט מיני.

אורלי לוי אבקסיס: אז נכון, צריך להיות קוד לבוש אחד, אחיד לכולם.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו מדברים על ברמודה – ברמודות לבנים ולבנות ביחד.

אורלי לוי אבקסיס: קצרים – לא צריכים להיות, לא של נשים, לא של גברים, ובטח לא של ילדות, שאחר כך המאבק ביניהן, מי אטרקטיבית יותר, או מי יכולה להביא את ההופעה שתפיל לרצפה את שאר החברות.

אורלי לוי אבקסיס: וזה מתחיל כבר מכיתה ז'.

אורלי לוי אבקסיס: אז, חברים, בואו לא ניסחף, נודה על הוויכוח ועל ה-say הפמיניסטי של ילדים ותלמידים בבתי-הספר שלנו – ראוי להערכה גדולה; אבל בואו לא נהפוך את בית-הספר לחוף הים.

אורלי לוי אבקסיס: חוף הים, יודעים מה קוד הלבוש שם.

אורלי לוי אבקסיס: בבית-הספר צריך להיות קוד לבוש אחר.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: הדקה שלך.

מיכל רוזין: כבוד סגן השר, דווקא במערכת החינוך, המקום שאמור ללמד את הבת שלי לא לשתוק כאשר המפקד בצבא ינסה להטריד אותה, ולא כאשר השוטר ישלח לה ידיים בהפגנה כשהוא עוצר אותה, ולא לשתוק כשמנסים להעביר אותה למושב האחורי באוטובוס, וכמובן, כשהבוס מבהיר לה מה כדאי לה לעשות אתו כדי להתקדם בתפקיד – דווקא שם אומרים להן לבנות: תתלבשי יפה ותתלבשי ארוך על מנת שלא תפתי את הבנים, כי חס ולילה הם לא יכולים לשלוט בעצמם.

מיכל רוזין: נקודת האור היחידה בדבר הזה, נקודת האור היא אותן נערות וילדות שעומדות על שלהן ולא מוכנות לאפליה הזאת, לא מוכנות לקבל את האי-שוויון הזה ואומרות: אתם לא תמחקו אותי ואת הגוף שלי, ותחביאו אותי בתואנה שלכם קשה לשלוט בעצמכם.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: לפי הצעתו של סגן שר החינוך – להעביר את הדיון לוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, רבותי, עשר שניות – העברת הנושא לדיון לוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 15, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר לדיון בוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: עוברים לנושא הבא.

טלי פלוסקוב: החשש מפגיעה בטיפול נפשי בילדים ונוער ואוכלוסיות מוחלשות

טלי פלוסקוב: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: חשש מפגיעה בטיפול נפשי בילדים ונוער ואוכלוסיות מוחלשות, מס' 219, 222, 229, 235, 236, 249, 259, 263 ו-270.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: ברכות.

דב חנין: איחולי הצלחה בתפקידך החדש.

דב חנין: אני בטוח שתעשי אותו מצוין.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

דב חנין: אדוני סגן השר, עמיתי חברי הכנסת, הכותרת "רפורמה בשירותי בריאות הנפש" היא כותרת יפה.

דב חנין: ואני יודע, אדוני סגן השר, שלפחות מטעמך ומצדך יש גם כוונות טובות.

דב חנין: אני מתרשם ששכנעו אותך שמדובר במהלך טוב, שיוביל לתוצאות טובות.

דב חנין: וגם, אכן, מערכת בריאות הנפש בישראל דורשת רפורמה.

דב חנין: זו מערכת שהוזנחה במשך הרבה שנים.

דב חנין: די להגיד שתקציבי שירות בריאות הנפש בישראל לא גדלו במשך 22 שנים והבעיות הלכו והצטברו.

דב חנין: יש צורך ברפורמה, יש צורך בטיפול, יש צורך בשינויים.

דב חנין: אבל הרפורמה המוצעת, אדוני סגן השר, יוצרת הרבה מאוד בעיות.

דב חנין: ואני אומר את הדברים בלב כבד, אחרי שבחודשים האחרונים נפגשתי עם שורה ארוכה של אנשים, גם עם מטפלים, גם עם נציגים של מטופלים, גם דיברתי עם נציגי קופות-החולים ואנשים מתוך מערכת הבריאות, והחששות הם מאוד מאוד גדולים.

דב חנין: בעצם, שירותי בריאות הנפש עומדים להיות מוּצאים מידי המדינה ומועברים לידי קופות-החולים, והמעבר הזה נעשה אגב שינויים מהותיים במתכונת הזכאות לשירותי בריאות הנפש.

דב חנין: למשל, אנשים שאין להם אבחנה רפואית-פסיכיאטרית יצאו החוצה מהמערכת.

דב חנין: אבל זה פוגע בילדים: 90% מהילדים שמטופלים היום בתחנות בריאות הנפש הממלכתיות, אין להם אבחנה רפואית-פסיכיאטרית.

דב חנין: נשים שהן נפגעות אלימות או נפגעים של תקיפות מיניות, אין להם אבחנה פסיכיאטרית; הם במצב מצוקה, והיום המערכת צריכה לסייע להם, אבל המערכת החדשה שתיווצר לא תסייע להם.

דב חנין: אני שומע, למשל, ממטפלים שכבר היום מופעל עליהם לחץ לתייג ילדים באבחנה פסיכיאטרית גם כשאין לכך הצדקה, כדי לייצר מצב שאותם ילדים יהיו זכאים לטיפול.

דב חנין: זו בעיה.

דב חנין: יש לנו כאן אינפלציה של אבחנות, וזה גם יפגע באפשרויות לבצע פעולות מניעה.

דב חנין: מספר הטיפולים המוצע במסגרת הרפורמה הוא מצומצם, הוא מוגבל, כך עובדות קופות-החולים.

דב חנין: בטיפולים נפשיים זה לא עובד כך.

דב חנין: הפגיעה תהיה מאוד משמעותית, קודם כול בילדים.

דב חנין: יושבת אתנו חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שליוותה את הנושא הזה גם כיושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד.

דב חנין: אדוני סגן השר, אחד החששות הכבדים הוא שהשיקול הכלכלי יתפוס את מקומו של השיקול המקצועי.

דב חנין: התייחס לכך בהרחבה גם היועץ המשפטי לכנסת בחוות הדעת שהוא העביר לכנסת בזמנו.

דב חנין: הנושא הזה אכן עורר ויכוח קשה בכנסת.

דב חנין: הרי הרפורמה הזו הגיעה לכנסת, נדונה פה כמה שנים, היו ויכוחים, היו שאלות לגופו של עניין – קואליציה, אופוזיציה, מכל הצדדים היו הרבה ספקות.

דב חנין: ואז אתם בחרתם; אולי קצה נפשכם בוויכוח הארוך הזה, בחרתם ללכת בדרך של צו שהוא עוקף-כנסת.

דב חנין: והצו הזה לא פתר את הבעיות, אבל הוא בעצם דילג מעל הוויכוח.

דב חנין: קופות-החולים, כך אני שומע, לא ערוכות לטיפול בנפגעי הנפש ובאנשים במצבי מצוקה.

דב חנין: אני שומע את זה מתוך קופות-החולים.

דב חנין: זה נכון שהן מקבלות כסף, אבל הכסף הזה הוא לא צבוע, הוא לא מיועד בהכרח לנפגעי נפש; ככה הסבירו לי.

דב חנין: והחשש הגדול הוא שהמערכת הזאת – במיוחד כשאנחנו נמצאים היום במצב שתקציב המדינה לא אושר עדיין, ואנחנו הרי כולנו חיים על בסיס של טייס אוטומטי, 1 חלקי 12 ממה שהיה בתקציב הקודם – החשש הגדול הוא שאנחנו הולכים למהלך שגם המשמעות התקציבית שלו לא גמורה עד הסוף.

דב חנין: ולכן פנייתי אליך, אדוני סגן השר.

דב חנין: הבקשה שלי, ואני מניח שגם חברי מכל סיעות הבית יצטרפו אלי בעניין הזה: בואו נדחה את כניסתו לתוקף של הצו, נאפשר לדבר הזה לעבור במסגרת המהלך המסודר של התקצוב הכולל במסגרת תקציב המדינה.

דב חנין: ואז, בזמן שנרוויח, גם אולי נוכל לפתור את הבעיות, גם נוכל לתקצב את הדברים כראוי ובדרך המלך, וגם נוכל אולי לחשוב מחדש על דברים שצריך לחשוב עליהם.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – חבר הכנסת ינון מגל.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות שלך.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, גם לי נעים לומר: גברתי היושבת-ראש, השר הרב ליצמן – – –

יעקב ליצמן: סגן השר.

יוסי יונה: סליחה?

יעקב ליצמן: סגן השר.

יוסי יונה: סגן השר.

יוסי יונה: אני מבחינתי – קיבלתי.

יוסי יונה: בכל אופן, הרפורמה בשירותי בריאות הנפש אמורה להיכנס לתוקפה בתחילת חודש יולי.

יוסי יונה: כידוע, כפי שנאמר כאן לפני כן, הרפורמה הזו נכנסת לתוקפה בצו שלך, סגן השר.

יוסי יונה: בסמכותך, הרב ליצמן, גם לחזור בך, לעכב אותה, לדחות כניסתה לתוקף.

יוסי יונה: ואני רוצה להחמיא לך, סגן השר ליצמן.

יוסי יונה: אתה רכשת את אמון הציבור, החרדי, המסורתי, החילוני, הערבי, כשר שנתפס ענייני, שטובת הציבור כולו עומדת לפניו, ועל כך יש להחמיא לך.

יוסי יונה: כבוד השר, להצעה לעיון מחודש ברפורמה הזו הצטרפו כמעט כל סיעות הבית, וזה נעשה מתוך דאגה כנה, מתוך חשש שיישומה של הרפורמה ללא הבטחת התנאים הבסיסיים הדרושים להצלחתה יביא לסיכול יעדיה ומטרותיה, שהם אכן עניינך ודאגתך.

יוסי יונה: ואני מונה בחטף כמה מבעיות היסוד שניצבות לפתחה של הרפורמה, חלקן כבר הוזכר כאן: התקציב המוקצה לרפורמה איננו צבוע; אפשר שהוא ילך למקומות אחרים, בניגוד ליעדים שלו.

יוסי יונה: התקציב למימונה של הרפורמה הלכה למעשה לא עבר, כי עדיין הכנסת לא החליטה על התקציב.

יוסי יונה: קופות-החולים לא ערוכות מבחינת התשתיות הפיזיות והתשתיות המקצועיות.

יוסי יונה: ואני גם מביא מדבריו של היועץ המשפטי לכנסת, שאמר, ואני מצטט: ההסדר המונח עתה על שולחנה של ועדת הכספים יוצר חשש כי דווקא השיקולים של כדאיות כלכלית הם אלה שינחו את קופות-החולים בבחירת סוג הטיפול והיקפו, ולא הצורך האמיתי של המטופלים.

יוסי יונה: לנוכח הבעיות החמורות שעומדות לפתחה של הרפורמה, אם היא תיושם במתכונתה הנוכחית, אני חושב שזה יהיה נכון – ואני פונה אליך, סגן השר ליצמן – לבטל, לדחות, לעכב, ומבקש גם מחברי הכנסת וחברות הכנסת להצביע על העברת הנושא הזה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות כדי לקיים דיון מעמיק נוסף על הרפורמה.

יוסי יונה: לא יקרה כלום.

יוסי יונה: היא לא יושמה עד כה, אפשר גם לחכות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יוסי יונה: אני מסיים.

יוסי יונה: השר ליצמן, הדבר דומה לעובר שנמצא בחודש השלישי שלו, והרופא מתעקש להוציא אותו מרחם אמו.

יוסי יונה: בוא נחכה.

יוסי יונה: לפעמים אכן החיפזון הוא מהשטן.

יוסי יונה: לכן אני פונה אליך, באמת בבקשה, בהפצרה, מתוך ידיעה ששיקוליך הם ענייניים, שבריאות הציבור באמת לנגד עיניך – אנא, שעה לבקשתנו, דחה בצו שר את יישומה המיידי של הרפורמה הזו.

יוסי יונה: תודה, היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ינון מגל, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת רועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות שלך, בבקשה.

ינון מגל: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לדבר, ברשותכם, על נושא אחד שקשור ברפורמה הזאת, והוא נושא הסודיות הרפואית.

ינון מגל: לפי מה שאני מבין, הנושא הזה יש בו בעיה, כשכבר עכשיו מתחילות אינפורמציות לזרום לקופות-החולים, והמידע הרפואי על בעיות נפשיות או עניינים נפשיים כלשהם של מטופלים יהיה למעשה במחשבים של קופות-החולים, וכל דכפין – כשאני אומר:

ינון מגל: כל דכפין, אני מתכוון: כל רופא, מזכירות, כל מי שיש לו גישה למחשבים – יוכל לראות את החומר הזה.

ינון מגל: זה משהו שיכול להוות בעיה מבחינת לא מעט אנשים להגיע לטיפול בקופת-חולים, מתוך חשש שכל מיני גורמים שאנשים לא רוצים שידעו על בעיות כאלה או אחרות, נפשיות, שלהם יהיו חשופים לכך – אם הצבא, אם עבודה, אם שידוכים, אם אני לא יודע, you name it, כל מיני דברים שיכולים להיות בעתיד על דברים שקרו בעבר.

ינון מגל: וזה יכול לגעת מפגיעה מינית בילד או ילדה או חרדות או, אני יודע, דיכאון, או כל מיני דברים שהרבה מאוד אנשים סובלים מהם והם לא מעוניינים שכל אחד ידע מזה.

ינון מגל: אני חושב שבאופן כללי אין מה להתבייש בעניינים נפשיים של אנשים, אבל החברה שלנו עדיין לא נמצאת שם.

ינון מגל: ואני חושב שגם אתה יודע היטב, מהחברה שאתה מגיע ממנה, שלדברים האלה יכולות להיות השפעות חברתיות משמעותיות על כל אורח החיים והעתיד של בן-אדם.

ינון מגל: ולכן, אם כך הם פני הדברים, והמידע הזה עלול להיחשף להרבה מאוד עיניים שלא אמורות בהכרח לראות אותו, אז אני חושב שצריך לתת את הדעת ולבדוק את הנושא הזה בצורה יותר טובה ומקיפה לפני שעושים את הרפורמה.

ינון מגל: זה גם יכול להוביל למצב שיהיה איזה פער בין עשירים ועניים: אלה שיכולים להרשות לעצמם טיפול פרטי, כי הם רוצים להימנע מחשיפה, ילכו לרופאים פרטיים, ואנשים שאין להם כסף יצטרכו, בעל-כורחם, לעשות את זה.

ינון מגל: ולכן אני חושב גם – עוד נקודה אחרונה אני אגיד.

ינון מגל: ברפורמה, כל מי שיש לו איזו בעיה, גם בעיה פסיכולוגית – כמו שאמרתי קודם, חרדות, פחדים, דיכאון וכדומה, שבן-אדם צריך טיפול פסיכולוגי, לצורך העניין – כדי לקבל את הטיפול הזה הוא יצטרך אבחנה של פסיכיאטר.

ינון מגל: ואז בעצם יש לו חוות דעת פסיכיאטרית – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ינון מגל: בסדר.

ינון מגל: ואז יש לו חוות דעת פסיכיאטרית בתיק, ואני חושב שצריך לשים לב לנקודה הזאת.

ינון מגל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ינון מגל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת רועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

רועי פולקמן: גברתי היושבת-ראש, אני שמח לדבר בישיבה שאת מנהלת.

טלי פלוסקוב: תודה.

רועי פולקמן: אדוני סגן השר, חברי הכנסת – אדוני סגן השר, כמה דברים אליך.

רועי פולקמן: באופן עקרוני, אני חושב שהכיוון של הרפורמה הוא נכון וחשוב, ראוי והגיוני.

רועי פולקמן: אבל אני חושב שיש כאן אתגר שהממשלה לא פעם חוטאת בו כשעושים רפורמות כאלה, והוא עוסק בהגדרת המדדים, היעדים והמטרות שאנחנו רוצים להשיג בהעברה של שירות כלשהו מצד לצד.

רועי פולקמן: הדבר הראשון שצריך להגדיר זה סל מפורט – סל מפורט – כלומר, מה בעצם השירות שאנחנו רוצים לקבל.

רועי פולקמן: להעביר באופן עקרוני שירות שקיים היום ואנחנו לא במאה אחוז מרוצים ממנו, אפילו לא יודעים להגדיר את מדדי השירות שלו, את ה-SLA, או כל דבר אחר – כשאנחנו מעבירים את זה לגוף חדש, עם תקציב, עם הכול, אנחנו רוצים לדעת מה אנחנו רוצים לקבל.

רועי פולקמן: בהסכמים עם קופות-החולים, למשל, הסל של פסיכותרפיה פרטנית – אנחנו לא מגדירים שם את סוג הטיפול, את משך הטיפול, את אורך הפגישה וכו' – אם אין שם סל מפורט, איך נדע אם השירות שקופות-החולים ייתנו עומד בתנאים האלה?

רועי פולקמן: הרפורמה חייבת להיות מגובה במדדים.

רועי פולקמן: אני אתן כמה דוגמאות.

רועי פולקמן: תורים – אנחנו יודעים להגיד משהו על כמה זמן ממתינים לטיפול היום.

רועי פולקמן: האם אנחנו מצפים לכך, יש לנו יעד, שהדבר הזה ישתפר בתוך שנה או שנתיים?

רועי פולקמן: כמות המרפאות בפריסה ארצית – היום יש 60 מרפאות במשרד הבריאות; אנחנו רוצים לראות גידול, אנחנו רוצים לראות גידול בפריפריה.

רועי פולקמן: אנחנו צריכים להגדיר את היעדים.

רועי פולקמן: היקף האוכלוסייה – אנחנו יודעים היום שהיקף האוכלוסייה המקבלת טיפול במדינת ישראל עומד על כ-2% מכלל המבוגרים.

רועי פולקמן: במדינות מערביות המספרים גבוהים יותר.

רועי פולקמן: האם אנחנו מצפים לראות, בשל נגישות משתפרת, היקפים גדולים יותר?

רועי פולקמן: האם אנחנו רוצים להגדיר את הדבר הזה כיעד?

רועי פולקמן: הדבר הנוסף, דרך אגב, הוא ממוצע הטיפולים.

רועי פולקמן: כמה טיפולים הגיוני שאדם יקבל?

רועי פולקמן: אם מפנים ילד או מפנים מישהו לטיפול במרפאה לבריאות הנפש, כמה טיפולים בסל טיפולים אנחנו רוצים שאדם יקבל?

רועי פולקמן: האם זה תשעה טיפולים או 12 טיפולים?

רועי פולקמן: גם היעדים האלה צריכים להיות ברורים ומוגדרים, שנוכל לדעת.

רועי פולקמן: יש לנו דוגמה לרפורמה שנוסתה בשנים האחרונות, וזו הרפורמה בשירותי בריאות התלמיד, שבה לא הוצבו היעדים האלה.

רועי פולקמן: כשיוצאים – כבוד השר אלקין, ברשותך, אני רק מנסה להסתכל על סגן השר.

רועי פולקמן: ברפורמה בבריאות התלמיד קיבלו את ההחלטה שעושים outsourcing לשירות הזה.

רועי פולקמן: אבל מכיוון שלא הוגדרו בצורה ברורה מדדי האיכות, אז היה קשה מאוד לדעת.

יעקב ליצמן: שם אתה טועה – – –

רועי פולקמן: רגע, אני לא אומר – – –

יעקב ליצמן: – – –

רועי פולקמן: אני אומר לגבי – – –

יעקב ליצמן: – – –

רועי פולקמן: אוקיי, בסדר גמור.

רועי פולקמן: בכל מקרה, הנקודה שלי היא מאוד ברורה, היא אומרת: זה בסדר שמחליטים על רפורמה כזאת, יש בה היגיון.

רועי פולקמן: עלו פה סוגיות חשובות – סודיות ודברים אחרים.

רועי פולקמן: אבל ההגדרה הברורה, שבראשה היקפי הטיפולים, נגישות לשירותים בפריפריה, לשירותי בריאות הנפש, זמן ההמתנה והתורים – כל הדברים האלה, כשהרפורמה יוצאת לדרך, חייבים להיות ברורים כדי שאנחנו, גם הכנסת בוודאי, אבל גם הממשלה, תוכל לבדוק את עצמה ולהגיד אם אנחנו עומדים ביעדים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

רועי פולקמן: – – ואם לא, לבדוק את העניין.

רועי פולקמן: אז אני מבקש שהדבר הזה יובא בפני הכנסת, היעדים – בצורה מפורטת, כדי שנדע לאן אנחנו הולכים.

רועי פולקמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת נורית קורן.

אורלי לוי אבקסיס: שלום.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, גברתי היושבת בראש, השרים, סגן השר, בפועל שר הבריאות, אני רוצה להזהיר פה חלק מחברי הכנסת, שלעתים לנושאים שנדונים גם בוועדות וגם במליאה יש נגיעה להרבה בעלי אינטרסים.

אורלי לוי אבקסיס: ולעתים בעלי האינטרסים האלה באים אלינו עם הרבה מאוד נתונים שמעידים על כמה הצדק לצדם.

אורלי לוי אבקסיס: והנתונים האלה הרבה פעמים מאוד מאוד משכנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אל לנו – ואנחנו צריכים בזהירות יתרה לא להפוך להיות כלי לשימור גילדות ישנות.

אורלי לוי אבקסיס: הייתם רק צריכים לבוא ולראות מה קרה פה בכל מה שקשור להסדרת מקצועות העיסוק.

אורלי לוי אבקסיס: זה היה פשוט מטורף: הפסיכולוגים האלה עם ההגדרה הזאת לא רוצים שאלה ייכנסו לתוך ההגדרה הזאת – פה מאוד מאוד צריך להיזהר.

אורלי לוי אבקסיס: ואני תמיד אומרת, כשיש איזו רפורמה או איזה שינוי, בואו נלך למקור ונברר עם מי שמקבל את השירות מה דעתו על ההצעה שעומדת לפניו.

אורלי לוי אבקסיס: ובמקרה הזה אנחנו מדברים על החולים, על המשפחות שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, הם מאוד רוצים את הרפורמה.

אורלי לוי אבקסיס: הם רוצים שזה יהפוך להיות חלק מכל טיפול רפואי שקיים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, אדוני השר – סגן השר – אני רוצה להחזיר אותך כמה שנים אחורנית לוועדת הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: הייתי שם חברה מאוד פעילה, מי כמוך יודע, היה שם יושב-ראש עצמאי מאוד ופעיל וחברים מאוד ענייניים מהאופוזיציה ומהקואליציה, ואולי זאת הייתה הוועדה היחידה שההחלטות שם לא התקבלו לפי התפלגות, וזה ראוי להערכה רבה ולחיקוי.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, אני לא יודעת איך אנחנו נעשה את זה בכנסת הקרובה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אנחנו באמת ניסינו להבין ולדעת כמה אנחנו עושים את הצעדים האלה בצורה נכונה – כל סעיף וסעיף שיהיה מתוקצב, כל נקודה שהיוותה בעבורנו סכנה, העלינו אותה, קיבלנו תשובות.

אורלי לוי אבקסיס: היית המון פעמים אצלנו בוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: המנכ"ל שלך רוני גמזו – לדעתי, אחד המנכ"לים הטובים ביותר שאני פגשתי במשרדי ממשלה – לא רק נתנו את התשובות והתייחסו, גם הבטיחו לטפל.

אורלי לוי אבקסיס: מתחילת הרפורמה העליתי כמה נקודות שהובטח לי – גם לפרוטוקול של הוועדה, אני יכולה להביא את זה, וגם בישיבות שדאגת שיתקיימו לגבי ילדים בסיכון, ילדים נפגעי עבירה, נפגעות תקיפה מינית, ילדים במשברי חיים, אדוני סגן השר.

אורלי לוי אבקסיס: יש נקודות שאפילו בדוח וינטר לאיתור ילדים בסיכון מדברים עליהן שהן נקודות שבר מסוימות בחיים שלהם – כמו משבר גירושים מאוד קשה, כמו נפילה כלכלית מאוד קשה – שיש לזה אפקט על החיים של הילד ועל התגובה שלו.

אורלי לוי אבקסיס: האם כדי שהוא יקבל באותו רגע נתון את הטיפול שהוא צריך אנחנו צריכים להכניס אותו תחת איזו תווית של חולה נפש, אדוני השר?

אורלי לוי אבקסיס: כי זה מה שקורה היום ברפורמה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: ביקשתי מכם והובטח לי להחריג אותם.

אורלי לוי אבקסיס: האם אותה נפגעת תקיפה מינית היא בהכרח פגועת נפש?

יצחק וקנין: אם אפשר לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: כל הפסיכולוגיה הופכת להיות פסיכיאטריה.

אורלי לוי אבקסיס: ואדוני, אני רק רוצה להסב את תשומת לבך, הסכנה שכולנו מפחדים ממנה היא הכנסת השר"פ.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להקריא לכם נקודה שנפגשתי בה, וזה מאותו הסכם, נספח ג' להסכם עם קופת-חולים כללית לאותו נושא.

אורלי לוי אבקסיס: בעניינים האלה הרצף הטיפולי הוא כל כך חשוב, שעל-ידי הפסקתו או החלפת מטפל, כל מערך הטיפול לא רק עלול להביא לרגרסיה, אלא עלול לעצור לחלוטין ואולי אפילו למנוע כל התקדמות עתידית.

אורלי לוי אבקסיס: ובאותו נספח ג' כתוב לגבי הקופות: מטופל/מטופלת יקרה – כך וכך, יש הרבה דברים שאני אסב את תשומת לבך אליהם, אבל בסוף הם אומרים – עם הפסקת הטיפול שלך אצל המטפל הנוכחי שלך – כי הם אומרים שחייב להפסיק את הטיפול אצל המטפל הנוכחי – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אורלי לוי אבקסיס: – – עומדות לרשותך שתי אפשרויות: או סיום הטיפול אצל המטפל הנוכחי באותם התנאים ותיקח אותו באופן פרטי, תמשיך אתו באופן פרטי לחלוטין; אם לא, ואותו מטפל עבר ונכנס לתוך המסלול של מטפלים עצמאים דרך הקופות, כל מפגש כזה יעלה לאנשים 120 שקל לשעה.

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אז לזה התכוון אדוני סגן השר?

אורלי לוי אבקסיס: לשם כיוונת?

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שלא.

אורלי לוי אבקסיס: אלה ההוראות של קופת-חולים כללית לכל אותם ילדים נפגעי תקיפה, נפגעות תקיפה מינית – –

יצחק וקנין: אבקש לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: – – אנורקסיות, אנורקסים וכדומה, שישלמו 120 שקל לטיפול אצל מטפל שכבר הפך להיות מטפל של הקופה; אם לא – קחו את זה באופן פרטי לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: שוב, לא רק שאנחנו מחתימים אותם עם תוויות וקודים וכדומה – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת אורלי לוי, אני מתאפק לא – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – אנחנו אומרים להם שאם הם לא מספיק עשירים הם לא יקבלו גם לא טיפול נפשי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מצטערת, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: נתתי לך יותר משתי דקות.

