ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 14, 2015-05-26 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, ח' בסיוון התשע"ה, 26 במאי 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתחיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין יכול להצביע על מנת להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אני מזמין את חבר הכנסת יואל רזבוזוב לפתוח עם נאום של דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יואל רזבוזוב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בסוף השבוע הקרוב נציין 14 שנים לפיגוע במועדון ה"דולפינריום" בתל-אביב, פיגוע שבו נהרגו 21 צעירים וכ-130 נוספים נפצעו.

יואל רזבוזוב: מדי שנה, בתאריך 1 ביוני, כשהשעון מורה על 15 דקות לפני חצות, מגיעות משפחות ההרוגים והניצולים למגרש החניה שבו אירע האסון.

יואל רזבוזוב: שם, כשמגיעה שעת הפיגוע, הנוכחים צופרים במכוניות במשך דקה לזכרם של יקיריהם, ולאחר מכן מספרים שוב את סיפורם של אלו שמצאו את מותם כשיצאו באותו הערב לבלות.

יואל רזבוזוב: רוב הנפגעים באותו פיגוע איום היו צעירים שעלו לישראל ממדינות ברית-המועצות לשעבר.

יואל רזבוזוב: משפחות עולים שהגיעו לכאן כדי להעניק עתיד טוב יותר לילדיהם הצטרפו בן-לילה למשפחת השכול הישראלית.

יואל רזבוזוב: לצערי, גם היום לא ניתן להגיד עדיין שהשתלבות העולים במדינת ישראל היא אופטימלית.

יואל רזבוזוב: עולים רבים לא מקבלים את מלוא הזכויות הסוציאליות שמגיעות להם כבני-אדם שעבדו ותרמו לחברה גם טרם עלייתם, ויש עדיין שנאלצים לעזוב את המדינה לצורך נישואים.

יואל רזבוזוב: לאחר הפיגוע ב"דולפינריום" עלה גם הנושא של קבורה אזרחית לאלה שחייבים סידור שכזה רק משום שאינם יהודים על-פי ההלכה, נושא שעדיין שלא הוסדר במדינתנו.

יואל רזבוזוב: אתמול דיברתי עם אולגה טגילצ'ב, תושבת העיר נתניה, שאיבדה באותו פיגוע את בתה מריה, זיכרונה לברכה.

יואל רזבוזוב: מריה נרצחה כשהייתה בגיל 14 בלבד – הכי צעירה מבין הרוגי הפיגוע.

יואל רזבוזוב: אולגה ביקשה שאזכיר כאן, בבית-הנבחרים, שזאת אחריותה של ממשלת ישראל להבטיח את ביטחונם של האזרחים.

יואל רזבוזוב: משימתה החשובה ביותר היא למנוע מקרי רצח וטרור נוספים רק בגלל השנאה.

יואל רזבוזוב: על הממשלה למצוא דרך להבטיח את שלום כל אזרחיה, בטח בתוך גבולותיה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לך באופן אישי על זה שאתה מעלה את הנושא הזה לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: רק, ברשותך, תיקון קטן: הייתה סוגיה של קבורה לפני הפיגוע.

יולי יואל אדלשטיין: לא נמצא אף קורבן של הפיגוע ב"דולפינריום" שלא הובא לקבורה בצורה ראויה, לפי כל ההסדרים שנקבעו על-ידי הרבנות, וחברי הכנסת שהשתתפו בהלוויות האלה בהרבה מקרים גם לא הבינו שמדובר בהלוויה של מי שעל-פי ההלכה הוא לא יהודי.

יולי יואל אדלשטיין: היו שם מספיק צרות; הצרה הזאת לפחות נחסכה מן המשפחות.

יואל רזבוזוב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני מודה לך, כפי שאמרתי, על זה שהעלית את הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בכל יום אנחנו מקבלים סיבה נוספת לדאגה מן המתרחש במשק הגז שלנו.

דב חנין: אחרי התפטרותו המדאיגה של הממונה על ההגבלים העסקיים מר דיויד גילה, אנחנו שומעים היום ששר האוצר מעביר את סמכויותיו בתחום הגז לראש הממשלה, וכך ראש הממשלה ירכז בידיו את הטיפול במשק הגז.

דב חנין: מה מתכוון ראש הממשלה לעשות?

דב חנין: הוא כבר מספר לנו – הוא אומר: אני לא אתן לשום מהלך פופוליסטי לבלום את פיתוח משק הגז.

דב חנין: מהו מהלך פופוליסטי, עמיתי חברי הכנסת?

דב חנין: מהלך פופוליסטי הוא הגנה על האינטרס הציבורי; מהלך פופוליסטי הוא מלחמה נגד מונופולים; מהלך פופוליסטי הוא מאבק להוריד את יוקר המחיה; מאבק פופוליסטי הוא הדרישה שימכרו לנו, למשק הישראלי, יחידת גז ב-3 דולר – שזה המחיר בעולם – ולא ב-6 דולר, כמו שהמונופול של תשובה ו"נובל אנרג'י" מנסים לעשות.

דב חנין: המונופול במשק הגז, אדוני היושב-ראש, הוא סכנה לכלכלה, הוא פוגע ברמת החיים של אזרחי ישראל ובתעשייה הישראלית, והוא גם מסוכן לדמוקרטיה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני רוצה קודם כול לברך את שר הביטחון.

חיים ילין: אתמול עליתי לנאום פה וביקשתי ממנו לבטל את אזעקת "צבע אדום" בעוטף-עזה ב-2 ביוני, והוא אכן, לפני פחות מחצי שעה, נעתר לבקשה וביטל את האזעקה.

חיים ילין: האמינו לי, רק טוב זה יעשה.

חיים ילין: זה לא שייך לפוליטיקה, זה לא שייך לדברים האלה; זה שייך לנפש האדם ולאותם ילדים שגרים בעוטף-עזה.

חיים ילין: יחד עם זאת, אני חייב לציין שברגע שראשי מועצות ומרכזי חוסן מטפלים באוכלוסייה, שר הביטחון ממונה על הביטחון – אני מאוד מודאג ממה שקורה בנושא המדיניות.

חיים ילין: ואני רוצה להקריא לכם: ראש הממשלה הוא שר החוץ; ציפי חוטובלי – סגנית ללא סמכויות; אלקין הוא "נתיב"; ארדן הוא הסברה; שטייניץ הוא קשר מול ארצות-הברית; וסילבן שלום הוא המו"מ עם הפלסטינים.

חיים ילין: אני חייב להגיד לך, מכל הלב: כמו שיש שר ביטחון אחד, שקיבל החלטה לבטל את האזעקה, אני מבקש אחד שיבוא ויזעק את הזעקה ויגיד: די לטרור, ושיפרז את רצועת-עזה תמורת השיקום.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרייך – חבר הכנסת גטאס.

ענת ברקו: שלום, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מה הייתם אומרים אם היו מאשימים אתכם בעבירה אבל מסתתרים מאחורי מסכה?

ענת ברקו: קרוב ל-4 מיליון ש"ח – זה הסכום שהעבירו בשלוש השנים האחרונות דנמרק, הולנד, שבדיה, שווייץ, גרמניה, צרפת, האיחוד האירופי, בלגיה, ספרד ואירלנד לארגון הפוליטי והחתרני "שוברים שתיקה".

ענת ברקו: הארגון – שעלה לאחרונה לכותרות עם דוח קונטרוברסלי של עדויות אנונימיות, לכאורה, של חיילי צה"ל ממבצע "צוק איתן", ובכל שנות פעילותו התמקד בהכפשת צה"ל בארץ ובחו"ל – טוען שהוא פונה לחברה הישראלית במטרה "ליצור שיח ציבורי על המחיר המוסרי שבשליטה צבאית על אוכלוסייה אזרחית וכיבוש ארוך שנים".

ענת ברקו: עם זאת, פעילותו של הארגון מתמקדת בקהל בין-לאומי מאז ספטמבר 2012 ועד היום.

ענת ברקו: עובדי הארגון קיימו מעל 50 הרצאות, אירועים ותערוכות ברחבי אירופה, בארצות-הברית, בדרום-אפריקה ובאוסטרליה, חלקם במסגרות אנטי-ישראליות ואף אנטישמיות.

ענת ברקו: הקמפיינים של הארגון מאשימים באופן אנונימי את חיילי צה"ל בפשעי מלחמה וחוסר מוסריות, ולא ניתן בעצם להשיב לאלה שמוציאים דיבתנו רעה.

ענת ברקו: לאחר מבצע "עופרת יצוקה" הארגון התחייב בפני תורמים ממשלתיים זרים לספק מספר מינימלי של עדויות; כך, למשל, ארגון ICCO התנה העברת הכסף ל"שוברים שתיקה" במינימום 90 עדויות מפלילות בשנה.

ענת ברקו: מכאן, אנחנו רואים שיש לארגון "שוברים שתיקה" מכסת הכפשות שצריך להקריב למולך.

ענת ברקו: הארגון כל כך הצליח בפעילותו הבין-לאומית נגד ישראל, שכשהם הופיעו באו"ם ב-2013 הם אפילו התבקשו על-ידי סגן השגריר הפלסטיני להמשיך ולעשות הרצאות בארצות-הברית.

ענת ברקו: המופע שלהם שודר בטלוויזיה האיראנית – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: – – ונוסף על כך ממשלת שווייץ ועיריית ציריך תרמו עוד 100,000 שקל לאירוע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: אני רק רוצה לסיים.

ענת ברקו: כשאנו מתבוננים מסביב ורואים את השחיטה ההמונית המתבצעת בצונאמי ג'יהאדיסטי המגיע גם לאירופה, ניתן רק לתהות מדוע אירופה מאמצת מדיניות חוץ כלפי מדינת ישראל המסת

ענת ברקו: מכת על פעילות ארגונים שבחלקם הם חתרניים ואנטי-דמוקרטיים, הכופרים בזכות קיומה של מדינת ישראל.

ענת ברקו: אסיים בנימה חיובית: היום, 26 במאי 1948 – יום הקמת צה"ל, שהוא עמוד התווך הביטחוני, המדיני והחברתי של מדינת ישראל.

ענת ברקו: יום הולדת שמח לצבא שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, אני תוהה לפעמים איפה אנחנו חיים, לתוך איזו בועה מדינת ישראל הכניסה את עצמה; ולצערי הרב גם הכנסת מכניסה את עצמה לתוכה.

באסל גטאס: אני הגשתי הצעה דחופה לסדר-היום על הנושא המדיני.

באסל גטאס: לתומי חשבתי שהימצאותה של שרת החוץ של האיחוד האירופי כאן וכל ההצהרות המדיניות של ראש הממשלה, באומרו לה שהוא עדיין תומך במדינה פלסטינית, בהקמת שתי מדינות, בוא נגיד – בניגוד למה שאמר לפני הבחירות – זה דבר ראוי לדיון.

באסל גטאס: היה פה שר החוץ הנורבגי; המדינה הזאת, ריבונו של עולם, נמצאת בסכסוך, יש בעיות של שלום, של מלחמה.

באסל גטאס: אבל, לצערי, בקשתי לא התקבלה.

באסל גטאס: ואנחנו מגלים היום שהיה ויכוח אדיר בין מוגריני לבין נתניהו, ושהוא התחיל לדבר על סרטוט גבולות של גושי התנחלויות.

באסל גטאס: ואז קם העולם – והיום ראיתי מה שקורה – על אותן הצהרות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

באסל גטאס: אז צריך לצאת מתוך הבועה הזאת פעם אחת ולתמיד ולדעת שהעניין האמיתי, הכואב, זה עניין הסכסוך, וזה ראוי לבוא בכל הזדמנות לדיון בכנסת.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת יואב קיש.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד משהו לזכותו וגם לחובתו של שר האוצר.

איציק שמולי: ראשית, אי-אפשר שלא להתייחס למה שקורה בעניין מונופול הגז.

איציק שמולי: אומנם כחלון – אולי לא כמו קודמו – לא הבטיח לנו פוליטיקה חדשה, אבל אני חושב שלמכור את האינטרס הציבורי בצורה כל כך בוטה ופשוט להתעלם מסוגיה שהולכת להשפיע על החיים של כולנו – זאת לא הדרך להוריד את יוקר המחיה במדינת ישראל ולטפל בכל אותם דברים שעליהם דיבר כחלון.

איציק שמולי: מצד שני, אני חושב שמגיעה לשר האוצר שלנו ברכה גדולה על עצם הידיעה, שאני מאוד מקווה שהיא נכונה, שפורסמה היום או אתמול ב"גלובס", שהוא הגיע להסכמה עם יושב-ראש ההסתדרות על צמצום עד כדי ביטול מוחלט של תופעת עובדי הקבלן בשירות הציבורי.

איציק שמולי: כך שאם עד היום דיברנו על מנקים ומאבטחים באוניברסיטאות, עכשיו אנחנו מדברים על כל עובדי כתף-אל-כתף בשירות הציבורי: מורים, עובדים סוציאליים, עובדי שירותי רווחה וכך הלאה.

איציק שמולי: זה דבר שחייבים לברך עליו.

איציק שמולי: אני מברך עליו את שר האוצר, ואנחנו נתמוך ונעשה כל מה שאנחנו יכולים כדי שזה יתממש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איציק שמולי: זאת הזדמנות גם להגיד מילה טובה למנהיגי הסטודנטים שנמצאים ביציע, והם-הם – אתם אלה שהתחלתם את המאבק נגד תופעת עובדי הקבלן בתוך הקמפוסים.

איציק שמולי: כל הכבוד לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יואב קיש: שלום, כבוד היושב-ראש, אתמול בערב, לא מזמן, הכנסת הזאת אישרה את מינויו של שר ההסברה גלעד ארדן.

