ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 13, 2015-05-25 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ז' בסיוון תשע"ה, 25 במאי 2015, יום שני – אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –     לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/972/20 וכלה בהצעת חוק פ/1130/20 – הצעת חוק העונשין (תיקון – החזרת הסעיף הסוציאלי כעילה להפסקת היריון), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק החברות (תיקון – פיקוח על הסדרי חוב), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – סמכות בית-המשפט לענייני משפחה), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק העונשין (תיקון – הטרדת נפגע עבירת מין על מנת שיתראיין), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הממשלה (תיקון – דיווח שר בדבר אי-התקנת תקנות במועד), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק קיצור תקופת הצינון לבכירי מערכת הביטחון (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – איסור עיקול מיטלטלין המשמשים קטינים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (איסור הטלת עיקול על רכוש החייב בשל חובות חניה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק איסור הבעת אהדה לשלטון הנאצי או הזדהות עמו (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תשלום ריבית על גמלאות המשולמות באיחור), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – אחריות גוף מבוקר), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק לימודים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (ביטול סעיף 7), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון – אישור המעסיק על סיום העבודה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הפנסיה (מועד תחילת הביטוח הפנסיוני), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אילן גילאון ומיקי רוזנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת קצבת נכות לגובה שכר המינימום), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק איסור הפליה של תלמידים במערכת החינוך (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – דיווח על נשירת תלמידים וקליטתם), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק ביקור תלמידים במוסדות ומוזיאונים להגנת הסביבה, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הספורט (תיקון – הסדרת מקצוע מאמן ספורט), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון – שוויון ושקיפות בקבלה למוסד חינוך), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק העונשין (תיקון – עבירות מין במשפחה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – חובת דיון על יעדי תקציב), מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – דיווח על פריצה למאגר מידע), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק מסירת מידע להורים בנפרד (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (העברת נטל ההוכחה בתביעות בגין הליכים משפטיים שהתמשכו), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק רואי-חשבון (תיקון – מניעת ריכוזיות בביקורת על גופים פיננסיים), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינה דמוקרטית ושוויונית, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – הגדרת עבודת היועץ הפרלמנטרי כעבודה משפטית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, דב חנין ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – מניעת עיקול כספי ערובה שהשתלמו למזכירות בית-המשפט למטרות שחרור ממעצר), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, מנחם אליעזר מוזס, קארין אלהרר ודב חנין; הצעת חוק חובת יידוע בדבר הימצאותן של מצלמות אבטחה וסייג למסירת מידע, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק העונשין (תיקון – שינוי הגדרת הגזענות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – ביטול פסק-דין שניתן בהיעדרו של הנאשם), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק דמי מחלה (תיקון – סייג לחריג לאיסור פיטורים), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – שלילת הזכות לשכר ביום הבחירות ממי שאינו מצביע), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (התייחסות איש צוות רפואי שלא תשמש ראיה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – שופט אכיפה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, מנחם אליעזר מוזס ודב חנין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת תלויים וקצבת זיקנה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אילן גילאון ומיקי רוזנטל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הנחה לסטודנטים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק משק החשמל (תיקון – מניעת הפסקה באספקת חשמל לצרכן נזקק), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק המים (תיקון – הנחות לאוכלוסיות זכאיות), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – זכות מטופל לקבל רשומות רפואיות), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק לימודים), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – נכה שהגיע לגיל פרישה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק לתיקון פקודת הבנקאות (עמלת פירעון מוקדם), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אילן גילאון ומיקי רוזנטל; הצעת חוק הכנסת (תיקון – קביעת שכר חברי הכנסת בידי ועדה ציבורית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, יאיר לפיד, מיקי לוי, יואל רזבוזוב, קארין אלהרר, עפר שלח, מאיר כהן, יעקב פרי, חיים ילין, עליזה לביא, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, שלי יחימוביץ, באסל גטאס, דניאל עטר, יוסי יונה, מיקי רוזנטל וסתיו שפיר; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – זכות להשלמת תוכנית הלימודים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק איסור שימוש במידע גנטי (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – תקופת כהונה מזערית כתנאי למינוי נשיאים וסגני נשיאים של בתי-משפט מחוזיים ושל בתי-משפט שלום), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור הצבת מכונות משחק של מפעל הפיס), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (ימי מנוחה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – התיישנות תביעת השתתפות עצמית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עבדאללה אבו מערוף, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין ויוסף ג'בארין; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – ייצוג הולם לאוכלוסייה הערבית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק העונשין (תיקון – ביטול איסור זילות בית-המשפט), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון ודב חנין; הצעת חוק החברות (תיקון – צמצום פערי השכר במשק), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תוספת שנתית לסל שירותי הבריאות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, זהבה גלאון, עיסאווי פריג', תמר זנדברג ומיקי רוזנטל; הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) (תיקון – ביטול פרק הרשויות המקומיות), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי בעד הוצאות החזקת קרוב שהוא אח במוסד), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על מוצרי מזון בסיסיים), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק מס נוסף למטרות חינוך, בריאות ורווחה (הוראת שעה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות להטבות הניתנות לזכאים לגמלת הבטחת הכנסה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – טיפול בזמן סביר), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק פירוק החומה, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – הסמכת מבקרים רשמיים לביקור במקום משמורת), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אילן גילאון ומיקי לוי; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – הורה ליותר מילד אחד), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק שירות חברתי למבוגרים, התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק עובדים זרים (תיקון – נוהל מעבר ממעסיק למעסיק), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – הגבלת כהונת מפקחים במשרד החינוך), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – בדיקה לפני מסירה), התשע''ה–2015, מאת חברי הכנסת איציק שמולי ודב חנין; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות הציבור (מזון) (ציון מידע על אודות רכיבים אלרגניים), התשע״ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק ייצוג הולם לעובדים עם מוגבלות בגופים ציבוריים (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, קארין אלהרר, מירב בן ארי, יואב בן צור, רועי פולקמן, אורן אסף חזן, אילן גילאון, מיקי רוזנטל, נחמן שי, משה גפני, מנואל טרכטנברג, איל בן ראובן, תמר זנדברג, מיכל רוזין, מיקי לוי, חיים ילין, עיסאווי פריג', רחל עזריה, מכלוף מיקי זוהר, אברהם נגוסה, עבדאללה אבו מערוף, רויטל סויד, זהבה גלאון, טלי פלוסקוב, דב חנין, מיכאל אורן, אלי אלאלוף, שלי יחימוביץ, מרב מיכאלי, עמר בר-לב, איתן כבל, חנין זועבי, יחיאל חיליק בר, אורי מקלב, אראל מרגלית, אחמד טיבי ויוסי יונה; הצעת חוק הקמת מרכז רפואה דחופה בטייבה, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלה לשמירת היריון בסכום השווה לשכר העבודה של המבוטחת), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, מנחם אליעזר מוזס, דב חנין ומיכל בירן; הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון – כרטיס קדימות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (הוראות לעניין בחינות לסטז'רים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לימודי פסיכומטרי, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הספורט (תיקון – קביעת מחיר נקוב לכרטיס לפעילות ספורט מאורגנת), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – דין-וחשבון), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, דב חנין, מרב מיכאלי, זהבה גלאון, יוסי יונה, עבדאללה אבו מערוף, אורי מקלב ושלי יחימוביץ; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון – ועדה לאיתור הנגיד), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – תשלום מקדמות בעת מצב מיוחד בעורף), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, דב חנין, מרב מיכאלי, משה גפני, יחיאל חיליק בר ואילן גילאון; הצעת חוק הקרן לעידוד תעשייה נקייה, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מתן טיפולי שיניים, פה ולסת למבוטח עם שיתוק מוחין), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק משק החשמל (תיקון – ועדה מיוחדת), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – משלוח התראת תשלום לצרכן), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (הגבלת שעות תורנות רצופות של מטפל), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (הגבלת כהונה של אחות ראשית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (הגבלת תקופת כהונה של מנהלי מחלקות בבתי-חולים ציבוריים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור מטעמי מצפון), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – ביטול גיוס חובה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הקדמת מועד תשלום גמלה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הנחה לסטודנטים בדמי נסיעה בתחבורה ציבורית, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות הציבור (מזון) (ציון מידע אודות רכיבים אלרגניים), התשע״ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – פטור מדמי טיפול מקצועי-ארגוני), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק העברת הכנסות מהימורים לתמיכה במרכזי גמילה מהימורים, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – איסור הפליה במתן שירותי ביטוח), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול שלילת רישיונות נהיגה לחייבים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, דב חנין, מיקי לוי, יעקב פרי, עפר שלח, יעל גרמן, שי פירון, שלי יחימוביץ, תמר זנדברג, מיכל רוזין, איציק שמולי, מירב בן ארי, משה גפני ואיתן כבל; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול הגבלת רישיון נהיגה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עבדאללה אבו מערוף, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין ויוסף ג'בארין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הארכת המועד לתביעת גמלת כסף והתקופה שבעדה תשולם), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – המועד לתביעת גמלה והתקופה שבעדה תשולם), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי בשל הוצאות אלזכא), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הודעה במסרון על סיום עסקה לתקופה קצובה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, רועי פולקמן, רחל עזריה, יואל חסון, יחיאל חיליק בר, מיקי לוי, יעל גרמן, אלי כהן, טלי פלוסקוב, מיכאל אורן ויואב קיש; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ביטול הטבות מס ביישובים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – פטור מאגרה בשל האטה ממהירות הנסיעה המותרת), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – תאגיד בריאות המפעיל מעון-יום שיקומי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הגבלת מספר התלמידים בגן חובה ובכיתה בבית-ספר יסודי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (הגבלת כהונה של מנהל בית-חולים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת הארכת תוקף של תקנות שעת-חירום (יציאה לחוץ-לארץ) (היתר יציאה למדינות ערב), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – בתי-חולים המעניקים שירות ציבורי), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגבלת תשלום בעד חניה במוסד רפואי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אילן גילאון ומיקי רוזנטל; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת עריכת מכרז סגור בחלוקת מגרשים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס למענק כספי בשל הישג בתחרות ספורט), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת יואל רזבוזוב; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – הזכות למינוי מתורגמן רפואי), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת באסל גטאס; הצעת חוק זכות יוצרים (תיקון – שיקול דעת לבתי-משפט במתן צווי מניעה על יצירות אדריכליות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון – איסור עישון בגן-שעשועים ציבורי לילדים), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת יואל רזבוזוב; הצעת חוק קיצור תקופת הצינון לבכירי מערכת הביטחון (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יעקב פרי, יואל רזבוזוב, מיקי לוי, עפר שלח, אלי אלאלוף ואבי דיכטר; הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – סכום שלא יובא בחשבון במבחן ההכנסה), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון – איסור ייצוג), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – התקנת מתקן טעינה בבית משותף), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – הגדלת גמלת הבטחת ההכנסה של מקבלי קצבת זיקנה ושאירים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, מנחם אליעזר מוזס ודב חנין; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – פטור מהשתתפות עצמית לחולים כרוניים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, מנחם אליעזר מוזס ודב חנין; הצעת חוק רשות סל תרבות ארצי, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עבדאללה אבו מערוף, עאידה תומא סלימאן ויוסף ג'בארין; הצעת חוק אורח חיים בריא, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון – ביטול החוק), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, אילן גילאון, מיכל רוזין וזהבה גלאון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הרחבת הגדרת קרוב משפחה לעניין ההסכם בדבר גמלת ניידות), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק הרשות לוועדות רפואיות, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הפעלת תחבורה ציבורית ביום המנוחה השבועי, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק עדיפות לאומית בחינוך, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – פיצויי פיטורים לשאיריו של עובד שנפטר), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הוספת סייעת בגני-ילדים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, נחמן שי, אילן גילאון, מיכל רוזין, זהבה גלאון, דב חנין, קארין אלהרר ושלי יחימוביץ; הצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – איסור על סעיפים שאינם תקציביים בנושאי בריאות בחוק ההסדרים), מאת חברי הכנסת עבדאללה אבו מערוף, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין ויוסף ג'בארין; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – ייצוג הולם לאוכלוסייה הערבית במכרזים הממשלתיים בתחום ההיי-טק), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית וערבית), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, דב חנין, אחמד טיבי, מסעוד גנאים, יוסף ג'בארין, מיכל רוזין, תמר זנדברג, מרב מיכאלי ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק חינוך ממלכתי (מטרות החינוך הערבי), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, עבדאללה אבו מערוף, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, טלב אבו עראר, באסל גטאס ואוסאמה סעדי; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – העברת סמכויות הביצוע לשר להגנת הסביבה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הקמת אוניברסיטה ערבית ביישוב ערבי, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – קביעת תורים בטיפולים רפואיים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הכרה בהשתתפות בפעילות בתנועות-נוער לעניין ציונים במוסדות חינוך, התשע"ה–2015, מאת חברות הכנסת רויטל סויד ומירב בן ארי; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – הגבלת עיקול מיטלטליו של קשיש), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק מעונות-יום שיקומיים (תיקון – מעון-יום שיקומי ייעודי לילדים עם אוטיזם), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הכנסת (תיקון – סדרי דיון מיוחדים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', זהבה גלאון, מיכל רוזין, תמר זנדברג ואילן גילאון; הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון – הקמת מרכזים למיצוי זכויות), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, דב חנין ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון – תוכניות למניעה, חילוץ ושיקום מעוני), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, דב חנין ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (רופא שהורשע בעבירת מין), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת רויטל סויד, מרב מיכאלי, מיכל רוזין, איתן כבל, יחיאל חיליק בר, איילת נחמיאס ורבין, איציק שמולי, מירב בן ארי וקארין אלהרר; הצעת חוק חובת הדיווח של מוסדות פיננסיים על כספים ללא דורש, התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת עפר שלח; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס בגין משיכת כספים מקופת גמל לא משלמת לקצבה שהופקדו לתקופה של 15 שנים), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור על הכנסה מריבית המשולמת על כספי פיצויים לעיוור או לנכה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות לצורך טיפול בקשיש), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הגבלת מימון מפעלים מזהמים (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור ניצול בעלי-חיים למטרות הימורים), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – חייב משתף פעולה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, דב חנין, מיקי לוי, יעקב פרי, עפר שלח, יעל גרמן, שי פירון, תמר זנדברג, מיכל רוזין וקסניה סבטלובה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – סיעוד על-ידי בן משפחה), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – אובדן היריון), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק חובת ניהול ופרסום פרוטוקול של ועדות ציבוריות (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הפחתת קצבת הילדים המשתלמת בעד ילד שהורשע בעבירה שבוצעה מתוך מניע לאומני), התשע"ה–2015, מאת חבר הכנסת מרדכי יוגב; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הגנה לעובדת העוברת טיפולי פוריות), התשע"ה–2015, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק החוזים האחידים (תיקון – הגדרת הוראת קבע כפויה כתנאי מקפח), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון ומשה גפני; הצעת חוק החברות (תיקון – ייצוג הולם של בני שני המינים והאוכלוסייה הערבית במינוי דירקטור חיצוני), התשע"ה–2015, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4).