קריאה: כי מגיע לה.

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: אבל אחר כך יגידו לי: למה לאורלי כן ולמישהו אחר לא?

יצחק וקנין: אף-על-פי שהנושא מאוד חשוב ואני חושב שהיא מעלה נושא מאוד אקוטי.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת נורית קורן.

יצחק וקנין: רבותי, מייד אחרי כן ישיב סגן שר הבריאות.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, סגן השר ליצמן, חברי חברי הכנסת, כפי שציינו חברי, בתוך פחות מחודש מהיום, ב-1 ביולי 2015, ייכנס לתוקפו צו להחלת הרפורמה בבריאות הנפש.

נורית קורן: אני מבקשת להביע את התנגדותי לרפורמה זו במתכונתה הנוכחית.

נורית קורן: מדובר ברפורמה אשר יישומה הנמהר צפוי לפגוע בזכאותן של קבוצות אוכלוסייה שונות לקבלת טיפול רפואי.

נורית קורן: נוסף על כך, על שינוי מרחיק לכת זה הוחלט שלא באמצעות חקיקה ראשית, ומבלי שנערך לגביו דיון מעמיק במליאת הכנסת ובוועדותיה.

נורית קורן: לטעמי, לא ניתנה תשומת הלב הראויה להשלכות שעשויות להיגרם מרפורמה זאת, ונוסף על כך נחתמו הסכמים כובלים בין קופות-החולים ומשרד הבריאות, אשר קובעים שלא יהיה ניתן להכניס שינויים עד לשנת 2019.

נורית קורן: כלומר, במידה שיתברר כי הרפורמה פוגעת ברווחתו ונפשו של האזרח, ידינו תהיינה כבולות מלתקן.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, עד כה היו זכאים כלל אזרחי המדינה לפנות לתחנות בריאות הנפש של משרד הבריאות ולבקש תמיכה וטיפול נפשי.

נורית קורן: אולם עם כניסתו לתוקף של צו זה, למעשה תועבר בבת-אחת האחריות למערך בריאות הנפש לידי קופות-החולים, ובין היתר מתוכנן מסלול טיפול אשר למעשה רק יעצים את האפליה בשירותי הבריאות בין מעוטי יכולת והעשירים, משום שרק העשירים יוכלו לממן טיפול פסיכיאטרי פרטי.

נורית קורן: יש חשש כי לא ניתנה הדעת לפגיעה שתיגרם לאוכלוסיות מוחלשות, ובייחוד לילדים ונוער, אשר השינוי המוצע, בצורתו הנוכחית, יפגע קשות בזכאותם לטיפול נפשי.

נורית קורן: על הפונים לעמוד בארבעה קריטריונים כדי שיוכלו לפנות לרופא המשפחה לטיפול ראשוני; אם לא יעמדו בכל הקריטריונים, לא יקבלו טיפול.

נורית קורן: בנוסף, הרישום במחשבי קופות-החולים יפגע בעתידם של ילדים ונוער אשר יפנו לקבל טיפול.

נורית קורן: כמו כן, עולה חשש סביר כי תהיה פגיעה בפרטיותם של הפונים לטיפול, כי תיקו הרפואי של כל מטופל נגיש לכל עובד בקופה, ולכן עלינו לא להקל ראש בעניין זה.

נורית קורן: החמור מכול הוא שנפגעי ונפגעות תקיפה מינית לא יוכלו לקבל טיפול באשפוז יום בבתי-החולים הפסיכיאטריים כפי שנהוג היום, אלא יצטרכו להמתין בתור לרופא המשפחה ולעמוד בקריטריונים.

נורית קורן: ואלו הן רק חלק קטן מהבעיות של רפורמה זו.

נורית קורן: חברי חברי הכנסת, בימים אלה נודע על סגירת מרפאות לבריאות הנפש בשפרעם, באום-אלפחם ובמודיעין.

נורית קורן: עובדה זו אינה עולה בקנה אחד עם הצהרות משרד הבריאות על הגדלת הנגישות והאיכות של שירותי בריאות הנפש בפריפריה.

נורית קורן: בנוסף, נודע כי הסיבה לסגירת המרפאות היא חוסר היכולת לעמוד במודל התקציבי של הרפורמה.

נורית קורן: עובדה זו מעלה חשש כבד לבעייתיות שורשית במודל התקצוב של הרפורמה.

נורית קורן: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מבקשת להסב את תשומת לבה של המליאה – –

יצחק וקנין: אם אפשר, גם לסיים.

נורית קורן: – – בעיקר למרפאות של מרכז "לטיף".

נורית קורן: למרכז "לטיף" יש שתי מרפאות – בשפרעם ובאום-אלפחם – והוא מספק שירותים בבריאות הנפש לילדים ונוער.

נורית קורן: זו מרפאה על-אזורית, והיא משרתת את כל האוכלוסייה הדוברת ערבית בישראל מצפון עד דרום.

נורית קורן: אלו מרפאות שבהן הצוות דובר ערבית, והן מטפלות במאות מטופלים מדי חודש.

נורית קורן: בעצם, המדינה גזרה את גורלן של מרפאות אלו, והחמור מכול – גזרה את גורלם של אלפי מטופלים.

יצחק וקנין: אם אפשר, לסיים.

נורית קורן: אני כבר מסיימת.

נורית קורן: אני פונה לסגן שר הבריאות ליצמן: אל תאפשר פגיעה באנשים האלה.

נורית קורן: לסיום, אני קוראת מעל בימה זו לסגן השר וגם ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת אלי אלאלוף, לקיים בהקדם דיון מעמיק בנושא זה.

נורית קורן: אני מבקשת להעביר את הנושא לוועדה.

אלי אלאלוף: ביום שלישי הקרוב.

יוסי יונה: – – – דיון.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: רבותי, סגן שר הבריאות הרב יעקב ליצמן ישיב.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן יהיו עמדות נוספות.

יצחק וקנין: רבותי, נא להקפיד על דקה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בואו ונתחיל מהסוף: כולכם צודקים, אבל גם אני צודק.

יעקב ליצמן: אני גם אסביר.

יעקב ליצמן: הנוהג במדינה כאן הוא שבא כל פעם שר חדש, ובמקרה שלי זה סגן שר, והדבר הראשון שהוא אומר הוא: מה שהקודם עשה לא טוב; בואו ונעשה את זה מחדש.

יעקב ליצמן: בגלל זה הנושא של הרפורמה, וכולכם מסכימים שצריך רפורמה, אף פעם לא הגיע לשלב מעשי.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כי כל שר בא ואמר: לא טוב, ובואו ונעשה חדש.

יעקב ליצמן: בינתיים במשרד הבריאות – אתם יודעים שמתחלפים מהר מאוד שרים – לשמחתי, אצלי זה לא קרה בפעם הקודמת – ולכן לא עשו כלום.

יעקב ליצמן: אז כל פעם יש תוכניות חדשות.

יעקב ליצמן: אני, בעיקרון, גם לתוכנית הזאת התנגדתי – גם בעקבות מה שאתם אמרתם ויש לי גם משלי, מה שראיתי, עוד דברים.

יעקב ליצמן: התנגדתי.

יעקב ליצמן: אבל החלטתי לאמץ את הרפורמה והחלטתי גם להכניס שינויים ברפורמה בדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יעקב ליצמן: יושב כאן חבר הכנסת אלאלוף, הוא היה אצלי והוא ביקש – בישיבה הראשונה, ואמרתי לו: לא בראשונה, בשנייה.

יעקב ליצמן: ואכן זה סוכם.

יעקב ליצמן: השבוע, נכון?

אלי אלאלוף: ביום שני.

יעקב ליצמן: לא משנה.

יעקב ליצמן: סוכם על ישיבה.

יעקב ליצמן: בישיבה הזאת, מה שהולך להיות: אני אשמע את כל הדברים, ואני אביא את המומחים, ואני פתוח לשינויים.

יעקב ליצמן: רבותי, זו לא תורה שאי-אפשר לשנות.

יעקב ליצמן: בהחלט אני פתוח לשינויים ונעשה את השינויים.

יעקב ליצמן: אז קודם כול, נעשה את זה.

יעקב ליצמן: הרפורמה תיכנס לתוקף – – –

אורלי לוי אבקסיס: רגע.

אורלי לוי אבקסיס: אבל שלוש השנים האלה של השקט התעשייתי זה לא – – –?

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: תנו לי, ואני אסביר גם את זה כאן.

יעקב ליצמן: לפני שעזבתי – הכינו לי נאום שלם, אבל לא ניכנס לכל הנאום – כשעשיתי את הרפורמה, עמדתי על כמה דברים: 1.

יעקב ליצמן: תקציב.

יעקב ליצמן: ואכן אני חייב להגיד לכם – –

יוסי יונה: שאין תקציב.

יעקב ליצמן: יש תקציב.

יעקב ליצמן: תקשיב.

יעקב ליצמן: אין תקציב מדינה, אבל יש תקציב.

יעקב ליצמן: – – שהשר שטייניץ, שהיה שר האוצר, הוסיף לי, ואז הגענו למצב של 440 מיליון שקל תוספת רק לבריאות הנפש – תוספת אך ורק לבריאות הנפש – ושזה יהיה להכנה, להיערכות לקראת החלת החוק.

יעקב ליצמן: אנחנו נתנו שנתיים פלוס להחלת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו במשרד הבריאות בדק שמכינים – – – בזמן הזה – – –?

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אני וידאתי את זה, לפני שדיברתי כאן.

יעקב ליצמן: נכון.

יעקב ליצמן: לא כל הכסף עבר – בגלל תקציב.

יעקב ליצמן: נכון.

יעקב ליצמן: אבל הכסף יעבור.

יעקב ליצמן: אני אקפיד שהוא יעבור.

יעקב ליצמן: צבוע או לא צבוע, הכסף יעבור לבריאות הנפש.

יוסי יונה: לא, זה לא טוב אם זה לא צבוע.

יוסי יונה: אם זה לא צבוע, זה כמו לא להעביר.

יעקב ליצמן: הבן-אדם צבוע.

יעקב ליצמן: תעזוב.

יעקב ליצמן: צבוע – לא, חלילה, צבוע.

יעקב ליצמן: אני רוצה להעביר את הכסף הזה לבריאות הנפש.

יעקב ליצמן: לשם יעבור הכסף, ולא יעזור לאף אחד.

יעקב ליצמן: זו הכוונה, ושם זה יהיה.

יעקב ליצמן: אני אומר שבוועדה יפקח על זה חבר הכנסת אלאלוף.

יעקב ליצמן: אני אבוא – גם פקידים צריך – אבל אני אבוא אישית לכל הדיון הזה, כי אני רואה את זה בחשיבות עליונה.

יעקב ליצמן: עכשיו אני רוצה להגיד לכם כמה הערות כלליות.

יעקב ליצמן: צריך לדעת שהיום מערכת הבריאות, ברובה, היא כבר בקופות-חולים.

יעקב ליצמן: ברובה, כמעט ברובה.

יעקב ליצמן: יש פרק מסוים שעדיין לא.

יעקב ליצמן: בריאות הנפש – אחד מהם, ואני לא רואה סיבה שזה לא ייכלל בתוך קופות-חולים.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: היום אין בפריפריה טיפול בבריאות הנפש, אין.

יעקב ליצמן: קופות-החולים יפתחו את זה; תגידו מה שאתם רוצים – טוב, לא טוב.

יעקב ליצמן: אין, אף אחד לא מטפל בפריפריה.

יעקב ליצמן: אז באה הרפורמה הזאת והיא הולכת לעשות דבר.

יעקב ליצמן: לא טיפלו, במגזר הכי חלש שיש, הכי רחוק שיש; למה לא לתת להם טיפול?

יעקב ליצמן: אפשר להתווכח אתי: כן מספיק, לא מספיק, יותר כסף, פחות כסף, אבל בכל זאת טיפול פעם אחת יש, וזה לא היה עד היום.

אורלי לוי אבקסיס: אבל קודם לא היו צריכים – – – אבחנה.

אורלי לוי אבקסיס: היום חייב את האבחנה של – – –

יעקב ליצמן: כנראה.

יעקב ליצמן: את נכנסת אתי עכשיו לכל מיני דברים יותר פרטניים לגבי עצם הטיפול.

יעקב ליצמן: א.

יעקב ליצמן: אני לא בטוח שאני יכול לענות לך על כל הדברים – אני מבין שצריך יותר מומחים; ב.

יעקב ליצמן: בואו נשאיר את הדברים לדיון.

יעקב ליצמן: יהיה דיון, אני מבטיח לכם, בלי נדר, אני אבוא, כל פעם שיזמינו אותי לנושא הזה אני אבוא.

יעקב ליצמן: אני פתוח כי אני מבין את זה, אבל אחרת אין כלום וזה לא טוב.

נורית קורן: השאלה גם כן אם רופא המשפחה – – –

יעקב ליצמן: אולי להגביר את הקול, לא שומעים.

נורית קורן: אני אומרת, השאלה הכי חשובה פה – ואני לא דיברתי עליה כי יש הרבה בעיות – – – הטיפול הראשוני ייעשה על-ידי רופא המשפחה.

נורית קורן: זה לא טוב, זה לא טוב – –

מיכל בירן: צודקת.

נורית קורן: – – צריך של פסיכיאטר – – –

יצחק וקנין: רבותי, אני חושב שהדברים האלה צריכים להיות ממוצים בוועדה, אני חושב שסגן השר ביטא את זה.

יעקב ליצמן: מותר לי להגיד לך משהו?

יעקב ליצמן: הסטיגמה פי-עשרה יותר גרועה.

יעקב ליצמן: כשבן-אדם צריך ללכת למקום שיש בו חולי נפש, זה פי-עשרה יותר גרוע מאשר אם הוא ייכנס לרופא משפחה, והוא יבין שיש לו איזו בעיה, והוא ישלח אותו לרופא.

יעקב ליצמן: אז מה יותר גרוע ומה יותר טוב?

יעקב ליצמן: אני אומר לכם, זו ההשקפה שלי, ככה אני רואה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יעקב ליצמן: מותר לכם להתווכח אתי, ואני אתווכח אתכם, רבותי, ואני לא אהסס להגיד לכם על דברים שאתם צודקים בהם שאני לא צודק.

יעקב ליצמן: אני לא מפחד, אני בא עם ראש פתוח, אבל אני אומר לכם, הכוונה והמחשבה – חד-משמעית לעזור לאוכלוסיות החלשות, וזה הולך להיות.

אורלי לוי אבקסיס: לא ב-120 שקל לשעה – – –

יעקב ליצמן: שמעתי אותך, לא ידעתי על זה.

יעקב ליצמן: גם זה, את מוזמנת להביא לדיון, אני אשאל מה זה.

יעקב ליצמן: אני שאלתי אנשים – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – קופות-חולים לגבות כסף בעבור הטיפולים האלה?

יעקב ליצמן: לא הבנתי.

אורלי לוי אבקסיס: על הרצף הטיפולי, הם אומרים שמי שירצה להמשיך אותו יצטרך – – –

יעקב ליצמן: שמעתי – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: קשה גם לנהל את הדיון בצורה כזאת, כי לך אין מיקרופון, וסגן השר לא כל כך שומע.

יוסי יונה: – – –

יעקב ליצמן: את נכנסת כרגע לתוכן הבדיקות והטיפול, זה בוועדה.

יעקב ליצמן: עכשיו לגבי חשש לפרטיות.

יעקב ליצמן: בהחלט כן, חשש, אבל אתם יודעים שבקופות-חולים היום יש המון נושאים יותר סודיים מזה.

יעקב ליצמן: יש הרבה נושאים, ושומרים.

יעקב ליצמן: אם צריך להגביר את השמירה, בהחלט כן.

יעקב ליצמן: גם אני רגיש לזה.

יעקב ליצמן: זה אחד הדברים, אגב, שפחדתי לגביהם בעבר, אבל מה, שוב הפעם: לא נתחיל – לא נעשה כלום.

יוסי יונה: סגן השר, רק הערה אם אפשר, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: כן.

יוסי יונה: אנחנו רואים שאתה באמת ער לבעיות שכרוכות ביישומה של הרפורמה כפי שהיא.

יוסי יונה: האם לדעתך לא נכון שאנחנו קודם נבטיח את התנאים הללו, שיתקיימו לפני יישומה, כי אם אחר כך אנחנו נבוא וננסה לתקן, לאחר שהיא מיושמת – – –

יעקב ליצמן: זה לקח, אדוני, עשר שנים כאן, בגלל זה לא היה כלום כאן.

יעקב ליצמן: אתה צודק, אבל אף פעם לא טיפלו בזה.

יעקב ליצמן: עכשיו כשייכנס – – –

נורית קורן: – – –

יעקב ליצמן: – – – זה מאלץ את כולם, והיות שאני בראש המערכת כרגע, ואני רוצה לעזור לנושא הזה, ואני פתוח לכל השינויים – אם צריך; לא בטוח שבכל דבר צריך – אז אני כאן.

יעקב ליצמן: אני אומר, כן, רבותי, בואו נתחיל, בואו נעבוד.

יעקב ליצמן: בואו נעבוד על זה ביחד.

יעקב ליצמן: בואו נשמע ביקורת.

יעקב ליצמן: הבטחתי לאלי, אמרתי לו שאני יודע שיהיה דיון, אפילו סוער – לא מפחד מזה, אני בא פתוח לשמוע ביקורת.

יעקב ליצמן: אין לי בעיה.

יעקב ליצמן: אבל מה, אתם צריכים לשמוע גם אותי בביקורת, גם לי יש דעות.

יעקב ליצמן: ומה שעשיתי, להעביר את זה בוועדה אז, בניגוד להצעה שהייתה – כי אחרת לא היה לי כלום, ואני דאגתי.

יעקב ליצמן: אין לי שום דבר דווקא על הביקורת הזאת.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר.

יעקב ליצמן: כן, אני מסיים.

יעקב ליצמן: אני מסיים.

יעקב ליצמן: יש לי הרבה דברים לענות לכם לתוכן הדברים, וגם על הפיקוח, לרועי פולקמן.

יעקב ליצמן: יש הרבה דברים כאן לענות לכם לתוכן הדברים, אבל אני לא רוצה לפרט יותר.

יעקב ליצמן: היות שאמרתי שיש דיון, אתם יודעים כבר שיש דיון כרגע, אני בעד להעביר את הדיון לוועדה.

יעקב ליצמן: אני אבוא, בעזרת השם, עם הצוות של המשרד, ואנחנו נבדוק את הדברים.

יעקב ליצמן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: רבותי, ביקשו עמדות נוספות כמה חברי כנסת.

יצחק וקנין: הראשונה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – היא הראשונה – דקה לרשותך, ואחרייך – עבדאללה אבו מערוף, גם דקה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד סגן היושב-ראש, סגן השר, את האמת, אני הקשבתי לתשובות וקצת התבלבלתי.

עאידה תומא סלימאן: בעצם, מה המשרד מבקש מאתנו?

עאידה תומא סלימאן: שנתחיל כבר ברפורמה ואחר כך נתקן, ואחר כך נראה את הבעיות וננסה לתקן אותן, במקום שננסה בעצם מההתחלה לבנות את זה טוב מאוד, וזה מה שאנחנו מתריעים עליו – שזה לא בנוי וזה פוגע בזכויות המטופלים והאנשים שזקוקים לטיפול נפשי.

עאידה תומא סלימאן: הדוגמה של שני המרכזים באום-אלפחם ובשפרעם, שעד עצם היום הזה לא נחתם אתם שום חוזה והם הולכים להיסגר, ומאות מטופלים לא ימצאו כתובת – זה אחד הסימנים.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני שהייתי רוצה להצביע עליו, ולא שמעתי עליו – – –

יצחק וקנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: רק העניין של החלוקה באוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: יש מחסור אדיר בכוח-אדם מיומן.

עאידה תומא סלימאן: איך הולכים לסגור את הפער הזה?

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחרונה – מיכל בירן.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, אני מסכים עם חברת הכנסת נורית קורן במה שאמרה כאן בקשר למרפאות; ב.

עבדאללה אבו מערוף: מי שצודק, צודק למעשה אחרי המעשה – אז אם כולנו צודקים אז בואו נחכה, נתאזר בסבלנות ונתחיל את הרפורמה בתנאי שאף אחד מהמטופלים לא ייפגע מהזמינות, מאיכות הטיפול.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא רק עניין של כסף.

עבדאללה אבו מערוף: מה עם הזמן, מה עם מרווח הזמן שישנו?

עבדאללה אבו מערוף: מה עם העובדים – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוזס – –

עבדאללה אבו מערוף: – – מה עם הצוות הרפואי שעובד במרפאות האלה?

יצחק וקנין: – – אתה מדבר בקול רם, אתה יכול לשבת פה גם.

יצחק וקנין: יש לך קול, כנראה אתה לא צריך מיקרופון אפילו, במחילה מכבודך.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר להמשיך?

יצחק וקנין: כן.

עבדאללה אבו מערוף: מה עם הצוות הרפואי שעובד שם, יותר מ-30 בכל מרפאה, זה – לשוק האבטלה?

עבדאללה אבו מערוף: לכן, עוד הפעם, אני מסכים לרפורמה, בתנאי – בתנאי; זה לא עניין, אולי זה חוק ביטוח בריאות ממלכתי – שהחולים לא ייפגעו, הצוות הרפואי לא ייפגע – –

יצחק וקנין: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: – – ותהיה העברה נכונה ומלאה, אפילו שייקח כמה חודשים.

עבדאללה אבו מערוף: אחר כך אפשר להתחיל ברפורמה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל בירן אחרונה, ומייד ניגש להצבעה.

מיכל בירן: שלום, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זאת לא הפרטה, צריך להגיד את האמת.

מיכל בירן: אני תמיד נגד הפרטה, אני לא חושבת שזאת הפרטה.

מיכל בירן: אני יודעת שהכוונות טובות, בטח שלך, סגן שר הבריאות הרב ליצמן, אבל הרפורמה הזאת פשוט לא טובה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, לא – – –

מיכל בירן: סליחה, עכשיו זו הדקה שלי, אורלי.

מיכל בירן: הרפורמה הזאת בעיני היא לא טובה, הקונספט שלה בעייתי.

מיכל בירן: אני לא הייתי רוצה לשבת בתור לגינקולוג שלי יחד עם השכנים, ודאי וודאי לא בתור לפסיכיאטר.

מיכל בירן: אז יש סטיגמה?

מיכל בירן: כן, יש סטיגמה, אבל כמו ב-AA, כשאתה נכנס למקום שכולם הגיעו לשם מאותה סיבה, קשר השתיקה נשמר, והיום בן-אדם פשוט יכול לפסוע פנימה, לקבל את הטיפול שלו.

מיכל בירן: על ההתוויות הפסיכיאטריות ומה שזה יגרום, אנשים כבר דיברו.

מיכל בירן: אני לא יודעת אם הזכירו כאן את זה שהתגמול שיקבלו בעלי המקצוע הולך להיות לפי כמה מטופלים הם ראו בחודש.

מיכל בירן: זאת אומרת, פתאום יהיה להם אינסנטיב להזמין בן-אדם שצריך טיפול שבועי רק פעם בחודש, כי הם לא יקבלו תגמול על שלוש הפעמים הנוספות.

מיכל בירן: הדבר הזה – – –

יצחק וקנין: תודה.

מיכל בירן: אני ממש מסיימת.

מיכל בירן: הקופות, אין להן כסף, אני מלווה אותן בתחומים אחרים.

מיכל בירן: כסף לא צבוע זה כמו להגיד שלא הוספת כסף.

מיכל בירן: לשים אותם ב"בחירתה של סופי" – האם זה MRI חדש.

מיכל בירן: ומה שהולכים לקרוא לו מרפאה זה יהיה שני חברי סגל שנמצאים בקופת-חולים בין שעה 16:00 ל-19:00 ביום שממילא קיים.

מיכל בירן: זה לא רציני, לעומת המרכזים היום, שיושב שם גם פסיכיאטר – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מיכל בירן: – – וגם פסיכולוג קליני – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: רבותי, לא לנהל ויכוח.

מיכל בירן: – – וגם עובד סוציאלי, אפשר לעשות את זה אינטרדיסציפלינרי.

מיכל בירן: וחוץ מזה, עקפתם את הכנסת.

מיכל בירן: החלטנו שאנחנו לא רוצים את זה – –

יצחק וקנין: תודה.

מיכל בירן: – – כופפתם את ידנו, הפלנו את נוסחת ההתחשבנות, ובכל זאת, על הראש שלנו, אף שכל חברי הכנסת מכל סיעות הבית אמרו: אנחנו לא רוצים את הרפורמה הזאת.

מיכל בירן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, גם סגן השר וגם המציעים מסכימים להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אני מבין.

יצחק וקנין: נכון, רבותי?

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: החשש מפגיעה בטיפול נפשי בילדים ונוער ואוכלוסיות מוחלשות – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 27 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הנושא הועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להמשך דיון.

יצחק וקנין: שביתת הרשויות המקומיות הדרוזיות

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לנושא הבא: שביתת הרשויות המקומיות הדרוזיות, הצעות מס' 234 ו-241.

יצחק וקנין: רבותי, מדובר בהצעות רגילות.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: רבותי, כמקובל בהצעה רגילה – עשר דקות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, יש לך עשר דקות.

יצחק וקנין: אתה לא חייב לנצל את כולן, אבל יש לך עשר דקות.

עבדאללה אבו מערוף: זה תלוי בך, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: זה תלוי בך, לא בי, אני מקציב לך עשר.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נכבדי ראשי המועצות הדרוזיות והצ'רקסיות שהגיעו לכאן, שנמצאים אתנו; יושב-ראש הפורום ג'אבר חמוד והאחרים, אני רואה את אחריות

עבדאללה אבו מערוף: כם בכך שהגעתם לכאן, אחריות כלפי התושבים שלכם, כלפי הבוחרים שלכם.

עבדאללה אבו מערוף: באמת כל הכבוד לכם ותודה שהגעתם, ואני מקווה שמהדיון הזה יעלה באמת משהו שיועיל.

עבדאללה אבו מערוף: העדה הערבית הדרוזית שמונה היום 120,000 נפשות – ואני רוצה ומקווה שתגדל ותגיע עד מאות אלפים – מגיע לה שוויון זכויות מלא כמו לכל האזרחים במדינה.

עבדאללה אבו מערוף: בשנת 1948 המשיכה מדינת ישראל את המדיניות של המנדט הבריטי: הפרד ומשול כלפי האזרחים הערבים שהחזיקו באדמותיהם ומולדתם כאן.