יואב קיש: אני רוצה לאחל לו הצלחה במשימתו החדשה.

יואב קיש: אני חושב שהתופעה הזאת של ארגוני BDS, תופעה שהולכת ומתממשת לנגד עינינו במלוא חומרתה, חובה עלינו להילחם נגדה.

יואב קיש: מלחמת ההסברה נגד אותם ארגונים שמפיצים שנאה ושקרים נגדנו, חובה עלינו ליטול בה חלק פעיל, כל אנשי הבית הזה.

יואב קיש: אני מודה שמאוד הופתעתי שבשבוע שעבר חברי כנסת פה בחרו לקרוא נאומים של "שוברים שתיקה", עוד ארגון שמפיץ שקרים ללא הסמכה, פשוט הכפשות בוטות; ארגון כמו "זוכרות", שמשתמש בכספים של מדינות אירופיות בשביל לגרום לאנשים לשכוח את האמת.

יואב קיש: למעשה, המימון הזה, שאמור היה לשמש באמת בשביל שנצליח לחיות פה בשלום, הופך להיות מימון של שנאה.

יואב קיש: ולחברי בבית הזה אני אומר: תפסיקו עם תרבות ההרס העצמי, מספיק; תעמדו זקופים ונחושים.

יואב קיש: מדינת ישראל גאה בהישגיה, גאה באנשיה וגאה בתקוותיה.

יואב קיש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מחבר הכנסת מסעוד גנאים לנאום את נאומו, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בסקר מקיף שערך עו"ד קייס נאסר, שבחן ייצוג ערבים בגופי התכנון השונים במדינה, עלו הנתונים האלה: במועצה הארצית לתכנון ובנייה, מתוך 74 חברים, אפס ערבים; מעולם לא מונה מתכנן מחוזי ערבי; מעולם לא מונה יושב-ראש ערבי לוועדת משנה לעררים; מעולם לא כיהן יועץ משפטי מחוזי ערבי; יועצים לשירותי התכנון – 65 ערבים מתוך 1,765; רק חמישה עובדים ערבים בלשכות התכנון המחוזיות בחיפה, בצפון ובירושלים; תשעה יועצים משפטיים ערבים מתוך 37 בוועדות מקומיות שמשרתות את האוכלוסייה הערבית; 13 מהנדסים ערבים מתוך 37 מהנדסים בוועדות המשרתות את הציבור הערבי, ואני מדבר אפילו על ועדות מקומיות; עשרה יושבי-ראש ועדות מקומיות הם ערבים מתוך 126 יושבי-ראש.

מסעוד גנאים: אם בגופי התכנון והבנייה יש חוסר הייצוג הזה וההדרה של הערבים, אין פלא שהתכנון בשטח מפלה ומדיר את הערבים.

מסעוד גנאים: צריך צדק תכנוני ובנייתי בשטח וגם בייצוג.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת אל חכים.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על האדם הבודד, כפי שאני נוהגת לעשות לאחרונה, אבל גם על מיעוט.

יעל גרמן: אני רוצה לספר לכם על מקרה שעבר קצת מתחת לרדאר.

יעל גרמן: מגן-דוד-אדום הודיע לקצין שתרם דם שהמנה שלו הושלכה.

יעל גרמן: הסיבה: מידע שהגיע אליהם, שלא בידיעתו ולא באישורו של אותו קצין, באשר לנטיותיו המיניות.

יעל גרמן: הלשינו ואמרו שהוא הומוסקסואל ולכן לקחו והשליכו את המנה שלו לפח.

יעל גרמן: הקצין הזה חתם שהוא לא קיים יחסי מין עם גברים, שזה למעשה הקריטריון לאי-קבלת תרומת דם.

יעל גרמן: ואם הוא הומוסקסואל, ולצורך העניין באמת אוהב גברים אבל לא מקיים אתם יחסי מין, מה פתאום ובאיזו זכות לקחו עליהם שירותי הדם של מגן-דוד-אדום להשליך את הדם שלו לפח?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל גרמן: אז ששירותי הדם אכן יבחנו את עצמם.

יעל גרמן: אבל אני כן רוצה להזכיר שבכהונתי כשרת הבריאות אני הקמתי ועדה לבחינת כל המדיניות של תרומת דם – אותה ועדה שקבעה שניתן ואפשר וצריך לקבל סוף-סוף את תרומות הדם של האתיופים שנמצאים כאן למעלה מעשר שנים.

יעל גרמן: הוועדה הזאת גם המליצה שגם הומוסקסואלים – ניתן יהיה לקבל את הדם אם הם לא קיימו יחסי מין.

יעל גרמן: הוויכוח הוא למעלה משנה או למעלה מחמש שנים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל גרמן: אני קוראת למשרד הבריאות לאמץ את מסקנות הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, אנחנו היום ביום הסטודנט, יש לנו סטודנטים פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל סטודנט משקיע כמה שנים מחייו, מכספו או מהכסף שאין לו והוא צריך עזרה או הלוואות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסוף, אחרי הטקס, אחרי השמחה שיש לו תעודה, הוא נתקע במצב – איפה הוא עובד, מקומות עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמה אחת מהמגזר הערבי: שלוש או ארבע שנים לומדים במכללות להכשרת מורים, ואחרי התקופה הזאת צריך סטאז'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז בכל הלימודים הוא צריך סטאז' – שאין לו, משרד החינוך לא מאפשר לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא מחכה כמה שנים – חלק ארבע או חמש שנים או יותר – עד שהוא מקבל את הסטאז'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל עוד אין לו סטאז' הוא לא יכול להיות מורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שהוא עובר את הסטאז' הוא מתחיל לחפש את המינוי שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המינוי שלו הוא במשרה חלקית של רבע משרה, שליש משרה – כמה שנים עד שהוא מגיע למשרה מלאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במצב הזה הוא חייב עוד עבודה אחרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז איפה התלמידים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה התרומה שלו לתלמידים שלנו, אם הוא עובד ברבע משרה וצריך לעבוד בשלושת-רבעי משרה מחוץ לבית-הספר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: נוסף על כך, יש הרבה מורים שעברו אפילו את 30 השנים, לימדו ומבקשים פנסיה מוקדמת; מורה שאומר: אני שחוק, תוציא אותי לפנסיה ותכניס צעירים עם דם חדש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה משרד החינוך ואיפה המדינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו בעיה שחייבת פתרון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יום הסטודנט היום, ואני רוצה להקדים את נאומי, כי אני פוחד שנציגי הסטודנטים יעזבו את אולם המליאה.

מיקי לוי: אז כבר לשתי חברותי, גם למרב וגם לזהבה – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: נכון, אני פוחד שהם יעזבו, אני מנצל את הרבע דקה שלי.

מיקי לוי: אז אני מברך אתכם על היום הזה.

מיקי לוי: אם תישארו, אני אחזור על הברכה הזאת פעם נוספת.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך דווקא את משטרת ישראל: מבצע חוצה אוקיינוסים, חוצה ארצות – 512 – של ריסוק וניתוץ משפחות פשע שעבדו בקרבנו שנים רבות.

מיקי לוי: מבצע חוצה אוקיינוסים, שיתופי פעולה עם ה-DEA, רשות הסמים האמריקנית, שהיה לי הכבוד כשהייתי נציג משטרת ישראל בארצות-הברית, יחד עם הקולגה שלי, לגייס את הסוכן הראשון, ודרכו הגענו בבוא היום – משטרת ישראל הגיעה, סליחה – לכל אותה הפעלה של סוכנים ומקורות שאפשרו את כל הטיפול, טיפול השורש הזה.

מיקי לוי: המבצע הזה אורך סדר גודל של מעל עשר שנים, ואני מכיר, לצערי, חלק מהדמויות.

מיקי לוי: כמובן לא שירתי אתם, אבל אני מכיר אותם.

מיקי לוי: בתקופה האחרונה כולנו כאן בבית הזה וגם בחוץ הפלאנו את מלקותינו במשטרת ישראל, אז הנה.

מיקי לוי: אני לא רואה שמישהו מאתנו קם ואומר שאפו על הביצוע הבאמת-מזהיר, ברמה בין-לאומית, של משטרת ישראל, אז לשם כך אני ניצב כאן לפניכם.

מיקי לוי: זו אותה משטרה שמרסקת כרגע את משפחות הפשע; זו אותה משטרה שללא חת וללא משוא פנים חוקרת אישי ציבור ששלחו ידם לקופה הציבורית; זו אותה משטרה שמסתובבת ברחובות ונלחמת בטרור; זו אותה משטרה שנלחמת בפשיעה של הרחוב.

מיקי לוי: ולכן אני כאן כדי להצדיע גם ביום הזה למשטרת ישראל.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורן חזן.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על החלופות שמציעה ממשלת ישראל לערבים הבדואים בנגב לפינוי, במיוחד של אום-אלחיראן.

טלב אבו עראר: המדינה, הממשלה, מציעה חלופה ביישוב הבדואי חורה, בשכונה 9.

טלב אבו עראר: למי שלא יודע, שכונה 9 שהמדינה מציעה לתושבי אום-אלחיראן, המדינה הציעה אותה גם ליישובים בדואיים אחרים, יישובים בלתי מוכרים; 3,000 נפשות, 3,000 תושבים, מוצע להם כחלופה לגור ביישוב חורה.

טלב אבו עראר: לגבי שכונה 9 בערערה בנגב, היישוב שבו אני חי, השכונה הזאת מוצעת כחלופה לתושבי הפזורה, והיא בקושי מספיקה לתושבי היישוב עצמו.

טלב אבו עראר: מהחלופות האלה אפשר ללמוד, אפשר לדעת, שהמדינה הזאת ממשיכה להדיר את הערבים הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: המדינה ממש מוכיחה שהיא – הכוונה היא רק להשתלט ולכבוש את האדמה שם.

טלב אבו עראר: היישוב ואדי-אלנעם, שיש בו 13,000 נפשות, מוצע להם כחלופה לעבור לשכונה בשגב-שלום שבקושי מספיקה ל-2,000 נפשות.

טלב אבו עראר: השם הנכון, המתאים, למדינה הזאת היא מדינה יהודית אפרטהייד.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן חזן – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סטודנטים יקרים, אני בוחר דווקא היום לחזק את דבריה של חברתי יעל גרמן.

אורן אסף חזן: אני רוצה לספר לכם סיפור קצר על חבר אישי קרוב שלי, איתמר – שם בדוי; קצין מוערך, מלח הארץ, מתנדב כבר מעל עשור במד"א, מתרוצץ, תורם, מתרים, נותן מעצמו.

אורן אסף חזן: וברגע אחד הוא מגלה שכל עולמו יכול להתפוצץ בפניו רק בגלל איזושהי עדות עלומה.

אורן אסף חזן: אני חושב שהגיע הזמן שבישראל 2015 נצא מהמקומות החשוכים האלה.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד תודה גם לאותו כתב שהוציא את אותם אנשים חשוכים אל האור – אני מדבר על אותה תרומת דם שנזרקה בבושת פנים אל הפח.

אורן אסף חזן: חברים, הגיע הזמן שנפסיק לשפוט אנשים על-פי נטיות לבם, על-פי מיניותם, על-פי הדרך שבה הם חיים את חייהם.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנסתכל שמאלה, ימינה, ונבין שכולנו בני-אדם.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנבין שאנחנו צריכים לכבד אחד את השני.

אורן אסף חזן: חברי במד"א, אתם תצטרכו לתת על זה את הדין.

אורן אסף חזן: אני אלווה את זה אישית, ואני בטוח שחברתי יעל גרמן תעזור לי, כי לא ייתכן מצב שאנשים אשר את כל כולם מקדישים למען החברה, ברגע אחד נרמסים.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, הנוהג שבעולם, שאדם קרוב אצל עצמו.

ישראל אייכלר: כל משפחה מלוכדת בסיוע הדדי – איש לאחיו יעזורו – וכל קהילה מתארגנת להגנת חבריה מפני קיפוח ואפליה, ואפילו יישובים וערים מקימים קופת עזרה הדדית, כי עניי עירך קודמים.

ישראל אייכלר: אבל ברגע שנבחרי ציבור נבחרים לפרלמנט, הם צריכים לדאוג לא רק לבוחריהם אלא לכל אזרחי הארץ, ללא הבדל דת וגזע.

ישראל אייכלר: רק במדינת ישראל יכול לקרות מצב שמחוקקים ופקידי שלטון לא מסתפקים בדאגה למקורביהם ולקרוביהם ולשכניהם ולבעלי דעותיהם ואמונותיהם, אלא דורשים בגלוי ובעזות מצח לפגוע באימהות עובדות ונגד ילדים ממשפחות ברוכות ילדים, במטרה לכפות עליהם חינוך מחדש כמו ברוסיה הסובייטית.

ישראל אייכלר: אין דבר כזה במדינה דמוקרטית.

ישראל אייכלר: מאות מיליארדים מוציאה המדינה מכיסי האזרחים למימון מאות-אלפי פקידים שזכו לג'ובים שלטוניים, כשאזרחים אחרים, המדינה חוסמת בפניהם את הדרך לכל תפקיד, וכל התפקידים תפורים על-פי מידותיהם של אותם האנשים.

ישראל אייכלר: ופתאום באים, בשם מיצוי כושר ההשתכרות, למנוע, לשלול את הזכות להנחה במעונות-יום.

ישראל אייכלר: לא דורשים את זה מעבריינים שיושבים בבתי-הסוהר ולא מאנשים שיושבים בבתי-מרזח ולא יוצאים לעבוד; רק מי שלומד תורה – שאשתו לא תקבל הנחה.