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אין היום הצעות אי-אמון בממשלה, לכן אנחנו פותחים את סדר-היום עם נאומים בני דקה, ואני מבקש שנצביע לצורך ההרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף בנאומים בני דקה, יצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נרשמנו, תכף יביאו לי את הרשימה, בינתיים אבקש מחבר הכנסת באסל גטאס לפתוח.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני יודע שכל החברים שלי בסיעה המשותפת דיברו בנאום בן הדקה בשבוע שעבר בנושא אום-אלחיראן.

באסל גטאס: אני מצטרף אליהם בצורך לדבר על זה, כי היום בית-משפט השלום בקריית-גת דן בסוגיית צווי ההריסה.

באסל גטאס: כדי שהחברים יבינו, בג"ץ דן בסוגיה ונתן את פסיקתו בעניין פינוי התושבים, אבל יש גם צווי הריסה שאפשר להוציא אותם לפועל היום.

באסל גטאס: התושבים ומי שקיבל את הצו עתרו בבקשה לדחות את ביצוע צווי ההריסה.

באסל גטאס: עמדת המדינה, שבאה לידי ביטוי על-ידי נציג הפרקליטות, הייתה שצריך להרוס ומייד, גם כאשר עוד לא הוחלט על הפינוי.

באסל גטאס: כלומר, עומדים על כך שיש להרוס מבלי לתת פתרון של קורת-גג לאנשים.

באסל גטאס: אנשים, הורסים להם את הבתים, הם נשארים על האדמות שלהם כי המדינה לא מפנה אותם.

באסל גטאס: אפילו השופט ניסה להכניס קצת שכל, קצת היגיון, בבקשתו לכרוך את שני הדברים.

באסל גטאס: הוא אמר להם: חכו עם צווי ההריסה עד שיוחלט מה קורה עם האנשים האלה מבחינת פינוי.

באסל גטאס: והמדינה עמדה על זה ודחפה להרוס את הבתים מבלי להתחשב בילדים, במשפחות.

באסל גטאס: איך פותרים את הבעיה הזאת?

באסל גטאס: כל הכוונה להרוס את הבתים, לפנות את הערבים ולהביא יהודים לגור במקומם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

קסניה סבטלובה: אדוני היושב-ראש, השרה, חברי הכנסת, רציתי להסב את תשומת לבכם לנושא שדיברנו עליו לפני חג השבועות, וחשוב שנחזור על הדיון בנושא הזה גם עכשיו, מייד אחרי החג.

קסניה סבטלובה: אל לנו להמתין, כי מדובר בנושא שהוא ראשון במעלתו.

קסניה סבטלובה: אני מדברת כמובן על קצבות הזיקנה והקשר הישיר בין קצבאות הזיקנה הנמוכות במדינתנו לבין בעיית העוני בקרב הגמלאים, בקרב בני הגיל השלישי.

קסניה סבטלובה: לפני החג התבטא בחריפות רבה מנכ"ל הביטוח הלאומי, שלמה מור-יוסף, והזכיר את הנושא כשאמר שמדינת ישראל חייבת להעלות את קצבת הזיקנה לפחות ב-1,000 שקלים לכל אחד, וכמובן כאשר מדובר בזוג המספר הזה צריך לעלות על מנת לפתור את בעיית העוני, העוני הקיצוני, בין בני הדור השלישי, בין הגמלאים, בין אנשים שמתקיימים אך ורק מקצבת הזיקנה.

קסניה סבטלובה: אני יזמתי מכתב, יחד עם כמה חברי כנסת ועם השר משה כחלון.

קסניה סבטלובה: אני קוראת גם לשרה גילה גמליאל לא לשכוח את הגמלאים, לא לשכוח את האנשים המבוגרים שמתקיימים אך ורק מקצבת הזיקנה.

קסניה סבטלובה: אלה הם אנשים שחיים בעוני קיצוני, מתחת לקו העוני, והם חיים בתנאים מאוד מאוד קשים.

קסניה סבטלובה: הם תולים עכשיו את עיניהם בממשלה החדשה, הם תולים את עיניהם בכם ובנו, שנגן על זכויותיהם ונגן על אורח החיים שלהם, שנאפשר להם להמשיך ולחיות בתנאים מכובדים במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת סופה לנדבר.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, במהלך החג האחרון התאבדו שלושה אנשים, שלושה בני-אדם, שלמעשה איבדו את התקווה וסיימו את חייהם.

יעל גרמן: שני קשישים בני 80 התאבדו לאחר ששמו קץ לסבלו של בנם החולה, וגבר בן 46 שהואשם בפוסט כגזען השאיר מכתב ובו כתב, בין השאר: שמי, שאותו עמלתי לבנות במשך שנים, הוא עתה שם נרדף לגזענות.

יעל גרמן: אני מבין שזאת תהיה מנת חלקי מעתה ואילך.

יעל גרמן: אני מנסה להיות שלם ומפויס, ועל כן חשוב לי להדגיש כי איני כועס.

יעל גרמן: היו שלום – הוא כתב – וירה בעצמו.

יעל גרמן: שלושה אנשים נואשים שלא פנו לעזרה ושמרו את מצוקתם לעצמם עד מותם.

יעל גרמן: חיים של שלושה אנשים, שאולי היה ניתן להציל אם היו פונים לעזרה, או אפילו אם הקרובים להם היו יודעים לאתר את אותות המצוקה שבוודאי שידרו.

יעל גרמן: אני רוצה לספר לבית הזה שבדצמבר 2013 העברנו החלטת ממשלה על הפעלת תוכנית לאומית למניעת אובדנות, תוכנית שהוקצו לה 54 מיליוני שקלים לשנים 2014, 2015 ו-2016.

יעל גרמן: חשוב לדעת כי ניתן למנוע מקרי התאבדות ולהציל חיים.

יעל גרמן: משרד הבריאות חייב להמשיך ולהפעיל את התוכנית, להמשיך ולהכשיר שומרי סף שיזהו אותות מצוקה, פסיכולוגים ועובדים סוציאליים שיגישו סיוע בזמן אמת, וחייבים לעשות הכול, ולו לחלק מן המתאבדים, להציל אותם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סופה לנדבר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרייך – חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לדבר, אדוני היושב-ראש, על מהלך ביטול הוויזות עם בלרוס, רוסיה הלבנה.

סופה לנדבר: אנחנו בתהליך של ביטול, כאן בכנסת ובממשלת ישראל, ויזות בהסכם עם כמה מדינות – רוסיה, אוקראינה, גאורגיה, מולדובה, והיינו בתהליך של ביטול ויזה עם בלרוס.

סופה לנדבר: אני עמדתי בראש ועדה מטעם הממשלה, ועדה כלכלית מעורבת.

סופה לנדבר: החתמנו את רוסיה הלבנה וחתמנו על הסכם עם המדינה הזאת, אישרנו את המסמך כאן בכנסת כראוי לדבר, וממשלת ישראל הייתה צריכה לאשר בשלב האחרון את התהליך הזה, ביטול ויזות עם רוסיה הלבנה.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד, בזמן הבחירות היועץ המשפטי הסביר למפלגת ישראל ביתנו שאסור לעשות את זה למען הציבור שדורש את ביטול הוויזות.

סופה לנדבר: אבל הבחירות נגמרו, ובינתיים שום דבר לא זז.

סופה לנדבר: ואני אומרת: אנחנו מדינה קטנה בעולם של אויבים, ואנחנו מחפשים ידידים.

סופה לנדבר: אנחנו מחפשים מדינות שיתמכו בנו.

סופה לנדבר: יש כאן קהל וציבור רחב שהגיע מהמדינה הזאת.

סופה לנדבר: חוץ מזה, זו תיירות שתורמת – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

סופה לנדבר: – – הכנסות גדולות למדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני שואלת: האם לא הגיע הזמן לעשות תהליך אחרון ולבטל את הוויזות עם רוסיה הלבנה?

סופה לנדבר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת סעדי.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו עדים לתהליך שהחל בהרכבת הממשלה, המשיך בפיטורי מנכ"ל משרד התקשורת – גם אם זה תפקיד אמון, בסופו של דבר אנחנו עדים להליך, לתהליך שבו ראש הממשלה מנהל איזו אג'נדה שנועדה לסתום פיות, להשתיק את כלי התקשורת העצמאיים, בעיניו, במדינת ישראל, לוודא שלא רביב ולא דרוקר, לא חדשות ערוץ 2 ולא ערוץ 10 – כל מה שאפשר לעשות כדי שהתקשורת במדינת ישראל תהיה תקשורת שנועדה לרצות, לשרת – להתרפס – את בלפור 3 בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאם אנחנו ככנסת – ופה כמובן אני יכולה להבין את סיעות הקואליציה שלא התגייסו לטובת העניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: רק זכרו שהגלגל הוא עגול, וביום מן הימים אתם עשויים לשבת בצד השני של המליאה הזאת ולגלות שמנסים לסתום לכם את הפיות.

איילת נחמיאס ורבין: אז כיוון שאנחנו עדים לתהליך השחיקה הזה, והבית הזה הוא הראשון שאסור לו לסבול את זה, אסור לנו לשתוק על אף אחד מהמהלכים שראש הממשלה מנסה – להתנהל – ואנחנו יודעים מה עולה היום במליאה, איזה דיונים, איך מזיזים עוד חתיכה של משהו ממשרד של משהו לאיפה שהוא כדי לרצות את קואליציית ה-61.

איילת נחמיאס ורבין: לא נשתוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעדי, ואחריו – חבר הכנסת ילין.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מכת המדינה של תאונות הדרכים היא מחזה מחריד של יום-יום במדינה.

אוסאמה סעדי: לפני כמה ימים הייתה תאונה קטלנית בצומת להבים, שקיפחו בה את חייהם שלושה צעירים מרהט ושניים מכפר בגדה המערבית.

אוסאמה סעדי: אני רוצה לדבר, אדוני היושב-ראש, היום על כביש 71, שמוביל מעפולה לבית-שאן.

אוסאמה סעדי: אתמול הייתה תאונת דרכים שם, סמוך לכלא שאטה, שנהרג בה אדם אחד וילדה בת שמונה נפצעה באורח קשה ופונתה במסוק לבית-החולים רמב"ם.

אוסאמה סעדי: אני בדקתי והתברר שזה ההרוג מספר 33 בכביש זה בעשר השנים האחרונות, ונפצעו יותר מ-1,000.

אוסאמה סעדי: הכביש הזה, 71, לפי עמותת "אור ירוק", הוא מהכבישים המסוכנים ביותר בישראל.

אוסאמה סעדי: יש לשפר את התשתיות שם; יש לסלול נתיב נוסף בכביש, לבנות קיר הפרדה קשיח כדי למנוע תאונות באופן חזיתי, להסדיר את הכניסות ואת היציאות מהיישובים.

אוסאמה סעדי: וכאמור, כביש 71 – עשר שנים, 33 הרוגים, כ-1,000 פצועים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אוסאמה סעדי: – – שר תחבורה אחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת בהלול.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ב-2 ביוני יהיה תרגיל, תרגיל של כל מדינת ישראל, ואני כבר חודש ימים מקבל מכתבים ממרכזי חוסן בעוטף-עזה.

חיים ילין: במשך כל השנים לא – בתרגילים האלה לא הייתה אזעקת "צבע אדום" בעוטף-עזה, מתוך הכרה עמוקה שהאזעקה הזאת, כשמפעילים אותה, אנחנו מייד מקבלים את הילדים ואת המשפחות לטיפול.

חיים ילין: זה מעלה את סף החרדה לממדים שאנחנו לא מכירים.

חיים ילין: מכתב יצא היום לשר הביטחון.

חיים ילין: בפעם הראשונה לאחר 14 שנה מבקשים להפעיל את האזעקה, כאילו שכחו שלפני שנה היה שם "צוק איתן" במשך 60 יום.

חיים ילין: הילדים שלנו גדלים על אזעקות "צבע אדום".