עבדאללה אבו מערוף: אז ראתה ממשלת ישראל בעדה הדרוזית את החוליה שבאמצעותה ניתן ואפשר לבצע את מדיניות ההפרד ומשול, ולכן אימצה המדינה את העדה תחת כל מיני תירוצים, למשל מתן זכויות כאזרחים שווים.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם לפי ספרו של הלל כהן, "ערבים טובים", אחת המטרות של אימוץ זה היא לקלקל את היחסים הטובים הקיימים בין הדרוזים לשאר העדות במדינה.

עבדאללה אבו מערוף: אחת הטענות של חוק גיוס חובה והקמת יחידת המיעוטים בצבא הייתה כאילו לקרב את העדה למדינה ולקשור את גורלה אתה.

עבדאללה אבו מערוף: דבר זה בא כפיתיון לעדה ולא ככוונות טובות של המדינה.

עבדאללה אבו מערוף: מציאות זאת התקבלה על חלק מבני העדה, שנתנו את הצ'אנס למדינה שתתייחס אליהם כאזרחים שווי זכויות, אבל בפועל, העדה הערבית הדרוזית קופחה כמו שאר האזרחים הערבים במדינה ואפילו יותר.

עבדאללה אבו מערוף: הקיפוח והאפליה התבטאו ומתבטאים בכל תחומי החיים.

עבדאללה אבו מערוף: הדוגמה המכאיבה ביותר היא הפקעת אדמות ממושכת, אי-מתן חלקות בנייה לצעירים, אי-הרחבת מתארים ואי-מתן היתרי בנייה.

עבדאללה אבו מערוף: למשל, בכפר-ורדים בגליל חולקו חלקות לזוגות צעירים, יותר מאשר בכל הכפרים הערביים, הדרוזיים והצ'רקסיים; תקציבים שמופרשים למשל למעלות, לשלומי, הם פי-עשרה ממה שמגיע לרשויות המקומיות הדרוזיות והצ'רקסיות, שלא מופרשים בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: הממשלות השונות לא הסתפקו בקיפוח ואפליה כלפי העדה הדרוזית, אלא נקטו מדיניות של בורות ושטיפת מוחות, כולל תוכניות השכלה וחינוך מיוחדות לדרוזים: מתמטיקה לדרוזים, היסטוריה לדרוזים, פיזיקה לדרוזים, אנגלית לדרוזים, והרשימה ארוכה מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: תתארו לעצמכם מה זה מתמטיקה לדרוזים.

עבדאללה אבו מערוף: האם מישהו מבין את משמעות הדבר הזה – מתמטיקה לדרוזים?

עבדאללה אבו מערוף: כל זה, ובמיוחד הגישה החינוכית, יצרו מוטציה אצל חלק מבני העדה, שחשבו שהם יקבלו זכויות שוות כמו כל האזרחים, (אומר בערבית: ויחיו חיי רווחה במדינת ישראל).

עבדאללה אבו מערוף: האם מוצדק שעד שנת 1986 מספר הרופאים בכל העדה היה לא יותר משבעה, ומספר האקדמאים מן המועטים בעולם – ואפילו עד עכשיו רק 6%, שהוא פחות אפילו מהרבה מדינות מתפתחות – והאבטלה, במיוחד אצל נשים וצעירות, היא מן הגבוהות במדינה?

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בחודש נובמבר 2009 אמר אחד ממייסדי המדינה ונשיא המדינה לשעבר שמעון פרס בכפר ג'וליס: חלומי השלישי הוא שבכל כפר דרוזי יהיה אזור תעשייה.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שאם נשיא המדינה ממשיך לחלום, אז שימשיך לחלום.

עבדאללה אבו מערוף: להוציא את כפר ירכא, עד עכשיו אין אזורי תעשייה בכל הכפרים, ויש לציין שהתעשייה בירכא הוקמה רק על-ידי יזמות פרטית ללא שום מענקים ממשלתיים בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: בשל המשך מדיניות האפליה והקיפוח עלתה בשנות ה-70 המוקדמות רמת המאבק, שקיים מאז שנות ה-60 המוקדמות, נגד מדיניות האפליה.

עבדאללה אבו מערוף: וכאן, בשנות ה-80, בא הפיתיון השני של ממשלת ישראל, 40 שנה לאחר הפיתיון הראשון שפג תוקפו ונרקב, שהוא החלטת הממשלה מאפריל 1987 למתן זכויות שוות לבני העדה הדרוזית.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן, חוק זה נשאר על הנייר, והוא מס מילים ולא יושם עד עכשיו.

עבדאללה אבו מערוף: וכעת אנו עדים להמשך משבר כרוני ברשויות המקומיות הדרוזיות, שדורשות רק את התקציב שמגיע להן על-פי חוק.

עבדאללה אבו מערוף: ולאור המחאה המתמשכת בא הפיתיון השלישי בחודש דצמבר 2014, והפעם כ-30 שנה לאחר הפיתיון השני, שהתבטא בהחלטת הממשלה להעביר 2.4 מיליארד שקל כתוכנית חומש לרשויות המקומיות הדרוזיות והצ'רקסיות לפתרון המשבר.

עבדאללה אבו מערוף: אבל תמוה בעיני התירוץ של ראש הממשלה, שהבחירות הן אלו שעיכבו את העברת הכספים שהייתה אמורה להתבצע עד 12 בפברואר 2015; אף שהסכום הזה, 2.4 מיליארד, הוא מזערי ולא נותן פתרון הולם ויסודי לכל המשבר שקיים.

עבדאללה אבו מערוף: ולאחר הבחירות נתקלנו בתירוץ מחודש וחדש תחת הכותרת "אי-הרכבת הממשלה".

עבדאללה אבו מערוף: בדיחה.

עבדאללה אבו מערוף: דבר זה כמובן לא מקובל והזוי.

עבדאללה אבו מערוף: האם המדינה נעצרת ומשתתקת בתקופת מעבר שאין הרכבת ממשלה?

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אכן יש צורך דחוף במחאה וצעקות להעברת התקציבים, ולא פלא שהרשויות שבתו ביום ראשון שעבר – האחרון – ומתכוננות להפגנה המונית ביום ראשון הקרוב מול משרדי הממשלה כאן בירושלים.

עבדאללה אבו מערוף: ההפגנה המתוכננת היא צודקת ולגיטימית ודורשת העברה מיידית של הכספים שחייבים משרדי הממשלה לרשויות המקומיות.

עבדאללה אבו מערוף: הכספים האלו הם כספים מזעריים, והם רק לצמצום הפערים הקיימים.

עבדאללה אבו מערוף: אני דורש מעל במה זו שתקציב המדינה יכלול כל שנה תקציב של 800 מיליון שקל המיועדים לרשויות המקומיות של הכפרים האלו באופן קבוע שנתי.

עבדאללה אבו מערוף: סכום זה הוא רק מענה לצורכי הפיתוח של הכפרים, ולא מדובר כאן באפליה מתקנת.

עבדאללה אבו מערוף: הרי אנחנו יודעים שהחלטת הממשלה על דחיית אישור התקציב בכלל לנובמבר 2015 חוסכת לאוצר 14 מיליארד שקל, ולכן אני דורש שהאוצר לא יתקמצן כלפי מי שהוא הגדיר אותם שווי זכויות, ויתחיל בביצוע אפליה מתקנת, שיתחילו להתייחס לרשויות הערביות הדרוזיות כשוות ולא תימשך מדיניות ההפרד ומשול.

עבדאללה אבו מערוף: ואם אכן רוצים להמשיך את מדיניות ההפרד ומשול – מדיניות זו, זאת אומרת הפרד ומשול – ולהפריד את כל האזרחים הערבים הדרוזים משאר המיעוטים, אז בבקשה, תנו מה שמגיע להם על-פי התפיסה שלכם, על-פי תפיסת הממשלה והמדיניות.

עבדאללה אבו מערוף: הרי אתם הפרדתם, אז תנו מה שמגיע.

עבדאללה אבו מערוף: ואם לא, אז תצפו ליותר מהפגנות – אני לא מזהיר, זה המצב הקיים – תצפו ליותר מהפגנות.

עבדאללה אבו מערוף: תצפו למחאה המונית.

עבדאללה אבו מערוף: וכולנו עדים להתפטרותו של ד"ר גאזי פארס כמחאה על המצב הקיים.

עבדאללה אבו מערוף: הוא היה ראש רשות אל-בֻקיעה, פקיעין, מה שנקרא בערבית אל-בֻקיעה.

עבדאללה אבו מערוף: וזה רק קצה הקרחון וחלק קטן ממה שאמור להיות.

עבדאללה אבו מערוף: לכן ההפגנה אמורה להיות.

עבדאללה אבו מערוף: אני מבקש העברת כספים דחופה.

עבדאללה אבו מערוף: העניין אמור להידון, אני מבקש להעביר אותו לוועדת הכספים, שאכן העניין יידון ברצינות.

עבדאללה אבו מערוף: מספיק זלזול, מספיק לעג ומספיק שהמצב יימשך ככה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חמד עמאר, שגם לו הצעה רגילה, ולאחריו ישיב שר האוצר, השר משה כחלון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חמד עמאר, גם לך יש עשר דקות.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, פורום ראשי הרשויות הדרוזיות, אני מברך אתכם, תומך במאבקכם, אעמוד לצדכם לאורך כל הדרך.

חמד עמאר: אני עומד היום על במה זו ומאשים – מאשים את ראש הממשלה שלא ראה לנכון להעלות את סוגיית הציבור הדרוזי על סדר-יומה של הממשלה; מאשים את שר האוצר כחלון על כך שהפר את אמונו של הציבור הדרוזי ושמע בעצת יועציו על דחיית תוכנית החומש; מאשים את שרי הממשלה שבחרו להעלים עין ממצוקת הציבור הדרוזי ההולכת וגוברת במרוצת השנים.

חמד עמאר: עדיין לא מאוחר מדי, אדוני ראש הממשלה ושר האוצר.

חמד עמאר: עדיין אפשר לשנות.

חמד עמאר: חזרו בכם.

חמד עמאר: אשרו את תוכנית החומש כפי שהוסכם עליה בממשלה הקודמת.

חמד עמאר: אדוני ראש הממשלה, הבטחת?

חמד עמאר: – קיים.

חמד עמאר: העדה הדרוזית בישראל אינה עוד סעיף בתקציבו של שר האוצר כחלון, סעיף שניתן למחוק במחי יד.

חמד עמאר: כשהדרוזים חתמו על ברית החיים עם העם היהודי, בעודו מנסה לבנות את מדינתו במולדתו ההיסטורית, הדבר היה בניגוד לכל היגיון בריא, אז.

חמד עמאר: אולם העדה הדרוזית הבינה היגיון אחד ויחיד – הגיון הצדק.

חמד עמאר: אבותינו ראו את האור אל מול החושך.

חמד עמאר: מה שהיה נכון לפני כ-70 שנה ואף למעלה מכך, נכון ותקף היום.

חמד עמאר: את מבחני הנאמנות במשך עשרות שנים עברה העדה בהצטיינות יתרה.

חמד עמאר: נאמנות זו חתומה על-ידי מאות חללים בבתי-העלמין הצבאיים הדרוזיים, מבית-ג'ן וחורפיש ועד עוספיא ודאלית-אלכרמל.

חמד עמאר: אני לא בא לטעון לקיפוח, המובן מאליו.

חמד עמאר: אני טוען לכפיות טובה ולהשבת רעה תחת טובה, בניגוד לכל אמת מידה מוסרית.

חמד עמאר: אנו מדברים כאן היום על חרמות, סנקציות ומשיכת השקעות כחלק מהמאבק העולמי בלגיטימציה של קיומה של המדינה.

חמד עמאר: למדינת ישראל ולעם היהודי אין בעולם עוד בעלי-ברית.

חמד עמאר: בחלוף השנים החברים מתמעטים בקצב מואץ.

חמד עמאר: אנחנו, הדרוזים, למרות כל הלחצים בסביבה הקרובה והרחוקה, נשארנו כצוק איתן, מאמינים בשותפות הגורל ובצדקת קיומה ובדרכה של המדינה.

חמד עמאר: החוב המוסרי, אדוני שר האוצר, של המדינה לעדה הדרוזית הוא עצום, ואינו מסתכם באותם 2.4 מיליארד שקל שאותם אישרה ממשלתו הקודמת של נתניהו, בלחצנו אנו, ישראל ביתנו.

חמד עמאר: וכעת יושב שר האוצר בממשלתך, ובחסותך, ראש הממשלה, גוזל ממנה את מה שאושר עבורה, בטענה שתוכנית החומש אינה ריאלית.

חמד עמאר: האם חיזוקו ושימורו של היישוב הדרוזי בישראל יכולים להסתכם בריאלי או לא ריאלי?

חמד עמאר: האמת, גם 10 מיליארד דולר לא יספיקו כדי לפתור את בעיות העדה.

חמד עמאר: אל תעמידו את העדה הדרוזית במבחן הסבלנות כלפי הצדק.

חמד עמאר: בעצם, האי-צדק המשווע שאתה וממשלתך, נתניהו, ושר האוצר כחלון מובילים – מה, האם שר האוצר מתכוון להביא תוכנית חלופית, כדי שהדרוזים יחשבו שהוא הגה אותה?

חמד עמאר: בושה וחרפה.

חמד עמאר: קודם, אדוני השר, אשר את מה שאושר ולאחר מכן נראה אותך מאשר תוכנית אחרת.

חמד עמאר: אדוני ראש הממשלה, ממשלתך לא עושה לנו טובה.

חמד עמאר: ממשלתך לא עושה לנו טובה.

חמד עמאר: אדוני ראש הממשלה ושר האוצר כחלון, זו ממשלת חידלון וכישלון.

חמד עמאר: אם תמשיכו במגמה זו של התעלמות מהעדה היקרה שלנו, אתם תירשמו בדברי הימים של ההיסטוריה כמי שיצרו את הסדק הראשון בסכר, בסכר השותפות, שאחריו לא ניתן יהיה לעצור את הסחף הגדול.

חמד עמאר: אני מאמין שהרוב המוחלט של אזרחי המדינה, על פלגיו ודעותיו השונות, מאמין בברית החיים שכרתו אבותינו ורוצה בחיזוקה – ברית זו, כשעוד הייתה לה משמעות, והאמון בה עוד היה ערך נשגב.

חמד עמאר: הרוב המוחלט הזה הוא תקוותנו, לא אתה, ראש הממשלה, ושריך הרבים.

חמד עמאר: אדוני ראש הממשלה, אומנם אין לעדה הדרוזית כוח אלקטורלי; מספרה בניה קטן, מצבה הכלכלי לא מזהיר, ואין לה קבוצות לחץ התומכות בה מחוץ לגבולות המדינה.

חמד עמאר: אבל יש בה רוח קרב, צעירים וצעירות חדורי אמונה בצדקתם, ומעל לכול – יש בהם אותו חוש שהדריך את אבותינו לפני למעלה מ-70 שנה, חוש מפותח שיודע להבדיל בין צדק לאי-צדק.

חמד עמאר: ממשלת ישראל, תתעוררי, לא כך מועלים באמון בעלי-ברית, שנתנו בך אמון, אפילו אמון עיוור.

חמד עמאר: אני עומד לפניכם היום ומלא בתחושה איומה.

חמד עמאר: ההרגשה ברחוב הדרוזי לאחרונה היא שאנו נטל על ממשלתך.

חמד עמאר: אנחנו כבר לא מרכיב חשוב במדינת ישראל.

חמד עמאר: מדירים אותנו כמעט מכל מעגל העשייה, כולל במקום היחידי שעוד חשבנו שאנחנו שווים בו – צבא ההגנה לישראל.

חמד עמאר: אולי שר האוצר כחלון טרם הפנים או לא יודע את חשיבותה האסטרטגית של העדה הדרוזית בישראל, אך לך, אדוני ראש הממשלה, אין תירוצים.

חמד עמאר: מדוע אתה מעניש את העדה הזו על-ידי התעלמות מוחלטת מדרישותיה הצודקות?

חמד עמאר: אני מודיע מעל במה זו: תם עידן התמימות.

חמד עמאר: קם לו דור חדש של דרוזים הדורשים את זכויותיהם הצודקות.

חמד עמאר: לא נסכים יותר להבטחות סרק שקריות.

חמד עמאר: ראשי הרשויות, תשמעו, לא נסכים יותר להבטחות סרק שקריות; לא נסכים יותר להסדרים בחדרי חדרים; לא נסכים יותר למדיניות של הפרד ומשול בין מועצות דרוזיות – ואני יודע שניסו; לא נסכים יותר לתוכניות חומש מאושרות שנמחקות לאחר כמה חודשים על-ידי אותו ראש ממשלה; לא נסכים יותר לוועדות לענייני כלום, למריחת זמן ולהנצחת המצב הקיים.

חמד עמאר: אני דורש קיום ההבטחות עכשיו ומייד, ללא כל דיחוי, אדוני ראש הממשלה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

חמד עמאר: אני זועק מעל דוכן זה את זעקתם של בני עדתי: די, אל תתייחסו אלינו יותר בזלזול.

חמד עמאר: אל תעליבו אותנו יותר.

חמד עמאר: סבלנות הדרוזים ופתיל הסלחנות הולכים ומתקצרים מיום ליום.

חמד עמאר: אדוני ראש הממשלה, התעשת ופעל מייד, אחרת יהיה מאוחר מדי ותעסוק בכיבוי שרפות, ותיזכר לעולם כמי שהרס בהרף עין ובהחלטה אחת שגויה, לא צריך יותר, את מה שבנו אבותיך ואבותינו, לפני ואחרי קום המדינה, תוך הקרבה עילאית ומתמדת, מצד אחד בלבד, מצדנו שלנו הדרוזים.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני יודע שחרגתי מהזמן – –

יצחק וקנין: אפשרתי לך.

חמד עמאר: – – אבל אני רוצה להגיד לך, היום בשעה 18:00 מתכנסת כל ההנהגה של העדה הדרוזית.

חמד עמאר: ביום ראשון נגיע להפגנה ענקית בירושלים.

חמד עמאר: די, נמאס.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: ישיב, גם לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף וגם לחבר הכנסת חמד עמאר, שר האוצר, השר משה כחלון.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת אבו מערוף, חבר הכנסת חמד עמאר, מגישי ההצעה, רק איזו הבהרה קטנה – חבר הכנסת עמאר, עשר דקות הקשבתי לך.

חמד עמאר: הנה, אני אקשיב לך שעה.

משה כחלון: תן לי דקה.

אביגדור ליברמן: אמרתי לו, למה אתה תוקף את שר האוצר, הוא רק שבועיים, תתקוף את ראש הממשלה.

משה כחלון: לא.

משה כחלון: רק להגיד לחבר הכנסת עמאר שאני שבועיים וחצי רצוף שר אוצר.

משה כחלון: רצוף אבל, בלי הפסקות.

רוברט אילטוב: בינתיים.

משה כחלון: הכול בינתיים.

משה כחלון: בישראל ביתנו הכול בינתיים, שום דבר לא קבוע.

משה כחלון: אני חושב שההאשמות שלך הן קצת מוגזמות, אומנם פופוליסטיות, בסדר, אנחנו בפוליטיקה וזה בסדר, אבל אי-אפשר לבוא לשר אוצר שמקבל תוכנית לפני שבוע ונאבק שבוע שלם כדי להעלות אותה, להכניס אותה למעטפה היום כדי שתעלה ביום ראשון בממשלה, ולדבר כפי שדיברת.

חמד עמאר: אבל זו לא אותה תוכנית.

משה כחלון: סליחה, הרי אתה לא יודע מה הוגש.

חמד עמאר: התוכנית הוגשה לראשי הרשויות, וזאת לא אותה תוכנית.

משה כחלון: תראה, חבר הכנסת עמאר – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמאר, תאפשר לשר לומר את הדברים.

יצחק וקנין: הוא לא הפריע לך, אנא ממך.

משה כחלון: אני חושב שהיו לך המון המון טעויות בדברים.

משה כחלון: אני לא רוצה להאשים אותך חלילה.

משה כחלון: המון טעויות – זה שמישהו מנסה לטרפד או לבנות תוכנית אחרת.

משה כחלון: יכול להיות שיהיו שם התאמות כלשהן, אבל לבוא ולהגיד שמשנים את התוכנית – התשובה היא לא נכון; לעמוד פה ולצעוק "אני מאשים", כמו ה"אני מאשים" בהיסטוריה – אתה לא בכיוון; יש הערכה גדולה ויש ברית, וחשיבות גדולה מאוד ממשלת ישראל רואה במגזר הדרוזי, הצ'רקסי ובמגזרים נוספים, ועל הרקע הזה גם הכינה את התוכנית.

משה כחלון: אני טיפ-טיפה – זה תמוה ככה:

משה כחלון: אם התוכנית הוגשה ב-2014 – אני לא הייתי חבר כנסת, אני הגעתי רק עכשיו, אבל אתה היית חבר כנסת במפלגה ששותפה בקואליציה, מאוד בכירה – למה לא עשית שום דבר?

משה כחלון: חיכית לי שאני אבוא מחיפה?

משה כחלון: למה לא עשית?

חמד עמאר: אני אענה לך.

חמד עמאר: תוכנית החומש הסתיימה בסוף 2014.

משה כחלון: אדוני, אנחנו במאי 15'.

משה כחלון: חבר הכנסת עמאר שעומד פה ומאשים, כמו דמויות טובות מההיסטוריה, למה אתה לא עשית שום דבר?

משה כחלון: אתה היית שותף בכיר בקואליציה.

משה כחלון: אל מי אתה מדבר?

חמד עמאר: בשביל זה בנינו תוכנית של 2.4.

חמד עמאר: אתה מנסה לשנות.

משה כחלון: חבר הכנסת חמד עמאר, עדיין לא נגעתי בתוכנית.

משה כחלון: אני רק שואל – – –

יצחק וקנין: סליחה, אדוני השר, תאפשר לי רגע אחד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חמד עמאר, אתה עמדת פה, אמרת לו דברים קשים מאוד.

יצחק וקנין: הוא שמע אותך בקשב רב, לא הפריע לך אפילו פעם אחת, לא קטע את הדברים שלך.

יצחק וקנין: אני מבקש ממך, כדי שלא תאלץ אותי לעשות מה שאני לא רוצה לעשות, אל תפריע לשר.

משה כחלון: חס וחלילה, אנחנו לא במקום הזה, לא.

משה כחלון: אני רק רוצה להבהיר, וטיפת יושרה בסיפור הזה.

משה כחלון: היית פה, למה לא עמדת ואמרת לראש הממשלה, מדצמבר עד מאי, "אדוני ראש הממשלה, תפעיל את זה"?

משה כחלון: למה חיכית?

משה כחלון: מה, באו אליך בטענות הבוחרים?

משה כחלון: באו אליך בטענות העדה?

חמד עמאר: אתה רוצה שאני אענה?

משה כחלון: כן.

משה כחלון: זאת עובדה שלא קרה כלום.

חמד עמאר: אתה יודע שהייתה ממשלת מעבר.

משה כחלון: מה זה ממשלת מעבר?

משה כחלון: ממשלת מעבר לא מתפקדת?

חמד עמאר: אתה יודע, שהיועץ המשפטי לממשלה לא אפשר לאשר – – –

משה כחלון: תראה, היה לך מחדל כנציג העדה הדרוזית, אתה נכשלת כנציג העדה הדרוזית.

חמד עמאר: אתה טועה.

חמד עמאר: אנחנו הצלחנו – – –

משה כחלון: תראה, כעובדה, אם אני עומד פה היום, כשבועיים, שבועיים וחצי, אחרי שהתמניתי לתפקיד, עומד פה היום ומודיע לך שהתוכנית תיכנס למעטפה – היא עדיין בדיונים כדי שתיכנס ביום ראשון ותעבור בממשלה כמובן – – –

חמד עמאר: אתה יכול לתת קצת פרטים על התוכנית?

משה כחלון: אני יכול לומר לך שאתה ישבת פה תקופה, וברגע שראית שלא נכנסתם לממשלה – הפכת לאופוזיציונר.

משה כחלון: עשית את זה יפה, אני לא אומר שלא.

משה כחלון: ההופעה הייתה טובה, התוכן היה חלול.

משה כחלון: התוכן היה חלול, אבל זה בסדר.

משה כחלון: על כל פנים, אנחנו ממש בסיכומים האחרונים.

משה כחלון: התוכנית הזאת תעלה, תוגש, האוצר תומך בה.

משה כחלון: האוצר לא הכין אותה, דרך אגב; משרד ראש הממשלה הכין אותה.

משה כחלון: אני קיבלתי אותה בסוף השבוע שעבר.

משה כחלון: כרגע יש עוד דיונים אחרונים.

משה כחלון: כמעט בטוח, חבר הכנסת עמאר, אני לא אומר עד הסוף – כמעט בטוח – שהערב היא תיכנס למעטפה וביום ראשון היא תעלה לממשלה ותאושר.

משה כחלון: אני לא רוצה להתנצח יותר מדי, אני לא חושב שזה המקום, אני חושב שגם טיפסת לגבהים יותר מדי גבוהים, אבל עוד הפעם, זה שיקול שלך, החלטה שלך, הסגנון, השיח, ההאשמות – גוזלים, גונבים – זו זכותך, כל אחד והסגנון שלו.

משה כחלון: אני חושב, אני אומר לך בידידות, שאתה לא במקום הנכון.

משה כחלון: אני חושב שהיחס של מדינת ישראל, ממשלת ישראל, לעדה הדרוזית, שונה ממה שהצגת פה.

משה כחלון: תמיד יש בעיות.

משה כחלון: יש בעיות עם הרבה מגזרים פה, אנחנו רואים אותן – – –

חמד עמאר: היחס לעדה הדרוזית הוא כמעט אפס, כי אין חלקות לחיילים משוחררים.

חמד עמאר: על איזה יחס אתה מדבר?

משה כחלון: חבר הכנסת עמאר, עוד הפעם, אני לא נכנס כרגע לפרטים.

משה כחלון: אני אומר שאני מסכים אתך שיש מה לתקן.

משה כחלון: וגם 2 מיליארד או 2.5 או 3 זה לא מספיק, יש עוד הרבה מה לעשות, אבל גם במגזרים נוספים.

משה כחלון: וצריך לעשות וגם נעשה.

משה כחלון: אי-אפשר לחשוד בי באופן אישי שאני נגד העדה הדרוזית.

משה כחלון: אני חושב שאתה גם יודע את מערכות היחסים שיש לי באופן אישי אתם, גם במפלגה הקודמת, שהיא מפלגת השלטון, שגם מאוד קשורה לעדה.

משה כחלון: על כל פנים, אנחנו נעשה הכול כדי לסיים את זה היום, כדי שזה ייכנס הערב לסדר-היום של הממשלה, ולעשות את זה הכי טוב.

משה כחלון: אני כשר האוצר אומר לך שזה לא ייעצר פה.

משה כחלון: זה ימשיך לכיוון החיובי.

משה כחלון: נמשיך לפתח, נמשיך לעשות, אבל אני גם אדאג באופן אישי שהכספים גם יעברו.