ישראל אייכלר: אין מדינה בעולם שבה התייצב נבחר ציבור לדרוש לפגוע בזכויות אדם של האחר, של יחיד או של ציבור, כדי לחנך אותו ולכפות עליו את אורח החיים שהוא מאמין בו.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, מדינה דמוקרטית מורכבת מאנשים זרים ושונים, וכל אחד מנסה להשפיע לטובת הכלל או לטובת הסביבה שלו.

ישראל אייכלר: אבל רק שליטים דיקטטורים שלא למדו על סטלין ועל בולשביזם יכולים לבוא בגלוי לשלול ולדרוש את שלילת חופש הדת וזכויות האדם למען כפייה של אורח חיים אחר בשם השוויון, בשם השלום ובשם החופש.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, דווקא ביום הסטודנט אני רוצה לתאר מקרה שהתרחש לפני כמה ימים.

אחמד טיבי: ביום חמישי קיבלתי תלונה מצעירה ערבייה מוסלמית הלומדת בצפת.

אחמד טיבי: כך היא כותבת: עברנו מבניין 700 לבניין הדסה, אני וחברתי, והתנפל עלינו צעיר חובש כיפה בניבולי פה – אני לא אחזור על מה שכתוב – ובקריאות "מוות לערבים".

אחמד טיבי: הוא ניסה להוריד את החיג'אב, כיסוי הראש של הצעירה, ולחנוק אותה באמצעות החיג'אב, ותקף אותן גם פיזית; הצעירה השנייה התעלפה – כל זה כאשר אנשים שעוברים, עוברים ושבים, צופים בהם ומצחקקים, לא נוקפים אצבע כדי לעזור ולסיים את המחזה הנורא הזה, עד שהתערב בחור ערבי וחילץ אותה מהידיים שלו.

אחמד טיבי: והיא אומרת שהמקרה הזה חוזר על עצמו פעם אחר פעם.

אחמד טיבי: לא בכדי ציינתי את העובדה שמדובר בצפת, כי שם יש רב עיר שהוא גזעני, יש ראש עיר שמתבטא באופן גזעני, ותופעות הגזענות ותקיפת הסטודנטים הערבים, לרבות סטודנטיות עם חיג'אב, חוזרת ונשנית.

אחמד טיבי: תארו לעצמכם מה היה קורה אם יהודי, מישהו בצרפת היה מנסה להוריד לו את הכיפה.

אחמד טיבי: זאת הייתה ידיעה.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר לה בערבית (אומר דברים בשפה הערבית.

אחמד טיבי: להלן תרגומם: אחותי היקרה, אל תיפגעי.

אחמד טיבי: הרימי את ראשך.

אחמד טיבי: אל תפחדי כפי שכתבתְ לי.

אחמד טיבי: הפחד הוא לא הפתרון.

אחמד טיבי: אנחנו אתך.

אחמד טיבי: נעקוב אחר הפרשה הזאת.

אחמד טיבי: שמרי על אצילותך, שהרי את ערבייה מוסלמית מכובדת.

אחמד טיבי: אנחנו בעלי הארץ.

אחמד טיבי: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לצטט את דברי חבר הכנסת שי פירון.

מנחם אליעזר מוזס: והנה הציטוט: הדרישות של החרדים מוגזמות, כמעט חזיריות.

מנחם אליעזר מוזס: מתאים לרב.

ישראל אייכלר: למה כמעט?

מנחם אליעזר מוזס: ככה.

מנחם אליעזר מוזס: זה סגנונו של "רב".

מנחם אליעזר מוזס: "שינוי בגיור, בקבורה, בנישואים, במעמד בתי-הדין, במעמד בתי-הספר החרדיים.

מנחם אליעזר מוזס: באמצעות סיטואציה פוליטית משנים את פניה של האומה" – אני חושב שעל זה אפשר לומר את מאמר חז"ל: כל הפוסל, במומו פוסל.

מנחם אליעזר מוזס: כמה מתאימות מילים אלו של מר פירון ללפני שנתיים, כאשר הדרישות של יש עתיד גם כן היו מוגזמות, כמעט חזיריות: שינויים בגיור, בקבורה, בנישואים, במעמד בתי-הדין, במעמד בתי-ספר.

מנחם אליעזר מוזס: באמצעות סיטואציה פוליטית רצו לשנות את פני האומה.

מנחם אליעזר מוזס: ואומר מר פירון: ההסכם עם הציבור החרדי מהווה הכרזה על מלחמת תרבות.

מנחם אליעזר מוזס: ואני רוצה לשאול אותו: מי הכריז עלינו, על הציבור החרדי, מלחמת תרבות?

מנחם אליעזר מוזס: מי השית עלינו במשרד החינוך 11 גזירות על מנת לרושש את הורי הילדים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: – – ולנסות בדרך זו להכניענו, כלשונם: נשנה את דפוסי התנהגותכם ואורחות חייכם?

מנחם אליעזר מוזס: רק להזכיר, אי-הענקת תקציב לקייטנות בימי החופש הגדול לילדים חרדים, ואפילו באזור הדרום, שסבלו ממלחמת "צוק איתן".

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

מנחם אליעזר מוזס: מדוע כאשר קיצצו וגזלו את תקציבינו במשרד החינוך והרווחה זה היה דמוקרטי, ואילו כאשר אנו מחזירים לעצמנו ומקיימים "והשיב את הגזלה" זו סחטנות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: לחברי יש עתיד פתרונים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאז ההחלטה של הרמטכ"ל על סגירת הגדוד, זו שיחת היום ברחוב הדרוזי.

חמד עמאר: אני אקרא חלק ממאמר שכתב אחד הקצינים – וקראתי היום לקצינים ולחיילים לכתוב לי, ואני אקרא את זה כאן בכנסת, אולי יחזרו בהם מההחלטה שלהם: "גדוד חרב הוא המכנה המשותף לרוב בני העדה בישראל.

חמד עמאר: הווי, מסורת, סמל, זיכרונות, מיתוס וקשרים חברתיים.

חמד עמאר: חברות ואחוות לוחמים נרקמו במשך עשרות שנים.

חמד עמאר: ממשק זה ליכד אלפי דרוזים ששירתו בגדוד זה מאז הקמתו.

חמד עמאר: זה העבר של אבותינו, אחינו, ובתקווה – העתיד של בנינו.

חמד עמאר: זאת נקודת החוזק המרכזית של הגדוד, אך לצערי גם במקרה הזה נתפסת כנראה כנקודת החולשה שלו.

חמד עמאר: הקצינים האמונים על תחום זה מפחדים לקחת אחריות לבדם, לכן מתייעצים ומתלבטים.

חמד עמאר: זו המשמרת שלכם.

חמד עמאר: אתם ורק אתם תהיו אחראים על התוצאות, לטוב ולרע.

חמד עמאר: מעניין למה המערכת הצבאית שיודעת להמציא פתרונות כמעט לכל סוגיה, לא מצליחה לחזק את הגדוד ודווקא עוסקת בפירוקו.

חמד עמאר: ויש לא מעט הצעות לחיזוק.

חמד עמאר: כולי תקווה שמקבלי ההחלטות במדינת ישראל, הן בממסד הביטחוני והן במערכת הפוליטית, יחזרו בהם וישנו החלטה שגויה זו, שהתקבלה על בסיס נתונים יבשים, ללא לקיחה בחשבון את המכלול הגיאו-פוליטי החברתי שהדרוזים במדינת ישראל חיים בו".

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חמד עמאר: "השפעת ההחלטה היא מעבר לקיום או אי-קיום גדוד חרב הדרוזי.

חמד עמאר: ההשפעה היא על עתיד יחס המדינה לתרומתנו הביטחונית ותפיסת החיים שלנו בתוך מדינת ישראל" – אסעד סובח, סגן-אלוף במילואים, מג"ד חרב 2007–2009.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אפרופו גזענות, אתמול הותקפו צעירים של נבחרת הכדורגל מכפר ראמה על-ידי אוהדים מטבריה.

עאידה תומא סלימאן: הרקע גזעני, אבל המשטרה התמהמהה להגיע, הגיעה מאוד מאוחר, היו פגיעות בשחקנים והם הגיעו לטיפול רפואי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך להתריע על תופעות כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה גם להדגיש את העובדה שהיום עובדי עיריית טייבה פתחו בשביתה כללית, לאחר שיושב-ראש הוועדה הממונה המשיך את ההתנכלויות וההתעמרות שלו בעובדי העיר וזלזל בהחלטת בית-משפט, ששם הוא התחייב לפתוח במשא-ומתן ולהפסיק את כל הצעדים שהוא התחיל.

עאידה תומא סלימאן: אני, מבמה זו, קוראת למשרד הפנים לעשות צעדים שיפסיקו את ההתנהגות הזאת של יושב-ראש הוועדה הממונה, וקודם כול – להחליט על מועד ברור ומדויק לבחירות, ולא להמשיך ולהפקיע את זכות הבחירה מהידיים של אנשי טייבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להזמין את חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת רויטל סויד.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כול, ברכות לחברינו הסטודנטים ותודה למירב, לעליזה ולאיציק על היום המדהים שהם ארגנו כאן לכבוד יום הסטודנט.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני רוצה לדבר היום על משטרת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: ואני חושבת הרבה מאוד על גלעד ארדן, שקיבל את תיק ביטחון הפנים אתמול בערב, אחרי דיון מורכב שהיה כאן, כשהיה ברור דבר אחד: שכולם מסכימים על כך שגלעד ארדן הוא מינוי ראוי.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו עומד לפתחו אולי אחד המינויים החשובים ביותר בתקופה הקריטית ביותר שעברה משטרת ישראל – יתקן אותי מיקי – אני חושבת שמאז ומעולם.

איילת נחמיאס ורבין: אני קראתי היום לגלעד ארדן לצאת מן הקופסה ולמנות את אסתר דומיניסיני למפכ"לית המשטרה הבאה.

איילת נחמיאס ורבין: יעל גרמן מחייכת והיא יודעת למה.

איילת נחמיאס ורבין: היא ניצב במשטרה, צמחה להיות ראש אכ"א במשטרה, עשתה תפקידים בשירות הציבורי כמנכ"לית שירות התעסוקה וכמנכ"לית הביטוח הלאומי, עמדה להיות – נתמנתה למנכ"לית הרשות לבתי-החולים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו מוכרחים מצד אחד לוודא שגלעד ארדן והמשרד לביטחון פנים מקבלים את כל האמצעים וכל הכלים על מנת לחזק את המשטרה, שהיא הדבר החשוב ביותר מבחינת הביטחון הפנימי של אזרחי ישראל, ומצד שני להעמיד בראשה בן-אדם באמת – זה לא רק העניין של הניקיון, אלא המנהיגות והיכולת לבחור בבן-אדם אחר, מפתיע, עם כישורים בלתי שגרתיים, הייתי אומרת; מי שצמחה במשטרה וסללה את הדרך לנשים רבות אחריה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – אחרונת הדוברים בנאומים בני דקה תהיה חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

רויטל סויד: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להקריא משפט שאינני בהכרח מתחברת אליו, אבל אני חושבת שהוא כל כך קשה שצריך לקרוא אותו: "כתב אישום נגד משטרת ישראל ותרבותה הגזענית".

רויטל סויד: אני לא חושבת שמשטרת ישראל גזענית, אני חושבת שיש בתוכה כאלה שהם גזענים.

רויטל סויד: אבל כך נפתח כתב התביעה שהגיש היום עו"ד אבולעפיה בשם אותו חייל, פיקדה, שקיבל מכות משני שוטרים – ממתנדב אחד ומשוטר של משטרת ישראל; אותו חייל שראש הממשלה אירח אצלו לאחר שאותו סרטון פתח את המחאה של אחינו יוצאי העדה האתיופית.

רויטל סויד: משפט קשה מאוד בכתב תביעה, כתב תביעה לפיצוי כספי.

רויטל סויד: והשאלה שלי היא: איפה כתב-האישום?

רויטל סויד: איפה כתב-האישום כנגד מי שנוקט אלימות, שזה השוטר והמתנדב?

רויטל סויד: איפה כתב-האישום כנגד מי שנוקט אלימות על רקע גזעני?

רויטל סויד: למה הכותרת הזאת צריכה להיות בכתב תביעה?

רויטל סויד: כותרת קשה מאוד למשטרה, שבהכרח איננה נכונה.

רויטל סויד: מן הראוי היה שמח"ש היו מסיימים את החקירה, מגישים כבר את כתב-האישום, בין שהוא כתב-אישום על אלימות ובין שהוא כתב-אישום על רקע גזעני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

רויטל סויד: כי אנחנו יודעים שקיימת גזענות כלפי אחינו יוצאי העדה האתיופית, בין היתר גם על-ידי המשטרה.

רויטל סויד: מן הראוי שלא היינו מגיעים למצב הזה, שכתב תביעה היה צריך להיות קודם לכתב-אישום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – בבקשה, גברתי.

שלי יחימוביץ': ב-24 השעות האחרונות מתנהל קמפיין מתוזמר, שקרי, משותף לחברות הגז וליחצניהן יחד עם גורמים בממשלה, בראשות ראש הממשלה, ופקידיהם הנרצעים.

שלי יחימוביץ': מטרתו לבלבל את הציבור וליצור מונופול לנצח על הגז הטבעי שלנו, בצירוף אי-פיקוח מוחלט על המחירים.

שלי יחימוביץ': מדובר כאן בכניעה גורפת, גורפת, לאינטרסים של בעלי ההון, יריקה בפרצוף של רגולטורים והחלשה שלהם, כניעה מוחלטת בכל החזיתות והרבה מאוד שקרים, ובראשם השקר שלכאורה הגז לא זורם בגלל עודף רגולציה.

שלי יחימוביץ': בשדה "תמר" יש גז ל-15 השנים הנוספות.

שלי יחימוביץ': הבעיה היא שלא הונח צינור שני.