חיים ילין: הילדים שלנו יודעים בדיוק מה המשמעות של "צבע אדום".

חיים ילין: לא צריך לתרגל אותם על המציאות המלחמתית שיש.

חיים ילין: אני מציע, כבוד היושב-ראש, ששר הביטחון יטפל בביטחון של התושבים, שראש הממשלה ושר החוץ יטפלו במדיניות של הממשלה.

חיים ילין: אנחנו, תשאיר לנו את זה, ראשי מועצות לשעבר יודעים לחבק את התושבים ולטפל בחוסן.

חיים ילין: אבל בלי העזרה, בלי הביטול, לא נוכל לעשות את זה.

חיים ילין: שכל אחד יעשה את עבודתו.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

זוהיר בהלול: לתומי, אדוני היושב-ראש, חשבתי שהמחלה מספר אחת, המחלה הממאירה, או הממארת, במדינת ישראל, כמו בשאר חלקי העולם, היא מחלת הסרטן.

זוהיר בהלול: אבל חיש קל התבדיתי – מתברר שהמחלה הממארת מספר אחת, לפחות בישראל, היא מחלת הגזענות.

זוהיר בהלול: אגב, האקדמיה מאפשרת שתי צורות לגזענות: גם גָזענות וגם גִזענות.

זוהיר בהלול: שתי הגרסאות מותרות.

זוהיר בהלול: הואיל וזו מחלה שמשוועת לתרופה מצילת חיים, ואנחנו – – –

אחמד טיבי: – – –

יעל גרמן: אנחנו – – –

זוהיר בהלול: כן.

אחמד טיבי: לא לא, את טועה.

אחמד טיבי: את טועה.

יעל גרמן: אתה לא סומך – – –

אחמד טיבי: ההמלצה היא, האקדמיה על הגזענות, בגזענות, בגלל הפרקטיקה – – –

זוהיר בהלול: בגלל – – –

יעל גרמן: – – – לאחר שהוא אומר – – –, בעיני זה קדוש.

קריאה: זה מחלה?

זוהיר בהלול: זמנו של ד"ר טיבי לא נגרע ממני, אני מקווה.

זוהיר בהלול: זה הכי חשוב.

אחמד טיבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני אקח ממנו.

אחמד טיבי: ממני.

זוהיר בהלול: אוקיי.

זוהיר בהלול: תתחשבן אתו בפעם הבאה.

זוהיר בהלול: תן לו חצי דקה.

זוהיר בהלול: על כל פנים, ד"ר טיבי, הואיל והתרופה – אתה הרי רופא – המחלה הזאת משוועת לתרופה מצילת חיים, והיא לא בנמצא, לצערנו הרב.

זוהיר בהלול: אז מה עושים?

זוהיר בהלול: מה עושים הבריות?

זוהיר בהלול: מכלילים.

זוהיר בהלול: אני איש הוראה ואני יודע: הכללה גם היא מחלה ממארת, מכיוון שבני-אדם רואים באחר, כבר באופן אוטומטי, שגם הוא שד גזעני.

זוהיר בהלול: אריאל רוניס הוא איש שפועל למען דו-קיום בשנים האחרונות, ואני פגשתיו בתקופה האחרונה בפעילות משותפת, וזו ההזדמנות לומר למשפחתו: צר לי על האובדן, ושיהיה זכרו ברוך, אבל הוא בעצם קורבן של מחלת הגזענות שכבר שוטפת את המדינה.

זוהיר בהלול: הבחורה שהתלוננה נגדו, אינני מאשים אותה לחלוטין, מכיוון שהיא כבר רואה כל אדם בישראל – שד גזעני.

זוהיר בהלול: ולכן, הואיל והסיפור הזה, סיפור השיימינג בישראל, הפך להיות אולי לסיפור מספר אחת, לפחות היום הזה, ואתמול ושלשום, אני קורא כאן, מכנסת ישראל, שהיא תעקור מקרבה כל חקיקה גזענית כלפי האחר; אם פעם חשבנו שהקורבנות הם רק ערבים, הואיל ומדובר בהכללות, כל החברה בישראל הפכה להיות קורבן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זוהיר בהלול: אני גם קורא לחברה בישראל שתעקור את הסיפור הזה מקרבה, מהקרביים שלה, ולחזור לשפיות, להפוך את מדינת ישראל לחברה שפויה.

זוהיר בהלול: זאת הבקשה הצנועה שלי ממך ודרכך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת חיליק בר.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, מחר מציינים בכנסת את יום הסטודנט, ואני בהזדמנות זו רוצה לברך את הסטודנטים ולאחל להם הצלחה בבחינות הסופיות שלהם.

יוסף ג'בארין: בהזדמנות זו אני רוצה להגיד שייצוגם של הסטודנטים הערבים במוסדות להשכלה גבוהה עדיין נמוך, ועומד על 11%, ולכן אני חושב שצריך לפעול ולשים למטרה להגביר את שיעור הסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה בארץ.

יוסף ג'בארין: אני רוצה שנגיע למצב שמוסדות להשכלה הגבוהה יהיו מוסדות רב-תרבותיים במובן הזה שהמוסדות הללו יכירו בייחוד של הסטודנטים הערבים, הן על-ידי הכרה בחגים שלהם, הן על-ידי שימוש בכיתוב ערבי בכל השילוט ובכל שלטי ההוריה בקמפוסים, אבל רב-תרבותיים גם במובן המהותי, שפשוט יהיו קורסים של דיאלוג יהודי–ערבי, ובקמפוס, ושיספקו שירותים של תמיכה רגשית ושל ייעוץ אקדמי לסטודנטים הערבים.

יוסף ג'בארין: אבל יכול להיות גם שזה בדיוק הזמן שבו צריך לשוחח גם על הקמת מוסד להשכלה גבוהה בשפה הערבית בישראל.

יוסף ג'בארין: כפי שאולי כבודו יודע, אלפי סטודנטים ערבים לומדים היום בירדן, ואני חושב שזכותם לקבל השכלה כזאת בתוך מדינתם.

יוסף ג'בארין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיליק בר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טיבי.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לשרה לשעבר יעל גרמן ולמה שהיא דיברה פה על הקלות הבלתי-נסבלת של הסתות באינטרנט, של "עליהום" על אנשים, וזה לא משנה אם הם אנשי ציבור או לא.

יחיאל חיליק בר: הכרתי את משפחת רוניס, בעיקר את האבא אליעזר.

יחיאל חיליק בר: שנינו, גם אני וגם אריאל ז"ל, נולדנו בצפת, גדלנו בצפת.

יחיאל חיליק בר: משפחה מדהימה.

יחיאל חיליק בר: האיש עצמו, אריאל, זיכרונו לברכה – זאת טרגדיה – באמת, אדוני היושב-ראש, מלח הארץ במובן הכי עמוק של המילה.

יחיאל חיליק בר: בן-אדם שלא רק נתן את עצמו לביטחון של המדינה ולשלמות החברה, אלא בערוב ימיו הביטחוניים היה מאלה שמחברים בין יהודים לערבים ודואג לפיתוח הפריפריה, והיה לוחם גדול בגזענות.

יחיאל חיליק בר: אגב, אני לא בא בשפיטה, אני לא מכיר את המקרה של אותה אישה, אני לא בא לדבר על מה שהיא כתבה, אלא דווקא על התגובות שהיו, על הקפיצה המהירה של התקשורת כאילו הם מכירים או הכירו את אותו אריאל רוניס ויודעים שהוא הפושע והגזען הכי גדול שישנו, מה שבמקרה הזה היה בדיוק להפך, מה שבדיוק הביא לכאב הכל-כך כן ואמיתי שלו.

יחיאל חיליק בר: ואני יודע מי הבן-אדם.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לבקש מכולנו להיות טיפה עם יותר חמלה, עם יותר סובלנות, ויותר זהירים, כי כנראה הדברים האלה גם הורגים.

יחיאל חיליק בר: אריאל הובא היום למנוחות, ממש בשעה זו, ובאמת, יהי זכרו ברוך.

יחיאל חיליק בר: מי ייתן ולא נראה עוד דברים כאלה יותר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבל שאין לי פה חצי דקה על השעון, אבל טוב, ניתן דקה.

אחמד טיבי: למען הצלת השלום האזורי תן לי חצי דקה לזמני.

אחמד טיבי: יש משבר בכדורגל אזורי, יש תביעה של התאחדות הכדורגל הפלסטינית לסלק את ההתאחדות הישראלית בקונגרס שייערך בעוד שבוע בציריך.

אחמד טיבי: כדי להציל את המצב, אדוני היושב-ראש – וזה גם מקובל על מר ג'יבריל רג'וב, נשיא ההתאחדות הפלסטינית – יש לאפשר – ואני פונה לראש הממשלה נתניהו – יש לאפשר חופש תנועה מוחלט לכדורגלנים הפלסטינים, לאנשי ההנהלה, לנבחרת, כפי שמקובל, כדי שהספורט יהיה נגיש לכולם והתחרות תהיה הוגנת ושוויונית.

אחמד טיבי: בלי להציק להם במעברים, לעצור אותם במחסומים; להכיר בהתאחדות הפלסטינית ולהכיר בחוק הבין-לאומי שבו קבוצות בהתנחלויות לא אמורות להיות חלק מהתאחדות הכדורגל של מדינת ישראל גופא.

אחמד טיבי: הכדור נמצא במגרשו של מר נתניהו, ואני קורא לו: בוא נפתור את העניין הזה כדי שהמשבר לא יתלקח, ונציל את הכדורגל גם בישראל, ונעזור לכדורגל הפלסטיני אף שהשטח כבוש.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברושי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי בכנסת, שנת 2015 מסתמנת כשנה נוספת שבה תירשם עלייה במספר ההרוגים בתאונות הדרכים.

איתן ברושי: על-פי נתוני הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, מתחילת השנה אנו עדים לעלייה חמורה של 36% במספר ההרוגים בתאונות הדרכים בהשוואה ל-2014.

איתן ברושי: מדובר ב-150 איש, אישה וטף שקיפחו את חייהם בכבישי ישראל.

איתן ברושי: אחת הדוגמאות הבולטות לצורך בפתרון היא כביש 65 מהקטע בין כפר-תבור לצומת גולני.

איתן ברושי: נתוני עמותת "אור ירוק" מצביעים על כך שלמעלה מ-700 בני-אדם נפגעו בתאונות בקטע הזה בחמש השנים האחרונות, ו-19 קיפחו בו את חייהם.

איתן ברושי: קטע הכביש הזה לא מטופל ומהווה סכנה לכל מי שנוסע בו.

איתן ברושי: בממוצע נהרגים מדי שנה בכביש 65 תשעה בני-אדם.

איתן ברושי: הוא כביש אדום, הוא כביש מסוכן.

איתן ברושי: אני מכיר את פועלו של שר התחבורה, אבל אני רוצה לומר שהממשלה הזאת ניצבת בפני שאלה גדולה – מהו סדר העדיפויות שלה.

איתן ברושי: האם זו תהיה ממשלת יהודה ושומרון, או ממשלת הנגב והגליל?

איתן ברושי: האם יעשו כבישים עוקפים ביהודה ושומרון, או כבישים ראשיים בנגב ובגליל?

איתן ברושי: הממשלה הזאת, גם אם היא ממשלה צרה, חייבת לא להיות ממשלה של צרה צרורה.

איתן ברושי: וחייבים, לפי דעתי, לומר שלישראל יש תמיד שני יעדים: הדגל הביטחוני-מדיני והדגל החברתי-כלכלי.

איתן ברושי: אבל יש שני דגלים ורק קופה אחת, ועם קופה אחת צריך לקבוע סדר עדיפויות, והעדיפות צריכה להיות יותר גליל, יותר נגב, יותר הצלת חיים.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, רציתי להתייחס לעניין של מעונות-היום.

אראל מרגלית: ראינו בתקשורת שיש ויכוח לגבי סבסוד מעונות-היום אם האב עובד – האב החרדי – או לא עובד.

אראל מרגלית: ואני רוצה לקרוא – ויושבת פה השרה, חברתי גילה גמליאל – אני רוצה לקרוא לכם להסתכל על הקריטריונים האזוריים.

אראל מרגלית: ראינו שיש קו עימות חברתי, לא רק קו עימות ביטחוני.

אראל מרגלית: ובצפון, שאליו נדרשנו, בקדנציה הקודמת ראינו שלמשל בעיר קריית-שמונה יותר ממחצית מהאימהות הוציאו את הילדים שלהן ממעונות-היום, של "נעמת" ומהמעונות האחרים.

אראל מרגלית: וביקשנו – ודווקא הייתה הסכמה בוועדת הכספים, אני מזכיר לך, כבוד השרה, הייתה הסכמה בוועדת הכספים – להסתכל גם על הנושא הגיאוגרפי וגם על הנושא החברתי, ולהסתכל על אותם אזורים בארץ שאי-סבסוד – בעצם המחיר עלה מ-660 שקל לילד ל-2,400 שקל לילד – זה גרם ליותר ממחצית מהאימהות, שלרובן יש שני ילדים מתחת לגיל שלוש, להוציא את הילדים שלהן מהמעון.

יעל גרמן: בגלל שינוי הקריטריונים – – –

אראל מרגלית: רגע, אני מבין, אבל מה שקרה קודם, שלקחו מהם את עניין קו העימות ולכן הם לא מקבלים יותר את הסבסוד בצפון.