משה כחלון: מה שרמזת קודם, שהרבה פעמים הבטיחו ולא עשו, הפעם זה לא יהיה.

משה כחלון: הכספים יעברו לפי הסיכומים, ונקווה שגם ידעו לנצל אותם.

משה כחלון: אין לי ספק שהם צריכים את הכסף הזה, הם זקוקים לו, והוא גם מגיע להם – גם בזה אני מסכים אתך – ואנחנו נעשה הכול שזה יהיה.

משה כחלון: אנחנו בכיוון החיובי.

משה כחלון: אנחנו במקום הזה של לתת את ההסכם, לכבד את ההסכם.

משה כחלון: ואני חייב לומר לך: אני לא עשיתי אותו; עשתה אותו הממשלה ב-2014.

משה כחלון: אני ב-2014 לא הייתי חבר כנסת בכלל.

משה כחלון: אבל הוא הסכם טוב שמניע משהו.

משה כחלון: תהיה לזה המשכיות.

משה כחלון: זה לא סוף פסוק.

משה כחלון: וגם לא רק במגזר הדרוזי, גם במגזרים נוספים – – –

רוברט אילטוב: אז רגע, חמד עשה משהו?

רוברט אילטוב: כשהוא היה – – –

משה כחלון: – – – במגזרים נוספים.

משה כחלון: ואנחנו – – –

רוברט אילטוב: לא הבנתי.

רוברט אילטוב: כבוד השר, לא הבנתי.

רוברט אילטוב: אז חמד – – –

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוברט אילטוב, אני ישבתי פה – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

יצחק וקנין: – – ולכאורה, אם הייתי צריך לשמוע את ההאשמות שהופנו כלפי השר כחלון – –

משה כחלון: חבר – – –

יצחק וקנין: – – כי זה היה האשמות אישיות.

יצחק וקנין: זה לא – – –

משה כחלון: חבר הכנסת אילטוב – –

יצחק וקנין: מה אתה מצפה שהוא – –

משה כחלון: – – אני חושב – – –

יצחק וקנין: – – יעשה הנחות?

משה כחלון: אני חושב שתסכים – – –

רוברט אילטוב: לא.

רוברט אילטוב: הוא אמר שהוא לא עשה.

רוברט אילטוב: אז הוא עשה או לא עשה?

משה כחלון: לדעתי, במקום להאשים מישהו שהוא שבועיים וחצי פה, תאשים מישהו שיושב כבר כמה שנים.

משה כחלון: אבל עזוב את זה, אילטוב.

משה כחלון: אני אמרתי, חבר הכנסת אילטוב, את הדברים לא כדי להקניט ולא כדי להשמיץ, ולא השתמשתי בביטויים – אפילו 10% ממה שהשתמשו נגדי שלא בצדק.

משה כחלון: שלא בצדק.

משה כחלון: אבל אמרת – אמרת, זה בסדר, איך אומרים?

משה כחלון: זה תפקיד, שר האוצר – תפקיד חביב כזה – – –

מיקי לוי: כפוי טובה.

משה כחלון: לא, לא, לא, לא.

חמד עמאר: – – – אחת.

משה כחלון: הוא חביב.

משה כחלון: הוא תפקיד חביב, אבל – ואני גם שמח שמדייקים.

משה כחלון: על כל פנים, אנחנו במקום הזה, חבר הכנסת עמאר, חבר הכנסת אבו מערוף, אנחנו במקום של לקיים את זה, להריץ את זה, ולא לעצור כאן אלא להמשיך.

יצחק וקנין: מה אדוני השר מציע?

משה כחלון: תודה רבה – – –

חמד עמאר: – – –

יצחק וקנין: מה אדוני השר מציע?

משה כחלון: אני מציע מה שהם רוצים.

חמד עמאר: רק שאלה.

יצחק וקנין: מה, חבר הכנסת, לא – – –

חמד עמאר: אני נוסע מכאן – אני שואל את השר – – –

יצחק וקנין: לא, לא, אבל אתם, מה אתם מציעים?

חמד עמאר: ועדת הכספים.

יצחק וקנין: השר נותן לכם את האפשרות.

חמד עמאר: ועדת הכספים.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: ועדת הכספים.

יצחק וקנין: אוקיי.

חמד עמאר: אני שואל אותך רק שאלה – –

יצחק וקנין: אדוני, אם השר מסכים.

חמד עמאר: – – אני נוסע מכאן עכשיו, באמת, לישיבה של כל ההנהגה של העדה הדרוזית.

חמד עמאר: אני יכול להגיע אתם לתשובה ש-2.4, מה שעבדנו עליו בממשלה הקודמת – –

משה כחלון: חבר הכנסת עמאר – – –

חמד עמאר: – – זה מה – – –

משה כחלון: חבר הכנסת, אני אשיב; חבר הכנסת עמאר, אני אשיב לך: כרגע יושב משרד ראש הממשלה, שהוביל את זה, עם האוצר.

משה כחלון: לדעתי, בתוך שעתיים, שעה וחצי, אתה תוכל לדעת מה נסגר, ואני אעשה את הכול שזה ייסגר הכי טוב שאפשר.

משה כחלון: אבל שעתיים, לא יותר.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר האוצר משה כחלון.

יצחק וקנין: תודה למציעים.

יצחק וקנין: רבותי, יש עמדות נוספות.

יצחק וקנין: ראשון עם העמדה הנוספת – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – באסל גטאס, ואחרון – מסעוד גנאים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אין ספק שלאחר שנים אפשר לקבוע בצורה ודאית שיש אפליה ברורה נגד כל אזרח שהוא לא יהודי במדינה.

אחמד טיבי: במקרה דנן, נגד האזרחים הדרוזים.

אחמד טיבי: היישובים הדרוזיים הם כמו היישובים הערביים – ללא תשתיות; האפליה נגדם – בכל תחומי החיים.

אחמד טיבי: לעתים יש יישובים דרוזיים שמצבם פחות טוב או יותר גרוע מאשר יישובים במשולש, למשל.

אחמד טיבי: למרות כל מה שדובר על ברית וכדומה, יש הרגשה של בגידת המדינה, בגידת הממשלה באופן עקבי, הפרת אמונים עם האוכלוסייה הדרוזית.

אחמד טיבי: לכן הצורך הוא בהעדפה מתקנת, כי אי-אפשר שבכל היישובים האלה אין אזור תעשייה – מי כמוך יודע, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: בתי-הקברות הדרוזיים מפותחים.

אחמד טיבי: כמה מצער, כמה עצוב.

אחמד טיבי: אזורי תעשייה – אין.

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: אף אחד לא עושה טובה לדרוזים.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: בערבית – אף אחד לא עושה טובה ל"בני מערוף".

אחמד טיבי: )

יצחק וקנין: איוא.

אחמד טיבי: מפהום?

אחמד טיבי: (מובן?)

יצחק וקנין: איוא.

יצחק וקנין: יעטיכ א-ס'חה (בערבית: כן.

יצחק וקנין: תהיה בריא).

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – באסל גטאס.

יצחק וקנין: דקה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, המצוקה של הרשויות המקומיות ביישובים הדרוזיים היא קשה וקיצונית, אבל זו ההזדמנות לקחת דרך הנושא הזה את אחת הטענות או המיתוסים שמנסים להעלות נגד האזרחים הערבים.

דב חנין: כאשר הם באים ותובעים שוויון, אומרים להם: בואו, תתגייסו לצבא, תתרמו, ואז אנחנו כמובן ניתן לכם שוויון.

דב חנין: והנה, מה אנחנו רואים לגבי הציבור הדרוזי?

דב חנין: הציבור הדרוזי, שיש לגביו חוק גיוס חובה – זה חוק, זה ציבור שמחויב לפי חוק להתגייס לצבא.

דב חנין: אגב, רבים מהאזרחים הדרוזים לא מעוניינים בחוק הזה ודורשים לבטל אותו.

דב חנין: אבל רמת האי-שוויון שם דומה מאוד לרמת האי-שוויון של היישובים הערביים שאינם דרוזיים.

דב חנין: הציבור הערבי הדרוזי סובל מאותה אפליה שסובל ממנה הציבור הערבי הלא-דרוזי.

דב חנין: ומהסיפור הזה, מה שצריך ללמוד – –

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: – – זה שהאפליה לא נגרמת בגלל אי-גיוס לצבא.

דב חנין: האפליה נגרמת בגלל מדיניות ושיטה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: דקה לרשותך.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הטיפשות והשטחיות והרדידות שמאפיינות כל משטר דיכוי לאומי, קולוניאלי – מצד אחד מנסים להפריד ולמשול, כמו שעשו בינינו לבין הדרוזים; אמרו שהם לא ערבים ולכן מגייסים אותם לצבא.

באסל גטאס: מצד שני, אותה רדידות ואותה טיפשות מכניסות אותם שוב ללב-לבה של הערביות, של השייכות הלאומית, על-ידי האי-שוויון.

באסל גטאס: אפילו לא רק אי-שוויון: מצב היישובים הערביים הדרוזיים הוא יותר קשה אפילו בהרבה מובנים, במיוחד בתשתיות, בהפקעת אדמות, משאר היישובים הערביים.

באסל גטאס: אני לא רוצה להשתמש בז'רגון שמשת

באסל גטאס: מש בו חמד עמאר בעניין הזה.

באסל גטאס: אני אומר שהפתרון הוא – –

יצחק וקנין: תודה.

באסל גטאס: – – אפליה מתקנת לכל האזרחים הערבים במדינה שסבלו מאז 1948 ממדיניות אפליה ודיכוי לאומי.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: אחרון הדוברים עם עמדה נוספת – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: אחרי כן נעבור להצבעה, רבותי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כולנו יודעים שהיישובים הדרוזיים סובלים מהזנחה ומאפליה, והסיפור שם סיפור קלאסי של הבטחות ריקות מתוכן, של תעתועים, של שקרים.

מסעוד גנאים: אבל בואו נגיד את האמת: האם עזר – תחילה, אני לא מקבל את השיח הזה ואת הטרמינולוגיה "זה דרוזי", "זה ערבי".

מסעוד גנאים: הדרוזים הם ערבים, נקודה.

מסעוד גנאים: כך אני מחשיב אותם.

מסעוד גנאים: הם ערבים, הם חלק מהאוכלוסייה הערבית הפלסטינית במדינה.

מסעוד גנאים: זה – אחד.

חמד עמאר: – – –

מסעוד גנאים: 2.

מסעוד גנאים: השאלה שלי – –

חמד עמאר: אתה רוצה – – –

מסעוד גנאים: – – בכל – חמד, תשמע טוב – –

חמד עמאר: – – –

מסעוד גנאים: – – בכל סיעה, בכל – – –

קריאה: – – –

מסעוד גנאים: – – – בכל פגישה עם ראש הממשלה, עם שרים, מה אומרים לנו?

מסעוד גנאים: מה מטיפים לנו?

מסעוד גנאים: אתם רק תשרתו שירות אזרחי – הוקוס פוקוס – כל הבעיות נפתרות.

מסעוד גנאים: אתם רק תלכו לצבא וזהו – תהיה פה אוטופיה.

מסעוד גנאים: מה שקורה עם היישובים הדרוזיים מוכיח שזה שקר.

מסעוד גנאים: כל מי שהשתית – –

יצחק וקנין: תודה.

מסעוד גנאים: – – את האזרחות על כך שזה חובות ושזה זכויות – זה לא נכון.

מסעוד גנאים: אזרחות זה שוויון, זה צדק.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, גם המציעים וגם השר מסכימים להעביר את הנושא לדיון בוועדת הכספים של הכנסת.

יצחק וקנין: רבותי, שביתת הרשויות המקומיות הדרוזיות – אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הנושא יועבר לוועדת הכספים של הכנסת.

יצחק וקנין: תכף נראה.

יצחק וקנין: נכריז על התוצאות.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

יצחק וקנין: 23 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הנושא יועבר לוועדת הכספים של הכנסת להמשך דיון.

יצחק וקנין: האוצר מתריע: ישראל בדרך לפשיטת רגל; על המדינה לעודד שילוב חרדים וערבים במעגל העבודה

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: האוצר מתריע: ישראל בדרך לפשיטת רגל; על המדינה לעודד שילוב חרדים וערבים במעגל העבודה, הצעות מס' 267 ו-293.

יצחק וקנין: המציעים, רבותי, חבר הכנסת יואב בן צור – אני מבין שהוא לא מציע.

יצחק וקנין: לא.

יעקב מרגי: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יעקב מרגי: אני – – –

יצחק וקנין: אתה?

יצחק וקנין: לא אמרו לי.

יצחק וקנין: אם כן, חבר הכנסת יעקב מרגי.

חיים ילין: יעקב מרגי, מה.

חיים ילין: כתוב פה.

יצחק וקנין: לי כתוב: חבר הכנסת יואב בן צור.

יצחק וקנין: רבותי, אני קורא מה שכתוב לי.

יצחק וקנין: אני יודע לקרוא עדיין.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב מרגי, לרשותך עשר דקות, אני מבין.

יצחק וקנין: זו גם הצעה רגילה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, ההצעה לסדר-יום הזו נולדה – ברוכים הבאים לצוערים ביציע, לאורחים מימין גם כן.

יעקב מרגי: ההצעה לסדר-יום הזאת נולדה בעקבות כותרת ענק בעיתון "דה-מרקר".

יעקב מרגי: הכותרת הכריזה בשחור על-גבי לבן, באותיות של קידוש לבנה: האוצר מתריע – ישראל בדרך לפשיטת רגל.

יעקב מרגי: ומייד בכותרת משנה: לפי תחזית משרד האוצר ל-45 שנים הקרובות:

יעקב מרגי: אם ישראל לא תגביר את השתלבות הערבים והחרדים בשוק העבודה, ובהמשך – סליחה, מכובדי שר האוצר – ובהמשך, באותו עיתון "דה-מרקר", באמירה עוקצנית ופוגענית: "הדוד סם" מתל-אביב – חברת הכנסת, חברתי שלי יחימוביץ, אני יודע שיש לך אוזן רגישה לאמירות כאלה – אמירה עוקצנית ופוגענית: "הדוד סם" מתל-אביב ועמו קופת המדינה עומדים לפשוט את הרגל.

יעקב מרגי: סתם למחשבה, וכדאי שיזכרו זאת ב"דה-מרקר": "הדוד סם" מתל-אביב הגיע למעמד של דוד סם בגלל אותן אוכלוסיות שעבדו קשה בפריפריה ובמפעלי הייצור ובהפרחת השממה, ותמיד בשכר מינימום עלוב.

יעקב מרגי: זה "הדוד סם".

יעקב מרגי: הארנק שלו התמלא מהם.

יעקב מרגי: וקצת צניעות מאותו עיתון "דה-מרקר", שחושב תל-אביב, כותב תל-אביב; עיתון שכנראה כל מה שחוץ מתל-אביב ומה שלא חושב תל-אביב, מבחינתו מפריע לו כאן במדינת ישראל ולא לגיטימי.

יעקב מרגי: אז אני בא ואומר, ואני שואל, אדוני, מכובדי, כבוד שר האוצר: האם זה אותו אוצר שלא ידע לחשב את הגירעון לפני כשלוש שנים, ולא ידע לחזות את הכנסות המדינה שנה קדימה?

יעקב מרגי: האם זה אותו אוצר שבדרך כלל רגוע כשהחרדים באופוזיציה ואז הם לא מהווים בעיה כלכלית?

יעקב מרגי: והאם זה אותו אוצר שמתנגד מסורתית לכל חוק שבא להסיר חסמים באקדמיה לחרדים, להסיר חסמים בקבלה לעבודה?

יעקב מרגי: האם זה אותו אוצר?

יעקב מרגי: האם זה אותו אוצר שמתנגד לתקצב השתלמויות, הכשרה מקצועית ולימודים אקדמיים לנשים ולגברים חרדים וערבים?

יעקב מרגי: ועכשיו, לנתונים האמיתיים.

יעקב מרגי: דרך אגב, מכובדי סגן השר לשעבר מיקי לוי, אתה יודע, כששואלים אותי "מה נשמע?", ואמרתי זאת קודם לחברת הכנסת נחמיאס ורבין – כששואלים אותי "מה נשמע?", נכון שזה "ברוך השם", אבל אני עונה תמיד, באופן אינסטינקטיבי, מייד: תלוי איפה אתה שם את האוזן.

יעקב מרגי: כש"דה-מרקר" כותב כתבה ומביא כותרת גדולה, אני מרגיש איפה אני שם את האוזן.

יעקב מרגי: אני יודע איפה אני שם את האוזן.

יעקב מרגי: ועכשיו לנתונים האמיתיים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מוסד ממלכתי, מתוקצב.

יעקב מרגי: לא אותן מגמות מפקידי האוצר – וזה הזמן לומר לשר האוצר: אדוני שר האוצר, תלך תיישם את האג'נדה שלך.

יעקב מרגי: אני עליך סומך.

יעקב מרגי: רק תיזהר מאותם פקידים שיש להם איזו אמנות שאין לנו.

יעקב מרגי: תשמע, מיקי לוי, האוצר יודע לתת לך – חיים ילין, אתה בעולם הדימויים חזק – הוא נותן לך את הנקניקייה בתוך לחמנייה מרוחה בחרדל – – –

חיים ילין: אבל כשרה.

יעקב מרגי: כן, כשרה, ודאי.

יעקב מרגי: – – – מרוחה בחרדל.

יעקב מרגי: אבל אתה לא שם לב שיש חוט דק בנקניקייה, אתה מושך את זה, זה מחליק לך, אתה נשאר עם לחמנייה ומקסימום עם חרדל.

יעקב מרגי: אלה פקידי האוצר, אדוני שר האוצר.

יעקב מרגי: אני עם האג'נדה שלך רגוע, אני הולך לישון טוב.

יעקב מרגי: אנא הפעל את החיישנים שלך עם אותה פקידות.

יעקב מרגי: אותה פקידות שלא עברו שבועיים וחצי מאז שאתה בתפקיד ברציפות, כותרת ענק ב"דה-מרקר": בעוד 45 שנה מדינת ישראל תפשוט את הרגל.

יעקב מרגי: לא שמעת על זה, אני חוזר.

יעקב מרגי: ישבנו בממשלה ביחד – אדוני שר האוצר – ישבנו בממשלה ביחד כשהתברר לנו שאותה פקידות שמפחידה אותנו היום מהאסון הכלכלי בעוד 45 שנה, לא ידעה לחשב את הגירעון; לא ידעה לחשב את הכנסות המדינה.

יעקב מרגי: רבותי, אל תקבלו את הדברים מפי אומרם כאילו הם ירדו מהר-סיני.

יעקב מרגי: צריך לבדוק אותם.

יעקב מרגי: לכן, כשאומרת לי כך כותרת כזו ב"דה-מרקר", אני לא מפחד מפשיטות רגל.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני בן 55 שנה, אבל מאז קמה המדינה מהלכים עלינו אימים: השמים ייפלו, השמים ייפלו, ותמיד אני אומר: רבותי, שמים לא נופלים.

יעקב מרגי: מקסימום קצת רעמים, ברקים, רוחות, ייהום הסער.

יעקב מרגי: אבל בסוף החיטה פורחת – –

חיים ילין: תמיד.

יעקב מרגי: – – במיוחד אצלנו בנגב, אחרי החוּם הזה בא הירוק היפה הזה; לאחר מכן, החרציות הצהובות והכלניות.

יעקב מרגי: אלה נערי האוצר שמהלכים אימים, ואני אומר, במוסר כפול.

יעקב מרגי: רבותי, אנחנו מדברים על שילוב חרדים וערבים במשק הישראלי, להכניס אותם.

יעקב מרגי: איזה דיבורים, מחממים את הלב, אתם יודעים.

יעקב מרגי: מגיעים למעשים – בדיוק הפוך.

יעקב מרגי: אתם יודעים, רבותי, איזה קשיים יש למכללות החרדיות?

יעקב מרגי: איזה קשיים מערימים על המכללות החרדיות כשמלמדים שם?

יעקב מרגי: רבותי, אני לא רוצה לפגוע באף מכללה.

יעקב מרגי: איזה קשיים יש להוציא תואר במכללה חרדית לבנות?

יעקב מרגי: אני יודע איך מוציאים תארים במכללות אחרות.

יעקב מרגי: רבותי, אז מקשים באקדמיה; יש אפליה מובנית בקבלה לעבודה של ציבור חרדי וערבי.

יעקב מרגי: יש אפליה מובנית.

יעקב מרגי: אל תדברו גבוהה-גבוהה כי יצא עתק מפיכם.

יעקב מרגי: תעשו, אל תצהירו הצהרות.

יעקב מרגי: נגידת בנק ישראל, יש לי הערכה מלאה אליה – להצהיר כל חודש וחצי "חרדים", "ערבים", "חרדים", "ערבים"; תמליצי המלצות פרקטיות.

יעקב מרגי: תורידו חסמים.

יעקב מרגי: אל תבלבלו לי במוח, "פגיעה בחופש האקדמי".

יעקב מרגי: כשרוצים לתת הקלות לכל מאן דבעי לא אומרים "פגיעה בחופש האקדמי".

יעקב מרגי: מגיעים לחרדים וערבים – הצדקנות מגיעה.

יעקב מרגי: אתם רוצים ליישר קו אחרי 70 שנה של עוולות?

יעקב מרגי: כן, תיתנו הנחות.

יעקב מרגי: כן, תיתנו מלגות.

יעקב מרגי: תבדקו כמה חרדים וערבים מקבלים מלגות.

יעקב מרגי: אתם יודעים כמה ארגונים חרדיים קמו, משקיעים מיליונים בהעסקת חרדים, בהוצאת החרדים לעבודה?

יעקב מרגי: המדינה לא שמה שקל.

יעקב מרגי: מיקי לוי, זה שאתה רואה במסמכים של האוצר סעיפים תקציביים, תבדוק – אני סומך על היושרה שלך – תבדוק לאן זה הולך, לאיזה ארגונים.

יעקב מרגי: תבדוק איפה זה מתבזבז בדרך, כמו כל הפרויקטים שאנחנו עושים באמצעות החברה למתנ"סים ובאמצעות כל מיני גופים שאחר כך, חוץ מלהעסיק בעלי תפקידים, אין בהם כלום.

יעקב מרגי: אז כותרות ענק ב"דה-מרקר" – רבותי, הפסקנו להתרגש.

יעקב מרגי: אני כן מצפה, ובזה אני אסיים, אני מצפה מראש הממשלה, אם אתה באמת רוצה לשלב חרדים וערבים בשוק התעסוקה, באקדמיה – בהצהרות לא יצא כלום.

יעקב מרגי: דיונים מלאים אמפתיה – לא יצא כלום.

יעקב מרגי: תקים ועדה בין-משרדית קצובה בזמן, שתיתן לך הצעות להורדת חסמים בקבלה לעבודה, תיתן לך המלצות מעשיות איך להקל עליהם בכניסה לאקדמיה.

יעקב מרגי: מה אתה מצפה?

יעקב מרגי: שגבר חרדי שלמד 20 שנה, 30 שנה, עם טרמינולוגיה של בית-מדרש, תבקש ממנו עכשיו 12 שנות לימוד?

יעקב מרגי: לפחות תעשה התאמות למבחנים אחרים.

יעקב מרגי: יש סמינרים חרדיים שעושים מבחנים לא פחות קשים ממבחני הבגרות.

יעקב מרגי: יש בעיה אידיאולוגית לחלק מהציבור החרדי לעבור את מבחני הבגרות, יש מבחנים של מכון סאלד וכל מיני.

יעקב מרגי: אז שר חינוך אחד מכיר באקוויוולנטיות, בא שר חינוך אחר ומבטל את זה.

יעקב מרגי: רבותי, ככה לא בונים מדינה.

יעקב מרגי: מזל שהם לא היו בתחילת המדינה.

יעקב מרגי: מזל שבהקמת המדינה היו אנשים יותר פרקטיים.

יעקב מרגי: אז מי שפוחד מעוד 45 שנה, מה יהיה בכלכלת ישראל, שיתחיל לעבוד היום ולא יעשה לנו כותרות שמתאימות בדיוק לאוזן התל-אביבית, לא מעבר לתחומי תל-אביב.

יעקב מרגי: אז "דה-מרקר", מי שלא חושב תל-אביב ומי שלא נראה כמו תל-אביב הוא עדיין אזרח מדינת ישראל.

יעקב מרגי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – ישיב שר האוצר.

יצחק וקנין: אין תשובת שר?

יצחק וקנין: אדוני השר, אני מבין – אדוני, אתה משיב?

משה כחלון: אני משיב – – –

יצחק וקנין: טוב, השר פה והוא אומר שכן.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, עשר דקות לרשותך.

יצחק וקנין: יש תשובה.

ג'מאל זחאלקה: כן או לא?

יצחק וקנין: יש תשובה.

קריאה: התשובה – – –

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הדוח של אסף גבע, הכלכלן באגף הכלכלן הראשי במשרד האוצר, חושף בעיה מבנית של הכלכלה הישראלית, שמאחוריה עומדות בעיות הרבה הרבה יותר עמוקות וקשות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נהגנו כל הזמן לעמוד על הבמה הזאת, כבוד היושב-ראש, ולהתלונן על אפליה גזענית, על המדיניות המפלה את הציבור הערבי לרעה בתקצוב רשויות מקומיות, בהשקעה בחינוך, ברווחה, בתעסוקה, בכל מיני תחומים.

ג'מאל זחאלקה: והנה, בא אסף גבע וחושף דבר שכולם יודעים במשרד האוצר, וכולם יודעים בממשלה: שהאפליה הזאת לא משתלמת.

ג'מאל זחאלקה: היא לא רק גורמת נזק לציבור הערבי, שזה יכול להיות הנאה בצד לחלק מהפוליטיקאים הישראלים, אלא היא פוגעת בכלכלה הישראלית, היא פוגעת בכלל האזרחים, היא פוגעת בכולם.

ג'מאל זחאלקה: ומי שחשב שאפשר ללכת על סכום אפס, דופקים את הערבים, הרבה יהודים מרוויחים – הנה לכם דוגמה שזה לא עובד ככה.

ג'מאל זחאלקה: אם דופקים את הערבים כולם נדפקים.

ג'מאל זחאלקה: ואם לערבים אין מקומות תעסוקה אז את המחיר לא משלמים רק הערבים; הם משלמים את המחיר העיקרי, אבל כלל האזרחים, כולם משלמים את המחיר.

ג'מאל זחאלקה: אני, לפני הרבה שנים, עמדתי על הבמה הזאת, כשנכנסתי לכנסת, 2003, נתניהו היה שר האוצר, ונדמה לי שבנאום השני או השלישי דיברתי על תעסוקה.

ג'מאל זחאלקה: ואמרתי – ואני חוזר על הדברים שאמרתי – איך אני יודע שיודעים?

ג'מאל זחאלקה: כי הנושא הזה נדון, אסף גבע לא גילה את אמריקה, הוא פשוט העמיד במספרים דברים שהיו ידועים.