שלי יחימוביץ': שום סנקציה הקבועה בחוק לא ננקטה נגד מי שהפרו את ההסכמים.

שלי יחימוביץ': עוד שלב בכניעה הזאת.

שלי יחימוביץ': זה יום מאוד מאוד קשה, גם למשק הישראלי וגם לדמוקרטיה הישראלית, אבל אנחנו לא נרפה.

שלי יחימוביץ': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הסטודנט

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לציון יום הסטודנט במסגרת הצעות לסדר-היום מס' 65, 109, 113, 173, 194, 212 ו-215.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה מציעים, כמעט מכל סיעות הבית.

יולי יואל אדלשטיין: אני קודם כול רוצה להודות לחברת הכנסת מירב בן ארי, יוזמת ונותנת החסות ליום הסטודנט בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך את יושבי-ראש אגודות הסטודנטים שנמצאים אתנו כאן ואת כל האורחים שלנו מקרב הסטודנטים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מציינים היום, גם כאן בדיון במליאה, בדיון מיוחד, את יום הסטודנט.

יולי יואל אדלשטיין: מדינת ישראל היא מן המדינות המובילות בעולם בתחום ההשכלה האקדמית, ועל-פי נתוני ה-OECD מהשנים האחרונות, ישראל נמצאת בפסגה בכל הקשור לשיעור בעלי ההשכלה הגבוהה בקרבה.

יולי יואל אדלשטיין: בישראל לומדים השנה, על-פי נתוני המועצה להשכלה גבוהה, למעלה מ-310,000 סטודנטים בלא פחות מ-65 מוסדות להשכלה גבוהה: בשמונה אוניברסיטאות, ב-36 מכללות וב-21 מכללות אקדמיות לחינוך.

יולי יואל אדלשטיין: רבותי חברי הכנסת, הנתונים המרשימים הללו מעוררים התפעלות כפולה כשלוקחים בחשבון את המאפיינים הייחודיים של החברה הישראלית ואת הקשיים הרבים שעמם נאלצים להתמודד רוב הסטודנטים, את הקושי של רבים למצוא עבודה עם סיום הלימודים וכל שכן במהלכם, את ההתמודדות עם העלויות הגבוהות של הלימודים ושל ההוצאות הנלוות ואת הצורך לייצר הכנסה ולעבוד במקביל ללימודים כדי להתמודד עם עלויות המחיה.

יולי יואל אדלשטיין: הסטודנט הממוצע חייב להתמודד, במקביל למאמץ הלימודי, גם עם מירוץ לא פשוט בכלל בניסיון בלתי פוסק לעמוד בכל האתגרים הללו בו-בזמן וגם להשאיר לעצמו או לעצמה פנאי לחיי חברה בריאים.

יולי יואל אדלשטיין: אין חולק על כך שביום הזה, יום הסטודנט, ראויים רבבות הסטודנטים בישראל שפשוט נצדיע להם.

יולי יואל אדלשטיין: עתידה של החברה הישראלית מונח במידה רבה על כתפיכם, הצעירים והצעירות הממלאים היום את הקמפוסים.

יולי יואל אדלשטיין: אתם עובדים קשה כדי להבטיח את עתידכם, ורבים מכם לוקחים אחריות על הסובב אתכם ומגלים לא רק עניין אלא גם מעורבות גבוהה ופעילות אקטיבית בכל רובדי החברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך להרחיב על כך שרבים מן המהלכים שנכנסו לספרי ההיסטוריה החלו בעצם מקרב הסטודנטים, שהם ציבור תוסס, אכפתי וערני במיוחד למתרחש.

יולי יואל אדלשטיין: במקביל, ראוי לציין את הצורך בהשקעה ציבורית הולמת כדי להוסיף לטפח את המחקר וההשכלה האקדמית שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: עד לא מכבר ההוצאה השנתית בישראל לסטודנט הייתה נמוכה מן הממוצע במדינות ה-OECD – כ-11,200 דולר לעומת 13,700 דולר בממוצע בכלל מדינות ה-OECD.

יולי יואל אדלשטיין: כדי להמשיך להישאר ברמות הגבוהות, יש לעמוד על המשמר ולבחון תדיר את מידת ההשקעה הזאת, בהתאם לאתגרים ולצרכים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש, באופן אישי, לאחל המשך הצלחה לסטודנטים באשר הם, בכל מקצוע, בכל מוסד ובכל גיל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאמרתי – כמה הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה תהיה היוזמת ונותנת החסות ליום הזה, חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם מקבלים בברכה את השרה גילה גמליאל, עם עבר קרבי עשיר בתחום הסטודנטים.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – יוסף ג'בארין, איציק שמולי, מיקי לוי, יעקב מרגי, אורן אסף חזן ועיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, היום זה יום הסטודנט הלאומי.

מירב בן ארי: ציינו בכנסת את חשיבות מעמדם של הסטודנטים והסטודנטיות מכל המוסדות האקדמיים ברחבי הארץ.

מירב בן ארי: היום הוא יום מיוחד, לא רק כי ציינו את מעמד הסטודנט, אלא גם כי הבהרנו שלימודים אקדמיים אינם עומדים בחלל ריק אלא הם מעצבים את דמותו של הסטודנט הישראלי וקובעים את סדר-יומה של החברה הישראלית.

מירב בן ארי: בעשור האחרון, טרם תחילת כהונתי כחברת כנסת, ניהלתי שני מרכזים לנוער בסיכון.

מירב בן ארי: מרכזים אלה, לשמחתי, היו סמוכים פיזית למרכז הבין-תחומי בהרצליה, וכך יכולתי לגייס סטודנטים רבים לפעילות החשובה במרכזים האלה.

מירב בן ארי: בזכות תשומת הלב של הסטודנטים והעזרה האישית שלהם יכלו הנערים להתכונן למבחנים, להכין שיעורים, והכי חשוב – לצמצם את הפערים שאותם הם יצרו במשך שנים רבות.

מירב בן ארי: רוב הנערים הצליחו לחזור ככה לתלם, למסלול לימודים רגיל, ואפילו לסיים בגרות.

מירב בן ארי: נערים רבים שהרבה פעמים ויתרו לעצמם בגלל כישלונות רבים וחוזרים חזרו למסלול ההצלחה, וכל זאת בזכות אותם סטודנטים שישבו אתם, לעתים אפילו אחד על אחד, נתנו להם תשומת לב ועזרו להם להאמין בעצמם מחדש.

מירב בן ארי: אחת המטרות המרכזיות של הממשלה הנוכחית היא לצמצם את הפערים החברתיים במדינה.

מירב בן ארי: אני רואה בשילוב סטודנטים בפעילות חברתית צעד משמעותי לצמצום הפערים בחברה הישראלית.

מירב בן ארי: האקדמיה היא חלק מכור ההיתוך של מדינת ישראל, והיא צריכה וחייבת להיות שותפה ולהשפיע על המודעות החברתית של הסטודנטים.

מירב בן ארי: כל תהליך המעורבות החברתית של אזרחים במדינה עובר תהליך משמעותי בשנים האחרונות.

מירב בן ארי: מחברות עסקיות, דרך מוסדות, כולם רוצים להתנדב וכולם רוצים לתרום.

מירב בן ארי: כולי תקווה כי גם המוסדות האקדמיים יראו כמה הצעת חוק זו חשובה ומשמעותית עבור כל עם ישראל, וכמה פשוט לכל סטודנט לקחת חלק בצמצום הפערים בחברה שלנו.

מירב בן ארי: ההחלטה להוביל הצעת חוק, יחד עם חברי חבר הכנסת איציק שמולי, היא פועל יוצא של ההבנה כמה משמעותית היא תרומת הסטודנטים לקהילה.

מירב בן ארי: המטרה שלנו היא שכל מרכז לנוער בסיכון, כל עמותה בארץ, כל ארגון שפועל בצורה מסודרת ויעילה עבור הציבור, יקבל סטודנטים מתנדבים – לא ממקום של מלגה אלא ממקום של תרומה.

מירב בן ארי: זה קורס שהם יכולים לקחת כחלק מתוכנית הלימודים שלהם, עם ציון עובר, אבל הכי חשוב – ציון מעולה לנשמה.

מירב בן ארי: עשרות סטודנטים כבר מתנדבים היום בקהילה במסגרות שונות.

מירב בן ארי: הם מדווחים על שביעות רצון גבוהה, על חיבור לקהילה שבה הם גרים, על פיתוח חוש של אחריות חברתית, ויותר מכול – הם מרגישים משמעותיים לחברה.

מירב בן ארי: הצעת החוק מייצרת בעיני win-win לכל הנוגעים בדבר: התלמידים מרוצים, הסטודנט מאושר, ובמקום לקחת עוד קורס שגרתי, הוא יוצא מגבולות המקום, הוא מפתח את עצמו, הוא פותח את עצמו למקומות חדשים.

מירב בן ארי: למען הסר ספק, אני יודעת כי יש תוכניות של פר"ח ויש מלגות ויש קליניקות, אבל הגיע הזמן שהנושא הזה יהיה מעוגן בחקיקה.

מירב בן ארי: הגיע הזמן שכל סטודנט לתואר ראשון במדינת ישראל יוכל לקחת קורס אחד, יחיד ומיוחד: קורס של מעורבות חברתית.

מירב בן ארי: תחשבו על התרומה לעמותות ולסטודנטים, אבל הכי חשוב – מה זה יעשה לחברה שלנו, לסולידריות, לערבות ההדדית ולהבנה שאם לא נעזור אחד לשני, אף אחד לא יעשה את זה עבורנו.

מירב בן ארי: אם מערכת החינוך העל-יסודית השכילה להכניס את הנושא של מחויבות אישית כתנאי לבגרות לתלמידים, הגיעה העת שגם האקדמיה תקבל עליה את הנושא הזה.

מירב בן ארי: זו האחריות שלנו החברה, אבל יותר מכול – זו האחריות שלנו כמחוקק לקבוע סדר-יום חברתי יותר.

מירב בן ארי: בנימה אישית, אני אומנם כאן בסך הכול חודש, וכבר קיבלתי הזדמנות ייחודית היום להזמין לכאן את הסטודנטים והסטודנטיות, את המנהיגים העתידיים של מדינת ישראל, ולקיים יום סטודנט ייחודי ושונה.

מירב בן ארי: קיימנו דיונים מעניינים, העלינו לדיון את הצעת החוק החשובה שלי ושל חבר הכנסת שמולי, עשינו פסיכומטרי אפילו, חלק מחברי הכנסת, ושמענו את הרצאתו המאלפת של נועם גרשוני.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות מכאן לשרה גילה גמליאל, שליוותה אותי לאורך כל היום.

מירב בן ארי: תודה רבה שלקחת חלק ביום החשוב הזה.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות כמובן לחברי איציק שמולי, שהוא שותף לכל התהליך מהחודש הראשון ועזר לי לארגן את היום הזה.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות באופן אישי לשני היועצים הפרלמנטרים שלי, חני אמיניה וגיא קורן, על כל העזרה שלהם.

מירב בן ארי: בזכותם הצלחתי לעשות את היום המיוחד הזה.

מירב בן ארי: אני מודה לכם מכל הלב, ואני מודה לכל חברי הכנסת שלקחו חלק ביום החשוב והמיוחד הזה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני קודם כול רוצה לברך את הסטודנטים על ציון יום הסטודנט.

יוסף ג'בארין: אולי גם הסטודנטים הערבים השתתפו, אז גם להם אומר מסא אלח'יר, אהלן וסהלן.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאני בחרתי, בדקות הספורות שיש לי, לשתף ברעיון של הצעת חוק שאני רוצה לקדם בשבועות הקרובים, הצעה שמדברת על קמפוסים רב-תרבותיים.

יוסף ג'בארין: כפי שאתם יודעים, באקדמיה הישראלית כמעט אין ביטוי לתרבות הערבית, שהיא תרבותם של כ-11% מקהל הסטודנטים.

יוסף ג'בארין: ולכן, המטרה היא לתת מרחב לתרבות הערבית, המסורתית והמודרנית, בקמפוס לצד התרבות היהודית הנוכחת כבר ולספק הזדמנויות ללמידה ובחינה של תרבויות אלה, על השונה והמשותף ביניהן.

יוסף ג'בארין: כפי שאתם יודעים, הסטודנטים הערבים מתקבלים לחוגים השונים, אך מתקשים בהשתלבות במערכת האקדמית.

יוסף ג'בארין: תחילת הלימודים מהווה עבור רובם המפגש הראשון עם יהודים, שמרביתם מבוגרים מהם, ועם מציאות חיים של מיעוט בחברה הישראלית, שלא תמיד מסבירה פנים.

יוסף ג'בארין: זוהי התמודדות ראשונה עם ניהול חיים עצמאיים, עם השפה העברית, עם המערכת האקדמית המורכבת והלא-תמיד ידידותית ועם אילוצים של מוסד שהם לא תמיד מצליחים להבין את כללי ההתנהלות במסגרתו.

יוסף ג'בארין: לאור זאת, אני חושב שסטודנטים ערבים זקוקים לתמיכה וסיוע מול המערכת, אולי יותר מעמיתיהם מקבוצת הרוב.

יוסף ג'בארין: אני אציג כאן בקצרה כמה מהרעיונות המרכזיים של הקמפוס הרב-תרבותי: 1.

יוסף ג'בארין: קורס כלל-מוסדי של דיאלוג יהודי-ערבי.

יוסף ג'בארין: אני כותב בהצעת החוק: מוסד אקדמי יבטיח קיומו של קורס דיאלוג יהודי-ערבי שיהיה פתוח לתלמידי כל החוגים.

יוסף ג'בארין: הקורס יפגיש סטודנטים יהודים וערבים ויעסוק בהיכרות חברתית ותרבותית הדדית, תוך מתן דגש על חשיבות ההידברות בין הקבוצות.