אראל מרגלית: אז מה שהייתי רוצה לראות זה קודם כול באותם מקומות שחשבנו שיש עזרה ראשונה, להחזיר להם את הסבסוד – זה ממש נותן לאימהות לחזור לעבוד – ולהסתכל על הרמה הגיאוגרפית שוב לפני שלוקחים להם את העדיפות הלאומית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עמר בר-לב.

רויטל סויד: אדוני יושב-ראש הכנסת, השרה גילה גמליאל, חברי, לפני כשבוע עסקנו בבית הזה וגם בכלל בתקשורת ובמדינה במשבר התעסוקה בדרום עם חשש לפיטורים של 80 עובדי חברת כי"ל.

רויטל סויד: נדמה ששכחנו כי רק לפני חודשים ספורים עובדי חברת "פרי הגליל" עמדו בפני סגירת המפעל, ושם מדובר על 350 עובדים.

רויטל סויד: לפני כמה שנים התקבלה החלטה על העברת 9 מיליון שקלים למפעל על מנת שהוא יוכל להמשיך לעבוד.

רויטל סויד: אלא מאי?

רויטל סויד: – והועברו רק 3 מיליון שקלים – השביתה שהחלה בערך בחודש ינואר השנה גרמה לכך – עמד השר בנט, שר הכלכלה דאז, ואמר שהוא ישב עם השלטון המקומי ויועברו עוד אותם כספים שחסרים, אותם 6 מיליון שקלים.

רויטל סויד: העובדים חזרו לעבודה.

רויטל סויד: יחד עם זאת, למעט ניירת שעברה מכאן לכאן לא הועבר שקל.

רויטל סויד: והיום העובדים, על-פי אמירה שהבעלים אמרו להם, עומדים לפני שוקת שבורה.

רויטל סויד: אז לפני שיהיו שביתות, ולפני שתהיה הכרזה על סגירת המפעל, ולפני שנעמוד בפני 350 עובדים שילכו הביתה, זה הזמן לדון בעניין.

רויטל סויד: יש לנו שר כלכלה חדש, ואני פונה לשר דרעי שיתמודד ויתעסק עם הנושא של עובדי "פרי הגליל', וגם ליושב-ראש ועדת הכספים מר גפני – אשר היה זה, אגב, שחתם וסייע וקיבל את ההחלטה לפני כמה שנים להעביר את אותם 9 מיליון שקלים – בבקשה, בואו מהבית הזה ונסייע למפעל לקבל את מה שמגיע לו על מנת שלא נעמוד מול 350 משפחות מפוטרות נוספות.

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, אנחנו מציינים השבוע 15 שנים ליציאה מלבנון.

עמר בר-לב: כשאני מסתכל אחורה, אנחנו שואלים את עצמנו: מה עשינו שם 18 שנה?

עמר בר-לב: מה עשינו שם?

עמר בר-לב: האם זה הוסיף ביטחון למדינת ישראל?

עמר בר-לב: אני לא מדבר על הסיבות לפרוץ מלחמת לבנון הראשונה.

עמר בר-לב: אבל 18 השנים שהיינו שם והיו לנו קורבנות – ואתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

עמר בר-לב: תמיד היינו בדילמה הזאת.

עמר בר-לב: כשהיה שם שקט אמרנו: הנה, זה עובד.

עמר בר-לב: כשהיו לנו נפגעים, אמרנו: מה, יש לנו נפגעים, עכשיו אנחנו נעשה איזה מהלך של פחדנות ונצא?

עמר בר-לב: וזה נמשך עד הרגע שאהוד ברק, רמטכ"ל לשעבר, במסע הבחירות שלו, הודיע שאם הוא ייבחר לראשות הממשלה, בתוך שנה נצא מלבנון.

עמר בר-לב: והוא לא הספיק לסיים את המשפט, והמתמודד מולו, בנימין נתניהו, קיבל את אותה עמדה, וגם הוא הודיע שגם הוא, אם הוא ייבחר לראשות הממשלה, אנחנו נצא מלבנון.

עמר בר-לב: ובסופו של דבר, אנחנו יודעים שאהוד ברק נבחר לראש הממשלה ויצאנו מלבנון כעבור, נדמה לי, תשעה חודשים.

עמר בר-לב: אני לא מדבר על הצורה שיצאנו.

עמר בר-לב: כמובן, בתור ישראלי, כל אחד מאתנו יודע לעשות את זה יותר טוב.

עמר בר-לב: אבל השאלה שלי, או האמירה שלי מכאן לראש הממשלה: אנחנו בסיטואציה אחרת, אבל היא מזכירה במידה מסוימת את מה שקורה בדרום, ברצועת-עזה.

עמר בר-לב: גלים עולים ויורדים של אלימות.

עמר בר-לב: הגיע הזמן שראש הממשלה יעשה מהלך, יחד עם הקהילה הבין-לאומית, לנסות לשנות את המצב הזה.

עמר בר-לב: ואתה יודע מה, אדוני היושב-ראש, אין מה לחייך, אפשר לעשות, כי אם לא נאמין, איך זה יקרה?

עמר בר-לב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל על כך שאני מחייך, אבל פעם הייתי אורח כבוד בפרלמנט בצ'ילה, וכשהכריזו על נוכחותי – זה היה בערך שנתיים אחרי ההתנתקות – כמה חברי פרלמנט התחילו לצרוח: תצאו מעזה, תצאו מעזה.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי: זה הדבר היחידי שאני לא יודע לעשות, כי כבר יצאנו.

יולי יואל אדלשטיין: אז אולי לכן חייכתי, חיכיתי לשורה התחתונה שתגיע בסוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: הנושא הוא קבר רחל.

מנחם אליעזר מוזס: תשמעו סיפור חלמאי: לפני חודשיים נשרף ארון החשמל בקבר רחל, וכתוצאה מכך אין תאורה, אין מזגנים במקום ללא חלונות, במקום שאלפי-אלפי יהודים באים לבקר, ואלפי תיירים מכל קצות העולם.

מנחם אליעזר מוזס: יעיד על כך הציבור שהגיע לכאן לחג השבועות, ובא לבקר במקום המתויר, ונוכח בחנק ובמצב הבלתי-נסבל הזה.

מנחם אליעזר מוזס: נשרף ארון חשמל.

מנחם אליעזר מוזס: האם בשנים האלה, בתקופה הזאת, במילניום הנוכחי, אי-אפשר למצוא איזה פתרון ביניים למזגנים?

מנחם אליעזר מוזס: לתאורה מתאימה?

מנחם אליעזר מוזס: איזה מין התנהלות זאת, העניין הזה?

מנחם אליעזר מוזס: אני מעלה את הנושא כאן כי אני משוכנע שאם אני אעלה את זה כאן הנושא יצוף והגורמים שצריכים לתקן את זה יגמרו את המצב הבלתי-נסבל הזה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו התעוררנו ביום רביעי שעבר, ערב חג השבועות, עם הידיעה המסחררת על החלוקה בין יהודים לערבים – הפרדה בין יהודים לערבים בקווי האוטובוס.

נחמן שי: בתוך שלוש-ארבע שעות עשה ראש הממשלה דבר נכון – הוא עצר את ההחלטה הזאת, ואני מברך אותו על כך.

נחמן שי: אבל שני דברים לא ברורים לי.

נחמן שי: האחד, איך זה ייתכן שהחלטה כזאת, כל כך חשובה ומשמעותית, מתגלגלת בערוצים שונים, במקומות שונים, בלי שבסופו של דבר היא מגיעה להכרעתו של ראש הממשלה, לידיעתו של ראש הממשלה?

נחמן שי: הוא הקברניט.

נחמן שי: דבר כזה צריך לבוא אליו, על שולחנו.

נחמן שי: אם הוא מחליט לגבות את זה, הוא צריך להביא בחשבון את כל ההשלכות הגרועות שיש לכך.

נחמן שי: הדבר השני שאינני מבין, אדוני – איך ייתכן שאחרי שראש הממשלה כבר אמר את דברו, התייצב שר הביטחון ואמר: חברים, שום דבר לא מת, אנחנו חוזרים לרעיון הזה, אנחנו נבדוק אותו מחדש ואנחנו ניישם אותו בצורה כזאת או אחרת?

נחמן שי: זה רעיון רע.

נחמן שי: כל אחד מאתנו יכול להציע רעיונות יותר טובים איך להבטיח את ביטחונם של המתיישבים ביהודה ושומרון.

נחמן שי: כל אחד מאתנו יכול, וכולנו רוצים בכך, ולא רוצים שיהיו שם מעשי טרור.

נחמן שי: לא יכול להיות שזה יבוא על חשבון פגיעה כל כך עמוקה בערכי היסוד של מדינת ישראל, ואת זה צריך להבטיח, ואני מצפה שבאמת ראש הממשלה יורה לשר הביטחון לא להזיז אפילו נמלה אחת קדימה עד שהרעיון הזה מובא אליו ועד שהוא מבטיח שאותם ערכים, שהם כל כך חשובים למדינת ישראל, יישמרו.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רציתי להגיד שממשלה הלכה, ממשלה באה, שר הלך, שר בא, אבל זו אותה ממשלה, זה אותו שר.

מסעוד גנאים: אני מתכוון לשר התחבורה החדש-ישן, שאני לא אומר שהוא לא עושה דברים, לא מפתח, אנחנו מרגישים את זה בכל מקום, אבל, לצערי הרב, השינוי הזה במקומות מסוימים הוא או לא נעשה או שהוא אטי.

מסעוד גנאים: אני מתכוון לכבישים או לכניסות ביישובים הערביים, במיוחד כביש 754, שעובר דרך כפר-כנא, אל-משהד, ריינה.

מסעוד גנאים: כביש זה גובה קורבנות, גורם סבל יום-יום לאנשים, וצריך פיתוח.

מסעוד גנאים: וגם הכניסה לכפר דבורייה בכביש 65.

מסעוד גנאים: אז אני מבקש משר התחבורה הישן-חדש לעשות משהו כדי לשנות את הדברים שם וכדי שלא יהיו הקורבנות שכבישים אלה גובים.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת יוסי יונה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, חג השבועות עבר, והיינו, רבים מאתנו, בתיקונים שהיו פזורים ברחבי הארץ, תופעה מרגשת שהולכת וגדלה.

עליזה לביא: אבל איך שיצא החג שמעתי גם אני על התופעה המזעזעת הזאת, של רצח וירטואלי ברשת.

עליזה לביא: אדוני, על כולנו לבוא ולהתגייס.

עליזה לביא: לעולם תקדים הטכנולוגיה את המחוקק; גם בחוק הסרטונים שחוקקנו פה בכנסת, חברתי חברת הכנסת יפעת קריב, אותו חוק שהרחיב את חוק ההטרדה המינית, שאסר שימוש באמצעים המקוונים של תמונות אינטימיות, של פורנו ועוד ועוד, פגיעה קשה מאוד שהיינו עדים לה, ואנחנו עדים לה גם בבני-נוער ובצעירים, ובטח גם במבוגרים.

עליזה לביא: אנחנו כולנו כאן, בבית הזה, עסוקים בחקיקה ועוד, אבל אני רוצה לדבר על ה"ועוד".

עליזה לביא: אדוני, אנחנו צריכים להקים ועדה שתהיה משותפת לציבור.

עליזה לביא: לא הכול זה חקיקה במדינת ישראל.

עליזה לביא: שכחנו מה זה ערכים, שכחנו מה זה לגלות אחריות.

עליזה לביא: כולנו צריכים לחשוב לפני שאנחנו משתפים, מה אנחנו משתפים.

עליזה לביא: ומכאן אני רוצה גם רוצה לקרוא לחברות הגדולות.

עליזה לביא: בישראל, כשפונים לפייסבוק, אין מענה, לא יודעים בכלל למי אפשר לפנות.

עליזה לביא: אותו הדבר לחברות האחרות; אפשר – יש לכן ידע ומידע אלגוריתמי כזה או אחר כדי להגן.

עליזה לביא: נכון, חופש ביטוי, נכון להעלות מצוקה שעד היום לא הייתה – באמצעים אחרים, כן, אבל בצורה אחראית, בצורה מובנת, ובהבנה שגם במרחב הווירטואלי צריך שיהיו כללי משחק הוגנים.

עליזה לביא: אדוני, זה גם תפקיד ואחריות של הבית הזה, וכדאי שנחשוב איך אפשר לעשות משהו מתוך החברה עצמה ולדאוג לאחריות חברתית וקהילתית.

עליזה לביא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה – בבקשה, אדוני.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כמה מילים על התפטרותו של פרופסור דיויד גילה.

יוסי יונה: כפי שאנחנו יודעים, האיש ביטא את עמדתו באופן מאוד מאוד נחרץ, ואמר שהמתווה המתהווה בתחום הגז פוגע בתחרותיות ולמעשה יוצר מונופול, והדבר אם כן גם מביא לכך שבסופו של דבר הציבור הוא זה שישלם את המחיר.

יוסי יונה: אז מכאן אני רוצה לקרוא לו, לדיויד גילה, ולכל האנשים או האישים – אישי ציבור ואחרים – שמתנגדים לתהליך הזה שנכסי הציבור שלנו עוברים לידיהם של תאגידים או של אנשים פרטיים, להצטרף לקריאה הזאת אליו ולומר לו שיחזור בו.

יוסי יונה: אני רוצה להזכיר – ובכך אני רוצה לסיים – שהממשלה הזאת חרתה על דגלה את התחרותיות.

יוסי יונה: לכן מביש מאוד שהיא תיתן לאיש הזה ללכת, כשהוא בעצם האיש שעומד כחומה בצורה נגד המונופול ובעד תחרות בשוק הגז.