ג'מאל זחאלקה: ואני אמרתי: לא מדובר באפליה גזענית, מדובר בעיוורון גזעני.

ג'מאל זחאלקה: בגלל התפיסה הגזענית אתה לא רואה את המציאות.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה מפלה לרעה את הציבור הערבי גם כשזה פוגע בכלכלה.

ג'מאל זחאלקה: היא מוכנה להכניס גול עצמי לעצמה.

ג'מאל זחאלקה: היא פשוט לוקה בעיוורון, כי ערבים לא קיימים.

ג'מאל זחאלקה: ואם ערבים לא קיימים, לא שמים לב אליהם גם כשזה פוגע בך.

ג'מאל זחאלקה: וזה בעצם מה שאסף גבע קובע.

ג'מאל זחאלקה: ולמה אני אומר את זה?

ג'מאל זחאלקה: כי יש דברים שאין עליהם שליטה, אדוני השר.

ג'מאל זחאלקה: שני הגורמים האחרים שהוא מדבר עליהם, שיכולים להביא לקטסטרופה כלכלית: הגידול בגיל – מה זאת קטסטרופה כלכלית?

ג'מאל זחאלקה: הגידול בגיל זה, איך אומרים, זה גידול בגיל.

ג'מאל זחאלקה: בכל העולם זה מה שיהיה, עלייה בממוצע הגילים.

ג'מאל זחאלקה: בישראל, כמו בכל מקום בעולם, זה דבר שאין עליו שליטה.

ג'מאל זחאלקה: אפשר – – –

מיקי לוי: תוחלת החיים.

ג'מאל זחאלקה: תוחלת החיים.

ג'מאל זחאלקה: תודה שאתה מסב את תשומת לבי.

ג'מאל זחאלקה: על זה אין שליטה.

ג'מאל זחאלקה: שני הדברים האחרים הם הגידול באוכלוסייה החרדית והגידול באוכלוסייה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: הגידול צריך להיות מנוע צמיחה, לא מנוע לבעיה.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיות – אני לא רוצה לדבר על האוכלוסייה החרדית, אבל אני יכול לרמוז רק דבר אחד, שצריך להקשיב להם, לפחות למה שהם אומרים, מה יש להם להגיד.

ג'מאל זחאלקה: והנה, נעשו תוכניות שלא פוגעות בהם, תוכניות להסבה מקצועית, להכשרה.

ג'מאל זחאלקה: יש מה לעשות שם – אני לא רוצה כי אני לא בקי בנושא הזה ואני לא יכול לדבר בשמם.

ג'מאל זחאלקה: אבל הציבור שלנו, אנחנו רוצים לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו ציבור עובד.

ג'מאל זחאלקה: מחפשים עבודה.

ג'מאל זחאלקה: איפה שיש עבודה לערבים יש ערבים.

ג'מאל זחאלקה: אין מקום – אתה תמצא אותם בבתי-חולים בכל המקצועות, אתה תמצא אותם מהנדסים, בונים, איפה שיש, יש.

ג'מאל זחאלקה: זאת אוכלוסייה עובדת שרוצה לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: גם נשים ערביות רוצות לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם שעל כל משרה פנויה, זמינה, יש לפחות 50–100 מועמדות.

יצחק וקנין: זה בחינוך, אני חושב.

ג'מאל זחאלקה: לא רק בחינוך.

יצחק וקנין: במיוחד בחינוך.

ג'מאל זחאלקה: לא רק בחינוך.

ג'מאל זחאלקה: בכל תחום.

יפעת שאשא ביטון: – – –

ג'מאל זחאלקה: בכל תחום.

ג'מאל זחאלקה: בכל תחום שיש בו עבודה זמינה לאישה ערבייה יש 50–100 מועמדות.

ג'מאל זחאלקה: יש בכל תחום.

ג'מאל זחאלקה: פשוט סגרו את ה-low-tech שעבדו בו הרבה נשים.

ג'מאל זחאלקה: נשים ערביות רוצות לעבוד בהיי-טק.

ג'מאל זחאלקה: יש כאלה שעובדות בהיי-טק.

ג'מאל זחאלקה: יש כאלה שרוצות – אין, אין מקומות עבודה זמינים.

ג'מאל זחאלקה: ויש לחשוב על זה, הרי זה מנוע צמיחה אדיר.

ג'מאל זחאלקה: למה לא עושים את זה?

ג'מאל זחאלקה: כי יש עיוורון גזעני.

ג'מאל זחאלקה: זו הסיבה היחידה.

ג'מאל זחאלקה: אין לי שום הסבר.

ג'מאל זחאלקה: כאשר באים ראשי האוצר לוועדת הכספים בעשר השנים האחרונות, כל מומחה באוצר אומר: הבעיה העיקרית, מספר אחת, של הכלכלה הישראלית זה אחוז ההשתתפות בשוק העבודה.

ג'מאל זחאלקה: כולם אומרים את המנטרה הזאת, וכולם יודעים שתעסוקה מלאה של נשים ערביות, שוויון בתעסוקה, יכול להגדיל את ההשתתפות בשוק העבודה בישראל ב-4%, להקפיץ אותו.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להעלות את זה בצורה דרמטית.

ג'מאל זחאלקה: אתה תשקיע מיליארדים, אתה תעלה את אחוז התעסוקה ברמת-אביב ג' מ-71% ל-72%.

ג'מאל זחאלקה: אבל בהשקעה צנועה, ראויה, אפשרית, זמינה, עם תוצאות מהירות, אפשר להעלות את אחוז ההשתתפות של נשים ערביות מ-23% עד 60%, עד 50%.

ג'מאל זחאלקה: אפשר.

ג'מאל זחאלקה: היום, רק דוגמה אחת, באוניברסיטאות, בחינוך הגבוה, 65% מהלומדים הערבים בחינוך גבוה במכללות ובאוניברסיטאות הם נשים.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיה עם הגברים.

ג'מאל זחאלקה: ההצלחה בבגרויות היא ב-15% יותר אצל נשים.

ג'מאל זחאלקה: אז הנה לכם ציבור שצמא לעבודה, למה אתם לא עושים כלום?

ג'מאל זחאלקה: איך אפשר לקרוא לדבר הזה?

ג'מאל זחאלקה: יש לזה שם.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה יקומם חלק מהנמצאים כאן.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לזה אפרטהייד כלכלי.

ג'מאל זחאלקה: מי שחוזר למשמעות הלינגוויסטית של המילה אפרטהייד בשפה האפריקנית, שזה הפרדה גזעית, אפרט-הייד.

ג'מאל זחאלקה: אפרט-הייד.

זאב אלקין: – – –

ענת ברקו: – – –

זאב אלקין: אתה עומד בכנסת ישראל, מטיח את זה ולא קורה לך כלום.

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: הוא מדבר על המושג, עדיין לא אמר שום דבר.

מסעוד גנאים: הוא מפרש את המושג.

ג'מאל זחאלקה: אפרטהייד כלכלי.

ענת ברקו: הבנו.

ג'מאל זחאלקה: אפרטהייד כלכלי, שיש שני שוקי עבודה בישראל.

קריאות: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

זאב אלקין: אתה מקדם – – –

ג'מאל זחאלקה: שני שוקי עבודה.

ג'מאל זחאלקה: יש שוק עבודה לערבים – – –

זאב אלקין: – – – אמרת, אמרת.

ג'מאל זחאלקה: אני לא אומר את זה.

זאב אלקין: – – –

ג'מאל זחאלקה: כל הכלכלנים – אני יכול לשלוח אותך – – –

זאב אלקין: אז אל – – –

ג'מאל זחאלקה: תהיה רציני.

ג'מאל זחאלקה: השר אלקין, השר אלקין, תאמין לי – – –

יצחק וקנין: השר אלקין.

יצחק וקנין: השר אלקין, לא להפריע לדובר.

ג'מאל זחאלקה: אני ממליץ לך לקרוא מחקרים שנעשו.

ג'מאל זחאלקה: לא עשו אותם עוכרי ישראל, לא עשו אותם ה-BDS, עשו אותם כלכלנים ישראלים בכירים מהזרם המרכזי.

ג'מאל זחאלקה: אני נותן שם למה שהם אומרים.

ג'מאל זחאלקה: זאת לא כלכלה אחת, זה בניגוד לחוקי הקפיטליזם אפילו.

ג'מאל זחאלקה: חוקי הקפיטליזם, איך שהוא נבנה, אף שאני לא קפיטליסט, אבל לפחות בקפיטליזם אין – הקפיטליזם בא לשבור את ה-barriers האלה, את המחסומים האלה בפני החלקים השונים של האוכלוסייה.

ג'מאל זחאלקה: אז הנה לכם מצב שבו הדרישה שלנו היא לטובת כולם.

ג'מאל זחאלקה: כולם ייהנו מזה שתהיה יותר תעסוקה לערבים: השוק, הכלכלה תהיה יותר רחבה, אנשים יקנו יותר, כולם ייהנו מהעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: אז למה אתם לוקים בעיוורון גזעני?

ג'מאל זחאלקה: זו הבעיה, אין לי שום הסבר אחר.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: ישיב שר האוצר חבר הכנסת משה כחלון.

יצחק וקנין: אני מקדם בברכה – הכנסת מקדמת בברכה – משלחת של חברי פרלמנט מגרמניה, מוועדת החקלאות.

יצחק וקנין: ברוכים הבאים למדינת ישראל.

יצחק וקנין: עלו והצליחו בביקור שלכם.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב למציעים.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מרגי ידידי וחבר הכנסת זחאלקה, ראשית אני אשיב לכם את התשובה של משרד האוצר.

משה כחלון: "ישראל בדרך לפשיטת רגל; על המדינה לעודד שילוב חרדים וערבים במעגל העבודה אבל לא עושה מאומה" – זה נושא ההצעה לסדר-היום.

משה כחלון: אז ככה: כלכלני משרד האוצר מפרסמים מעת לעת מאמרי עמדה העוסקים בנושאים כלכליים שונים.

משה כחלון: מאמרים אלה, אף שמצוין מפורשות, אינם מייצגים בהכרח את דעתו של אגף הכלכלן הראשי או של משרד האוצר.

משה כחלון: על מנת לדייק, המאמר לא דיבר על פשיטת רגל, אלא עסק בניתוח השינויים הדמוגרפיים של אוכלוסיית ישראל לטווח הארוך, כפי שהם מתפרסמים על-ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ולהשלכות של שינויים אלה על המִצרפים הפיסקליים.

משה כחלון: המאמר ניתח, בין השאר, את המשמעות של אי-שינוי מדיניות בתחום גיל הפרישה של העובדים בישראל ואי-שינוי בחינוך ובתעסוקה של סקטורים שונים במשק.

משה כחלון: זאת תשובת האוצר, אבל בוא נאמר שאם נחבר את הדברים של חבר הכנסת זחאלקה ושל חבר הכנסת מרגי, יש הרבה היגיון – כמובן לא במונחים שחבר הכנסת זחאלקה לא מוכן להחמיץ בשום הזדמנות להגיד "אפרטהייד" ו"גזענות" – פה יש לנו נושא חשוב, אמיתי, שבאמת – – –

ג'מאל זחאלקה: השר כחלון, תן לי הסבר.

משה כחלון: אני אגיד לך משפט.

ג'מאל זחאלקה: תן לי הסבר.

משה כחלון: אני אתן לך, אני אגיד לך מה אני חושב.

ג'מאל זחאלקה: – – – אני אומר לך בכנות.

ג'מאל זחאלקה: לא, התפיסה הקפיטליסטית לא נותנת הסבר.

משה כחלון: אני חייב להגיד לך שהתפיסה הקפיטליסטית אומרת שמבחינת שוק העבודה, הנשים, כפי שאמרת, במגזר הערבי והגברים במגזר החרדי הם הפתרון, הם לא הבעיה.

משה כחלון: זה הקפיטליזם.

ג'מאל זחאלקה: – – –

משה כחלון: שאלת אותי מה – זה מה שהיא אומרת.

משה כחלון: היום איזה מחולל צמיחה יש במדינת ישראל?

משה כחלון: הרי מה זה העובדים?

משה כחלון: זה אמצעי הייצור, אין מה לעשות: ככל שיש לך יותר עובדים, אתה מצמיח את המשק יותר.

משה כחלון: מה, אפשר להצמיח משק בלי עובדים?

משה כחלון: ואלה שני מקומות או שתי אוכלוסיות שבאמת אחוז העבודה שם נמוך, כל אחת והסיבות שלה.

משה כחלון: פה אנחנו מכירים – וחברי הכנסת הערבים מכירים את זה, וגם היהודים וכולם.

משה כחלון: במגזר הערבי יש קושי גדול באמת בהכשרה – אמר את הדברים חבר הכנסת זחאלקה, חבל לחזור – בהכשרות, בתחבורה ציבורית, בנגישות.

משה כחלון: יש את הבעיות, הבעיות האמיתיות, וצריך לטפל בהן.

משה כחלון: ואני מסכים אתך בעוד דבר – גם חבר הכנסת מרגי וגם זחאלקה – צריכים לייצר מקומות עבודה עם שכר גבוה.

משה כחלון: די, לא מתפרות ולא – סלח לי על הביטוי – כלאם פאד'י.

משה כחלון: שאנשים ישתכרו 15,000, 14,000 ו-13,000, לא 4,000.

משה כחלון: זה יהיה הפתרון האמיתי, זאת תהיה הצמיחה האמיתית; לא לשלוח אותם למקומות ולתת אחר כך הבטחת הכנסה.

משה כחלון: לכן אני באופן אישי אומר לכם שאני רואה את הדברים כמחולל צמיחה מספר אחת, ואיך אמרת?

משה כחלון: אינטרס של כולם.

משה כחלון: פעם אחת יש גם אינטרס משותף לכולם: אינטרס משותף לכלכלה, לחברה, לצמצומי פערים, לקירוב בין העמים, מה שאתה לא רוצה.

משה כחלון: זה הפתרון, לפחות אחד הפתרונות שאני רואה.

משה כחלון: אני במשרד האוצר, כמו שאמרתי לכם, שבועיים וחצי רצוף – – –

אחמד טיבי: כמה זמן זה יימשך?

ג'מאל זחאלקה: אבל אתה יכול לתת הבטחות.

משה כחלון: אבל אני – לא, לא הולך לתת הבטחות, אבל אני אומר לכם שבשבוע הבא – – –

ג'מאל זחאלקה: קצת הבטחות כשר אוצר, תן לנו הבטחות.

משה כחלון: – – – בשבוע הבא הולכת לצאת התוכנית של "צוות 120", שחלקכם מכירים אותה.

משה כחלון: אני חושב שהיא תוכנית מהפכנית בשוק הדיור במגזר הערבי, באמת עם הרבה בעיות שנמשכו הרבה מאוד שנים.

משה כחלון: אני חייב לומר בכנות, לא אני עשיתי אותה, עשו אותה אחרים.

משה כחלון: אני חושב שהיא מצוינת – כמובן בשיתוף פעולה עם רוב חברי הכנסת הערבים, רוב המנהיגות הערבית.

משה כחלון: כולם אוהבים אותה.

משה כחלון: היא תוצג ביום ראשון לראש הממשלה, אני אציג אותה, ואני מאוד מקווה שאפשר יהיה לצאת עם זה לדרך.

משה כחלון: באמת תוכנית מהפכנית, שנותנת מענה לקרקעות לא רשומות, להרבה אי-סדרים, שאפשר יהיה להתקדם ולקבל משכנתאות עבור הנכסים האלה, ממש להתחיל להוציא קצת את המגזר הזה מהקשיים שהוא שרוי בהם.

משה כחלון: כל זמן שאני אהיה שם, כפי שאמרתי, נמשיך בשיתוף פעולה.

משה כחלון: נפגשתי עם חלקכם, אני ממשיך להיפגש, אני באמת רואה את הנושא הזה כמאוד מאוד חשוב, ואיך אומרים?

משה כחלון: מדי פעם ניפגש פה ונצטרך לדווח מה עשינו.

יצחק וקנין: מה אדוני מציע?

משה כחלון: לגבי המגזר החרדי, זה אותו דבר.

משה כחלון: לכם קצת יותר קל, כי יש להם נציגות בממשלה, אז היא יודעת גם לטפל ולשמור על האינטרסים.

משה כחלון: זה גם לגבי המגזר החרדי, כמובן אותו דבר.

משה כחלון: אני מציע – מה אתם מציעים, איזה ועדה?

ג'מאל זחאלקה: ועדת כספים.

יצחק וקנין: כספים.

משה כחלון: אחר כך אני אגיד לך באוזן כמה זמן זה ייקח.

ג'מאל זחאלקה: עבודה ורווחה.

משה כחלון: עבודה ורווחה.

משה כחלון: אני חושב שאין לכם יותר מתאים מחבר כנסת אלי אלאלוף לטפל בדברים האלה.

ג'מאל זחאלקה: גם אני חבר בוועדה.

משה כחלון: עבודה ורווחה, אלי.

יצחק וקנין: תודה לשר האוצר משה כחלון.

יצחק וקנין: רבותי, עמדות נוספות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין ביקש עמדה נוספת, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס, ויוסף ג'בארין אחרון.

יצחק וקנין: דקה, אדוני.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין, דקה לרשותך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני למדתי שיעור מאלף על המון בעיות שיש במדינת ישראל, וכל חבר כנסת בא ומביא את המצוקה של האוכלוסייה שהוא מייצג לפה.

חיים ילין: הכול אמת.

חיים ילין: מה הבעיה?

חיים ילין: יש ממשלה, יש ריבון, והוא צריך לקבוע אסטרטגיה, הוא צריך לקבוע איך עושים את זה.

חיים ילין: אני אתן לכם דוגמה: היום בבוקר היה בוועדת הכספים דיון על הגז.

חיים ילין: אם חלק מהתגמולים של הגז שמדינת ישראל צריכה לקבל לא ייכנסו לתקציב, אלא ייכנסו למנועי צמיחה – מנועי צמיחה, אני רוצה להגיד לכם מה זה, זה לא מפעל, זה קודם כול הכשרת אנשים בלי אפליה; זה לבוא ולתת מענקים למפעלים שיגיעו לצפון ולנגב; זה מקומות עבודה, זאת פרנסה; לא מעיק על התקציב, לא מעיק על שום דבר, רק מחולל הכנסה נוספת – התל"ג פר-נפש יעלה במדינת ישראל.

חיים ילין: כל כך פשוט.

חיים ילין: אבל ברגע שאין מדיניות מתחילה אפליה – חרדים, ערבים.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: למה לעשות את זה?

חיים ילין: אני מבקש משר האוצר, שהוא גם מבין עניין, ומכל האנשים בממשלת ישראל לקבוע מדיניות שחלק מההשקעות נעשות מתוך הגז, מתוך התגמולים שמגיעים.

חיים ילין: לא מעיק.

חיים ילין: ואנחנו נקטוף את הפירות.

חיים ילין: בעוד 48 שנה לא יהיו כתבות כאלה, יהיה משהו אחר לחלוטין.

חיים ילין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, דקה לרשותך.

יצחק וקנין: רבותי, נא לדייק בזמן.

יצחק וקנין: אנחנו מאפשרים לכל מי שמבקש, בדרך כלל, על-פי התקנון דקה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מרגי, אז קודם כול היו בכנסת הקודמת 300 מיליון שקל להסבות מקצועיות.

מיקי לוי: תבדוק עם שר הכלכלה, הוא ממפלגתך.

מיקי לוי: אני אומר לך פה שאני שמעתי אותך מדבר סרה בפקידי האוצר.

מיקי לוי: אני פה כדי לדרוש את עלבונם; אלה אותם פקידי אוצר שעושים מלאכתם נאמנה, שומרים על הקופה הציבורית, וגם ד"ר קרנית פלוג הצטרפה לעמדה הזאת.

מיקי לוי: אדוני שר האוצר, אני נדהם מזה שאתה לוקח את זה "על הדרך", לא מספיק כבד.

מיקי לוי: עמדה ממשרד הכלכלן הראשי – זה המחקר שהונח על שולחנך.

מיקי לוי: אני מכיר את המספרים האלה מהקדנציה הקודמת, ואני מצפה שאנחנו נתייחס לזה, ואתה בפרט כשר האוצר, בצורה רצינית.

מיקי לוי: אם אומרים שב-2059 הגירעון יהיה, החוב–תוצר יהיה 170%, זה אומר פשיטת רגל.

מיקי לוי: אין לזה שום מילה אחרת.

מיקי לוי: ואי-יציאתה – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

יצחק וקנין: תודה.

מיקי לוי: אני מבקש עוד חצי דקה, ברשותך.

יצחק וקנין: אי-אפשר לאפשר לך עוד חצי דקה.

יצחק וקנין: רבותי, אני מאפשר – – –

מיקי לוי: אבל אי-אפשר להביע דעה, אדוני – – –

יצחק וקנין: עם כל הכבוד, אתה רוצה הצעה לסדר-יום, תיקח אותה על חשבון הזמן – – –

מיקי לוי: אבל אי-אפשר להביע עמדה במשפט ורבע.

יצחק וקנין: אבל אתה כבר גמרת דקה וחצי, ואתה רוצה עוד חצי דקה.

מיקי לוי: עוד לא הספקתי להגיד שום מילה, אבל אם ככה רוצים לנהל את הכנסת, אדוני – – –

יצחק וקנין: כי אתה מכין נאום.

יצחק וקנין: תראה, אתה רוצה לשכנע אותנו בכוח שמה שאתה אומר זה נכון.

מיקי לוי: לא, אני מבין שאדוני לא רוצה לשמוע שכוח גדול לא יצא לעבודה – –

יצחק וקנין: אדוני, האחרון שאתה יכול להגיד לו את זה, זה אני.

מיקי לוי: – – ושכוח גדול יבטלו את הנטל – –

יצחק וקנין: אני כל כך הגון.

מיקי לוי: – – ושד"ר קרנית פלוג התכנסה והצטרפה לעניין הזה – אז בסדר.

מיקי לוי: אז אם אלה הדברים, ואי-אפשר להביא את הדברים בשם אומרם, זה חמור מאוד.

יצחק וקנין: אבל אתה לא יכול לקחת חמש דקות מהצד.

יצחק וקנין: ריבונו של עולם, זה לא התקנון, חבר'ה.

יצחק וקנין: אתה עכשיו, מפני שאני יושב ומנהל את הישיבה, אתה מטיח בפני את הדברים האלו?

מיקי לוי: לא, חס וחלילה.

יצחק וקנין: אז בוא תדבר כמה שאתה רוצה וזהו, מה.

מיקי לוי: רק אני אומר שאי-אפשר לעשות דיון – – –

יצחק וקנין: אני צריך להעלות על-פי התקנון, וזה הכול.

יצחק וקנין: וגם לא הפסקתי אותך – גם אחרי דקה וחצי לא הפסקתי אותך.

מיקי לוי: כן, אבל אתה יודע, על האבק במאדים אפשר לדון פה 15 שעות, אבל על הנושא הזה – – –

יצחק וקנין: אדוני, תגיד מה שאתה רוצה על-פי התקנון.

יצחק וקנין: אבל גם כשדיברת יותר מדקה – אפשרתי לך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס, דקה.

יצחק וקנין: האמן לי שאני יותר מדי לא עם הסטופר.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, אדוני שר האוצר, אני רוצה לעמוד על שתי נקודות, נוסף על מה שאמר חברי ג'מאל זחאלקה.

באסל גטאס: ישראל, כשהצטרפה ל-OECD, הבטיחה לפעול לסגירת פערים ולהקטנת האי-שוויון.

באסל גטאס: ארבע שנים אחרי, מקדם האי-שוויון וכל המדדים מראים שהפערים הלכו וגדלו.

באסל גטאס: אני וחברי בסיעה המשותפת עובדים עכשיו על מסמך שיוגש ל-OECD בשבועות הקרובים בעניין הזה.

באסל גטאס: ישראל גם צריכה לדעת לכבד את התחייבויותיה לארגונים בין-לאומיים שהיא הצטרפה אליהם.

באסל גטאס: נקודה שנייה, נוסף על תעסוקה, שדיבר עליה ג'מאל, יש עניין הדיור.

באסל גטאס: אנחנו זקוקים ל-100,000 דירות בחמש השנים הקרובות.

באסל גטאס: זהו עוד שוק אדיר, לצמיחה כלכלית לכולם, לא רק לבעלי הדירות.

באסל גטאס: תחשב רק מע"מ, מס תעסוקה, מס הכנסה שייכנס לקופת המדינה – –

יצחק וקנין: תודה.

באסל גטאס: – – מה שאומר שכדאי למדינה להעמיד קרקע חינם, רק תלכו ותבנו את הדירות האלה.

יצחק וקנין: תודה.

באסל גטאס: במילה.

באסל גטאס: אני העברתי אליך היום, למשרדך, דוח חדשני של הממ"מ, על-פי דרישתי, שמראה שהבנקים למשכנתאות פשוט לא נותנים משכנתה במגזר הערבי.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

באסל גטאס: בעוד יתרת המשכנתאות ליהודים במדינה עומדת על 250 מיליארד שקל, אצלנו – מיליארד וחצי.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

באסל גטאס: כלומר אפס משכנתאות.

באסל גטאס: ואתה יכול להתערב לשנות את המציאות הזאת באופן דרמטי ומיידי.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: אחרון עם עמדה נוספת, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: דקה לרשותך, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, פשוט רציתי לנצל את הדקה הזאת כדי אולי לחסוך בזמן העבודה שלך.

יוסף ג'בארין: לא מזמן פורסם דוח על כל העניין הזה של הכלכלה בחברה הערבית וקידום תעסוקה – גם בקרב נשים ערביות.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, זה דוח שממש ביקש לענות על כל השאלות שעלו.

יוסף ג'בארין: והדוח הזה היה גם של בנק ישראל וגם של חוקרים מאוניברסיטת תל-אביב, ולכן הוא דוח מקצועי, אולי סופר-מקצועי, בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: והדוח כולל המלצות מאוד מפורטות.

יוסף ג'בארין: אני רואה שגם יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלאלוף – זה דוח, לדעתי, מצוין; הוא מפרט את הצעדים שיש לנקוט כדי לקדם את הכלכלה.

יוסף ג'בארין: אלא מה?

יוסף ג'בארין: הדוח גם נוקב במספרים, והוא אומר שכל מה שמושקע עד היום זה טיפה בים.

יוסף ג'בארין: אם יש כוונה רצינית לשפר את המעמד הסוציו-אקונומי של היישובים הערביים, צריך להשקיע – הדוח מדבר על 8 מיליארד שקל במסגרת חמש שנים.

יוסף ג'בארין: 8 מיליארד שקל במסגרת חמש שנים – –

יצחק וקנין: תודה.

יוסף ג'בארין: – – 5 מיליארד מהם הוא ממליץ להשקיע בחינוך, כי שם מקור הבעיה.

יוסף ג'בארין: אז אני מפנה אתכם, לתשומת לב.