יוסף ג'בארין: זה רעיון אחד בתוך החוק.

יוסף ג'בארין: הרעיון השני זה להבטיח ייעוץ אקדמי, חברתי ורגשי לסטודנטים הערבים.

יוסף ג'בארין: העובדה שיש איש מקצוע שמדריך אותם בסבך החיים האקדמיים ומכיר פונקציות שיכולות לעזור להם היא משמעותית מאוד ומקטינה את חרדת המפגש עם האקדמיה.

יוסף ג'בארין: ולכן אני כותב בהצעה: מוסד אקדמי ידאג להשתלבות הסטודנטים הערבים, בין השאר באמצעות תוכניות שיספקו תמיכה לימודית, ייעוץ אקדמי ותמיכה רגשית בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: ההצעה גם מדברת על הכרה בחגים של העדות הערביות, החגים הדתיים.

יוסף ג'בארין: אני כותב שמוסד אקדמי יפרסם את לוח השנה האקדמי שלו ויקבע כי ימי החג העיקריים של העדות הערביות ייקבעו כימי מנוחה, ובימים אלה לא יתקיימו לימודים או בחינות והם יוגדרו כימי חופשה לסטודנטים.

יוסף ג'בארין: נדבך נוסף בהצעת החוק – הרעיון של שימוש בשפה הערבית בתחומי הקמפוס.

יוסף ג'בארין: אני כותב שמוסד אקדמי יבטיח כי כל תוכני אתר המוסד, לרבות כל המידע, ההנחיות והנתונים, יהיו נגישים גם בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: המוסד יבטיח שיהיה כיתוב בערבית בכל שלט הכוונה והדרכה ובכלל, והשלט הזה יהיה זהה בגודלו, בצורתו ובתוכנו לשלט שקיים בשפה העברית.

יוסף ג'בארין: הצעת החוק גם מדברת על הבטחת ייצוג הולם לסטודנטים הערבים באגודות הסטודנטים, בין בקרב חברי אגודת הסטודנטים ובין בפרויקטים השונים ובקרב עובדי אגודת הסטודנטים.

יוסף ג'בארין: הצעת החוק גם מדברת על ייצוג הולם במועצה להשכלה גבוהה.

יוסף ג'בארין: אני כותב: בקרב חברי ועובדי המועצה להשכלה גבוהה ובכל המשרות והתפקידים, בכלל הדרגות והמקצועות בכל מחלקה ובכל פרויקט, יינתן ביטוי הולם, בנסיבות העניין, לייצוגם של בני החברה הערבית.

יוסף ג'בארין: אני חושב שחלק מזכויותיו של המיעוט הערבי בתחום החינוכי והתרבותי זה גם להקים מוסד אקדמי בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: לכן, הצעת החוק דורשת להקים אוניברסיטה בשפה הערבית.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להודות לחברי בכנסת שיזמו את היום, לחברת הכנסת מירב בן ארי ולחבר הכנסת איציק שמולי, וגם לשרה גילה גמליאל, שתמכה.

יוסף ג'בארין: גם אני ותיק קרבות בתחום הסטודנטים כיו"ר ועד הסטודנטים הערבים באוניברסיטה, אז אני שמח על שיתוף הפעולה הראשון, אולי, בכנסת הנוכחית.

יוסף ג'בארין: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

נחמן שי: חבר הכנסת איציק שמולי, יושב-ראש התאחדות הסטודנטים לשעבר, לרשותך חמש דקות.

נחמן שי: בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרה – כמה כיף להגיד את זה, כבוד השרה גילה גמליאל – חברתי היקרה, חברת הכנסת מירב בן ארי, שחוץ מזה שהיא חברת כנסת מעולה, היא גם יכולה לפתוח קריירה חדשה כמפיקה של ימי סטודנט.

איציק שמולי: הוכשרת באופן רשמי.

נחמן שי: אבל רק בהתנדבות.

נחמן שי: אסור לה.

איציק שמולי: היו הרבה ימים מיוחדים בכנסת הזאת בשנתיים האחרונות.

איציק שמולי: אני אומר לך, ולא מהפה ולחוץ, שאני לא זוכר יום כל כך משמעותי, שהותיר חותם על האנשים שהשתתפו בו, ועל כך, באמת, כל הכבוד.

איציק שמולי: אני רוצה לברך גם את מנהיגוּת הסטודנטים שיושבת אתנו ביציע ונמצאת כאן מהבוקר, ולפנות אליכם, אפילו בנימה אישית, ולהגיד שלפני כמה שנים, לא יותר מדי שנים, אני ישבתי שם, ואני מסתכל עליכם כמנהיגות העתיד של המדינה הזאת, ואני מאחל גם לכם וגם לעצמנו ובכלל למדינה הזאת שלא ירחק היום ואתם תרדו – או במובן מסוים תעלו – ותגיעו לתוך האולם הזה.

איציק שמולי: אני חושב שבשנים האחרונות מערכת ההשכלה הגבוהה מוכיחה פעם אחר פעם שהיא באמת ראויה לכל הקומפלימנטים שאנחנו נותנים לה.

איציק שמולי: קודם כול, מבחינת האיכות האקדמית, אין שום ספק שאם יש דבר שכדאי להתגאות בו כלפי העולם זה האיכות והמצוינות האקדמית של האקדמיה הישראלית.

איציק שמולי: אבל ביום הסטודנט אנחנו צריכים לדבר על הסטודנטים ופחות על המערכת, ולכן אני רוצה להדגיש בדברי את התפקיד הנוסף שיש לאקדמיה, וזה ההנגשה שלה, והתפקיד החברתי שיש לאקדמיה בכל מה שקשור להנגשתה לחברה הישראלית.

איציק שמולי: קודם כול אנחנו מדברים על התאמתה של המערכת האקדמית למצב שבו 80%, 85% מהסטודנטים הם סטודנטים עובדים, והמערכת האקדמית אמורה לתת מענה לכך שהם גם צריכים להשתכר ולהחזיק את עצמם כלכלית במהלך התואר, אבל גם לא לוותר על האיכות ולהתמיד בלימודיהם.

איציק שמולי: האקדמיה גם צריכה להגיע לקהלים חדשים, לאוכלוסיות, לצעירים ערבים ולציבור החרדי, וגם ליהודים, אבל כאלה שנמצאים ביישובים יהודיים בפריפריה, שיותר קשה להם להגיע לשערי ההשכלה הגבוהה.

איציק שמולי: אני חושב שהממשלה הזאת, וגם ראשי המערכת האקדמית, צריכים לתת את דעתם יותר לסוגיות שאתן מתמודדים הסטודנטים בשנים האחרונות – התחבורה הציבורית, הדיור, יוקר המחיה, ובמיוחד הסוגיה של התעסוקה.

איציק שמולי: הרבה פעמים אנחנו מוצאים שסטודנטים מסיימים את לימודיהם ולא מצליחים להשתלב בשוק התעסוקה.

איציק שמולי: אני חושב שלקראת התקציב אולי גם המובן מאליו צריך להיאמר: אסור בשום פנים ואופן שלמישהו באוצר – ואני לא מייחס את זה לשר האוצר אלא לאחד הפקידים – תהיה איזושהי מחשבה לנסות ולממן את ההסכמים הקואליציוניים של 10 מיליארד שקל דרך הכנסות משכר לימוד ולנסות לחלוב את הפרה הזאת שנקראת סטודנטים.

איציק שמולי: זה לא יקרה.

איציק שמולי: הכנסת הזאת – אתם יכולים לשמוע ולראות כמה מנהיגי סטודנטים לשעבר יש כאן.

איציק שמולי: אני לא חושב שאלה התוכניות של שר האוצר, ואני מברך על זה, אבל אני מקווה שאף אחד מהפקידים שם לא ישתעשע במחשבה הזאת.

איציק שמולי: לבסוף, מנהיגי הסטודנטים לקחו בשנה האחרונה יוזמה מאוד מאוד ברוכה להורדת יוקר המחיה ופעלו בתחומים של פנסיה ואשראי ואפילו דיור כדי להוריד את יוקר המחיה עבור הסטודנטים.

איציק שמולי: אבל בסופו של דבר המהות האמיתית של המושג סטודנט לא טמונה רק בהרחבת האופקים ובקניית דעת, ואפילו לא ביוזמות צרכניות; המהות האמיתית של להיות סטודנט במדינת ישראל זה לקום בבוקר ולשאול את עצמך מה אתה יכול לעשות כדי שהחברה הישראלית תהיה מקום טוב יותר.

איציק שמולי: במובן הזה אני מברך אתכם על המאבקים שעשיתם, גלעד ורם ועמיחי וכל מנהיגות הסטודנטים: על עובדי קבלן, על הדיור – על כל הדברים ועל המאבקים שעוד תעשו.

איציק שמולי: אני חייב להזכיר, אדוני היושב-ראש, גם את הפרויקט המבורך שההתאחדות ממשיכה להוביל בעיר לוד.

איציק שמולי: כבר 400 סטודנטים נמצאים שם, וזה דבר מבורך בצורה בלתי רגילה שאנשים צעירים יוצאים מאזורי הנוחות שלהם והולכים ומתערבים בנקודות התורפה של החברה הישראלית.

איציק שמולי: ובמשפט סיכום, מירב, אני מאחל לך ולעצמנו ולחברה הישראלית כולה שאנחנו נצליח להעביר מהר את הצעת החוק הראשונה שאת יזמת – ואני שמחתי להצטרף אלייך – בכנסת הזאת, בין השאר בעזרת רוח גבית שאני מניח שנקבל מגילה ומאחרים בממשלה, כך שהמובן מאליו ייעשה, וחלק מהחובות של סטודנט בתואר ראשון יהיה לתת מעצמו – לא כל כך הרבה, כולה בהיקף של שתי נקודות זכות במהלך התואר; זה לא יותר מדי לבקש.

איציק שמולי: אני מאמין שאנחנו נגיע לשם, גם בזכות התמיכה של יו"ר ועדת החינוך המיועד.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת שמולי.

נחמן שי: עכשיו תורו של חבר הכנסת מיקי לוי; חמש דקות.

נחמן שי: אחריו ידברו חבר הכנסת יעקב מרגי, חבר הכנסת אורן אסף חזן, חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחר כך כמובן השרה גילה גמליאל.

נחמן שי: בבקשה, ידידי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה בתחילת דברי לברך את יוזמי יום הסטודנט, את חברת הכנסת מירב בן ארי ואת חברת הכנסת עליזה לביא.

מיקי לוי: יישר כוח הן על הארגון, הן על קיום היום הזה, על התכנים.

מיקי לוי: בהחלט יום מוצלח.

מיקי לוי: שאפו ענק על קיום היום הזה.

מיקי לוי: חשיבות ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל ברורה לחלוטין: היא תורמת לחוסנה של מדינת ישראל.

מיקי לוי: טיפוח המשאב האנושי מציב את מדינת ישראל בקדמת ההישגים הבין-לאומיים.

מיקי לוי: המשאב האנושי, שמטופח במסגרות ההשכלה הגבוהה, מעניק למדינה יתרון על פני המדינות האחרות בתחומים רבים.

מיקי לוי: חברות הזנק – למעשה הכינוי שלנו, לאחר ארצות-הברית, Start-Up Nation, הוא לא בכדי, וזה הרבה בזכות אותה השכלה גבוהה שנרכשת בתחומים כמו רפואה, מדעים, טכנולוגיה ועוד תחומים רבים אחרים.

מיקי לוי: חבר הכנסת איציק שמולי וחבר הכנסת לשעבר – לצערי – בועז טופורובסקי, ריכזו את הנושא בכנסת הקודמת, והתניעו – גם לכם שאפו ענק על הבאת המודעות הזאת למליאה.

מיקי לוי: חובה על מירב ועל עליזה להמשיך בדרך הזאת, ולפחות היום הזה נותן לנו את הכיוון הנכון ואת התקווה הבאמת-טובה שהנושא הזה הולך קדימה.

מיקי לוי: אין לי ספק שהוא עוד יצבור תאוצה.

מיקי לוי: המחאה שהייתה בקיץ קידמה בצורה מהותית את מעורבות אגודות הסטודנטים בסדר-היום הציבורי החברתי במדינת ישראל.

מיקי לוי: פרויקט המגורים בלוד – שנזכר פה לא אחת, והיום יש 400 סטודנטים, כך אמרת – בהחלט ראוי להערכה בצורה בלתי רגילה; סטודנטים, שמהווים חלק מאוכלוסייה חזקה, מגיעים למקומות שצריך לחזק אותם, הן חברתית והן ציבורית.

מיקי לוי: המעורבות הזאת היא מעורבות קלאסית של תרומה לחברה, ועל כך, ליוזמים של הפרויקט הזה ולגרעין – כי גם לגור שם זה לא עניין של מה בכך – שאפו גדול.

מיקי לוי: התרומה הזאת, תרומה לחברה – קשה מאוד אפילו לאמוד אותה.

מיקי לוי: חבר הכנסת איציק שמולי, במושב שקיימנו יחד עם השדולה, ציין את מעורבותו של חבר הכנסת שי פירון בהיותו שר החינוך בכנסת הקודמת, מעורבות שהכפילה את מספר הסטודנטים, גם בלוד – והוא אף דאג לתקציב לעניין הזה.

מיקי לוי: ראוי כי הנושא הזה, מירב, ימשיך.

מיקי לוי: אסור לוותר.

מיקי לוי: שגם התקציבים שיינתנו בכנסת הנוכחית מטעם משרד האוצר ומשרד החינוך ייתנו תנופה ליוזמה הזאת, ושמעתי בכינוס על אותה יוזמה של ללכת צפונה לקריית-שמונה – ולאן?