יוסי יונה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: אין נרשמים נוספים לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף הבא, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: המצב הוא כדלקמן: יש כמה הודעות ממשלה על כל מיני שינויים, העברת שטחי פעילות וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקיימים על זה דיון משולב.

יולי יואל אדלשטיין: יש פה שלושה סעיפים מתוך ארבעה שעליהם יתקיים דיון משולב, שדורשים או טעונים אישור בהצבעה במליאה: הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר האוצר את סמכויות שר הבינוי שהוקנו לו בחוק רשות מקרקעי ישראל, התש"ך–1960; הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את שטח הפעולה של רשות מקרקעי ישראל ממשרד הבינוי למשרד האוצר; הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ג) לחוק-יסוד: הממשלה, לחלק את משרד המודיעין למשרד המודיעין והמשרד לנושאים אסטרטגיים.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, שלוש הודעות, טעות.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר ההודעות תבוא גם הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), כפי שהכריזה מזכירת הכנסת, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק תעלה בכפוף לפטור מחובת ההנחה ובכפוף להנחה על שולחן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: היא הונחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין, גברתי המזכירה, שכרגע דנים בוועדה המסדרת, במקום בוועדת הכנסת ודאי, על הנושא של פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה, תציג את ההודעה חברת הכנסת והשרה גילה גמליאל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

גילה גמליאל: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבדת להודיע, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ג) לחוק-יסוד: הממשלה, לחלק את משרד המודיעין למשרד המודיעין ולמשרד לנושאים אסטרטגיים.

גילה גמליאל: בהתאם לסעיף 31(א) ולסעיף 31(ג) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת להחלטתה הנ"ל.

גילה גמליאל: אני מתכבדת להודיע, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר האוצר את סמכויות שר הבינוי שהוקנו לו בחוק רשות מקרקעי ישראל, התש"ך–1960.

גילה גמליאל: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת להחלטתה הנ"ל.

גילה גמליאל: עוד החליטה הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את שטח הפעולה של רשות מקרקעי ישראל ממשרד הבינוי למשרד האוצר.

גילה גמליאל: הממשלה גם החליטה כי ייבחן הצורך בתיקוני חקיקה הנדרשים כפועל יוצא מהחלטה זו.

גילה גמליאל: בהתאם לסעיף 9(א)(11) ו-(ב) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, מבקשת הממשלה למסור לכנסת את ההודעה על העברת שטחי הפעולה הנ"ל.

גילה גמליאל: היא ביקשה ממני גם את – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, את החוק לא צריך.

גילה גמליאל: בלי סעיף 5?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא צריך סעיף 5.

גילה גמליאל: צריך סעיף 5?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

גילה גמליאל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מודה לשרה גילה גמליאל שמסרה לנו את הודעות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לתקנון יתקיים דיון.

יולי יואל אדלשטיין: הודעות ממשלה מסוג זה הן כמו קריאה ראשונה של חוק.

יולי יואל אדלשטיין: יתקיים דיון – הוחלט על דיון משולב.

יולי יואל אדלשטיין: כל חבר כנסת או חברת כנסת יקבלו שלוש דקות לרשותם, לפי הרשמה שהתקיימה במזכירות הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא בטוח שיש צורך אפילו להודיע שהרשימה סגורה, כי אין לנו יותר חברי כנסת באופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, הרשימה עדיין לא סגורה.

יולי יואל אדלשטיין: אם יהיו חברי כנסת שבדקות הקרובות ירצו להירשם, אז הם מוזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס יפתח את הדיון.

מנחם אליעזר מוזס: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל?

יולי יואל אדלשטיין: איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי?

יולי יואל אדלשטיין: ישנו, כדרכו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברי הכנסת שלי יחימוביץ, מרב מיכאלי, נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שלא יהיה כאן כשאני או יושב-ראש הישיבה, אחד הסגנים, יקרא בשמו או בשמה, בוודאי יפסיד את התור.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רצף הסעיפים להצבעה שמביאה לנו היום הממשלה מלמד אותנו יותר מכול על טיב הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש; על התאווה של חבריה, על חוסר האמון ביניהם ועל עזות המצח במינויים כאלה או אחרים.

מיקי לוי: העברה של סמכויות ואגפים ממשרד למשרד בגלל חוסר אמון בין חלקי הממשלה ופיצול משרדי הממשלה לפיצולי פיצולים – כל זה בסך הכול כדי לתת כיבודים, שמות תואר ומקומות מיותרים בקבינט המדיני-ביטחוני, השמן ממילא, לכל מיני שרים שאינם מרוצים מתפקידם.

מיקי לוי: אז אחרי כל הכיבודים והתפקידים המיותרים, בואו ננסה לעשות סדר ולראות אם אנחנו מבינים נכון את הצורה שבה ראש הממשלה מנהל את המערך הרגיש של יחסי החוץ של מדינת ישראל.

מיקי לוי: בפתח אחת התקופות הקשות והרגישות שמדינת ישראל עומדת בפניה, ראש הממשלה לא מינה שר חוץ במשרה מלאה.

מיקי לוי: באמת, בשביל מה צריך שר חוץ למדינת ישראל?

מיקי לוי: מה כבר יש לשר החוץ לעשות, אדוני?

מיקי לוי: בראש משרד החוץ עומדת בכלל סגנית שר החוץ, שטוענת שהיא האחראית הבלעדית למשרד ולכל יחסי החוץ של מדינת ישראל.

מיקי לוי: הכול, לטענתה, עובר דרכה.

מיקי לוי: אלא שלמשא-ומתן המדומה עם הפלסטינים אחראי בכלל שר הפנים והמשנה לראש הממשלה, ולדיאלוג האסטרטגי עם האמריקנים אחראי שר התחבורה, שמונה לשר המודיעין.

מיקי לוי: אני מקווה שלא יתבלבלו וישאלו אותו על זה – על זמני ה-Subway בניו-יורק בטעות.

מיקי לוי: ויש גם שר לאסטרטגיה; הבנתי היום שראש הממשלה שינה את דעתו שבוע בלבד לאחר הקמת הממשלה, והוא חושב שמשרד העלייה והקליטה פחות מתאים לתכנונים אסטרטגיים, ולכן העביר אותו למשרד לביטחון פנים בעקבות מינויו של השר גלעד ארדן.

מיקי לוי: אז אל תחפשו אסטרטגיה איפה שאין.

מיקי לוי: מדובר בסך הכול בפיצוי לשר החדש שנכנס.

מיקי לוי: אבל אם חשבתם שזהו – תחשבו שוב.

מיקי לוי: לדיאלוג האסטרטגי בנושא האיראני, החשוב, אחראי בכלל שר האנרגיה.

מיקי לוי: לקחו לו את המודיעין, למסכן, והשאירו לו רק חלק מהאסטרטגיה.

מיקי לוי: לא ברור לי איך יתכנן מעתה תכנונים אסטרטגיים כשחלק מהאסטרטגיה עבר לשר אחר.

מיקי לוי: אולי ישבו ביחד בקבינט ויטכסו עצה.

מיקי לוי: וכדי שכל הבדיחה הזו על חשבוננו תימשך, הממשלה באה עכשיו לכנסת בבקשה להפריד את האסטרטגיה מהמודיעין ולהפך – להפריד את המדומה מה"נדמה לי".

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיקי לוי: ותאמינו לי, איבדתם את הבושה.

מיקי לוי: התבלבלתם?

מיקי לוי: גם אני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – איננה.

יולי יואל אדלשטיין: כנ"ל גם חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר מודיע שחלק מהאנשים, מסומן אצלי שנמצאים בוועדה המסדרת.

יולי יואל אדלשטיין: אני נתתי אישור לקיום הישיבה בזמן המליאה בגלל הדיון על פטור מחובת הנחה, ולכן לאלה שיחזרו למליאה והם חברי הוועדה המסדרת, אאפשר לנאום.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני, ואחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר, או עיסאווי פריג', או אורי מקלב.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שכבר מזמן לא צפינו בהצגה עלובה כל כך של הרכבת ממשלה בישראל.

נחמן שי: אולי מהפעם הקודמת – אבל אפילו היא הייתה יותר מכובדת מהמחזה העצוב שאנחנו רואים עכשיו לנגד עינינו.

נחמן שי: תראו מה קורה.

נחמן שי: עוד לא עברו חמישה ימים מאותו צילום היסטורי אצל נשיא המדינה, וכבר הצילום הזה לא תקף.

נחמן שי: חמישה ימים.

נחמן שי: צריך לעקור עכשיו מתוכו – יש עיתונים במגזר החרדי שמתמחים בכך – לעקור עכשיו מתוכו את תמונתו של השר בגין ולשתול במקומה את תמונתו של השר ארדן.

נחמן שי: שלא לדבר על גברתי, השרה גילה גמליאל, שבכלל לא הופיעה בתמונות האלה.

נחמן שי: היא הייתה כלא-הייתה יחד עמיתותיה שתי השרות – – –

יחיאל חיליק בר: אני מוחה.

יחיאל חיליק בר: הרגליים שלה הופיעו, הרגליים שלה הופיעו.

נחמן שי: ואיזה ראש הדביקו לרגליים של חברת הכנסת – – –

קריאה: – – –

נחמן שי: אה, סגן שר הבריאות, שאסור לו להיות שר, בכל זאת היה שם.

נחמן שי: אני חושב שהתמונה הזאת, צריך למסגר אותה בתור ציון דרך בהיסטוריה של מדינת ישראל.

נחמן שי: אבל אנחנו צוחקים, ובסוף העצב הוא שלנו.

נחמן שי: היה פעם – לא היה.

נחמן שי: כל המדינה הזאת התקיימה הרבה שנים בלי שיהיה לה משרד לענייני מודיעין ואסטרטגיה.

נחמן שי: זה לא הזמן שלי, היושב-ראש, לא יכול להיות.

נחמן שי: אני לא דיברתי שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אתה כן, אבל בסדר.

נחמן שי: לא, ממש לא.

נחמן שי: אוקיי – אז אני – לא יכול להיות.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט היה נורא מעניין והזמן חלף – – –

נחמן שי: לא, הזמן עובר מהר כשנחמד.

נחמן שי: אבל בכל זאת, לא הספקתי.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

נחמן שי: בכל מקרה, לקחו את המשרד-לא-משרד הזה, שהיה למודיעין ואסטרטגיה, שהוא לא היה לא מודיעין ולא אסטרטגיה, וחילקו אותו לשניים כדי שיהיה לכל אחד איזה גְזַר משרד.

נחמן שי: והדבר האחרון, כי אני לא יכול להתייחס לכל החידושים האלה, זה משרד ההסברה.

נחמן שי: את זה אני מקדיש לך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אתה ישבת בראש המשרד הזה, עשית ככל יכולתך לשמור עליו בציפורניך, סיימת, והופ – המשרד נעלם כלא היה.

נחמן שי: שנתיים הוא ישן שנת ישרים, ועכשיו היפהפייה הנרדמת מתעוררת.

נחמן שי: משרד ההסברה חוזר.

נחמן שי: איך הסתדרנו שנתיים בלי ואיך נסתדר עכשיו עם?

נחמן שי: רבותי, זה קרקס.

נחמן שי: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי הסבר הגיוני: אני כל כך הצלחתי שלא היה צורך.

יולי יואל אדלשטיין: שנתיים לא היה, פתאום עוד הפעם הופיע הצורך בהסברה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אלהרר – כנראה גם בוועדה המסדרת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': – – – לגברתי השרה.

עיסאווי פריג': זה עונג לי לדבר כשאת נמצאת.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, באמת אני אמרתי את זה על הדרך כי זה עונג לי שאני מדבר כשאת יושבת כאן.

עיסאווי פריג': זו תורנות נחמדה, גם שניפגש ביחד.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי נחמן, חבר הכנסת נחמן שי, סיימת בקרקס.

עיסאווי פריג': אני לתומי עומד עם חברתי, ידידתי, תמי, ואני אומר, מה יש לי להגיד?

עיסאווי פריג': איזה מילים יש לנו להשתמש, איך אני אגיד את זה?

עיסאווי פריג': קרקס מיוחד במינו, כשהמערכה עוד נמשכת.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי כמחוקק, מה תפקידי בבית הזה כשאני רואה את הקרקס הזה מול עיני?

עיסאווי פריג': שואל, מה יש לי לעשות?

עיסאווי פריג': מה תפקידי?

עיסאווי פריג': אני רוצה שתהיה לי מהות, שיהיה לי תפקיד, שיהיה לי מה לעשות.

עיסאווי פריג': אבל, חברים, כשאנחנו רואים ממשלה וראש ממשלה שמה שחשוב לו זה איך להוריד את הלהבות, הפרדת אוטובוסים – היום לא, נדחה את זה למחר; פיפ"א ביום חמישי, כן, לא, נסתדר.

עיסאווי פריג': כל הדברים האלו הבוערים נמצאים על השולחן, וראש הממשלה והחברים שלו עסוקים איך לבנות את חבילת התארים כדי לרַצות משה וחיים, בלי מוחמד, כי מוחמד אין סיכוי שישב ליד השולחן הזה.

עיסאווי פריג': אז אני שואל את עצמי שאלה, אדוני היושב-ראש, אני פונה אליך, אני כחבר הכנסת רוצה להרגיש שהציבור בחר בי כאן ונתן לי כלים להשפיע ולקדם.

עיסאווי פריג': לא לעלות על הדוכן כל יום שני ושלישי להגיד דברים – יאללה, אמר, so what, אמר, יאללה – ילך, והמשילות של 61 חברי כנסת תמשיך להכתיב את הדברים הדורסניים בלי התחשבות באף אחד.