יוסף ג'בארין: אדוני, רק מילה אחת – אתם בטח מכירים את Show me the money מהסרט.

יוסף ג'בארין: אז אני מניח – show me the money זה העיקר כאן.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, דקה – אני רוצה להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: אתה יודע שעל-פי התקנון – אני חייב להבהיר פה משהו – מותר לנו, כאשר יש הצעה לסדר-היום, על כל מציע לתת שני דוברים.

יצחק וקנין: כאשר יש דובר מאותה סיעה – חיים ילין ביקש לפניך, יכולתי לא לתת לך, ואפשרתי לך, אפילו שהוא היה לפניך, כן לדבר, כשחברי כנסת אחרים ביקשו ולא אפשרתי להם.

יצחק וקנין: זאת אומרת, נתתי לך מכסה שלא הייתי צריך לתת לך אותה אפילו, על-פי התקנון, כיוון שביקשו אחרים ונתתי לך את המכסה שלהם.

יצחק וקנין: אסור שני חברים כאשר יש אחרים.

יצחק וקנין: אם אין אחרים, אני יכול לאפשר לך.

יצחק וקנין: אפשרתי לך, כך – אל תצא מאיזו נקודה שמישהו סותם פיות.

יצחק וקנין: אני לא סותם פיות, אני חייב לעבוד על-פי התקנון.

יצחק וקנין: אם כל אחד ידבר עשר דקות אז – חבר'ה, בואו.

יצחק וקנין: אני צריך לנהל ישיבה, אני לא צריך – – –

באסל גטאס: הצבעה, הצבעה.

מיקי לוי: אני מאוד מודה לאדוני.

מיקי לוי: תודה.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: תודה למציעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההצעה, גם של האוצר וגם של המציעים – להעביר את זה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 19 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הנושא יועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להמשך דיון.

יצחק וקנין: 48 שנה למלחמת 67'

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לנושא האחרון בסדר-היום, רבותי, כהצעות לסדר-היום.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', 48 שנה למלחמת 67', הצעה לסדר-היום מס' 251 – חבר הכנסת פריג', הצעה רגילה, אני מבין, גם לך עשר דקות.

זהבה גלאון: אין שר משיב?

יצחק וקנין: לא כתובה תשובת שר.

יצחק וקנין: אני מבין – ללא תשובת שר.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אז לא תהיה תשובת שר, אני מבין.

עיסאווי פריג': הנושא לא מספיק חשוב שהממשלה תוכל להתייצב ולתת תשובה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני 48 שנים הייתה מלחמה כאן, וכתוצאה מהמלחמה הזאת, ועד היום, מדינת ישראל מחזיקה ושולטת בעם אחר.

עיסאווי פריג': כובשת עם אחר.

עיסאווי פריג': הגשתי הצעה לנשיאות הכנסת לציין, להתווכח, לדון ביום הזה.

עיסאווי פריג': נשיאות הכנסת החליטה שהנושא הזה לא מספיק חשוב, הוא לא צריך להיות על סדר-היום.

עיסאווי פריג': אנחנו לא שולטים בעם אחר, אין כיבוש, זה לא מספיק חשוב – ודחתה את זה.

עיסאווי פריג': הגשנו ערעור לוועדת הכנסת, ולתדה

עיסאווי פריג': מתי, חברי הכנסת החדשים של הליכוד, שהתגייסו בהמוניהם, קמו: על איזה כיבוש אתה מדבר?

עיסאווי פריג': קיבלנו מה ששלנו, זה דבר טבעי, זה נושא טפל, על מה אתה מדבר?

עיסאווי פריג': כאילו נפלתי להם מהירח.

עיסאווי פריג': חברים, אני רואה קבוצת חיילים כאן, במדים, בשני הצדדים, ואני נזכר באימהות, שבזמן מלחמה – צריכה להיות מודאגת וחיה בחרדות, שהבן נמצא בחזית.

עיסאווי פריג': זה לא תוצאה של 67'.

עיסאווי פריג': החרדה של האימא היא לא תוצאה של 67'.

עיסאווי פריג': שימשיכו עם זה.

קריאה: לפני כן לא היו מלחמות.

עיסאווי פריג': תני לי להציג את זה בדרך שאני רואה.

עיסאווי פריג': לפני כן לא היו מלחמות, אבל מאז 1948 נוצר מצב שהיה משטר צבאי, שאני – ההורים שלי היו תחת המשטר הצבאי.

עיסאווי פריג': הסתיים המשטר הצבאי בשנות ה-60, והתחיל משטר צבאי חדש, שזה בשטחים, בגדה ובעזה.

עיסאווי פריג': אז מאז 1948 ועד היום, בעצם, המדינה התרגלה למשטר צבאי, התרגלה – גדל דור של כובש, דור של כרסום המדינה מבפנים ומבחוץ, ובכל זאת הנושא הזה לא חשוב?

עיסאווי פריג': על איזה כיבוש אתם מדברים?

עיסאווי פריג': איזה 48 שנים?

עיסאווי פריג': אנחנו ואתם פוחדים מהאמת.

עיסאווי פריג': רוצים פוליטיקה של שקרים, להגיד אותה שלוש פעמים ולהפוך אותה בעל-כורחה אמת.

עיסאווי פריג': אני עובר על ההצעות לסדר-היום שהיו היום.

עיסאווי פריג': כולן – אם אני מוציא אחת, אולי – כולן בגלל מלחמת 67'.

עיסאווי פריג': כל סדר העדיפויות שאני רואה בהצעות היום.

עיסאווי פריג': ראתה הנשיאות לנכון לאשר דיון בחרמות.

עיסאווי פריג': זה יפה, אבל דנים בסכנת החרמות ופוחדים לדון בסיבה לחרמות.

עיסאווי פריג': איזה אבסורד.

עיסאווי פריג': על איזה אבסורד אנחנו מדברים – יושב שר האוצר עם חלומות נעימים של דיור, מחיר מטרה, דירה למשתכן, וחולם: איך אני אוריד את יוקר המחיה, ואיך אני אלחם – אדוני השר – הכיסא ריק, הלכת – תמשיך לחלום, כי זה לא ניתן, כי סדר העדיפויות לא יאפשר לך.

עיסאווי פריג': כל החלומות שאנחנו מדברים עליהם, כלכלי וחברתי, עם הכיבוש – אם לא נטפל בבעיה המדינית – אפשר להמשיך לחלום.

עיסאווי פריג': הכול מתחיל משם.

עיסאווי פריג': מתי נפנים את זה?

עיסאווי פריג': מתי נפנים את זה?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם: אחרי 48 שנים, כמה מלחמות?

עיסאווי פריג': התחלנו מלחמת התשה, מלחמת יום כיפור, לבנון, אינתיפאדות, ועידות – כל אחת עם החוויה ובזבוז הזמן וההזיה שהיא מביאה.

עיסאווי פריג': לא רק הממשלה הזאת, כל הממשלות לדורותיהן.

עיסאווי פריג': כל אחד עם האמונה העיוורת: אחד – מדיניות הטאטוא; אחד – מדיניות להרוויח זמן; אחד – מדיניות "תן לזמן לעשות את שלו".

עיסאווי פריג': כמה זמן, חברים, אפשר לברוח מהאמת?

עיסאווי פריג': כמה זמן?

עיסאווי פריג': שישה שרי הסברה לא יעזרו לדברר שקר.

עיסאווי פריג': לא יעזרו לדברר שקר.

עיסאווי פריג': לא יעזרו.

עיסאווי פריג': לא ב"שוברים שתיקה", להשתיק אותם, ולא ב"בצלם", למנוע מהם – לא יעזור.

עיסאווי פריג': 48 שנים – אני מסתכל על עצמי – תודה לג'יבריל רג'וב.

עיסאווי פריג': ג'יבריל רג'וב, בפיפ"א, חברים – תראו, אני אומר את זה, ואני בתוך-תוכי שואל את עצמי למה זה קרה – יצא עם הישג – היום קראתי את זה, ואז – אני, אני מודע לזה – הקימו ועדה לבדיקת גילויי הגזענות במגרשי הכדורגל וגילויי הגזענות נגדנו, הערבים אזרחי מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': תודה לג'יבריל, שפנה לפיפ"א שיעזור לנו, כשהמדינה שלי מתעלמת מכל הצעקות שלי לכל אורך השנים.

עיסאווי פריג': רבותי, הגזענות חוגגת – –

שרון גל: – – –

עיסאווי פריג': – – ואתם ממשיכים להיות אטומים ולהתעלם.

עיסאווי פריג': אז בא ג'יבריל.

עיסאווי פריג': אז – ב-48 השנים, מה היה?

עיסאווי פריג': תראו מה הכשרנו, חברים.

עיסאווי פריג': הכשרנו שיח – בשפה המעודנת, האקדמית, אומרים על זה: שיח אנטי-ערבי.

עיסאווי פריג': פוחדים להגיד "שיח גזעני", או "שיח אפרטהייד תודעתי", שהוא למעשה, בחלקיות, בכמה – זה השיח שטיפחנו לאורך 48 השנים.

עיסאווי פריג': ואנחנו אומרים: לא, אין בעיה, זה לא מספיק חשוב, זה נושא קל.

עיסאווי פריג': חברים, אני פונה אליכם.

עיסאווי פריג': כל הבעיות החברתיות, וכל מה שאנחנו סובלים ביחסי יהודים–ערבים בתוך המדינה, וכל הצמיחה שאנחנו מדברים עליה – הכול מתחיל משם.

עיסאווי פריג': וכמה שנברח מהאמת, לא יעזור.

עיסאווי פריג': תסתכלו מה שקורה בארצות-הברית, ותסתכלו מה שקורה באיחוד האירופי – כולם, סבלנותם פקעה.

עיסאווי פריג': תמה.

עיסאווי פריג': תמשיכו לעשות עוד שרי הסברה.

עיסאווי פריג': המדיניות הזאת, מדיניות ההתנחלויות, מובילה אותנו לאבדון.

עיסאווי פריג': אתם לא יכולים להמשיך עם זה, כי גם אני וגם כל אחד אחר במדינה ישלם בעבור המדיניות הזאת.

עיסאווי פריג': אז – לא לפחד.

עיסאווי פריג': אתם מפחדים להסתכל למציאות בעיניים.

עיסאווי פריג': רוצים לייצר מציאות חדשה, מציאות מדומה.

עיסאווי פריג': לשכתב את ההיסטוריה.

עיסאווי פריג': כאילו לא קרה כלום.

אורן אסף חזן: לא קרה כלום.

אורן אסף חזן: לא קרה כלום.

עיסאווי פריג': כאילו לא קרה כלום.

אורן אסף חזן: עיסאווי, לא קרה כלום, הכול בסדר.

עיסאווי פריג': שולטים בעם, ב-5 מיליון איש, מחזיקים שלטר – ולא קרה כלום.

אורן אסף חזן: לא קרה כלום.

עיסאווי פריג': כרסום המדינה מבפנים ומבחוץ – ולא קרה כלום.

אורן אסף חזן: אנחנו יותר מדי רכים אתכם.

עיסאווי פריג': כשאמרנו לכם:

עיסאווי פריג': הכיבוש – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, נא לא להפריע.

עיסאווי פריג': כשאמרנו לכם שהכיבוש משחית – לא קרה כלום.

אורן אסף חזן: אי-אפשר לסבול דברים כאלה בכנסת ישראל – – –

יצחק וקנין: נו, מה אנחנו יכולים לעשות?

יצחק וקנין: אתה חושב שאני יכול לסבול?

עיסאווי פריג': אימא חרדה על ילד – לא קרה כלום.

אורן אסף חזן: לא קרה כלום.

עיסאווי פריג': חייל משפיל ילד או פלסטיני, הוא חוזר הביתה ומשפיל את אשתו ואחיו – לא קרה כלום.

אורן אסף חזן: עיסאווי, צריך לתת לך הַוִיֶּה – – –

עיסאווי פריג': המוסר נפגע.

עיסאווי פריג': אדוני, הַוִיֶּה, הוא ביקש, כסגן יושב-ראש הכנסת – –

אורן אסף חזן: אני ביקשתי הַוִיֶּה.

עיסאווי פריג': – – כסגן יושב-ראש הכנסת – אני חייב להודיע לכם: חבר הכנסת חזן אמר: אני, כסגן יושב-ראש הכנסת, מבקש הַוִיֶּה מחבר הכנסת הערבי שעולה לדוכן.

עיסאווי פריג': אז, אדוני, ברשותך – – –

שרון גל: אסור, אסור.

יצחק וקנין: לא, אני מציע – – –

עיסאווי פריג': לא, הוא ביקש.

עיסאווי פריג': סגן יושב-ראש הכנסת – – –

יצחק וקנין: כבד את עצמך, חבר הכנסת עיסאווי.

יצחק וקנין: עיסאווי – –

עיסאווי פריג': אני – – – שמעת מה שהוא אומר?

יצחק וקנין: – – עיסאווי, לא לכבוד שלך.

יצחק וקנין: יאללה, לא לכבוד שלך – –

עיסאווי פריג': הַוִיֶּה זה תעודת זהות, שמבקשים במחסום.

יצחק וקנין: – – עשה טובה, בוא – אנחנו לא צריכים להיות מושפעים מכל דבר שכל חבר כנסת – – –

אורן אסף חזן: עיסאווי, למה אתה מתרגש?

עיסאווי פריג': אני לא מתרגש.

עיסאווי פריג': עכשיו, חברים, כשאתם בורחים מהאמת ואתם מקבלים ומסכימים לחיות בחברה לא מתוקנת, חברה שהיא – – –

אורן אסף חזן: אתה צבוע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, תן לו לסיים, זמנו עבר ואני לא מפסיק אותו כי אתה כל הזמן צועק לו.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, השר אמר את זה הכי טוב: זמנך עבר, עיסאווי.

אורן אסף חזן: זמנך עם הפלסטינים עבר.

יצחק וקנין: אתה רוצה לנהל את הישיבה?

אורן אסף חזן: לא, סליחה.

עיסאווי פריג': בסוף, חברים, אני אגיד לכם, המדיניות הזאת שאתם, כולכם, שותפים לה, להמשיך כבת-יענה ולטמון את הראש בחול, תביא לאבדון, וכולנו נשלם את המחיר.

יצחק וקנין: תודה.

עיסאווי פריג': תתעוררו.

עיסאווי פריג': ואנחנו נמשיך לצעוק, כי אנחנו צודקים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: ישיב בשם הממשלה השר זאב אלקין.

שרון גל: מי שצועק לא צודק.

אורן אסף חזן: עיסאווי, מפני שאתם צועקים ככה לא הגעתם לשום מקום.

עיסאווי פריג': הַוִיֶּה, הַוִיֶּה, אמר לתת – – – הַוִיֶּה.

עיסאווי פריג': סגן יושב-ראש הכנסת – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אנא שב במקומך.

אורן אסף חזן: אתה חבר בפרלמנט הישראלי.

אורן אסף חזן: בכנסת ישראל.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חבר הכנסת פריג' וחברי הכנסת, עמדת כאן על הדוכן, עיסאווי, והצגת מציאות.

זאב אלקין: כל הצרות של מדינת ישראל – בעקבות אותה מלחמה של שנת 67'.

זאב אלקין: זו נקודה מאוד מאוד מעניינת להתחיל את ההיסטוריה.

זאב אלקין: כי אולי זה יותר נוח.

זאב אלקין: כי למה להתחיל את ההיסטוריה למשל ב-1947, 20 שנה לפני זה – –

עיסאווי פריג': אתה בורח מהמציאות.

זאב אלקין: – – כשהייתה החלטת האו"ם, וההנהגה של היישוב היהודי, עם כל הכאב והצער, אמרה להחלטת החלוקה הזאת כן.

זאב אלקין: מי אמר לה לא?

עיסאווי פריג': אתה בורח מהמציאות – – –

זאב אלקין: מי אמר לה לא, עיסאווי?

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – –

זאב אלקין: מדינת ישראל אמרה לה לא?

זאב אלקין: היישוב היהודי אמר לה לא?

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', תקשיב, בוא נהיה פיירים.

יצחק וקנין: אתה – אני שמרתי שאתה תדבר ולא יפריעו לך – – –

עיסאווי פריג': אני רוצה מכבוד השר – – –

יצחק וקנין: אומנם הוא אומר דברים לא נעימים לשמוע, אבל תאפשר לו להגיד את הדברים.

זאב אלקין: מי שאמר לא לאותה החלטה ועשה הכול כדי לא לאפשר שתקום כאן מדינה יהודית היו מדינות ערב השכנות וההנהגה של הציבור הערבי כאן – זה מי שאמר לה לא, וזה מי שפתח במלחמה ועשה הכול כדי למחוק את הנוכחות היהודית על פיסת הארץ הזאת.

זאב אלקין: הסתיימה המלחמה הזאת, מלחמת העצמאות.

זאב אלקין: מה היה הלאה?

זאב אלקין: הרי לא הייתה עוד מלחמת 67'.

זאב אלקין: לא הייתה.

זהבה גלאון: אנחנו הקורבן התמידי, נכון?

זאב אלקין: הרי מה קרה?

זאב אלקין: מדינות ערב הושיטו יד לשלום למדינת ישראל?

זאב אלקין: זה מה שקרה?

זאב אלקין: או שאולי הוקמה מדינה פלסטינית על אותם השטחים שהיו בשליטה של מדינות ערב, ולא של מדינת ישראל, גם בעזה וגם ביהודה ושומרון?

זאב אלקין: רצו מייד להקים מדינה פלסטינית, מייד, בלי לחכות רגע.

זאב אלקין: המייד הזה לקח להם 20 שנה – שום דבר לא התקדם.

זאב אלקין: לא הירדנים ולא המצרים ולא אף אחד אחר.

עיסאווי פריג': אתה בורח מהבעיה האמיתית.

זאב אלקין: מה היה אז?

שרון גל: היה עם פלסטיני?

שרון גל: היה?

זאב אלקין: שלטנו בשטחים האלה ב-1967?

זאב אלקין: שלטנו ביהודה ושומרון ועזה?

זאב אלקין: לא.

זאב אלקין: הרי אתה היום מוכר לנו אשליה, שאם רק נחזור לגבול הזה, פתאום הכול מסתדר, ופתאום יחבקו אותנו מדינות ערב מסביב, ופתאום ההנהגה של הציבור הפלסטיני תרצה שלום עם מדינת ישראל.

זאב אלקין: אתה יודע שזה שקר.

זאב אלקין: 20 שנה לא היינו בשטח הזה, וכל מה שרצו זה להשמיד את מדינת ישראל בכל מחיר.

זאב אלקין: אני מזכיר לך את האווירה שהייתה במדינת ישראל אז, באותם הימים, ערב תחילת המלחמה: הכינו בתי-קברות המוניים בתל-אביב, כי ידעו שהמטרה זה למחוק את מדינת ישראל.

זאב אלקין: זה מה שהיה.

זהבה גלאון: נו.

עיסאווי פריג': אני – – –

זאב אלקין: הרי מדינת ישראל יצאה למתקפת מגננה לקראת המתקפה שאמרו לתקוף אותה.

עיסאווי פריג': תהיה ענייני.

זאב אלקין: אני מאוד מאוד ענייני.

זאב אלקין: תגיד לי, באותה מלחמה של 1967, ישראל הכריזה מלחמה על ירדן או ירדן הכריזה מלחמה על ישראל?

עיסאווי פריג': – – – עם אחר – – –

זאב אלקין: הרי אתה מדבר עכשיו על מדינת ישראל כזאת שכבשה.

זאב אלקין: תגיד לי, מדינת ישראל הכריזה מלחמה על ירדן ב-1967?

זאב אלקין: רצתה לכבוש את השטח הזה?

זאב אלקין: הרי היא התחננה בפני הירדנים שלא יתחילו במלחמה.

זאב אלקין: וירדן פתחה במלחמה, במטרה למחוק את מדינת ישראל מהמפה.

זאב אלקין: אז היום אתם תספרו לנו אשליות, שאם רק נזוז לגבול הזה הכול יהיה פה מצוין ויהיה כאן שלום?

זאב אלקין: הרי הנה, בעזה זזנו, מה קיבלנו?

זאב אלקין: רק טילים על הראש קיבלנו, יותר ויותר משוכללים.

זאב אלקין: זה מה שקרה כשקירבנו את הגבול חזרה לאותו קו של 1967.

זאב אלקין: אז אתם רוצים שנעשה את זה עכשיו ביהודה ושומרון, בדיוק אותו דבר?

זאב אלקין: על סמך הניסיון המוצלח?

זאב אלקין: ועל זה אתה מגן?

זאב אלקין: זה שורש הבעיות של מדינת ישראל?

זאב אלקין: הרי זאת צביעות שלא הייתה כדוגמתה.

זאב אלקין: קם ראש הממשלה, ואמר: אתם יודעים מה?

זאב אלקין: אני מוכן לדבר, אבל תעשו דבר אחד: תכירו בזכות הקיום של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

זאב אלקין: קם מנהיג פלסטיני כלשהו ועשה את זה?

זהבה גלאון: למה – – –

זאב אלקין: כי, זהבה, הם רוצים למחוק אותך מכאן, בדיוק כמו שרוצים למחוק אותי.

זאב אלקין: חבל שאת לא מבינה את זה.

זאב אלקין: רוצים להחזיר אותך בדיוק למקום שממנו הגעת, ולהחזיר אותי למקום שממנו הגעתי.

זאב אלקין: חבל שאת לא מבינה את זה.

שרון גל: לא מבינה ולא תבין – – –

זאב אלקין: ועוד אומרת לו כל הכבוד.

זאב אלקין: חבל מאוד.

זאב אלקין: כשתתעוררי בוקר אחד, יהיה מאוחר.

זאב אלקין: זאת הגישה.

זאב אלקין: 67' זאת הסיבה לכל הצרות שלנו?

זאב אלקין: זאת הסיבה לבעיות?

זאב אלקין: זאת הסיבה לכך שאנחנו לא בטבעת החנק, שאנחנו מאז אותה מלחמה לא חיים כאן באווירה שחיו כאן ב-67', שכל רגע המדינה הזאת יכולה להימחק.

זאב אלקין: זה מה שהביאה המלחמה הזאת.

זאב אלקין: והמלחמה הזאת החזירה אותנו למקומות שהם שורש ההיסטוריה שלנו.

זאב אלקין: אגב, גם ההיסטוריה שלך, זהבה, לא רק שלי.

זאב אלקין: גם ההיסטוריה שלך.

מסעוד גנאים: – – –

קריאה: תודה רבה – – –

זאב אלקין: אנחנו חזרנו למקומות האלה בזכות ולא בחסד.

זאב אלקין: אנחנו לא אלה שתקפנו, תקפו אותנו באותה מלחמה.

זאב אלקין: אנחנו לא אלה שרצו למחוק את השכנים מעל המפה, הם רצו למחוק אותנו מעל המפה.

זאב אלקין: רצו – ורוצים.

זאב אלקין: דיברת על איזה שלום ישכון כאן, רק ניסוג לאותו גבול.

זאב אלקין: תגיד לי, שאלת את מנהיגי ה"חמאס" אם זה מקובל עליהם?

זאב אלקין: אני לא שמעתי אותם מדברים על כך שרק ניסוג לאותו גבול והם יעזבו אותנו לנפשנו.

זאב אלקין: הם אומרים באופן ברור: המטרה שלהם למחוק את מדינת ישראל ונוכחות יהודית מהמפה הזאת.

עיסאווי פריג': – – –

זאב אלקין: בגבולות 67', בגבולות 48' ובגבולות 47', לא משנה להם.

מסעוד גנאים: יש היסטוריה אחרת, אלקין.

מסעוד גנאים: יש היסטוריה אחרת.

זאב אלקין: לא משנה להם.

זאב אלקין: ואתם – אתם יושבים כאן, בכנסת ישראל, מקבלים משכורת ממדינת ישראל, ואתם מעזים לתקוף ולגדף את המדינה, להגדיר אותה כאפרטהייד – זה אפרטהייד – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: – – שמשלם לך משכורת עתק על זה שתתקפו את המדינה?

זאב אלקין: איפה ראיתם אפרטהייד כל כך מועיל?

זאב אלקין: איפה מצאתם אותו?

זאב אלקין: איפה מצאתם?

מסעוד גנאים: – – –

יצחק וקנין: חברים, נא לא להפריע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

זאב אלקין: אם זאת מדינה כל כך קשה ונוראית – –

מסעוד גנאים: שייקח את המשכורת – –

זאב אלקין: – – אז איך אתם לא מתביישים לקבל את המשכורת הזאת?

זאב אלקין: יאללה, תוותרו עליה.

זאב אלקין: תוותרו.

מסעוד גנאים: – – שייקח את המשכורת – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, חבר הכנסת – – –

זאב אלקין: הרי זה לא מוסרי לקבל משכורת ממדינת אפרטהייד.

זאב אלקין: אז איפה המוסר?

זאב אלקין: איפה המוסר?

קריאה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אנא ממך.

זאב אלקין: אתם מנצלים את העובדה שהמדינה הזאת היא הדמוקרטיה היחידה כאן, במזרח התיכון, שמוכנה לאפשר לחברי פרלמנט כאן מה שבמדינות מערב דמוקרטיות לא היו מאפשרים: לפעול נגד המדינה עצמה.

זאב אלקין: הרי זה מה שאתם עושים כאן יום-יום – אתם תומכים במחרימים, במגדפים, במקללים; תומכים באלה שאומרים בגלוי: אנחנו רוצים למחוק את המדינה.

זאב אלקין: ואתם לא מתביישים לעשות את זה.

זאב אלקין: אז 67' זה השורש של כל הצרות?

זאב אלקין: הרי אפשר – – –

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

קריאה: – – – החוצה – – –

זאב אלקין: – – – אתם יכולים לספר את זה עד מחר, אבל הציבור הישראלי הוא לא טיפש; הוא רואה שכל פעם שנסוגונו, טילים קיבלנו ופיגועים קיבלנו.

זאב אלקין: זה מה שקיבלנו.

זאב אלקין: זאת היד המושטת לשלום שעליה דיברת כאן.

זאב אלקין: זאת המציאות שאתם רוצים להחזיר אותנו אליה.

מסעוד גנאים: – – – ההסכם עם מצרים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

זאב אלקין: מי שמגן – אני לא שמעתי אתכם יוצאים להגנה – דיברתם כאן על אפרטהייד, על הזכויות – לא שמעתי אתכם יוצאים להגנה על הזכויות – תסתכלו מה קורה כאן מסביב.

זאב אלקין: אפרטהייד כלכלי, אמר כאן לפני חבר הכנסת זחאלקה על מצבם של ערביי ישראל; תשוו את מצבם של ערביי ישראל למצבם של ערבים בכל המדינות שסביבנו.

זהבה גלאון: הם אזרחים של המדינה הזאת – – –

זאב אלקין: הם אזרחים של המדינה הזאת, נכון, ולכן מה שאני מצפה מכם כנציגים שלהם זה לדאוג לרווחתם ולדאוג לרווחתה של המדינה הזאת, ולא לתקוף את המדינה הזאת בכל הזדמנות.