איציק שמולי: לצפת.

מיקי לוי: לצפת, ולעוד ערים.

מיקי לוי: ראוי מאוד שאנשי השדולה, חברי כנסת שהם minded לעניין, ייתנו רוח גבית.

מיקי לוי: זה חשוב מאוד.

מיקי לוי: התרומה היא בלתי רגילה, ובעניין הזה אני מוכן להיות חייל שלכם לצורך כל דבר ועניין; אתם המפקדים, אני המבצע.

מיקי לוי: הכנסת והממשלה צריכות להמשיך להשקיע, לטייב.

מיקי לוי: כל שקל ששמים בהשכלה הגבוהה, מדינת ישראל בסופו של דבר תקצור אותו; לתכנן תכנון מושכל, כיצד ניתן ליישם את המקצועות שנרכשו הן לקידומם של הסטודנטים והן לקידום המדינה – זה הולך לטעמי יד ביד, האינטרסים שלובים האחד בשני.

מיקי לוי: מעורבות הסטודנטים צריכה להיות בכל שטחי החיים, גם לאחר סיום הלימודים.

מיקי לוי: צריך לראות איך עושים שאותן מסגרות שלא יתאדו לאחר סיום הלימודים, שלוש או ארבע שנים – תלוי איפה לומדים, אם זה רק תואר ראשון או גם תואר שני, איך הנושא הזה ממשיך הלאה בכל מיני פרויקטים ויזמות חברתית.

נחמן שי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני כבר מסיים, אדוני.

מיקי לוי: אני מברך ומוקיר את מנהיגי הסטודנטים.

מיקי לוי: המליאה הזאת מצדיעה לכם.

מיקי לוי: תודה רבה על כל העשייה.

מיקי לוי: בהצלחה.

נחמן שי: חן חן לך, חבר הכנסת מיקי לוי.

נחמן שי: אני רוצה להצטרף לברכות לסטודנטים שיושבים מאחורי מסך הזכוכית שם.

נחמן שי: הדובר הבא, חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת, בבקשה.

נחמן שי: זה כבר הוכרז?

יעקב מרגי: לא, המיועד.

נחמן שי: אז הוא המיועד.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

נחמן שי: חמש דקות.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה חברת הכנסת גילה גמליאל, כל אחד כותר לך כתרים, ובצדק.

יעקב מרגי: קצת זכויות גם לאוניברסיטת בן-גוריון בבאר-שבע.

יעקב מרגי: הכנסת מציינת היום את יום הסטודנט הלאומי.

יעקב מרגי: מכובדינו נציגי התאחדות הסטודנטים, גלעד ארדיטי וחבריו, יום הסטודנט בכנסת החל כבר בבוקר בפעילות אינטנסיבית: דיונים, מפגשים, בחינה פסיכומטרית – דוגמית, כמובן – שעברו כמה חברי כנסת.

נחמן שי: עברת?

נחמן שי: עברת?

יעקב מרגי: אגיד לך את האמת, פחדתי.

יעקב מרגי: אבל לא – הייתי עסוק, הייתי עסוק.

יעקב מרגי: אם הייתי עושה – כשהבן שלי – זה לא על חשבוני – כשהבן שלי, לאחר לימודים בישיבה חרדית, ללא לימודי ליבה, בגיל 18 וחצי נכנס לעתודה האקדמית להנדסה, ועבר פסיכומטרי, עם הספרים הכתומים, אני הייתי, בלי שהוא יראה, כמובן, עובר על הספרים; אז מי שרוצה להתחרות בי – אני מוכן.

אורן אסף חזן: נשארו למירב עוד כמה ספרים.

עיסאווי פריג': יש תוצאות?

קריאות: – – –

יעקב מרגי: והכול הכול, כמובן, הכול הכול ביוזמת חברת הכנסת הנמרצת מירב בן ארי, שנטלה את היוזמה הזאת על עצמה ותחת חסותה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בחרתי לנאום מהכתוב, כי יש כל כך הרבה מה לעשות ומה לשפר ומה לתרום ולסייע בתחום הזה לסטודנטים בישראל, שנוכל להתפרס ולא להגיע לכלום, ולכן בחרתי להתמקד בכמה נקודות.

יעקב מרגי: אני שייך לדור שבו מספר הקמפוסים בארץ לא עלה על מספר האצבעות בכף יד.

יעקב מרגי: אני שייך לשנתונים שמספר הסטודנטים שנקלטו לאחר מערכת החינוך ולאחר השירות הצבאי היה קומץ ממספר רב של בוגרים.

יעקב מרגי: לבי מלא שמחה שהיום המשוואה התהפכה, שכל הארץ קמפוסים-קמפוסים, כלשון המשורר, ומי שלא הולך לאקדמיה – זה הקומץ.

יעקב מרגי: ממש משוואה שהתהפכה.

נחמן שי: קומץ?

יעקב מרגי: הוא קומץ, יחסית לתקופה שלי; אני יודע, זה היה כמו נבחרי הסיירות.

יעקב מרגי: מי הלך אצלנו בשכונה לאקדמיה?

יעקב מרגי: זה אותו קומץ.

יעקב מרגי: היום אתה לא יכול להצביע על קומץ, ובאמת אפשר לדבר על מי שלא הולך כקומץ, אם נתייחס לזה שלאחר מכן יש השלמות, ועל המכללות.

יעקב מרגי: אני מכיר את הדיון הער שמתקיים באקדמיה האם הכמות באה על חשבון האיכות.

יעקב מרגי: אני מזהיר: אל לנו, על מזבח האיכות, לפגוע באותם חלקי אוכלוסייה שזה עתה העזו פנים והחלו משתלבים אף הם באקדמיה.

יעקב מרגי: כאן המקום לשבח את קהילת הסטודנטים על התרומה לקהילה.

יעקב מרגי: אני מגיע מהעיר באר-שבע בנגב.

יעקב מרגי: אני רואה, אני חש את התרומה הרבה של הסטודנטים בשכונות, ובפרט בשכונה ד' מזרח, הסמוכה לאוניברסיטה.

יעקב מרגי: כאן המקום לשבח את קהילת הסטודנטים על תרומתם ומעורבותם בקהילה, וזה הזמן לעגן זאת, חברת הכנסת מירב וחבר הכנסת איציק שמולי, לעגן זאת בחקיקה.

יעקב מרגי: אין ספק, זה מתבקש, מה גם – מה אתם כבר מבקשים במכלול המטלות שיש על הסטודנטים, עוד – כמה נקודות?

מירב בן ארי: – – –

יעקב מרגי: בוא נתחיל עם זה, בסדר?

יעקב מרגי: אני חושב שזה תגמול נאה ויאה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, אם לא הגענו עדיין ללימודים אקדמיים חינם בישראל – וכולי תקווה שיום אחד נגיע לכך – שומה עלינו להסיר מכשולים ומפגעים ביורוקרטיים ומפגעים כלכליים מלפני הסטודנטים.

יעקב מרגי: והגיע הזמן לשאול באומץ: האם מערכת החינוך מכינה את בוגריה ללימודים האקדמיים?

יעקב מרגי: כמה מתוך בוגרי מערכת החינוך צריכים עוד תיקונים והשלמות, שזה גם זמן יקר – זמן זה כסף – וגם עלויות גבוהות?

יעקב מרגי: הגיע הזמן לשאול: האם לא הגיע הזמן שסטודנטים יהיו שותפים פעילים בתהליך קבלת ההחלטות הנוגעות לציבור הסטודנטים בישראל?

יעקב מרגי: רבותי, לא הכול זה פגיעה בחופש האקדמי, ואני מבקש, לפני שייתנו תשובות כאלה, תחשבו פעמיים.

יעקב מרגי: לא הכול זה פגיעה בחופש האקדמי.

יעקב מרגי: אולי זאת תרומה לחופש האקדמי?

יעקב מרגי: אולי נפתח קצת את השורות כדי שתהיה עוד דעה?

יעקב מרגי: אולי נצא מתוך הקופסה?

יעקב מרגי: לא לחינם יש חסמים – בזה אני מסיים.

יעקב מרגי: ואללה, יש לי עוד זמן.

יעקב מרגי: תודה רבה על נדיבותו של היושב-ראש.

יעקב מרגי: זה הזמן לשאול: למה, למה קשה לעבור מהסגל הזוטר לסגל הבכיר?

יעקב מרגי: זה מזכיר לי – כמו מנהלי המחלקות בבתי-החולים.

יעקב מרגי: הם יוצאים או עם תעודת לא-רוצה-לומר-מה או על אלונקה.

יעקב מרגי: זה הזמן לשאול, למה לא?

יעקב מרגי: אני קורא – מייד אני מסיים – אני קורא מכאן להנהגת ציבור הסטודנטים – – –

נחמן שי: חבר הכנסת עטר, חבר הכנסת עטר.

יעקב מרגי: דני עטר.

נחמן שי: דני.

יעקב מרגי: אני קורא מכאן להנהגת הציבור היקר הזה: המשיכו בדרככם לעבר המצוינות, ואל תשכחו את אלה שלא זכו ורוצים להגיע לשם.

יעקב מרגי: מצפה אני מכם לנהוג כפי שנהגנו במסעות ומסעי אלונקה: "איש את רעהו יעזֹרו ולאחיו יאמר חזק"; כן, מאחור לדחוף את אלה שלא מצליחים לעלות במעלה ההר.

יעקב מרגי: ומכאן אני רוצה לברך את אותם אלפי סטודנטים חרדים, שממש שמו נפשם בכפם, ויחד עם קיום העול המשפחתי ועם הקשיים האובייקטיביים הם מתמודדים ובהצלחה עם הלימודים האקדמיים.

יעקב מרגי: ויהי רצון שנגיע ליום של ומלאה הארץ דעה, כמים לים מכסים.

יעקב מרגי: תודה.

נחמן שי: בעזרת השם.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: הדובר הבא – חבר הכנסת אורן חזן.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג', ותשובת השרה אחר כך.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת חזן, לרשותך יעמדו חמש דקות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – המעטים, יש לומר – אני מלא ברגשות מעורבים.

אורן אסף חזן: זה מקסים בעיני שהנאום השני שלי במליאה, מעל דוכן הכנסת, הוא דווקא ביום הזה.

אורן אסף חזן: גם אני, למי שלא יודע, עדיין סטודנט, ושמח לייצג אתכם, חברי, ראשי הסטודנטים והסטודנטים.

אורן אסף חזן: אין אנחנו ואתם; כולנו ביחד למען השכלה טובה, השכלה גבוהה טובה בישראל.

אורן אסף חזן: בסופו של יום כולנו צריכים לזכור שעם בונה סטודנטים והשכלה בונה עם.

אורן אסף חזן: יחד עם זאת, אני מסתכל פה על המליאה הריקה שלפני ואני עוצר לרגע את כל חגיגת התודות והחיבוקים.

אורן אסף חזן: חבר'ה, נראה לי שאנחנו פספסנו משהו.

אורן אסף חזן: יכול מאוד להיות שדווקא כאן, במדינת ישראל, מדינה שאין לנו בה לא זהב, לא כסף, לא נפט, לא יהלומים, המשאב היחיד שיש לנו זה המשאב האנושי, זה אנחנו.

אורן אסף חזן: דווקא ביום הזה אנחנו בוחרים לזלזל?

אורן אסף חזן: תסלחו לי, חברים, אני מתבייש.

אורן אסף חזן: זה התחיל בבוקר הזה, ויכעסו עלי אולי אחרים, יגידו שאני מקלקל את היום החגיגי הזה, אבל אני מדבר מהלב.

אורן אסף חזן: כמי שבשנת 2007 הוביל את מאבק הסטודנטים הגדול ביחד עם חברים טובים, ביניהם איציק שמולי, שנמצא כאן אתנו, ובועז טופורובסקי – שלצערי הוא כבר לא חבר הכנסת, אבל מי יודע, עוד ישוב – והצלחנו לשנות את פני ההשכלה הגבוהה בישראל, עשינו את זה רק מסיבה אחת: שבאותה שנה, באותו רגע, באותו עניין בחרו הפוליטיקאים לעצור לרגע, להפסיק לדבר, להפסיק למכור חלומות ורודים, לעצור ולהקשיב; להקשיב למצוקות, להקשיב לקשיים, להקשיב לדרך.

אורן אסף חזן: אני רוצה לברך דווקא עכשיו את חברתי השרה חברת הכנסת גילה גמליאל, שמהיום שאני זוכר את עצמי בפוליטיקה או בעשייה הציבורית אני זוכר אותה מלווה את הסטודנטים, את הצעירים.

אורן אסף חזן: אני מודה לראש הממשלה ששם אותך דווקא בתיק הזה, עם האחריות לשלב ולחבר – –

דניאל עטר: כמה זמן זה?

דניאל עטר: כמה זמן זה?

אורן אסף חזן: – – עם האחריות לשלב ולחבר בין הדור השלישי אלינו, הצעירים.

אורן אסף חזן: דני, אם תרצה עצה וכמה דברים בדרך אני כאן כדי לעזור.

אורן אסף חזן: עכשיו, בבקשה אל תפריע לי.

אורן אסף חזן: חברי הסטודנטים, אני רוצה לבקש מכם בקשה אחת, לא גדולה: תניחו לרגע את הפוליטיקה בצד.

אורן אסף חזן: אם אני וחברי פריג' כשעולים על מגרש הכדורגל יודעים להתמסר אחד עם השני, ובאותה נשימה, ברגע שאחרי, כשאני כותב הצעת חוק שבה אני קורא ללמד ערבית כבר מכיתה א' הוא חותם אתי על אותה הצעת חוק, גם אתם, מנהיגי הסטודנטים – אתם נושאים על הכתפיים שלכם אחריות כבדה; אתם נושאים על הכתפיים שלכם את העתיד של המדינה הזאת.