עיסאווי פריג': אני רוצה לשאול אותך ולשאול אתכם: איך אנחנו מחזירים את הכבוד לעצמנו ולבית הזה?

עיסאווי פריג': הרי נבחרנו להיות מחוקקים, נבחרנו להעלות דברים על סדר-היום ולהשפיע, אבל השיטה שממשיכה להיות מרוקנת אותנו מתוכן.

עיסאווי פריג': עכשיו מדברים על ועדת רפורמות, שאפילו כל ועדה שנהיה בה לא יהיה לנו מה לעשות כי ועדת רפורמות תחכה לנו בפינה ותיקח את הסמכות.

עיסאווי פריג': איפה?

עיסאווי פריג': לאן זה אמור להוביל אותנו?

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

עיסאווי פריג': אני מצפה שתגן עלינו בבית הזה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מקלב – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, אם הוא חבר הכנסת בוועדה המסדרת נאפשר לו בהמשך לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה – אותו דין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה – בבקשה, אדוני.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, השרה גילה גמליאל, גם לי נעים לקרוא לך השרה גילה גמליאל, ובאמת גם בהזדמנות זו לאחל לך הצלחה בתפקידך.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יוסי יונה: אכן, מה שמתגלה למול עינינו המשתאות זו פארסה שכנסת ישראל מן הסתם לא ידעה שנים רבות – דיונים על שינוי חוקי-יסוד.

יוסי יונה: כאשר משנים חוקי-יסוד מדי שבוע, המשמעות שמוקנית לחוק-יסוד הולכת ונעלמת.

יוסי יונה: הם הופכים להיות כל כך נזילים, שבואו נאמר שאנחנו כמעט עולבים בהם, עולבים בחוקי-היסוד שאנחנו משנים אותם לפרקים ולבקרים בצורה שכזו.

יוסי יונה: מה שמתגלה למול עינינו באמת מביך, אבל עזבו את המבוכה; אנחנו נבוכים, אבל מה עם המשילות?

יוסי יונה: מה עם ניהול ראוי של ממשלה שבה למעשה מפצלים ומחלקים את המשרדים על-פי צו שעה, את מי רוצים לרַצות אתמול, היום ומחר?

יוסי יונה: והנה יש גוף הזה שנקרא ממשלה, שאפשר לומר שבמידה כזאת או אחרת החלוקה למשרדים, יש בה איזה אלמנט של שרירותיות ונזילות.

יוסי יונה: אבל מידה כזו של שרירותיות, מידה כזו של נזילות, מעולם לא ראינו.

יוסי יונה: לכן אנחנו יודעים שאם זה יימשך כך אין לנו ממשלה שיודעת למשול, אין לנו ממשלה שיכולה להעיד על יציבות שלטונית; יש לנו למעשה פארסה שלטונית, וייטב אם הדבר הזה ייפסק במהירות האפשרית.

יוסי יונה: תודה רבה לך, היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר אכן הגיעה אלינו מן הישיבה, ואני מאפשר לה לדבר עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: כמו כן, במקום חברת הכנסת מיכל רוזין שנמצאת בוועדה המסדרת ידבר חבר הכנסת אילן גילאון.

קארין אלהרר: אדוני יושב-ראש הכנסת, תודה, גברתי השרה גילה גמליאל, חברי, חברותי, צהריים טובים.

קארין אלהרר: אני רוצה לברך את הכנסת העשרים.

קארין אלהרר: אנחנו עובדים נורא נורא קשה.

קארין אלהרר: הקמתם ממשלה מאוד מהר, חילקתם מאוד יפה את התיקים לשרים, בחרתם ראשי ועדות והוועדות עובדות יום ולילה.

קארין אלהרר: מאוד מאוד קשה פה.

קארין אלהרר: באמת קשה פה?

קארין אלהרר: יותר מדי זמן הכנסת לא עובדת.

קארין אלהרר: אנחנו עדיין עסוקים בדברים של פעם: באי-הקמת הממשלה, בחלוקת התיקים, בהסכמים הקואליציוניים, בפגרה, בחופשות ובחגים.

קארין אלהרר: עכשיו, כשהממשלה כבר הורכבה, התפקיד של הכנסת הוא לפקח על עבודת הממשלה.

קארין אלהרר: זה מה שלימדו אותי, זה הרעיון בהפרדת הרשויות.

קארין אלהרר: אבל איך אפשר לפקח על הממשלה כשאין ועדות?

קארין אלהרר: איך אפשר לבקר את המערכת אם המערכת בכלל לא עובדת?

קארין אלהרר: נשאר לנו כל כך מעט זמן עד היציאה הנוספת שלנו לפגרה, שאני לא מבינה למה צריך אותה.

קארין אלהרר: זה לא הגיוני שבזמן הכל-כך מצומצם הזה לא הוקמו עדיין ועדות ואנחנו רק עסוקים בהצבעות והתאמות לממשלה שהורכבה.

קארין אלהרר: השר לעניינים אסטרטגיים יפוצל מהמודיעין; נפצל בפעם הבאה את השר לענייני השמש מענייני הכוכבים, אחרי זה נפצל את השר לענייני יבשה מענייני ים.

קארין אלהרר: באמת, זה אמיתי הסיפור הזה?

קריאה: לא.

קארין אלהרר: אנחנו מבזים את המקום שאנחנו יושבים בו.

קארין אלהרר: איך אנחנו מצפים מהציבור לתת בנו אמון כשזו ההתנהלות?

קארין אלהרר: אני רוצה רק לסבר את האוזן: השכיר הממוצע בישראל, יש לו 12 ימי חופשה בשנה; 18 – אם הוא באמת בתנאים טובים.

קארין אלהרר: העצמאים לא נהנים בכלל מימי חופשה, ולרוב הם עובדים גם שבתות וחגים.

קארין אלהרר: אנחנו כבר סיימנו את החופשה שלנו; היינו אמורים לחזור לעבוד, אבל למעשה אנחנו לא עובדים.

קארין אלהרר: אין שום סיבה שאנחנו נפסיק את העבודה שלנו.

קארין אלהרר: אין שום סיבה למעשה שלא נתחיל בה.

קארין אלהרר: המצב הזה הוא בלתי נסבל.

קארין אלהרר: אני קוראת לך, אדוני יושב-ראש הכנסת, להתניע את התהליך.

קארין אלהרר: אנחנו חייבים שיהיו ועדות.

קארין אלהרר: חייבים להתחיל לעבוד פה, לפקח על עבודת הממשלה, ולא להיות עסוקים בלתקן חוקי-יסוד בממשלת מעבר ולפטור מחובת הנחה חוקים שהיו צריכים להגיע כבר לכנסת.

קארין אלהרר: המנדטים שבחרו בראש הממשלה מצפים שנדאג לציבור, לחינוך, לבריאות, לרווחה, למצוקות היום-יום של האזרחים, ולא למשחק הזה שאנחנו משחקים ב"נדמה לי", כאילו יש פה ממשלה מתפקדת וכאילו הכנסת הזו עובדת.

קארין אלהרר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

חיים ילין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני תמיד כאן, ככה לימדו אותי: לא לזוז מהמקום שאני יושב בו ומתיישב בו.

יולי יואל אדלשטיין: זה גם מסוכן כאן, אתה קם לרגע – –

חיים ילין: אל תדאג, אל תדאג.

יולי יואל אדלשטיין: – – לך תדע מי ישב במקום.

חיים ילין: אדוני היושב-ראש, אני באמת חייב להגיד שאני מתבייש.

חיים ילין: אני לא יודע, כשהמציאו את הבושה, אם קבעו את הגבולות שלה.

חיים ילין: כי בעצם, ראש הממשלה היום, מה שהוא עושה, הוא משחק עם כולם.

חיים ילין: עכשיו, תסלחו לי, אני לא רוצה לדבר לא על שמאל, לא על ימין, לא על מפלגות; אני רוצה לדבר על טובת מדינת ישראל והתושבים.

חיים ילין: הרי אנחנו כל שני בחודש מקבלים משכורת, לא משנה מה אנחנו עושים.

חיים ילין: יש לנו את הרכב, יש לנו את הדלק, אנחנו מסודרים.

חיים ילין: אבל אנחנו באנו לשרת ציבור.

חיים ילין: איך אנחנו משרתים ציבור?

חיים ילין: מה זה הקרקס הזה?

חיים ילין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להקריא לך, זה סדר-היום שקיבלתי.

חיים ילין: שימו לב, חברי הכנסת, לסדר-היום כמו שהוא כתוב פה: הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר זאב אלקין יכהן בתפקיד השר לנושאים אסטרטגיים נוסף על תפקידו כשר העלייה והקליטה.

חיים ילין: אני מסתכל על התיקון – אין, נמחק.

חיים ילין: זה בדיוק כמו האוטובוסים של שר הביטחון.

חיים ילין: תוך כדי דיבור משנים לי את סדר-היום.

חיים ילין: אני בכלל לא יודע איפה אני נמצא.

חיים ילין: אני אומר לכם את זה עכשיו מכל הלב – לא מגיע לתושבי מדינת ישראל ראש ממשלה וממשלה שככה מנהלים את המדינה.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – –

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה גילה גמליאל, את לא קשורה לכל הדברים שאני אומר כאן, שיהיה ברור.

אילן גילאון: לא את ולא שר האוצר שאני מאוד חפץ בהצלחתכם.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, מה שכל הזמן מתגלגל לי בראש זה המשפט, יש כזה משפט: מה אתה חש?

אילן גילאון: מה אתם חשים?

אילן גילאון: אין לכם טלוויזיה, רדיו, כלי תקשורת?

אילן גילאון: פעם ראיתם את עצמכם דרך המסך הזה – לאחרונה?

אילן גילאון: אני אומר לך את האמת, בוא נזכיר לעצמנו, הרי אנחנו יצאנו, אדוני, לבחירות, כי לא הייתה פה מספיק משילות.

אילן גילאון: אני חושב שהמשילות שישנה היום, נדמה לי שאפילו בחלום הגרוע ביותר של ראש הממשלה הוא לא היה חולם עליה.

אילן גילאון: אבל אני מודה שאני – בין מבוכה לבין משילות, יש פתגם כזה ברומנית, אני בא משם, הוא נקרא: המדינה בוערת והסבתא מתאפרת.

אילן גילאון: במקור זה "מסתרקת", אבל זה לא הולך בחרוז, אז אני עושה תרגום חופשי לעניין הזה.

אילן גילאון: לְמה המשילות בכלל?

אילן גילאון: זאת אומרת, מי צריך את כל החארטה הזאת?

אילן גילאון: מה זה בכלל חשוב אם האנרגיה נמצאת בקליטה או המודיעין נמצא במשטרה הצבאית?

אילן גילאון: לא מבינים את העניין הזה.

אילן גילאון: מי שמתבונן מהצד רואה שמדובר כאן בבלגן, או בעגה המאוד-עממית: בחארטה גדולה מאוד, עוד יותר גדולה מאשר הייתה.

אילן גילאון: מדובר בראש ממשלה שעוד מעט עובר את בן-גוריון בשנות משילותו.

אילן גילאון: לכן הדברים האלה כל כך מתמיהים.

אילן גילאון: המדינה באמת בוערת, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: אני לא יודע עד עכשיו מי יהיה השר שבאופן אמיתי יטפל בגליל ובנגב, מי יהיה השר שיטפל במע"מ אפס; אני לא יודע את הדברים הללו.

אילן גילאון: אני לא יודע מי מטפל בבעיה האתיופית.

אילן גילאון: לכן אני, מראש לא היה משנה לי אם יש 18 שרים או 22 או 24 שרים.

אילן גילאון: השאלה המרכזית היא מה הלכו לעשות עם הדבר הזה, מה הולכים לעשות עם הדבר הזה.

אילן גילאון: השרה גמליאל, השר הכי חשוב שחייבים למנות בדחיפות זה השר לענייני שמות של שרים נוספים, כי נראה לי שבתחום הזה ישנו עיקר המאמץ, עיקר השקעת המאמץ בממשלה הנוכחית.

אילן גילאון: זה מה שקוראים בעגה המקצועית, אדוני, פתולוגיה של ביורוקרטיה.

אילן גילאון: כלומר, התפקיד היחיד של הדבר הזה זה לקיים את עצמו, לפצל פיצולי פיצולים על פיצולי פיצולי פיצולים ולעבוד בשיטה של "סכסך ומשול", של הסתה של קבוצות בקבוצות.

אילן גילאון: בצורה הזו אפשר הרבה מאוד זמן להישאר בשלטון, אבל השאלה היא למה למשול.

אילן גילאון: השאלה בסופו של דבר היא למה.

אילן גילאון: הרי כמו עוגת פירורים, זו ממשלת פירורים, אדוני, תסלח לי.

אילן גילאון: אין לה שום אופק – אני לא רוצה לצטט משוררים ידועים מתוך תחום הזמר – אבל אנחנו לא, אני נבוך מאוד להיות אופוזיציונר לדבר הזה.

אילן גילאון: אני מתבייש להיות אופוזיציונר לדבר הזה כי אני לא מבין את העניין.

אילן גילאון: זאת אומרת, אם זו לא הייתה באמת הממשלה שלי, אז הייתי אפילו צוחק.

אילן גילאון: אבל לו ראיתי את עצמי במקום הזה שאני רואה את האנשים בתוך הממשלה הזו, תאמין לי, אדוני היושב-ראש, הייתי חופר לעצמי בור של 50 מטר באדמה ונכנס ל-30 שנה מפאת הבושה, שהשכנים לא יראו אותי לאחר מכן.