מסעוד גנאים: אתה רוצה לראות – – –

זאב אלקין: הרי אתם הראשונים שלא רוצים.

זאב אלקין: דיברת על רג'וב כמי שמגן עליך, חבר הכנסת פריג'.

זאב אלקין: הוא זה שמגן על זכויותיך?

זאב אלקין: זה מה שאתה רוצה?

זאב אלקין: אתה רוצה לחיות תחת השלטון של רג'וב?

זאב אלקין: לך תשאל את האנשים מה היו זכויות הפרט כשאותו רג'וב היה אחראי לזכויות הפרט ברשות הפלסטינית.

זאב אלקין: תשאל את עצמך אם זה מה שאתה רוצה.

זאב אלקין: לך תשאל את האנשים שהיו תחת מוחמד דחלאן, ולך תשאל את אלה שהיום בעזה – אתה יכול לשאול את מוחמד דחלאן איך הוא ברח מעזה מאלה ששולטים שם היום, ומה קרה עם זכויות הפרט עם מנהיגי "פתח"; לזה אתה רוצה לחזור?

שרון גל: מקומה שלישית עם הראש למטה.

זאב אלקין: לחיים האלה אתה רוצה להגיע?

זאב אלקין: ואתה מאשים את מדינת ישראל שהיא זאת שלא נותנת זכויות?

זאב אלקין: ואתה רוצה שרג'וב ידאג לך?

זאב אלקין: תאמין לי, זה הדבר האחרון שאתה רוצה.

עיסאווי פריג': תמשיך לשלוט בעם אחר.

עיסאווי פריג': תמשיך לשלוט בעם אחר.

זאב אלקין: תאמין לי, זה הדבר האחרון שאתה רוצה.

עיסאווי פריג': תמשיך לשלוט בעם אחר.

זאב אלקין: ולכן אני מציע לכם, אל תהיו צבועים.

זאב אלקין: אל תמכרו לנו אשליות.

זאב אלקין: הבעיה של מדינת ישראל מול המדינות הסובבות אותה ומול ההנהגה – בוודאי חלק של ההנהגה של הציבור הפלסטיני – זו העובדה שלא מוכנים להכיר בעצם זכותנו כאן למדינה יהודית, לא משנה באיזה גבול.

זאב אלקין: זאת האמת.

זאב אלקין: וכשתבינו שזאת האמת, אולי תיפתח כאן איזו דרך לשלום.

זאב אלקין: עד אז תמשיכו לשווק את השקרים, ולצערי משלם המסים הישראלי ימשיך לשלם את המשכורת על זה שתעשו הכול כדי להרוס את המדינה הזאת.

זאב אלקין: תמשיכו לשבת כאן ולצעוק – –

מסעוד גנאים: – – –

זאב אלקין: – – ואנחנו נעשה הכול כדי שהצעקות שלכם לא ישפיעו – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: – – וכדי שאנחנו נמשיך כאן לקיים מדינה יהודית ודמוקרטית – שתשמור גם על הזכויות שלכם, על אפכם ועל חמתכם.

יצחק וקנין: חברי הכנסת – אדוני השר, מה אתה מציע, להוריד מסדר-היום?

יצחק וקנין: ועדה?

יצחק וקנין: מה אתה מציע?

שרון גל: – – –

מסעוד גנאים: אני מבקש דיון.

עיסאווי פריג': דיון במליאה אני מבקש.

זאב אלקין: אני מציע להסיר את זה מסדר-היום.

יצחק וקנין: רבותי, הוגשו לי חמש בקשות לעמדה נוספת.

קריאה: איך חמש?

יצחק וקנין: נכון, אבל אני אאפשר אך ורק לשניים, כי אם אני מאפשר לשלישי אני צריך לאפשר לרביעי ואני צריך לאפשר לחמישי.

יצחק וקנין: אני פועל לפי התקנון – שניים בלבד.

יצחק וקנין: הראשונים שנרשמו – עאידה תומא סלימאן היא הראשונה – דקה – ואחריה אורן חזן.

זהבה גלאון: מה אתי?

יצחק וקנין: זהבה הייתה הרביעית, ושרון גל היה השלישי.

יצחק וקנין: ניגש אלי גם חבר הכנסת יואב קיש, ואני לא אוכל לפרוץ את הגדר.

יצחק וקנין: דקה, גברתי.

יצחק וקנין: רבותי, לא אעשה מזה מועדון חברים פה.

יצחק וקנין: רבותי, דקה לכל אחד, וזהו.

עאידה תומא סלימאן: חבל שכבוד השר, במקום שיתעסק במסע הסתה נגד חברי הכנסת הערבים – היה יכול באמת לפחות לענות בתשובה מאוד ברורה, איך הוא מסתכל קדימה ומה הוא רואה בעתיד.

עאידה תומא סלימאן: אם מדינת ישראל רוצה להמשיך להיות במצב של כיבוש של עם אחר ודיכוי של עם אחר, ולטמון את הראש בחול ולהגיד: למה תוקפים אותנו, ולמה מתנגדים לנו, ולמה מחרימים אותנו בעולם, אז אני לא חושבת שהוא מציע איזה עתיד זוהר למדינה או לאזרחיה.

עאידה תומא סלימאן: המדינה הזו לא יכולה להמשיך לכבוש עם אחר ולדכא אותו וליצור מציאות של אפרטהייד אמיתי על האדמה, כמה שתרצה לעשות את המצב כאילו הוא יפה ומדומה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: אני מקדם בברכה משלחת של סנטורים מספרד – ברוכים הבאים לכנסת ישראל ולמדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: הדעה הנוספת של חבר הכנסת אורן חזן, דקה מהצד.

אורן אסף חזן: קודם כול, אני חושב שכולכם פספסתם.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת מסעוד גנאים יצא בהצהרה וסוף-סוף מודה: אין כיבוש, יש פה רק מדינה אחת, מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לכם, חברי הכנסת הערבים: די לצביעות, די לצביעות.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אני מוכן ללמד אתכם, לקחת אתכם לשיעור קצר בהיסטוריה – –

מסעוד גנאים: – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – וגם, חברתי, שיעור קצר, שיעור קצר בעברית.

אורן אסף חזן: אנחנו נפתח מילון ביחד ואני אלמד אתכם מהי ההגדרה לאפרטהייד, מהי ההגדרה לכיבוש.

אורן אסף חזן: מעל 99% מהפלסטינים חיים תחת שלטון הרשות הפלסטינית – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: נכון.

אורן אסף חזן: אנחנו משלמים היום מחיר כבד על הסכמי אוסלו הארורים.

אורן אסף חזן: אני, לצערי, חי את המציאות הזאת, היומיומית.

אורן אסף חזן: אבל אתם – תתעוררו ותתחילו לדאוג לערביי ישראל.

אורן אסף חזן: מה קרה?

אורן אסף חזן: כואב לכם?

אורן אסף חזן: אני קורא לכם להצטרף אלי לדאוג לערביי ישראל.

אורן אסף חזן: ואם לא תצטרפו אלי, אני קורא לכם לעבור לרמאללה.

אורן אסף חזן: כבר אמרתי את זה היום.

יצחק וקנין: תודה.

אורן אסף חזן: וכן, חברי, במילה אחת:

אורן אסף חזן: כל חבר כנסת ערבי שלא יכיר במדינת ישראל, יצטרך להציג הַוִיֶּה בכניסה לכנסת ישראל.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: אם לא, אנחנו נשלח אותו מפה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, בלי התלהמויות מיותרות.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת חזן, חבר הכנסת חזן, שב במקומך.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, רבותי.

עיסאווי פריג': על אמירה כזו אתה לא יכול לעבור לסדר – – –

יצחק וקנין: אדוני, תאמין לי שאני – לא, לא, לא – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: זהבה גלאון, אני לא מאפשר לך.

יצחק וקנין: תני לי, אני אדבר במקומך, אוקיי?

יצחק וקנין: אני אדבר במקומך.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: אני לא מאפשר.

יצחק וקנין: אל תנהלו לי את הישיבה.

עיסאווי פריג': אנחנו לא מנהלים, אבל אל תהיה לעומתי, מה.

יצחק וקנין: אדוני, אני לא לעומתי.

יצחק וקנין: לי אתה אומר "לעומתי"?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, אני רוצה להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: אני מציע לך – – –

שרון גל: דיברתם יותר מדי, יותר מדי, יותר מדי.

עיסאווי פריג': עוד לא – – –

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שרון גל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, אני מציע לך – תראו, אתם מביאים אותנו לאיזו אלימות מילולית שלוקחת אותנו למקומות שלא צריך לקחת.

שרון גל: זה הם.

יצחק וקנין: תקשיב, אני לא צריך – – –

שרון גל: זה הם – – –

יצחק וקנין: אני לא צריך להיות משחק בידיים של – עכשיו אני אעבור להצבעה, ואני מציע – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: אני רוצה – – –

יצחק וקנין: אני לא אאפשר, רבותי.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר.

יצחק וקנין: זה לא יעזור לך.

זהבה גלאון: האוזן לא סובלת הכול, וחבר כנסת לא יכול להגיד – – –

יצחק וקנין: אוקיי, האוזן לא סובלת.

יצחק וקנין: גם אני שומע דברים שהאוזן לא סובלת אותם.

זהבה גלאון: מה זה צריך להיות?

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אני רוצה להגיד את סדרי ההצבעה.

יצחק וקנין: מי שבעד – אדוני, רבותי, להקשיב.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אורן, אתה מציע במליאה?

עיסאווי פריג': אורן?

אורן אסף חזן: דיון בוועדה.

יצחק וקנין: מי שבעד, רבותי, מי שבעד – זה דיון במליאה.

יצחק וקנין: ומי שנגד – הסרה מסדר-היום, רבותי.

יצחק וקנין: אני עוד הפעם חוזר: מי שבעד – דיון במליאה; מי שמצביע נגד – להסיר את זה מסדר-היום.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אני עובר להצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 7 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 10 נמנעים – אין ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, עשרה מתנגדים ושבעה בעד.

יצחק וקנין: הנושא הוסר מסדר-יומה של הכנסת.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לנאומי בכורה של חברי הכנסת – של חבר הכנסת אברהם נגוסה ושל חבר הכנסת מיכאל אורן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נגוסה, רשות הדיבור שלך.

יצחק וקנין: יש לך עשר דקות.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני, אברהם נגוסה, בן לאבי ביינה נגוסה ולאִמי ימבלנש אימרו, זיכרונם לברכה, עומד לפניכם ומתפלל לקדוש-ברוך-הוא שאהיה שליח נאמן לשולחי חברי הליכוד ולכל אזרחי ישראל.

אברהם נגוסה: נולדתי בכפר קטן במחוז גונדר שבאתיופיה, ובילדותי הייתי רועה צאן.

אברהם נגוסה: כבר בגיל צעיר כיוונו אותי הורי ללימודים, שלחו אותי ללמוד בבית-ספר יסודי, ולאחר מכן המשכתי בתיכון, שאותו סיימתי, בעיר גונדר.

אברהם נגוסה: לאחר שעליתי לישראל השלמתי את השכלתי בתחומי העבודה הסוציאלית, החינוך והמשפטים.

אברהם נגוסה: הורי ששלחו אותי ללמוד רחוק מן הכפר כיוונו ועיצבו את חיי.

אברהם נגוסה: בזכות החינוך וההשכלה יכולתי להתערות בחברה הישראלית, לעסוק בפעילות ציבורית ולהגיע גם אל כנסת ישראל.

אברהם נגוסה: אני מלא תודה להורי היקרים.

אברהם נגוסה: כשהם עלו לישראל יכולתי להשיב להם מעט ולסייע להם כשגרו לידי בירושלים.

אברהם נגוסה: אני רוצה להודות לאשתי היקרה לאה, ולשתי בנותינו אביטל וחני, שתמיד לצדי.

אברהם נגוסה: בזכותכן היו לי כוחות להתמודד בפעילותי הציבורית.

אברהם נגוסה: ברצוני להודות למדינת ישראל – המדינה סייעה לי וליתר העולים.

אברהם נגוסה: כך יכולתי להתקדם בהשכלה ובהשתלבות בחברה.

אברהם נגוסה: בזכות היותה מדינה דמוקרטית יכולתי לפעול ולהצליח במאבקים חברתיים למען הקהילה.

אברהם נגוסה: למן ראשית דרכי כעולה חדש השתדלתי לפעול למען השתלבותם של יהודי אתיופיה בחברה.

אברהם נגוסה: לכן בחרתי בעבודה ציבורית – בעלייה ובקליטה.

אברהם נגוסה: לאחר "מבצע שלמה" בשנת 1991 הובלתי עם קומץ אנשים את המאבק להעלאת שארית יהודי אתיופיה.

אברהם נגוסה: פעלנו בנחישות ובהתמדה תוך שימוש בכל הכלים הדמוקרטיים – בפגישות עם שרים וחברי כנסת, בהצעות חוק והחלטות ממשלה, בעתירות לבג"ץ ובהפגנות.

אברהם נגוסה: וברוך השם, הצלחנו להעלות מאז ועד היום מעל ל-50,000 עולים מבני שארית יהודי אתיופיה.

אברהם נגוסה: הדרך להגשמת יעדים עוברת בשדה הפוליטי, ועל כן השתדלתי להשתלב במערכת הפוליטית.

אברהם נגוסה: זכיתי להגיע לכך, ואני עומד לפניכם היום, ויחד אתכם משלים את מניין 120 חברי הכנסת.

אברהם נגוסה: כל יהודי שעלה לארץ-ישראל נתקל בקשיים.

אברהם נגוסה: כשעלו לכאן חלוצי העלייה הראשונה והעלייה השנייה, והעולים שהגיעו ארצה עד לפני כמה עשרות שנים – הם התמודדו עם קשיים ואתגרים גדולים: ייבוש ביצות, גאולת האדמה, הקמת התיישבות והגנה וביטחון.

אברהם נגוסה: אולם למן תחילת שנות ה-80 של המאה שעברה, כשרוב עם ישראל כבר התבסס במדינה, בולטים העולים מאתיופיה במסלול הקשה והייחודי שהם עברו ועדיין עוברים.

אברהם נגוסה: יהודי אתיופיה נאבקו שנים לעלות לארץ אבותינו.

אברהם נגוסה: הם דרשו את עלייתם ונדחו.

אברהם נגוסה: הם ציפו לציון.

אברהם נגוסה: נשאו עיניהם בתפילה ובגעגועים לירושלים, והוסיפו לחכות.

אברהם נגוסה: שעת הגאולה הגיעה.

אברהם נגוסה: זה היה, כידוע, לאחר פסיקתו של הרב עובדיה יוסף בשנת 1973 ולאחר שראש הממשלה מנחם בגין, מייד עם עלייתו לשלטון בשנת 1977, הכריז: הביאו לי את יהודי אתיופיה.

אברהם נגוסה: יהודי אתיופיה מלאים באמונה תמימה, מלאים באהבת ארץ-ישראל.

אברהם נגוסה: הם לא היססו לרגע, ואלפים רבים יצאו אל ארץ-ישראל בדרכים מסוכנות.

אברהם נגוסה: רבבות הגשימו את החלום, אולם רבים נותרו מאחור בדרכם לישראל, באלפי קברים שכוחים.

אברהם נגוסה: מדי שנה, ביום ירושלים, אנו זוכרים את אלה שלא זכו להגיע לארץ הקודש.

אברהם נגוסה: בטרם אציין כמה מטרות ויעדים בשליחותי בכנסת, אני רוצה להקדים את דבריו של דוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון.

אברהם נגוסה: הוא אמר אותם בשנותיה הראשונות של המדינה, בשנים שבהן הייתה עלייה גדולה.

אברהם נגוסה: דבריו תמיד לנגד עיני.

אברהם נגוסה: כך הוא אמר: העלייה איננה תלויה ביכולת הקליטה ואיננה כפופה לה.

אברהם נגוסה: יש להעלות היהודים מהארצות המרודות אם יש יכולת קליטה ואם אין.

אברהם נגוסה: אם יש בתים או אין.

אברהם נגוסה: אם יש אוכל או אין.

אברהם נגוסה: אם יש מכונות או אין.

אברהם נגוסה: יש לעשות מאמצים על-אנושיים כדי להשיג כל הדברים האלה כדי שהעולים ייקלטו.

אברהם נגוסה: עד כמה שאני יודע, לא היו מוכנים בתים ותעסוקה ל-60 ריבוא יוצאי מצרים, ואף-על-פי-כן, לא פקפק משה רבנו אך לרגע והוציאם.

אברהם נגוסה: דבריו אלו של דוד בן-גוריון היו תלויים כאן בכנסת, בחדרו של חבר הכנסת הרב חנן פורת, זיכרונו לברכה, שפעל רבות למען יהודי אתיופיה.

אברהם נגוסה: גברתי היושבת-ראש, אזרחי ישראל יוצאי אתיופיה נמצאים זה למעלה מ-30 שנה בתהליכים ממושכים של עלייה, קליטה והשתלבות.

אברהם נגוסה: הצלחת ההליכים היא מבחנם של יוצאי אתיופיה ומבחנה של החברה כולה.

אברהם נגוסה: יש הרבה אורות בעלייה ובקליטה שהם לתפארת המדינה והחברה.

אברהם נגוסה: במבצעי העלייה השונים התגלה עם ישראל בגדולתו.

אברהם נגוסה: מדינת ישראל, המוסד, צה"ל, קהילות וארגונים יהודיים, בעיקר בקרב יהדות ארצות-הברית, רשמו פרק מפואר בקיבוץ גלות אתיופיה.

אברהם נגוסה: אולם יש גם צללים.

אברהם נגוסה: הם אינם קטנים, אך ניתן לתקן אותם.

אברהם נגוסה: הכעס שהתפרץ לאחרונה בהפגנות הקשות העלה לסדר-היום בישראל את מצוקת הקהילה.

אברהם נגוסה: אציין כמה יעדים של פעילותי הציבורית; עסקתי בהם במשך עשרות שנים, ועכשיו אפעל להגשימם כחבר כנסת: אפליה, או בלשון אחרת, גזענות – יש להתייחס בחומרה יתרה לכל ביטוי או מעשה של אפליה או גזענות.

אברהם נגוסה: אנחנו יהודים כמו כל היהודים, ישראלים כמו כל הישראלים, בני-אדם כמו כל בני-האדם.

אברהם נגוסה: יש למנוע, כמובן, כל אפליה או גזענות כלפי כל אדם או קבוצה בחברה.

אברהם נגוסה: דיור – אפעל להצעת פתרונות דיור עבור העולים באזורים מבוססים.

אברהם נגוסה: יש לשקם שכונות מצוקה שבהן התרכזו יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: יש להשקיע בפתרונות דיור לזוגות צעירים ולמנוע מצבים, שלצערנו קיימים, כשהמשפחות הצעירות מצטופפות תחת קורת-גג אחת עם הוריהן.

אברהם נגוסה: יש לאפשר פתרונות לעולים התקועים שנים רבות במרכזי הקליטה.

אברהם נגוסה: חינוך – החינוך וההשכלה הם הכלים המרכזיים להשתלבות בחברה.

אברהם נגוסה: אפעל לקיים אינטגרציה בכל מוסדות החינוך, למן גני-ילדים, ולא לאפשר ריכוז של תלמידים יוצאי אתיופיה בשום מסגרת.

אברהם נגוסה: יש לתת הזדמנות שווה לכל ילד ותלמיד יוצא אתיופיה כדי שיוכלו למצות את כישוריהם ככל בני גילם.

אברהם נגוסה: מילת המפתח להצלחה בחינוך, כמו גם בתחומים נוספים, היא השתלבות.

אברהם נגוסה: תעסוקה – יש הרבה צעירים וצעירות שסיימו לימודים אקדמיים אולם אינם מוצאים תעסוקה בתחומי התמחותם.

אברהם נגוסה: אפעל לביצוע חוק ייצוג הולם, כדי שעולי אתיופיה, כמו גם עולים אחרים ואוכלוסיות מוחלשות, ישתלבו במקומות עבודה מתאימים.

אברהם נגוסה: כמו כן, אפעל לקידום הצעירים בהשכלה, בתעסוקה, בכל מקום ראוי בחברה.

אברהם נגוסה: יש לטפח את בוגרי הצבא, סטודנטים וצעירים המחפשים את עתידם בחברה הישראלית, להיות מעורבים, משתלבים ומשפיעים.

אברהם נגוסה: אפעל לצמיחת מנהיגים צעירים שיצעידו את הקהילה בכל תחומי החיים.

אברהם נגוסה: מורשת – אפעל לחיזוק המנהיגות הדתית של הקהילה – הקייסים והרבנים – בדרך שתיתן להם יכולת לשרת את הקהילה.

אברהם נגוסה: יש ללמוד וללמד את מורשת יהודי אתיופיה בכל מערכת החינוך.

אברהם נגוסה: עלייה – זכינו בדור האחרון להצטרף לפסיפס הנהדר של קיבוץ הגלויות.

אברהם נגוסה: ברוך השם, יש היום בישראל כ-140,000 יוצאי אתיופיה, ובכללם למעלה מ-50,000 ילידי הארץ.

אברהם נגוסה: אולם בדרך לעלייה נוצרו טרגדיות אנושיות.

אברהם נגוסה: משפחות רבות נותרו מחולקות בין אתיופיה לישראל.

אברהם נגוסה: יש להשלים את העלייה ולאחד את המשפחות.

אברהם נגוסה: על ממשלת ישראל להביא את בני המשפחות הממתינות לעלייה באדיס-אבבה ובגונדר.

אברהם נגוסה: זו זכות אלמנטרית של הורים להתאחד עם ילדיהם, וילדים – עם הוריהם.

אברהם נגוסה: עלייה היא חלק מחזון הנביאים, וזהו תפקידה גדול של מדינת ישראל – גם בשנות האלפיים; לפעול להעלאתם של כל יהודי העולם מארבע כנפות הארץ.

אברהם נגוסה: גברתי היושבת-ראש, אני רואה את עבודתי בכנסת כשליחות עבור כל אזרחי המדינה, ואפעל עם חברי חברי הכנסת והממשלה לטובת כלל החברה.

אברהם נגוסה: אולם באופן טבעי אתמקד בתחומי החברה, החינוך, העלייה והקליטה.

אברהם נגוסה: אשתדל להיות שליחם הנאמן של יוצאי אתיופיה בישראל והחברה הישראלית כולה.

אברהם נגוסה: ברצוני לסיים בכמה שורות משירתו של רבי יהודה הלוי, שחי לפני כ-900 שנה.

אברהם נגוסה: הוא חי במערב – בספרד, אולם לבו היה במזרח – בארץ-ישראל.

אברהם נגוסה: הוא לא שכח שגם בארץ כוש, היא אתיופיה, יש גלות של יהודים המצפים, כמו כל היהודים, לעלות לירושלים.

אברהם נגוסה: וכך כתב: "גולים במערב בכוש ומצרים – / מגמת פניהם ירושלים, / אל אביהם אשר בשמים, / לעמוד לשרתו ולברך בשמו".

אברהם נגוסה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם נגוסה.

טלי פלוסקוב: יברך השר אלקין.

טלי פלוסקוב: ניתן לאנשים לברך.

טלי פלוסקוב: כבוד השר.

זאב אלקין: גברתי היושבת-ראש, חברי חבר הכנסת אברהם נגוסה, חברי חברי הכנסת, כבוד גדול הוא לי לעמוד כאן ולברך את אברהם לאחר נאום הבכורה שלו, שכך יצא – זה אומנם זה לא תוכנן כך, אבל יצא שהוא נשא את נאום הבכורה כבר בכובעו החדש – כובעו זה תרתי משמע, כן – בכובעו הקבוע ובכובעו החדש של יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

זאב אלקין: אני חושב שזה דבר מדהים – מי ששומע את הדרך שעשית, ועכשיו אתה הוא זה שמופקד, למעשה, מטעם כנסת ישראל על כל התחום הזה של עלייה, קליטה והתפוצות.

זאב אלקין: יש הרבה סיבות שבגללן הגיע לך התפקיד הזה, אבל יש סיבה אחת מיוחדת.

זאב אלקין: אני ארשה לעצמי לספר לחברי – עד היום לא סיפרתי את זה.

זאב אלקין: בתור יושב-ראש הסיעה לשעבר, כשהצטרפו כל חברי הכנסת החדשים, פגשתי כל אחד ושאלתי אותו באיזו ועדה הוא רוצה להיות.

זאב אלקין: אנשים נתנו לי סדרי עדיפויות, ובדרך כלל זה התחיל בוועדת הכספים, ועדת חוץ וביטחון וועדת הפנים אצל חלק, והיה חבר כנסת אחד שבא אלי ואמר:

זאב אלקין: יש דבר אחד שהכי חשוב לי.

זאב אלקין: כל השאר יסתדר ככה וככה, ויש לי כל מיני מחשבות, אבל הדבר שהכי חשוב לי זה להיות חבר בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

זאב אלקין: זה היה אברהם.

זאב אלקין: מי שאומר את זה מראש, ככה, על השולחן, מגיע לו להיות יושב-ראש הוועדה הזאת ולהוביל אותה בשנים הקרובות, כי הוא באמת מוכיח שזה התחום שלשמו הוא נבחר לכנסת – זה מה שמעניין אותו, הוא שליח נאמן של הציבור והוא רוצה לעשות הכול כדי לתרום לציבור.

זאב אלקין: אין לי ספק שתצליח לעשות זאת גם כיושב-ראש הוועדה, כשעשית פה היסטוריה לקהילה של יוצאי אתיופיה, וגם כחבר כנסת וכמחוקק.

זאב אלקין: אנחנו מכירים הרבה שנים; כשאני עשיתי את הצעדים הראשונים שלי באותה ועדה, כחבר כנסת מתחיל ויושב-ראש ועדת המשנה בה, היית חבר קבוע בה בכל דיון ודיון בנושא של חינוך ילדי עולים, והשפעת רבות בכל הדיונים שהיו בוועדה.

זאב אלקין: לכן אתה – כבר יש לך כיסא שמור, אתה רק מעביר אותו ממקום אחד למקום של יושב-ראש הוועדה.

זאב אלקין: אתה מגיע לכנסת עם הכלים, עם ההיכרות של התחום, עם התפיסה מה צריך לעשות.

זאב אלקין: אתה מגיע בתקופה לא פשוטה; מספיק רק לעשות קליק באינטרנט ולראות את הכותרות של היום כדי לראות שהנושא הזה הוא טעון ורגיש.

זאב אלקין: אין לי ספק שאתה תעשה הכול, גם כחבר כנסת ומחוקק וגם כיושב-ראש הוועדה, כדי לפתור את הבעיות שלא נפתרו עד היום.