אורן אסף חזן: יהיו כאלה שיגידו שאני מדבר גבוהה-גבוהה, אולי הלכתי קצת לאיבוד.

אורן אסף חזן: עתיד המדינה?

אורן אסף חזן: כן, זה מה יש.

אורן אסף חזן: הגעתי לכנסת הזאת ונשבעתי, אמרתי "מתחייב אני".

אורן אסף חזן: באותה נשימה שאמרתי "מתחייב אני" למדינה ו"מתחייב אני" לצבא אני מתחייב גם לכם, הצעירים.

אורן אסף חזן: עמדתי פה בנאום הבכורה שלי וסיפרתי כמה אני מרגיש אחריות אישית, אמיתית, אחרי שהרשיתי לעצמי, באמת בבושת פנים, להיות ברוגז עם המדינה, כי שקעתי באותה בועה של ייאוש, שחלק לא מבוטל מציבור הסטודנטים נמצא בה.

אורן אסף חזן: החלטתי לוותר, ואני רוצה לבקש מכם: תוותרו על הפריבילגיה הזאת שנקראת ייאוש.

אורן אסף חזן: נכון, זה לא קל לקום בבוקר, לפעמים ב-05:00, לפעמים ב-04:00, לזרוק עיתונים, לשטוף כלים – –

מירב בן ארי: הם לא מיואשים.

אורן אסף חזן: – – להתרוצץ.

מירב בן ארי: אורן, למה אתה אומר שהם מיואשים?

אורן אסף חזן: אני רוצה לבקש מכם: בואו נשלב כוחות ביחד.

אורן אסף חזן: אני מבטיח לכם, שמעבר לעובדה שאני אעזור לחברתי מירב בן ארי, שעדיין מגיעה לה תודה רבה על היום הזה – –

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: תודה.

אורן אסף חזן: – – אעזור לה לקדם את החוק שאני זוכר את עצמי בתור יושב-ראש אגודת סטודנטים בקריית-אונו מוביל – – –

מירב בן ארי: עדיין מגיע לי – – –

אורן אסף חזן: אגב, עניין תרומה לקהילה והשתתפות קיים בקריה האקדמית אונו כבר מעל עשור; מקבלים שם נקודות זכות.

אורן אסף חזן: אכן, מגיעה לכם תודה על כך שאתם מביאים את זה.

אורן אסף חזן: עצוב לי שדווקא אנחנו, שמבינים שאין לנו אלא את עצמנו, צריכים לכפות על סטודנטים בחקיקה לתת יד – – –

מירב בן ארי: – – –

אורן אסף חזן: קחו דוגמה מאיציק שמולי היקר – ואני רוצה להגיד לך תודה – איך הוא הבין כשהוא היה יושב-ראש התאחדות הסטודנטים – –

מירב בן ארי: אבל אורן, אורן, אתה לא – – – עם הצעת החוק.

מירב בן ארי: הצעת החוק מחייבת את המכללות – – –

אורן אסף חזן: – – איך הוא הבין מה האחריות שעל הכתפיים שלו ויצא להילחם בשביל החלשים, בשביל האנשים האלה שקשה להם.

אורן אסף חזן: חברים, האחריות הזאת היא שלנו, כי מחר, מחרתיים, בעוד שנה-שנתיים אנחנו כבר לא נשב על ספסל הלימודים.

אורן אסף חזן: אנחנו נהיה אותם אלה שזקוקים למקומות עבודה – ואני מסיים, אדוני היושב-ראש – נהיה אותם אלה שזקוקים למקומות עבודה, שזקוקים לשכר מינימום גבוה יותר, שזקוקים לעזרה.

אורן אסף חזן: גמילות חסדים היא לא מילה גסה.

אורן אסף חזן: אני רוצה להודות לכם שבאתם.

אורן אסף חזן: הדלת שלנו, הדלת שלי וגם הלב שלי פתוחים בשבילכם.

אורן אסף חזן: תודה רבה ויום סטודנט שמח לכולם.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

נחמן שי: מירב, רצית להגיד משהו אבל לא יצא לך.

נחמן שי: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, ואחריו תהיה השר גילה גמליאל.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: בבקשה, ידידי.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אני מצטרף לכל הברכות שהשמיעו החברים לפני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אני אומר, לפעמים מעז יוצא מתוק.

עיסאווי פריג': לאט-לאט מתהווה לנו ממשלה, כל יום עם חידוש ועם יציאה אחרת, אבל יצא – ואני אומר את זה במלוא הרצינות ובמלוא ההערכה – גם מדברים גרועים יוצאים לפעמים דברים טובים, והדבר הטוב שקרה לנו, שקיבלנו את שרת הסטודנטים.

עיסאווי פריג': אני אישית ככה רואה את הדברים.

עיסאווי פריג': הייתי בכנסת הקודמת ואני נמצא עכשיו בכנסת הזאת, ומהיכרות אישית אתך, כבוד השרה, וכמה הנושא הזה קרוב ללבך – התעקשת להיות אחראית לצעירים ולסטודנטים, לקידום כל מיני עניינים שאת רואה לנכון.

עיסאווי פריג': אני מברך על המהלך הזה, וזה מהלך שמבשר טובות.

עיסאווי פריג': אני כסטודנט ואת כסטודנטית – ורוב החברים כאן עברו את התהליך הזה בהיותם סטודנטים – בואי נחשוב ביחד מה סטודנט חש לפני שהוא מתחיל ללמוד, מה הוא עובר תוך כדי למידה ומה הוא חושב אחרי שהוא מסיים את הלימודים.

עיסאווי פריג': היום אנחנו במצב שלפני שאני מתחיל ללמוד אני צריך לחשוב על העלות הכספית, אני צריך להיות מסודר כלכלית.

עיסאווי פריג': כי גם הלמידה – ועכשיו יושב-ראש הכנסת ציין: 310,000 סטודנטים יש בארץ, 65 מוסדות לימוד, ומתוכם, אמר, 36 מכללות – מכללות שבגלל הכספים ושכר הלימוד לא כל סטודנט ירשה לעצמו להיות שם.

עיסאווי פריג': אז הפכנו להיות אקדמיה לעשירים.

עיסאווי פריג': זה דבר אחד.

עיסאווי פריג': הדבר השני – מה סטודנט במהלך הלימודים שלו חושב?

עיסאווי פריג': הוא חושב על עלות הוצאות המחיה והוא חושב על דיור – דיור מוזל או דיור שיוכל לעמוד בו.

עיסאווי פריג': שני האלמנטים האלה, אני רוצה לבחון אותם ביום סטודנט כזה, ביום ייחודי כזה, ולראות איפה אנחנו עומדים.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתמקד בתל-אביב.

עיסאווי פריג': תל-אביב היא עיר מבוקשת, עיר שהסטודנטים אוהבים להיות שייכים לקמפוסים שלה.

עיסאווי פריג': אחד האילוצים לא להיות שם הוא בעיית הדיור – אין מעונות – דיור שאני לא יכול להשיג.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם עם איזה בשורה אנחנו מסוגלים לצאת ביום כזה, כבוד השרה, לסטודנטים של אזור המרכז, במיוחד בתל-אביב, שמחפשים פינה ללון בה כדי להתכונן ללימודים.

עיסאווי פריג': אני פונה אלייך, ובואי יחד, יחד עם כל החברים כאן – שאני בטוח שהם אכפתיים לנושא הזה – נחשוב איך הופכים את תל-אביב המבוקשת למקום קל שכיף לסטודנט לבוא לשם.

עיסאווי פריג': זה – אחד.

עיסאווי פריג': הדבר השני – יום הסטודנט זה יום באמת מיוחד, יום מרגש עבורי, ואם יהיה לי זמן אני אגיד למה.

עיסאווי פריג': אני מציע לך, כבוד השרה, שבערים המוחלשות, ביישובים המוחלשים, בפריפריה, במגזר הערבי ובכל המקומות המוחלשים, יצוין היום הזה דרך תמיכה לרשויות שלא יכולות לעמוד בזה.

עיסאווי פריג': תני לכל הארץ להרגיש שאכן יש יום סטודנט, לא רק יום סטודנט שאנחנו מציינים אותו – יום סטודנט לתל-אביב או לירושלים, לערים העשירות.

עיסאווי פריג': תני לפריפריה להרגיש את זה.

עיסאווי פריג': ולמה אני מתכוון?

עיסאווי פריג': להכין תוכנית עבור המועצות והעיריות בפריפריה ובמגזרים המוחלשים איך למנף את היום הזה כדי להגביר את המודעות.

נחמן שי: תודה.

עיסאווי פריג': דבר אחרון, אדוני היושב-ראש – –

נחמן שי: אחרון.

עיסאווי פריג': – – ואני מסיים, שאנחנו כמדינה – ואמרו את זה לפני חברי כנסת אחרים – המשאב האנושי הוא שנותן לנו את הפריבילגיה ואת הזכות להתקיים בכבוד ולשמור על צמיחה.

עיסאווי פריג': המשאב האנושי הזה שנמצא בתוכנו צריך להיות מנוצל ב-100%.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד שהוא – –

נחמן שי: תודה.

עיסאווי פריג': – – מנוצל בחלקיות.

עיסאווי פריג': ומידור מגזרים אחרים מלקחת חלק בניצול ובצמיחה – –

נחמן שי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': – – גם על זה צריך לתת את הדעת.

עיסאווי פריג': תודה.

נחמן שי: ללא ספק.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נחמן שי: ועתה – תשובתה של השרה גילה גמליאל, שבין יתר האחריויות שלה גם האחריות לצעירים הסטודנטים, מנדט אחד.

נחמן שי: בבקשה, גברתי.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, הנהגת הסטודנטים שנמצאת אתנו כאן, והסטודנטיות כמובן, חברות וחברי הכנסת, חיליק היקר, ראשית, אני רוצה לפתוח בברכות לחברתי היקרה, חברת הכנסת הנמרצת, הפעילה, מירב בן ארי.

גילה גמליאל: אני לא יודעת אם כולם בבית הזה מעודכנים בעצם היותה האישה הראשונה שנבחרה ליושבת-ראש אגודת הסטודנטים במכללה, בבין-תחומי בהרצליה, ופרצה דרך.

גילה גמליאל: היא גם זכתה בתוכנית "דרוש/דרושה מנהיג/מנהיגה", ותיעלה את אותם 5 מיליון שקלים של הפרס להקמת מרכז ספורט עבור ילדים בסיכון והעצמה של הנוער, והמשיכה את פעולתה המאוד-מאוד ברוכה בסוגיית הנוער גם כחברת מועצת העיר תל-אביב.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לך שאת מודל נפלא לאישה קרייריסטית, מצליחה, ואנחנו נעזור לך להצליח גם כאן בכנסת.

גילה גמליאל: אז ראשית, היוזמה שלך ושל חבר הכנסת איציק שמולי, שגם הוא צמח במערכת הסטודנטיאלית כיושב-ראש התאחדות הסטודנטים הארצית, שמשם גם אני מגיעה – אני רוצה לומר לכם שהיוזמה שלכם מבורכת – – –

יחיאל חיליק בר: – – – תודי שהוא היה יושב-ראש יותר טוב – – –

גילה גמליאל: וגם חברנו יוסי – יוסוף – שגם הוא היה באגודת הסטודנטים.

גילה גמליאל: אני חושבת שיש כאן

גילה גמליאל: בהחלט כר נרחב של מי שבאו מתוך המערכת, שמבינים – וכמובן, חברי אורן חזן – שמבינים את הצורך, את התובנה המשמעותית שמעורבות חברתית של סטודנטים וסטודנטיות זה כר מאוד נרחב להעצמה של האוכלוסיות והפריפריה החברתית במדינת ישראל.

גילה גמליאל: על כן יוזמתֵך, ויוזמתךָ, איציק, בנושא של הצעת חוק – אני בוגרת ארבעה תארים אקדמיים.

גילה גמליאל: ממי שלומד לתואר הראשון, יש רוב הזמן איזו דרישה לכמה נקודות שהן כלליות.

גילה גמליאל: אני זוכרת שלמדתי אוקיאנוגרפיה באחת הפעמים.

גילה גמליאל: צריך למלא 16 נקודות, אז כל אחד בודק מה יש בנמצא.

גילה גמליאל: אז אני חושבת שזו יוזמה כל כך מוסרית, כל כך מחנכת, כל כך מעצימה, להכניס פנימה את ההיבט של המעורבות החברתית.

גילה גמליאל: ולא רק זה – עצם הנתינה גם היא כל כך מעצימה ומחזירה, שאני רואה בזה כר נרחב.

גילה גמליאל: יש כל כך הרבה פעילויות שניתן לעשות תמורת אותן שתי נקודות שאתם ממליצים עליהן, ואני אסייע בידכם לקדם זאת בוועדת שרים לענייני חקיקה.

איציק שמולי: אגב, היום יש מוסדות אקדמיים – –

גילה גמליאל: שהם ביוזמה אישית.

גילה גמליאל: נכון.

איציק שמולי: – – שנותנים נקודות זכות על ריקודי עם – בלי לזלזל.

גילה גמליאל: גם זה טוב, אבל אין ספק שזה – – –

איציק שמולי: אז אי-אפשר להגיד שאנחנו רוצים לפגוע בחופש האקדמי.

איציק שמולי: אנחנו לא – – –

מירב בן ארי: – – – שיעורי ספינינג.

נחמן שי: על ספינינג מקבלים נקודות?

נחמן שי: אה, אז אני גם יכול – – –

גילה גמליאל: כמי שנמצאת שנים במערכת הסטודנטיאלית – עשור רק למדתי במשך כל השנים; אני בוגרת, בין היתר, שני תארים בפילוסופיה ושני תארים במשפטים, תואר ראשון בפילוסופיה דו-חוגי עם היסטוריה של המזרח התיכון – אני רוצה לומר שזו הייתה תקופה מרתקת.