אילן גילאון: אז תסלחו לי, ממשלת החארטה, אתם רוצים משילות?

אילן גילאון: משילות לצורך מה?

אילן גילאון: לא אכפת לי בכמה זמן יקבעו את התקציב, אכפת לי מה יהיו התכנים שלו; לא כמה שרים יהיו בממשלה הזאת.

אילן גילאון: אבל לצורך מה ממשלה, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי חג השבועות אין לי שום בעיה עם מישהו שמדבר נגד עוגות פירורים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני באה עכשיו מהוועדה המסדרת, ביחד עם חברי בכנסת מהאופוזיציה והקואליציה, ושוב נדרשנו לתקן חוק-יסוד.

מיכל רוזין: פעם שנייה מאז שהכנסת התכנסה, כבר אנחנו מתקנים שוב חוק-יסוד ושוב ממשיכים הוראת שעה שמתנהלת כבר מ-2009.

מיכל רוזין: כן, מ-2009, הוראת שעה.

מיכל רוזין: כך שלא ברור מה הדחיפות והבהילות.

מיכל רוזין: מ-2009 עדיין לא הגיעו למסקנה שהניסוי נכשל או הצליח, ולא יודעים אם נכון שיהיה תקציב לשנתיים או לשנה ולא משנים את חוק-היסוד, אלא פשוט מאריכים ומאריכים וממשיכים להאריך.

מיכל רוזין: אם אתם חושבים, סגן השר, שאכן צריך תקציב לשנתיים וזו ההתנהלות הנכונה במדינה – אני אומרת שלא ואני חושבת שאפשר גם לקבוע לחמש שנים ולעשור שלם ול-20 שנה תקציב – אבל אם אתם חושבים שזו ההתנהלות הנכונה, מדוע בהוראת שעה?

מיכל רוזין: מדוע לשנות כל הזמן?

מיכל רוזין: מ-2009 להמשיך עם הוראת שעה שמשנה כל פעם לשנתיים, ועוד פעם זה אפילו לא לשנתיים, זה לשנה וחודש בערך, כי עד שיעברו 175 יום, עד שנאשר בכנסת את התקציב, בעצם יישאר חודש לניהול הממשלה.

מיכל רוזין: אנחנו גם יודעים שהדבר הזה יוצר קושי רב לממשלה, למשרדי הממשלה, להתנהל.

מיכל רוזין: בעצם תקציב 2015 ימשיך להתנהל בחלוקה ל-12.

מיכל רוזין: בעצם אין תקציב מאורגן, מסודר.

מיכל רוזין: משרדי הממשלה אינם יודעים כיצד להתנהל, מהי תוכנית העבודה שלהם.

מיכל רוזין: הדברים אינם מאורגנים, ולכן כל העניין הזה בעצם ממשיך להצביע על ההתנהלות הקלוקלת, לצערי הרב, בכל התנהלות הממשלה.

מיכל רוזין: עכשיו, אני מודה שיש דברים שבעיני הם מקודשים, כמו חוק-יסוד, ויש דברים שלא.

מיכל רוזין: אני חושבת שבהחלט אפשר לשנות את מבנה הממשלה, לקבוע שרים כאלה ואחרים, לקבוע סמכויות לשרים, אבל כאשר זה נובע מתוך צורך ענייני, מתוך מהות, מתוך כך שאומרים: הנושא הזה לא צריך להיות חלק מהמשרד הספציפי הזה, ומעבירים אותו מכיוון שהוא צריך להיות תחת משרד אחר, ולא מכיוון שצריך להעביר לשר כזה או אחר ולפצות מינויים פוליטיים וג'ובים פוליטיים.

מיכל רוזין: אותו דבר, דרך אגב, בכנסת, ועדות הכנסת.

מיכל רוזין: אני חושבת שבהחלט יש גם עבודות רבות בעניין הזה של בוגרי מדע המדינה, הצעות מאוד מעניינות איך צריך לבנות את הוועדות מחדש בכנסת, כי יש ועדות שאינן פועלות באופן ישיר מול משרד ספציפי, ויותר מכך, יש ועדות שפועלות מול שלושה וארבעה וחמישה משרדים, ואני יודעת שהן מתקשות לפעול ולהדביק את הקצב גם בחקיקה, גם בשינויים, גם בתקנות, ולכן ראוי היה לחשוב על זה, רק שאנחנו תמיד נורא ממהרים, והכנסת מפוזרת ויוצאים לבחירות וחוזרים, מקימים ממשלה, ומקימים כנסת וועדות, והכול נורא מהר, ואף אחד לא מתפנה לרגע לחשוב איך המבנה הנכון והתקין והמינהל התקין שצריך להיות.

מיכל רוזין: ודאי שזה לא תקין כשהממשלה מתנהלת, כמו שאמר חברי הטוב אילן גילאון, בפירורי פירורים.

מיכל רוזין: מחלקים כל מיני פירורים רק בשביל להשקיט את חברי הכנסת, השרים שנבחרים.

מיכל רוזין: זו אינה סיבה מהותית, עניינית, ולכן היא אינה צודקת.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דני עטר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה לנצל את שלוש הדקות האלה כדי לגעת בשני נושאים.

דניאל עטר: האחד – הסוגיה של חלוקת התפקידים בממשלה.

דניאל עטר: יש לי תחושה לפעמים שאנחנו שוכחים מה המשמעות של תפקידו של שר ביחס לאזרח הפשוט שמקבל את השירות.

דניאל עטר: אם אני לוקח לדוגמה את שר הכלכלה, שלקח לו שנתיים ללמוד את תפקידו, וכיוון שאני בא מהשלטון המקומי אני יודע כמה שנים בעלי מפעלים שרוצים להשקיע בפריפריה רצים אחרי משרד הכלכלה כדי לקבל את האישורים במה שקוראים במשרד הכלכלה תעדופים; ולקח לשר ללמוד את התפקיד הזה כל כך הרבה זמן, ועד שהוא למד אותו ואפשר לייצר מקומות עבודה שישפרו את החיים בפריפריה, נפלה הממשלה, הרכב ממשלה חדש, משחק הכיסאות הזה של החלפת תפקיד.

דניאל עטר: ועכשיו נכנס לתפקידו שר כלכלה חדש שצריך ללמוד את כל התהליך הזה.

דניאל עטר: רק כדי שנסבר את האוזן: בשרשרת הביורוקרטית של הקמת מפעל בפריפריה יש 93 תחנות שצריך לעבור בעל המפעל ביחד עם ראש הרשות המקומית.

דניאל עטר: וללא שר מקצוען, עם יכולות, שלוקח את הדבר הזה ומשפר אותו, איך נוכל לשפר את זה?

דניאל עטר: איך נוכל לשרת את האזרחים שבשבילם מתקיים כל הפסטיבל הגדול הזה?

דניאל עטר: בסופו של דבר יחליפו תפקידים כי זה יותר מוצא חן בעיניהם, כי זה יותר נחמד להם, כי יותר קל לפרק תפקידים, להרכיב תפקידים, לפרק משרדים, להרכיב אותם מחדש, וכל המשחק הזה הוא אך ורק לשירות הצרכים של ראש הממשלה, ולא מתוך אותה תפיסה שבעצם באה לשרת את האזרח ולשפר את איכות החיים שלו.

דניאל עטר: כל הזמן אנחנו אוהבים להלל את הפריפריה ואת החשיבות של חיזוק הפריפריה, והנה הייתה פה הזדמנות, ובמקום לקחת את הדבר הזה עוד צעד אחד קדימה ולהמשיך את התהליך שבעצם מייצר מקומות עבודה ומחזק את השלטון המקומי, בא הרכב הממשלה הזה ושבר את כל התפיסה הזו.

דניאל עטר: דבר נוסף שאני רוצה, ברשותך, להצביע עליו במעט הזמן שנותר לי, זה הסיפור של תקציב המדינה.

דניאל עטר: יש לי תחושה שאנחנו לא מבינים את המשמעות ואת ההשפעה שלו על השלטון המקומי, כי בשלטון המקומי, כשעובדים, בונים תקציב שיש בו שכר של אנשים, שיש בו שירותי רווחה, שהוא כולו בנוי על תקציב 2015, כשמראש בהנחיות שמקבל השלטון המקומי מהמדינה הוא חייב להעלות בכמה אחוזים בגלל השינויים שמתחוללים במשק הישראלי, ואז מחלקים את זה ל-1 חלקי 15, ואותן 80-70 רשויות שמנהלות תקציב גבולי, מהווה להם סכנה העובדה – יושב פה סגן שר האוצר שכבר בקי בנושאים האלה ויודע על מה אני מדבר – זה מהווה בעיה גדולה מאוד, ולא נתפלא אם בחודש דצמבר שנה זו, 2015, יגיעו עוד כמה רשויות למצב שהן צריכות תוכנית הבראה בגלל העובדה שהתקציב לא אושר בצורה נכונה.

דניאל עטר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דניאל עטר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, תודה, חברתי השרה, חברי חברי הכנסת, הייתי רוצה להתייחס בנושא חלוקת הסמכויות של השרים לסמכות אחת שראש הממשלה נטל לעצמו, שלדעתי עומדת בניגוד עניינים גמור לאופן שבו הוא קשור לאנשי תקשורת בישראל, והסמכות הזאת היא זו: ראש הממשלה נטל על עצמו את התפקיד של שר התקשורת.

אראל מרגלית: במכתב שראש הממשלה שלח ליושב-ראש ועדת הבחירות ב-16 בפברואר השנה הוא אמר: אני, יש לי חברים טובים בתחום התקשורת, אחד מהם הוא שלדון אדלסון, ואני שם את זה על השולחן וגלוי בנושא הזה.

אראל מרגלית: ואני רוצה לשאול אתכם, חברי חברי הכנסת, אם מישהו היה אומר לנו שהוא חבר הכי טוב של תשובה, היינו נותנים לו להיות שר תקשורת?

אראל מרגלית: והנה, הוא נכנס לתפקידו, והמעשה הראשון שהוא עשה, הוא פיטר בשיחת טלפון את מנכ"ל משרד התקשורת.

אראל מרגלית: ואני שואל, אותו מנכ"ל שהיה באמצע רפורמה שדרשה מ"בזק" לשים על התשתיות שלה עוד ספקים של פס רחב, פתאום הולך הביתה.

אראל מרגלית: אני אומר לכם, יש פה טעם לפגם, אחת מאושיות הדמוקרטיה במדינת ישראל היא בית-המשפט העליון, והשנייה זו תקשורת חופשית.

אראל מרגלית: כל מי שיושב פה בבית הזה וחושב שלראש ממשלה מותר לקחת את הרסן של ערוצי התקשורת, מחר יקבל את זה במקום אחר, ואנחנו נדמה הרבה יותר למדינות אחרות מאשר למדינה חופשית ודמוקרטית.

אראל מרגלית: ולכן אני קורא לך, היועץ המשפטי לממשלה, ואני קורא לך, אדוני ראש הממשלה, שים לעצמך סייג.

אראל מרגלית: שים לעצמך סייג כמו ששרון שם לעצמו סייג ולא הצביע על מינהל מקרקעי ישראל, שאמרו שיש לו חברים במינהל, וכמו אחרים; כמו שסילבן שלום ויאיר לפיד לא הצביעו על חוק "ישראל היום" כי הם אמרו שהם קשורים ל"ידיעות אחרונות".

אראל מרגלית: וגם אתה, אדוני ראש הממשלה, שים לעצמך סייג, כי אם לא תשים לעצמך סייג, אנחנו כאופוזיציה נילחם ונשים את הסייג בשבילך, כי לא ייתכן שראש ממשלה במעשה הראשון שלו הוא לא הולך על הדיור, הוא לא הולך על הפרדת כרטיסי אשראי מהבנקים, הוא לא הולך על יוקר המחיה, הוא הולך לקחת את הרסן במקום העדין ביותר של התקשורת הישראלית, ולקחת אותו כאילו זו החצר הביזנטית שלו.

אראל מרגלית: זה לא יהיה במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפר שלח – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

עפר שלח: תודה.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, סעיף מס' 4 בסדר-היום שלנו עוסק בחלוקה שאני מניח שהיא מדירה שינה מעיניהם של הרבה מאוד חברי כנסת, והיא חלוקת המשרד לענייני מודיעין ועניינים אסטרטגיים למשרד לענייני מודיעין ולמשרד לעניינים אסטרטגיים.

עפר שלח: השר דרעי, אתה ואני ישבנו, בין השאר, בגופים שמפקחים על הקהילה הזאת, אולי אתה תאיר את עיני לאיזה גופי מודיעין אחראי השר לענייני מודיעין, שהרי יש כמה גופי מודיעין במדינת ישראל – –

אריה מכלוף דרעי: אין לך סיווג שאני – – –

עפר שלח: כבר אין לי, זה נכון.

עפר שלח: – – אחד מהם שייך לצה"ל, שעליו ממונים הרמטכ"ל ושר הביטחון, ואחרים כפופים ישירות לראש הממשלה.

עפר שלח: השר לענייני מודיעין איננו אחראי לאף אחד מהם, מה שמצטרף כמובן לשאלה באיזה עניינים אסטרטגיים עוסק השר לעניינים אסטרטגיים.

עפר שלח: אז יש לנו משרד שפעם היה שני משרדים, זה נכון, בכנסת השמונה-עשרה הוא היה שני משרדים, ואחר כך איחדו אותו ועכשיו מפצלים אותו.