זאב אלקין: אני, מבחינתי, כמובן, כשר העלייה והקליטה, ואנחנו ככל המשרד, נעשה הכול כדי לעבוד יחד, כדי שבסופו של דבר נוכל לשפר את מצבם של העולים – גם עולים יוצאי אתיופיה וגם כמובן מצבם של העולים כולם.

זאב אלקין: הגיע לכאן, לכנסת, מחוקק אמיתי, שלא מחפש כותרות, אלא מחפש עשייה מלאה, חברתית – אני כבר דיברתי כאן – יצא לי לברך חבר כנסת אחר, שבאותה הזדמנות אברך אותו על היבחרו ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת דוד ביטן, וכבר אז אמרתי שיש כאן דם חדש, בסיעת הליכוד, שמביא את הליכוד או יותר נכון מחזיר את הליכוד לליכוד של פעם, ליכוד חברתי, הליכוד של הימים של בגין, חברי כנסת שהנושא החברתי בראש מעייניהם.

זאב אלקין: אין לי ספק, אברהם, שאתה אחד מנושאי הדגל הזה.

זאב אלקין: גם בוועדת העלייה והקליטה, גם בוועדות אחרות שאתה חבר בהן וגם בעבודת החקיקה, אתה תצליח ותהיה גאווה לציבור ששלח אותך לכנסת, לקהילה של יוצאי אתיופיה, לקהילה של מצביעי הליכוד – נדמה לי שאתה עדיין נושא בתואר יושב-ראש סניף הליכוד בירושלים, הסניף הכי גדול במדינת ישראל – יסלח לי דוד, ירושלים עדיין יותר גדולה; ראשון-לציון רודפת אחריה, אבל עדיין ירושלים יותר גדולה.

זאב אלקין: תעשה כבוד לכל אזרחי מדינת ישראל.

זאב אלקין: הצלחה גדולה.

זאב אלקין: מי שעשה את כל הדרך והגיע לאן שאתה הגעת, אין לי ספק שיהיה אחד מחברי הכנסת החרוצים והמוצלחים ביותר.

זאב אלקין: בהצלחה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, כבוד שר העלייה והקליטה.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים לנאום הבכורה של חבר הכנסת מיכאל אורן.

טלי פלוסקוב: לכבוד הוא לי לנהל ישיבה כשאתה נואם.

מיכאל אורן: כבוד יושבת-ראש הכנסת – אני אוהב את הצליל הזה – חברי, חברותי, חברי הכנסת, חיילים, חיילות, מכובדי כולם, שלום.

מיכאל אורן: אם מישהו היה אומר לי לפני שישה שבועות, ועוד שש שעות, של דחיית מועד נאום הבכורה, שסוף-סוף הייתי מגיע לפה, הייתי מתקשה להאמין.

מיכאל אורן: אבל יותר חשוב מזה: אם מישהו היה אומר לי לפני כ-45 שנה, כאשר האוטובוס הוריד אותי בכניסה לקיבוץ גן-שמואל, בכניסה של הקיבוץ, בתוך האבק הזה, עם תרמיל על הגב, שיום אחד אני אעמוד פה ואשא נאום בכורה כחבר הכנסת העשרים, הייתי באמת מתקשה להאמין.

מיכאל אורן: אז הייתי בן 15 בלבד.

מיכאל אורן: הייתי המתנדב הצעיר ביותר בכל הקיבוצים בארץ.

מיכאל אורן: הייתי צעיר בשנתיים – בשנתיים – מהגיל שאישרה התנועה הקיבוצית למי שרצה להתנדב, כי אני, גם בגיל הזה, פשוט לא הייתי מוכן לחכות.

מיכאל אורן: דווקא בישראליות טיפוסית התעקשתי יום-יום, בתחנונים, עד שהם ויתרו ונתנו לי להגיע.

מיכאל אורן: מאז אני זוכר את עצמי, ידעתי שעתידי לעלות לארץ.

מיכאל אורן: והאמת היא שאין לי כל כך הסבר לכך.

מיכאל אורן: אני בא ממשפחה יהודית לא דתית במיוחד.

מיכאל אורן: בתוך המשפחה שלי, משפחה גדולה מאוד בארצות-הברית, אין אף אחד שעלה על דעתו אף לרגע לעלות לישראל.

מיכאל אורן: רק אני, לבד.

מיכאל אורן: אבא שלי ואחיו, שניהם קצינים בצבא הקבע האמריקני, נחתו בחוף נורמנדי ונלחמו נגד הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.

מיכאל אורן: כשגדלתי, הייתי הילד היהודי היחיד בכל השכונה, וחוויתי על בשרי גילויי אנטישמיות לא אחת.

מיכאל אורן: וכל פעם כשהייתי חוזר הביתה חבול מאיזה קטטה כזו או אחרת, אבא שלי היה מראה לי תמונות שצולמו בגרמניה, מהשואה, והיה מסביר לי – בני, אתה רואה את זה, בגלל זה אנחנו זקוקים לישראל חזקה.

מיכאל אורן: חוויתי את הימים של תקופת ההמתנה הנוראה שקדמה למלחמת ששת הימים, ואני חייב לומר, לנוכח השיחה ששמענו לפני שעה קלה, לולא מלחמת ששת הימים לא היינו יושבים פה היום.

מיכאל אורן: נקודה.

מיכאל אורן: ואני זוכר היטב, בתור נער, שראיתי את הורי יושבים מול הטלוויזיה, והם פשוט בכו, משום שסברו שהם יצטרכו לחוות שואה שנייה בתוך דור אחד.

מיכאל אורן: ובמקום שואה זכינו בתקומה מחודשת.

מיכאל אורן: אבל מעבר לחוויות האלה, תמיד הייתה בי תחושה עמוקה של שייכות ואהבה לעם היהודי ולארץ-ישראל.

מיכאל אורן: האוטובוס שהביא אותי לקיבוץ למעשה גילם עבורי את הצטרפותי למסע הישראלי, וההתנדבות שלי במשק גילמה עבורי את היציאה לשליחות.

מיכאל אורן: מהרגע הזה עברתי כברת דרך שכוללת שירות כחייל בודד, לוחם בצנחנים, השתתפות במלחמות ישראל, שליחות מטעם המדינה למחתרת הציונית בברית-המועצות.

מיכאל אורן: ובניגוד לתדמית של הרבה מאוד עולים מצפון-אמריקה, שמגיעים עם מכולה ועם מכונית, אני עליתי לארץ עם אותו תרמיל על הגב, וזה הכול.

מיכאל אורן: יחד עם רעייתי, סאלי, שמכבדת אותי בנוכחותה פה היום, שעלתה אף היא מאמריקה, בחרנו להקים משפחה בנגב, בשדה-בוקר.

מיכאל אורן: וזה למעשה מצחיק, משום שעל אף המבטא שאומרים שיש לי, והדמות של שגריר, ביליתי הרבה יותר שנים בנגב, בדרום, מאשר בוושינגטון.

אלי אלאלוף: – – –

מיכאל אורן: אני יכול להיפטר מהמבטא גם.

מיכאל אורן: ההתחלה לא הייתה קלה, וגם לא ההמשך; כשגידלנו שלושה ילדים בחדר אחד, ופעמים רבות לא סגרנו את החודש.

מיכאל אורן: אבל למרות הכול, למרות הכול, הצלחנו להכות פה שורשים.

מיכאל אורן: והיום אני מחויב לכל נער ונערה שיגיעו לארץ גם הם עם תרמיל על הגב – מחויב להבטיח שהם יקבלו את אותן הזדמנויות שאני קיבלתי, כדי שגם הם יוכלו, למרות כל הקושי, להכות שורשים.

מיכאל אורן: אז אנחנו ידענו כמה היה קשה לחיות באותה מציאות ישראלית, שכללה מלחמות ושכול ודאגה לילדים ששלחנו לצבא.

מיכאל אורן: אבל יחד עם זאת ידענו את הסיפוק שמגיע יחד עם ההבנה שזכינו לחיות במדינה יהודית ריבונית, מדינה שהיא שלנו.

מיכאל אורן: ידענו שגם בעיותיה של המדינה – שלנו הן.

מיכאל אורן: ידענו שההזדמנות להתמודד עם הבעיות, גם הבעיות הקשות ביותר, במסגרת של מדינה יהודית, היא זכות שאבותי לא ידעו, זכות שאיננה מובנת מאליה.

מיכאל אורן: מהרגע שהגעתי לקיבוץ למדתי שהערך הכי גדול – הכי גדול – זה לשרת.

מיכאל אורן: ואת דרכי הציבורית התחלתי בממשלתו השנייה של יצחק רבין, וכמה שנים לאחר מכן היה לי הכבוד לעבוד עם אבא אבן, שגריר ושר חוץ דגול, ואחר כך עם חיים הרצוג, הנשיא המוערך, אחד מהנשיאים המוערכים ביותר של מדינת ישראל.

מיכאל אורן: לאורך השנים, שבהן פיתחתי קריירה כסופר, כהיסטוריון, תמיד נעניתי לכל קריאה לדגל.

מיכאל אורן: כשגריר ישראל בארצות-הברית במשך יותר מארבע שנים, פעלתי יחד עם ראש הממשלה, עם בנימין נתניהו, להביא סיוע ביטחוני חיוני למדינה, כולל מערכת "כיפת ברזל" וערבויות בנקאיות, הגנתי על המדינה בכלי התקשורת, בקהילות ובקמפוסים.

מיכאל אורן: ואם כך, אני עומד פה היום, מביא אתי למליאה מכובדת זו את כל הניסיון שצברתי מאז נעורי והבאתי אתי בתוך אותו תרמיל.

מיכאל אורן: כמי שהיה מטרה לגזענות בתור ילד, אני מאמין בכל מאודי שעל המדינה להילחם ללא פשרות בכל גילויי גזענות – אם כלפי יוצאי אתיופיה, אם כלפי מוסלמים או נוצרים, יוצאי עדה זו או אחרת וכל אדם באשר הוא.

מיכאל אורן: הגזענות הייתה ועודנה שורש של כל הרע.

מיכאל אורן: כמי שגדל בארצות-הברית, המעצמה הדמוקרטית ביותר בעולם והגדולה ביותר בעולם, וייצג את ישראל בקונגרס האמריקני ובבית הלבן, אני מסור ומחויב לשמירה על הדמוקרטיה הישראלית כערך ראשון במעלה בפני עצמו, אך גם כמרכיב חיוני ביחסי החוץ שלנו עם בעלי-בריתנו הדמוקרטיים בעולם, ובראש ובראשונה עם ארצות-הברית.

מיכאל אורן: כמי שחווה את קשיי העלייה וההתמודדות עם אתגרים כלכליים, אני יודע שכמדינה יהודית איננו יכולים להפנות גב, לא לחלשים, לא לנזקקים, לא לעולים חדשים ולא לקשישים.

מיכאל אורן: כמי שעסק כחוקר ודיפלומט במשך שנים, אני מבקש לרתום לתפקיד את הניסיון והידע בתחום המדיני ובתחום יחסי החוץ של ישראל, ולדאבוני, תחום מדיניות החוץ בישראל נמצא היום במצוקה קשה.

מיכאל אורן: אומרים שתושבי גוש-דן חיים בבועה, אבל לפעמים נדמה לי שכולנו, כל מדינת ישראל, חיה בבועה; כמעט בכל מפגש או הרצאה שאני מקיים אני נדהם לגלות שאנחנו, הישראלים, לא מכירים את תנועות החרם, הארגונים הרבים שמבקשים לבודד אותנו, ואפילו לא מכירים את פירוש ראשי התיבות BDS: חרם, הסרת השקעות וסנקציות, וגרוע מכך – אנחנו לא יודעים מהן הסכנות הקשות הטמונות בו.

מיכאל אורן: בבועה שבה אנחנו חיים, נדהמתי לראות שתחום מדיניות החוץ נחשב לכל היותר תת-תחום של הביטחון.

מיכאל אורן: ביטחונה של מדינת ישראל תלוי במידה רבה בהצלחתה בתחום החוץ.

מיכאל אורן: יש כאלה שחושבים שנוכל לנקוט צעדים שנויים במחלוקת בעולם בלי לשלם על כך מחיר.

מיכאל אורן: נכון שבן-גוריון אמר פעם שלא משנה מה הגויים חושבים אלא מה אנחנו היהודים עושים, אבל היום – היום – מה שהם חושבים עלול להגביל עד מאוד את מה שביכולתנו לעשות.

מיכאל אורן: ברור, כאשר יורים עלינו טילים או חופרים מתחתינו מנהרות, אנו עושים הכול כדי להגן על עצמנו, אך כאשר גורמים בעולם פועלים לגזול מאתנו את הזכות להגן על עצמנו, מאיימים להטיל עלינו סנקציות כלכליות ותרבותיות המיועדות למוטט את המשק הישראלי – נגד זה איננו עושים מספיק, לא מספיק בכלל.

מיכאל אורן: כמו בשדה הקרב, שם צה"ל נאלץ לפתח טקטיקות צבאיות חדשניות, כך גם בשדה הקרב המדיני, עלינו לחשוב מחוץ לקופסה וליזום מהלכים שיאפשרו לנו, כמדינה, להתמודד עם סכנות ואתגרים מדיניים.

מיכאל אורן: מדינת ישראל משקיעה פחות כסף, רבותי – פחות כסף – בהסברה ובמאבק נגד ה-BDS מאשר היא משקיעה ברכישת פלוגת טנקים או ברכישת מטוס F-15 אחד.

מיכאל אורן: אך ללא מענה אפקטיבי לאלה שרוצים לגזול מאתנו את הזכות להגנה עצמית, הטנקים שלנו יתקשו לנוע והמטוסים שלנו יתקשו מאוד להמריא.

מיכאל אורן: ישראל נמצאת תחת מתקפה, ואנחנו נמצאים בסכנה מדינית של מהלכים אנטי-ישראליים באירופה, בקמפוסים האמריקניים – שם הסטודנטים בכלל טוענים שהמדינה הפקירה אותם.

מיכאל אורן: אסור לנו לשבת בחיבוק ידיים אל מול מהלכים אלה.

מיכאל אורן: העולם לא מחכה לנו.

מיכאל אורן: עלינו לקחת את גורלנו בידינו.

מיכאל אורן: ולא מדובר רק בתנועת ה-BDS, שכבר גורפת פה ושם ניצחונות ומעידה על סחף הולך וגובר, אלא גם על איומים נוספים, כמו מהלכים פלסטיניים במוסדות הבין-לאומיים, שאנו עומדים מולם ולא עושים מספיק כדי להילחם בהם.

מיכאל אורן: לא מכבר הכיר הוותיקן במדינה פלסטינית.

מיכאל אורן: אנחנו מוכרחים לנקוט יוזמה, להוכיח לעולם שאפילו בהיעדר פרטנר פלסטיני פנינו מועדות לשלום תמיד.

מיכאל אורן: אדוני היושב-ראש, מדיניות חוץ אינה מסתכמת בהתגוננות מול אותן הסכנות, כי אם גם במיצוי הזדמנויות לבנייה ולחיזוק של גשרים למדינות רבות בעולם.

מיכאל אורן: מדיניות חוץ היא גם רתימת הטכנולוגיה והחדשנות הישראלית ליצירת קשרים עם העולם המתפתח, עם סין ועם הודו, מזרח-אסיה ואמריקה הלטינית.

מיכאל אורן: בעולם נוטים לראות אותנו רק במונחים של סכסוכים ומלחמות.

מיכאל אורן: עלינו לשפר את תדמיתנו, כך שיראו את ישראל כפי שאנחנו רואים את ישראל: כמדינה יצירתית, צעירה ושוחרת שלום; מדינה שמייצאת יין לצרפת, קוויאר לרוסיה ופסטה ללא גלוטן לאיטליה – אמת.

מיכאל אורן: ומעל הכול, פירושה של מדיניות חוץ היא שמירה וחיזוק של יחסינו עם בעלת-בריתנו החשובה ביותר, עם ארצות-הברית.

מיכאל אורן: מדובר לא רק על מקור לסיוע ביטחוני חיוני כמו למערכת "כיפת ברזל", אלא גם בתמיכה במוסדות בין-לאומיים, שותפות לעקרונות הדמוקרטיה ונכונות להגן על חירותנו.

מיכאל אורן: רבותי, אני עומד פה היום כחבר כנסת גאה מטעם מפלגת כולנו בראשותו של חבר הכנסת משה כחלון, מפלגה חברתית-כלכלית שחרתה על דגלה את הצורך בצמצום פערים והורדת מחירי הדיור והמחיה.

מיכאל אורן: אבל כפי שההבחנה בין מדיניות חוץ וביטחון היא הבחנה מלאכותית, כך מלאכותית גם ההבחנה בין חברתי ומדיני.

מיכאל אורן: חרמות ובידוד כלכלי נוגעים לכיס של כולנו ויקשו רבות על המלחמה בעוני ובצמצום הפערים.

מיכאל אורן: רבותי, לפני כ-45 שנה האוטובוס הוריד אותי בכניסה לקיבוץ.

מיכאל אורן: היה שם הרבה מאוד אבק והתקשיתי להסתכל קדימה.

מיכאל אורן: לפעמים, גם היום, אנחנו מתקשים לזהות את האופק, אך מהעבר למדנו לאורך השנים שהמסע הישראלי ממשיך קדימה, ולמרות הכול הולך ומתגבר.

מיכאל אורן: האוטובוס ממשיך לנסוע, והתרמיל אף פעם לא יורד מהגב.

מיכאל אורן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מייקל אורן – מיכאל אורן, ככה אומרים לנו כאן.

טלי פלוסקוב: יברך את חבר הכנסת מיכאל אורן חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה, גברתי.

נחמן שי: חברים, כל כך הרבה זמן מחכים לנאום הראשון, ובסוף כשהוא כבר מגיע אז מעט מדי נוכחים במליאה.

נחמן שי: אבל אמרתי למייקל שלא ידאג, כי בבתים צופים הרבה בשידור.

נחמן שי: זאת אומרת, זה לא פרופורציוני למה שאנחנו רואים במליאה.

נחמן שי: חוץ מזה, הפרוטוקול שומר את הדברים האלה לתמיד.

אלי אלאלוף: זו האיכות של חברי הכנסת.

נחמן שי: אין דבר, אנחנו נבוא חשבון אתם.

נחמן שי: בכל מקרה, אני מאוד שמח על ההזדמנות ועל הכבוד שנפלו בחלקי לכבד את מייקל או את מיכאל אורן בעקבות נאום הבכורה שלו.

נחמן שי: אני לא יודע – אני מעריך כמה הוא מתרגש, אני יכול לחלוק אתו את ההתרגשות, אני מבין אותה ואני נרגש קצת כמוהו.

נחמן שי: כמקובל במקומותינו, כשבאים לדבר על אדם אחד – מייד מתחילים לדבר על עצמם, זה מין מנגנון כזה.

נחמן שי: אז אני צריך לציין שאני הכרתי את מייקל הרבה שנים לאחור, כששירתנו יחד ביחידת דובר צה"ל.

נחמן שי: הוא היה אז קצין מילואים ביחידה, וככה נפגשנו במקומות שונים.

נחמן שי: מאוד שמחתי על המינוי שלו לוושינגטון.

נחמן שי: יש לי הרבה טענות על המינויים שראש הממשלה ממנה לעתים תכופות, אבל נאלצתי להודות וגם אמרתי לו את זה פה: אני מרים ידיים, פשוט בחרת את האדם המתאים למקום המתאים, באמת מינוי מצוין.

נחמן שי: אני חושב שכל אחד מאתנו יכול להעריך את התרומה העצומה שלו ליחסי ישראל–ארצות-הברית בתקופה שהוא שירת שם.

נחמן שי: הייתי אומר, כשאני חושב עליו, באמת על כל כך הרבה דברים שהוא עבר ועשה ושכולנו מתברכים בהם, הייתי אומר שהוא בסוף לוחם.

נחמן שי: כשהוא מציג את עצמו כמי שעשה עלייה לפני 45 שנה – אני לא עשיתי עלייה, אבל יש פה באולם, היו קודם יותר חברים, גם טלי – לעשות עלייה זו מלחמה.

נחמן שי: אני זוכר שאמי סיפרה לי מה זה אומר לבוא לארץ חדשה, לארץ אחרת – שפה בקושי מדברים, תרבות חדשה, סביבה.

נחמן שי: מי שמצליח – ופה יושב אלי, ויושבת טלי, ויושב מיכאל, וקודם ישבו אלקין ונגוסה – אמרתי: וואו, אלה אנשים חזקים מאוד, שנדרש מהם הרבה יותר מאשר מאתנו, אלה שנולדו פה, מה לעשות.

נחמן שי: זה לא אומר שלאלה שנולדו פה הכול היה מוכן מראש, אבל הקרב הזה של לבוא לארץ ולעשות, זו באמת מלחמה.

נחמן שי: אבל זה לא נגמר שם.

נחמן שי: הוא היה לוחם בצה"ל.

נחמן שי: הוא לא סיפר על עצמו מספיק, אבל הוא היה לוחם בצה"ל, בצנחנים וכן הלאה, גם במילואים.

נחמן שי: הוא היה לוחם מדיני.

נחמן שי: מי שחושב – תמיד אומרים: וושינגטון זה קוקטיילים; אשתו ודאי יודעת, זה החלק שלה, אולי קצת יותר, זו עבודה קשה מאוד.

נחמן שי: זו חזית.

נחמן שי: עכשיו אנחנו רואים חלק גלוי שלה, כי הדיפלומטיה קצת לא עובדת.

אלי אלאלוף: זה לא פייר.

אלי אלאלוף: הוא היה בקוקטיילים – – –

נחמן שי: הוא היה בקוקטיילים עם פפיון.

נחמן שי: עזבו, אני אומר לכם, אני אומר לכם: עכשיו, כשיש קשיים ביחסים עם ארצות-הברית, אתם יכולים להבין מכלל הלאו את ההן.

נחמן שי: כלומר, את השנים שהיחסים היו בערוצים הדיפלומטיים והדיפלומטים ניהלו אותם.

נחמן שי: וככה דברים נראו ונעשו יותר טוב, מה אפשר להגיד.

נחמן שי: כשדיברתי אתו אתמול הוא הזכיר – אחד מההישגים שלו זה הנושא של ההגנה נגד טילים, שמדינת ישראל בנתה במהלך השנים ושנזקקה למימון, כי אנחנו יכולים להביא את הרעיונות אבל מישהו צריך לפתוח את הכיס ולתת את הכסף.

נחמן שי: והוא הביא מאות-מיליוני דולרים.

נחמן שי: רק בשנה שעברה, אם אני לא טועה, זה היה 800 מיליון דולר.

נחמן שי: זה גם ל"כיפת ברזל", זה גם ל"חץ", זה גם ל"שרביט קסמים", זה מאות-מיליוני דולרים בשנה מעבר לסיוע הרגיל.

נחמן שי: ומי שמכיר את האמריקנים יודע שהם לא ממהרים להוציא את הכסף בקלות מהכיס, הם יודעים להעריך מה זה דולר.

נחמן שי: כלומר, תושבי מדינת ישראל שראו בקיץ האחרון טילים שמתפוצצים בשמים – הם זוכרים את רפא"ל והם זוכרים את התעשייה האווירית והם זוכרים את כולם, אבל כדאי שיזכרו גם את מייקל אורן שמביא את הכסף כדי שאפשר יהיה לפתח ולייצר את הטילים הללו.

נחמן שי: אז אין ספק שהוא לוחם מעולה והוא מביא את התכונות האלה אתו לכנסת.

נחמן שי: מובן שהוא לא הזכיר את העובדה שהוא סופר מצוין, וספריו כבר הופיעו, וספר חדש שלו עומד להופיע.

נחמן שי: וכל אחד שמנסה לכתוב ספר – אני הצלחתי רק אחד – ועוד להפיץ אותו, למכור אותו באמריקה, זה בכלל פריצת דרך, ומייקל אומר לי שאמריקה כבר מחכה לספר שלו, ואני מאמין שזה יהיה ספר מוצלח, כמו ספריו הקודמים, שהיו רבי-מכר וקיבלו ביקורות מצוינות.

נחמן שי: הוא לא אמר, פשוט הוא חסך מאתנו את כל הדברים האלה, כי היה לו כל כך הרבה מה לספר.

נחמן שי: אז אני באמת חושב שאנחנו, בכנסת, מתברכים באיש מצוין, נציג מובהק של עם ישראל, או אולי אם תרצו – הקהילה של יוצאי המדינות האנגלו-סקסיות, שלא היו לה יותר מדי נציגים פה במהלך השנים, מכל מיני סיבות, אבל אני באמת לא הייתי מייחס – הייתי אומר שבאמת אנחנו זקוקים ל-120 מייקל אורן בכנסת, ולא יהיו לנו כנראה, כדי שהמקום הזה יהיה מקום מצוין, אבל יש לנו חברים טובים, אני לא צריך לפגוע חלילה באיש.

נחמן שי: אני באמת מאמין בתרומה שלו, וכבר התחלנו עכשיו לשתף פעולה בנושאים שהם משותפים לו ולי, ואני רואה שיש לי פרטנר, ואני מקווה שגם לו יהיה פרטנר, במאבק להדגיש את יחסי החוץ, את ענייניה הבין-לאומיים של ישראל.

נחמן שי: אז עוד שתי הערות לסיום.

נחמן שי: אני קצת יותר ותיק ממך בפוליטיקה, ואני מניח שאתה קצת נבוך כשאתה מסתובב פה במסדרונות, ואתה עוד לא יודע מה ואיך.

נחמן שי: אז שני שינויים אני רוצה להציע לך: האחד, ראיתי שאתה מתלבט מה ללבוש, כי באת לבוש כמו שנהוג לבוא לקונגרס, עם חליפה, ועניבה, ולאט-לאט אני רואה הידרדרות בלבוש, לדפוסים בלתי מובנים.

נחמן שי: אז לי יש כבוד לכנסת, קצת יותר – היום התלבשת, בסדר, אבל תזכור שצריך לכבד את הבית הזה.

נחמן שי: אל תאמץ את הדבר ההוא.

נחמן שי: הדבר השני הוא איך להיות בפוליטיקה, ואני מציע לך דבר אחד: תהיה אתה.

נחמן שי: אל תשתנה.

נחמן שי: תהיה אתה.

נחמן שי: אל תשתנה.

נחמן שי: אתה תשמע פה הרבה ותראה פה הרבה ותלמד פה הרבה – תישאר צמוד לדברים שאתה מאמין בהם.

נחמן שי: לפעמים זה יהיה מוצלח יותר, לפעמים זה יהיה מוצלח פחות, אין פה נוסחה.

נחמן שי: אבל תישאר צמוד למה שאתה מאמין בו.

נחמן שי: כל הצלחה שלך עד עכשיו הייתה כי זה אתה, כך היא תהיה גם בעתיד.

נחמן שי: אל תשתנה, יש לך עוד הרבה שנים לעשות פה, בבית הזה, ובכלל להצליח.

נחמן שי: כל טוב לך, מייקל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"א בסיוון תשע"ה, 8 ביוני 2015, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.