גילה גמליאל: יש נושא אחד בסוגיית הלימודים באקדמיה, במדעי הרוח, שאותי באופן אישי מאוד מדאיג, ואני רואה בזה חלק מהדברים המשמעותיים והחשובים שצריך לעודד באקדמיה.

גילה גמליאל: יותר ויותר מחלקות נסגרות, פחות ופחות סטודנטים וסטודנטיות הם חלק מהמערכת של לימודי מדעי הרוח, ואני מתכוונת לקדם את היוזמה, ביחד עם שר החינוך, על מנת להוביל לימודים במדעי הרוח חינם.

גילה גמליאל: זו חובה בעיני להוביל למצב שבו שהסטודנטים והסטודנטיות יוכלו – כפי שצריך לעשות – ללמוד, ליהנות, כפי שהיה ביוון העתיקה, ולתת להם את הכלים גם לממש זאת.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את התאחדות הסטודנטים, שהגישו לי היום את "תוכנית 100 הימים".

גילה גמליאל: עברתי עליה כבר במהלך היום.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם שאני שמחה שכבר אחד מן הדברים שרציתם – לראות את ממשלת ישראל שמה דגש על ההיבט של האוכלוסייה הצעירה בתוך מערך הממשלה – ניתנה לי הזכות לכהן היום בממשלה כשרה לקידום האוכלוסייה הצעירה בישראל.

גילה גמליאל: גם תחום האחריות הזה עבר אלי, ויש לי בדיוק 30 ימים להכין את כל התוכנית המדוברת, כך שאני קוראת גם לחברי וחברותי מן הכנסת, אבל לא פחות חשוב – להתאחדות, להנהגה העתידית של מדינת ישראל, תוך התבססות, בין יתר הדברים, על "תוכנית 100 הימים", ליצוק כאן תכנים ממשיים להעצמת הצעירים.

גילה גמליאל: אני שמחה שניתנה לי בעבר הזכות לקדם את לימודי החינם לחיילים משוחררים ולבוגרי השירות הלאומי; את חופשת הלידה לסטודנטיות ולהורים – אבות צעירים; את הקמת כפר-הסטודנטים בעיר לוד, שבעיני הוא מודל שצריך להמשיך אותו גם ביישובים נוספים במרכז הארץ, כמענה, מתן פתרון ייחודי בכל ההיבט של המגורים לסטודנטיות וסטודנטים במרכז הארץ.

גילה גמליאל: אני שמחה שחברי איציק שמולי, חבר הכנסת איציק שמולי, לימים גם עבר לגור בעיר לוד והוסיף את החזון שלי לעיר הזאת.

גילה גמליאל: אני רואה את העיר לוד – יש פוטנציאל ממשי להפיכתה לעיר הצעירים של מדינת ישראל.

גילה גמליאל: אני רואה בזה חזון ממשי, תוך מתן משאבים לעיר על מנת לתת מענה לאוכלוסייה הצעירה בישראל, ולדאוג שהעיר תהפוך להיות מוקד שבו כולם, צעירים וצעירות, ירצו להיות בו.

גילה גמליאל: יש מודלים שבדיוק משקפים את החזון שלי לעיר לוד: הובוקן בארצות-הברית היא מודל שבו אוכלוסייה צעירה הפכה את העיר הזו לפנינה בארצות-הברית, ואני חושבת שכך ניתן לעשות גם כאן.

גילה גמליאל: לגבי האוכלוסייה הוותיקה, אני שמחה מאוד שנפלה בחלקי הזכות ללמוד את התחום, ואני רוצה לומר לכם: כסטודנטית צעירה באתי מגדרה והגעתי לאוניברסיטת בן-גוריון, ומכיוון שלא הייתה לי הכוונה, פתאום הסתבר לי גם שאני צריכה לישון שם.

גילה גמליאל: לא נערכתי לשינה.

גילה גמליאל: אמרתי: רגע, מה עושים כאן?

גילה גמליאל: אני זוכרת את הפתק הזה שהיה שם על אותה אישה מבוגרת שמחפשת מי ילון אתה.

גילה גמליאל: אני חושבת שזו סגירת מעגל – לשלב סטודנטים במגורים יחד עם האוכלוסייה הוותיקה.

קריאה: – – –

גילה גמליאל: כן, זה די סגירת מעגל.

גילה גמליאל: אני מודה.

גילה גמליאל: אני רואה את ההיבט של הנהגת העתיד, מסתכלת על נושאים שבעיני הם חשובים במכלול, כמו זה שצעירים וצעירות במדינת ישראל אינם חוסכים לפנסיה עד גיל 30, דבר שמעיב על העתיד לבוא, על הראייה שלהם – בהיבט של אוכלוסייה ותיקה.

גילה גמליאל: אנחנו צריכים לתעל את כל המשאבים שלנו על מנת שהאוכלוסיות האלה ישלבו זרועות יחדיו, ואני מאמינה שבהחלט ניתן לייצר כאן דבר מדהים בעיני, חדש, שיוביל בסופו של דבר את העתיד שלנו, מתוך ראייה חברתית של האוכלוסייה המדוברת.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר שאני שמחה שלקחתי על עצמי גם את הטיפול בשוויון המיעוטים.

גילה גמליאל: אני רואה בזה אתגר עליון.

גילה גמליאל: וכאן אני רוצה לשלב את כל הדברים שדיברתי עליהם קודם – שילוב האוכלוסייה הערבית גם באקדמיה.

גילה גמליאל: זה אתגר עליון, והיום, ביום הסטודנט, נציין אותו.

גילה גמליאל: ככל שיהיו יותר משאבים לאוכלוסייה הערבית, הם יוכלו לקבל יותר את אותה הזדמנות שצריכה להגיע להם להשתלבות בהמשך במעגל התעסוקה.

באסל גטאס: 2% באקדמיה.

גילה גמליאל: נכון, אחוז נמוך.

גילה גמליאל: ואם נסתכל על האוכלוסייה הנשית – זה השלב הבא, ההיבט של השוויון המגדרי, שבו אני רואה את המכלול הזה כמשהו שמתבקש בחברה שוויונית וצודקת.

גילה גמליאל: אז יש הרבה דברים לעשות, ויש לי פרטנרים ופרטנריות טובים וטובות.

גילה גמליאל: אני מאמינה שנצליח לעשות זאת, נצליח למנף את האוכלוסייה שלנו בישראל לעתיד טוב יותר.

גילה גמליאל: תודה רבה, וחג שמח לסטודנטים ולסטודנטיות.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לשרה.

נחמן שי: אני רואה שיש לך רשימת עשייה מאוד ארוכה.

נחמן שי: אני מקווה שלא ייקחו תפקיד מתפקידייך בשעות הקרובות.

נחמן שי: אנחנו לא נקבל פה החלטה, אבל חבר הכנסת יוסי יונה ביקש – אנחנו נסתפק, אלא אם כן מישהו מהחברים מבקש לערער על כך, בתשובת השרה.

נחמן שי: לא נעביר לוועדה, אלא אם כן אתם רוצים משהו אחר.

נחמן שי: אני לא שומע הצעה אחרת.

יעקב מרגי: אתה חייב – – –

נחמן שי: אני נותן קודם ליוסי יונה, כן כן.

נחמן שי: אני רק רציתי לתת לכם חומר למחשבה.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה.

נחמן שי: בבקשה.

יוסי יונה: אני רוצה לשוב ולברך על היוזמה הנהדרת הזאת.

קריאה: לא שומעים.

יוסי יונה: חברי איציק שמולי וחברתי מירב בן ארי, יוזמה מברכת.

יוסי יונה: וברור, מתבקש להגיד חג שמח לסטודנטים, אבל אני גם מצטער על כך שהחג הזה לא נחגג בנוכחות גדולה יותר שלנו, של חברי הכנסת, ואני מקווה שזו לא אינדיקציה למה שהבית הזה חושב על הסטודנטים.

יוסף ג'בארין: העיקר האיכות.

עבדאללה אבו מערוף: העיקר האיכות.

יוסי יונה: העיקר האיכות.

יוסי יונה: אני רוצה גם לומר כמה דברים.

יוסי יונה: תראו, סטודנטים יקרים – אלה שגם נותרו בכם הסבלנות וה-stamina להישאר כאן אתנו, כי אולי גם אתם למדתם קצת מאתנו והתחלתם לדלל את המושבים: תראו, באתם ביום חג שלכם, אבל למען האמת זה גם יום עצוב לדמוקרטיה הישראלית, ואולי הוא גם קורה באיזשהו שיתוף פעולה בינינו לבינכם.

יוסי יונה: זה יום לא טוב, כי זה יום שבו אנחנו רואים כיצד הדמוקרטיה נפגעת על-ידי ראש הממשלה עצמו; אנחנו רואים כיצד הדגל של הממשלה הזאת, של התחרותיות עצמה, נפגע על-ידי ראש הממשלה עצמו.

יוסי יונה: אני רוצה לומר לכם, סטודנטיות וסטודנטים יקרים: המון מהתחלואים הללו של החברה הישראלית – במידה מסוימת גם לכם יש אחריות כלפיה, משום שעד כה לא השכלנו ליצור ציבור שהוא ציבור מודע, ציבור שנמצא שם, ציבור שמבקש מהמנהיגים והמנהיגות שלו לתת דין-וחשבון על מעשיו.

נחמן שי: תודה.

יוסי יונה: אז זה יום חג שמח שלכם.

יוסי יונה: לא באתם ביום הכי חגיגי שלנו פה בכנסת ישראל.

נחמן שי: תודה רבה.

יוסי יונה: ואני מקווה שהחגיגות הבאות או ימי החג הבאים של הסטודנטים יהיו בסימן של הצלחה יותר גדולה של הדמוקרטיה שלנו.

נחמן שי: תודה רבה.

יוסי יונה: אז בכל זאת – חג שמח.

נחמן שי: חג שמח לכולם.

נחמן שי: עוד ביקש – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

נחמן שי: דקה.

נחמן שי: אני מבקש ממך שלא להאריך, ונוכל לנעול את הישיבה.

נחמן שי: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, גם אני רוצה להצטרף בהצדעה ליוזמה של אחי, איציק שמולי, ושל מירב בן ארי – בהחלט תוספת מדהימה לכנסת.

יחיאל חיליק בר: כמו שגילה אמרה, גם אני צמחתי בעולם הסטודנטים.

יחיאל חיליק בר: הייתי יושב-ראש "אופק" בירושלים, גדלתי באגודה בירושלים.

יחיאל חיליק בר: שם מאוד לא אהבנו את גילה גמליאל, כי היא הייתה האויב המר מהליכוד שהיינו צריכים להביס – ואגב, אחת היחידות שם שלקחה את הסיפור הזה שלא שייכת למפלגת העבודה.

יחיאל חיליק בר: את באמת היית תקועה לנו ככה, לא רוצה להגיד פה כמו מה.

יחיאל חיליק בר: אבל באמת, הנה, היום יושבים פה הכוחות הכי טובים, כוחות צעירים שגדלו באגודה.

יחיאל חיליק בר: אגב, איתן כבל, שהיה יו"ר האגודה בעברית – אני לא יודע אם ציינתם.

יחיאל חיליק בר: ציינו?

יחיאל חיליק בר: איתן כבל, שהיה יו"ר האגודה בעברית.

יחיאל חיליק בר: אנחנו גדלנו באותו תא, כבל באמת מורי ורבי.

איציק שמולי: זה היה לפני 60 שנה.

איתן כבל: זה כבר חפירות ארכיאולוגיות.

יחיאל חיליק בר: לא, אבל תשימו לב, תשימו לב כמה מנהיגי סטודנטים יושבים, רק פה: מירב, וגילה, ואיציק, ואיתן, ואני.

יחיאל חיליק בר: זה באמת מדהים לראות שהעולם הצעיר, הסטודנטיאלי, שולח נציגים לכנסת.

יחיאל חיליק בר: וגם כשהוא בכנסת, אם בעמדת שרה – ואני מברך את אחותי היקרה גילה, באמת אחת השרות שאני הכי מפרגן להן פה.

נחמן שי: תודה.

יחיאל חיליק בר: וזה מגיע לך גם בגלל איך שצמחת.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא שוכחים את הסטודנטים כשאנחנו מסיימים להיות סטודנטים, והסטודנטים הם העתיד של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: ומה שאיציק אחי עושה פה יחד עם מירב – ואנחנו שותפים כולם לזה – זה דבר ענק.

יחיאל חיליק בר: אז באמת יישר כוח.

יחיאל חיליק בר: וצריך לזכור, הסטודנטים זה מה שאנחנו היינו, זה מה שהילדים שלנו יהיו – –

נחמן שי: תודה.

יחיאל חיליק בר: – – וזה העתיד של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת יחיאל בר.

נחמן שי: אני מצטרף לכל הברכות.

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף גם כמובן את מנהיג הסטודנטים הדגול אורן חזן.

יחיאל חיליק בר: שכחתי.

יחיאל חיליק בר: הוא אמר לי, אז הנה, אני מוסיף.

נחמן שי: נראה שמי שלא היה בהתאחדות סטודנטים או באגודת סטודנטים אין לו מה לעשות פה בבית.

נחמן שי: אני רוצה להודות לכולם ולברך את הסטודנטים על היום המוצלח, את חברי הכנסת מירב בן ארי ואיציק שמולי, את כל החברים, ואותך, השרה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: בזה תם סדר-היום.

נחמן שי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ט' בסיוון התשע"ה, 27 במאי 2015, בשעה 11:00.

נחמן שי: ישיבה זו נעולה.

נחמן שי: ערב טוב לכם.