עפר שלח: זה מזכיר לי, אדוני היושב-ראש – אתה איש משכיל בסוגיות האלה – אתה מכיר את הדיון הסכולסטי הנאה כמה מלאכים יכולים לשבת על ראש סיכה.

עפר שלח: זה הדיון הזה בערך – לכמה חלקים עוד אפשר לחלק את המשרד לענייני מודיעין ועניינים אסטרטגיים ועדיין לא יהיה בו כלום.

עפר שלח: וכל הדבר הזה, אדוני היושב-ראש, אני אומר אותו קצת באירוניה, אבל גם קצת בצער – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

עפר שלח: אוקיי, גם הם כפופים לראש הממשלה, כידוע לך.

אריה מכלוף דרעי: אבל גם עם כפיפות – – –

עפר שלח: מה זה?

אריה מכלוף דרעי: – – –

עפר שלח: כן.

עפר שלח: כל הגופים האלה מדווחים לראש הממשלה, מציגים את התוכניות שלהם לראש הממשלה, מאשרים את התקציבים שלהם אצל ראש הממשלה.

עפר שלח: השר לענייני מודיעין למשל יכול לשתות שם קפה מתי שהוא רוצה, ואני מניח שעכשיו שני שרים יוכלו – אחד קפה מודיעיני ואחד קפה אסטרטגי, סגן השר כהן.

עפר שלח: אני מניח שזאת תהיה החלוקה ביניהם.

עפר שלח: וכל זה אני אומר בצער, כי אני מצרף לזה עוד דבר, אדוני היושב-ראש – מכל מיני טעמים שאני לא מצליח להבין לא יכולה לדון בזה ועדת החוץ והביטחון שצריכה לקום בכנסת הזאת, כמו שבכל העניינים האחרים לא דנות ועדות הכנסת, כי אנחנו בשבוע השני או השלישי לפעולתה של הכנסת הזאת, הקואליציה כבר קמה, השרים במשרדיהם, וועדות הכנסת עוד לא מתפקדות.

עפר שלח: ואני חושב, אדוני היושב-ראש, שאת הדבר הזה צריך לתקן מייד, מפני שהבית הזה חייב לעסוק בנושאים האלה, כולל אולי, השר דרעי, עכשיו נצליח למצוא מה עושה השר לענייני מודיעין ואף לברך אותו עם כניסתו לתפקידו.

עפר שלח: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, כאמור, אחריה – חבר הכנסת עמר בר-לב, ותמר זנדברג לאחר מכן.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברתי, חברִי וחברַי חברי הכנסת, וגם אדוני סגן השר – חברי חברי הכנסת, כשנבחרתי והבנתי שאני הולכת להיות חברת כנסת, אמרו לי: לא יצא לך הרבה מאוד פעמים לעמוד על דוכן המליאה ולנאום, אז בנאום הבכורה תשקיעי, כי לא יצא לעמוד בתדירות כל כך גבוהה.

רויטל סויד: והנה אנחנו עומדים פה, זה כבר השבוע השני או השלישי, ונואמים ונואמים, ונדמה שלמעט אנחנו פה בבית הזה, אף אחד לא מקשיב.

רויטל סויד: כי מה אנחנו בעצם עושים?

רויטל סויד: אנחנו משנים חוקי-יסוד, אנחנו באים ומשנים סדרי עולם, אנחנו נמצאים פה למעשה באיזו פארסה אחת גדולה, ודי להסתכל על האולם הזה עכשיו, כשהצד הימני, שבו חברי לאופוזיציה שעמם אני נמנית, כמעט בתפוסה מלאה, וחברי בקואליציה – אני יכולה לראות נציגה אחת בלבד, את חברת הכנסת ברקו, וזה אומר את הכול.

רויטל סויד: וכאשר באים ומדברים אתי בציבור, האנשים ברחוב, מה הם אומרים?

רויטל סויד: הם אומרים: אנחנו רוצים אתכם כנים, אנחנו רוצים אתכם, נציגי הציבור, לא ציניים, אנחנו רוצים אתכם, נציגי הציבור, באמת עושים למעננו ולא למענכם, למען כיסאותיכם, למען תרגילים פוליטיים.

רויטל סויד: ולכן אני רוצה עכשיו לא לדבר על פוליטיקה, אני רוצה לדבר עכשיו על משהו שהוא למען הציבור – ואני שמחה שנמצאים פה שני שרים – אני רוצה לדבר על המאבק על צביונו של הדור הבא, דור העתיד.

רויטל סויד: אתמול אירעה התאבדות איומה, טרגית; התאבדות שקרתה אך ורק בגלל הרשתות החברתיות, המרחב הווירטואלי, המרשתת.

רויטל סויד: אני חייבת לומר, אין לי ביקורת על הגברת שכתבה את הפוסט.

רויטל סויד: היא כתבה בנועם, היא חיוותה את דעתה, בין שהיא צודקת ובין שלאו; לא גינתה במובן של גידופים, קללות, נאצות, ואמרה: אני חוויתי תחושת גזענות.

רויטל סויד: עליה אין לי ביקורת, זו מהותה של הזכות לחופש הביטוי.

רויטל סויד: אני מדברת על מה שאירע לאחר מכן, על איך 6,000 אנשים עטו על הטרף כמוצאי שלל רב – לרקוד על הדם, לעשות את השיתופים, אבל לא לעשות שיתופים אובייקטיביים כשהם בוחנים, ורק מציינים תוך גידופים ונאצות וקללות ואיחולים במוות ואיחולים קשים מנשוא.

רויטל סויד: האם אנחנו לא מבינים שהזירה הבאה או הנוכחית שאתה צריך להתקדם בה היא המרחב הווירטואלי?

רויטל סויד: הנוער שלנו היום גדל במרחב אלים.

רויטל סויד: אנחנו אחר כך מתפלאים שיש לנו הישראלי המכוער?

רויטל סויד: הגשתי הצעת חוק לתיקון חוק איסור לשון הרע.

רויטל סויד: החוק הזה בא וקורא לכל המרחב הווירטואלי ולרשתות החברתיות כחלק מאמצעי התקשורת – עד היום הוגדרו בחוק רק עיתונות, רדיו וטלוויזיה; הקמתי גם שדולה, והשדולה הזאת תילחם בבריונות ובאלימות ברשתות החברתיות, ואני קוראת לכם, חברי, להצטרף, כי אנחנו צריכים לעשות את זה בשלושה רבדים: הראשון הוא כמובן מודעות ציבורית; לצערנו, רק טרגדיה מביאה את המודעות הזאת.

רויטל סויד: השני הוא חינוך; אבל איך נחנך את בני-הנוער ואת – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

רויטל סויד: – – הצעירים אם אנחנו לא נהווה דוגמה?

רויטל סויד: והשלישי זה חקיקה; חקיקה כפי שהגשתי וחקיקה נוספת.

רויטל סויד: אני מסיימת, אדוני היושב-ראש.

רויטל סויד: יש פה שני איזונים, ערכים, מאוד חשובים: האחד זה חופש הביטוי, שהוא אחד האדנים החשובים ביותר שלנו כחברה דמוקרטית, והשני הוא זכות האדם לכבודו ולשם הטוב, וצריך למצוא את האיזון בין שניהם.

רויטל סויד: היום האיזון מופר.

רויטל סויד: אני קוראת לחברי בבית הזה להצטרף אלי כדי שנמצא את הדרך למגר את הבריונות והאלימות ברשתות החברתיות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, באמת עם כל הכבוד להעברת סמכויות בין משרדי הממשלה, ואפילו עם כל הכבוד לפיצול, איחוד ופיצול בין משרד החארטה למשרד הברטה, כמו שקראה לזה חברת הכנסת זהבה גלאון בדיון בשבוע שעבר, אני רוצה לדבר על הדרמה יוצאת הדופן ובעלת המשמעות הכלכלית של מיליארדים, אם לא עשרות מיליארדים, אם לא מאות מיליארדים, שקרתה היום, והיא דחיקתו וניסיונות הכפפתו עד כדי התפטרותו של הממונה על ההגבלים העסקיים, שבחודשים האחרונים עמד באופן יוצא דופן, כמו שתפקידו של משרת ציבור צריך להיות.

תמר זנדברג: אתם יודעים מה?

תמר זנדברג: אני כאזרחית רוצה לדעת שאלה משרתי הציבור שלי, שמייצגים אותי.

תמר זנדברג: בשביל זה בדיוק הומצא המונח "שומרי הסף", בדיוק בשביל עמידה כזאת, גם כאשר שאר הפקידים ושאר מקבלי ההחלטות מסביב עושים את העבודה של הטייקונים ולא של הציבור.

תמר זנדברג: ואתם יודעים איך אני יודעת את זה?

תמר זנדברג: לא מפני שמישהו אמר לי וגם לא מפני שאני כזאת חכמה; בגלל שהמניות של "דלק" ו"רציו" עלו היום, זינקו, ב-3% ו-4% כל אחת עם ההודעה על ההתפטרות הזאת.

תמר זנדברג: איזו עדות – אתם, הימין הכלכלי, תמיד אמרו לנו שהשוק יודע, אז השוק יודע.

תמר זנדברג: השוק יודע מי עמד לשרת אותו, את אותן חברות גז ואנרגיה, ומי עמד לשמור על האינטרסים של הציבור, ובסוף לזה זה מגיע, לשורה התחתונה.

תמר זנדברג: בשורה התחתונה זה או אנחנו או הם, זה או מונופול הגז או הציבור.

תמר זנדברג: והיה כאן שומר סף אחד שעמד בפרץ, בפני כולם, כולם עד לדרגות הגבוהות ביותר, עד לראש הממשלה.

תמר זנדברג: רק היום ראינו כמה מינויים, שראש הממשלה ממנה מקורבים ומעיף את מי שלא נראה לו, ובואו נדמיין לעצמנו מי עומד להיות הממונה החדש על ההגבלים העסקיים ומה עומדת להיות עמדתו בנושא מונופול הגז.

תמר זנדברג: כבר היה לנו משרת ציבור.

תמר זנדברג: היה לנו ממונה עם דעה עצמאית, שללכת במתווה שלו – ואתם יודעים מה?

תמר זנדברג: אני אפילו חשבתי שהוא לא מושלם; יש בעיה עם המונופול הזה, זה מונופול טבעי, אבל בטח ובטח כשאנחנו נותנים בהתנדבות, בחדווה, את משאב הטבע הכי יקר שלנו, שיכול להעמיד את העתיד הכלכלי של מדינת ישראל במקום אחר לגמרי, להעמיד אותו על הרגליים.

תמר זנדברג: אנחנו נותנים אותו בידיים של כמה טייקונים וכמה חברות גז, ואת שומר הסף הראשון שמתריע בשער – אנחנו מחפפים אותו, סליחה?

תמר זנדברג: או מוציאים את הדרך לחפף אותו?

תמר זנדברג: או מעבירים לו את המסר עד שהוא בעצמו מבין את המסר?

תמר זנדברג: אז היום אני רוצה להגיד שני דברים: מצד אחד, כל הכבוד לדיויד גילה.

תמר זנדברג: מהצד השני, אוי ואבוי לנו ששומר הסף הזה כבר לא נמצא שם, ומי ישורנו – מה יקרה מעתה והלאה.

תמר זנדברג: תודה.

נחמן שי: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

נחמן שי: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

נחמן שי: אחריו – חברת הכנסת מיכל בירן, אם היא תשוב מהוועדה המסדרת.

נחמן שי: אם לא – דב חנין.

נחמן שי: טוב, נראה.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני מציע לממשלה להוסיף תיקון קל אך מהותי בהודעה שלה.

יואל חסון: אני מציע, לצורך שלום-בית ולמען הסדר הטוב, להוסיף לאלתר משרד ממשלתי לחלוקת תפקידים והעברת סמכויות.

יואל חסון: חשוב, זה עוד שר – המשרד לחלוקת תפקידים והעברת סמכויות.

יואל חסון: קודם כול, אני חושב שזה יעשה סדר בבלגן; אני חושב שלראש הממשלה גם תהיה הזדמנות למנות שר נוסף, וגם יהיה שר שיתכלל – יעשה תכלול כולל של כל העברת הסמכויות בממשלה הזאת.

יואל חסון: בכלל, תגידו לי, חברי הכנסת, האם אתם חושבים – בואו נעשה ניסוי; היו תקופות שדיברו על זה – על מי יכול לענות בלילה, ב-02:00 או ב-03:00, לפנות בוקר.

נחמן שי: ב-03:00.

יואל חסון: ב-03:00, לפנות בוקר.

יואל חסון: מי מוכן לזה?

יואל חסון: מי ערוך לזה?

יואל חסון: מי יענה בבטחה ותוך תחושת נחישות וצדק?

יואל חסון: אז הייתי שואל שאלה כזאת, אדוני היושב-ראש:

יואל חסון: מישהו מחברי הכנסת כאן מהמר שאם ראש הממשלה מקבל בשעה 03:00 טלפון מראש המוסד, או מהרמטכ"ל, שמעדכן אותו בעניין אסטרטגי לאומי, האם ראש הממשלה ב-03:00 זוכר אצל מי הסמכות האסטרטגית, או אצל מי הסמכות המעשית, השונה, הביטחונית?

יואל חסון: איך ראש הממשלה בכלל זוכר את מי הוא הסמיך, למי הוא נתן, מי מנהל ומי מוביל?

יואל חסון: לכן הקמת המשרד היא צורך אמיתי.

יואל חסון: אגב, למשרד הזה גם יהיה מנכ"ל.

יואל חסון: יהיה מנכ"ל, יהיה לו רכב, יהיו לו עוזרים, יהיו לו תקנים, והוא יוכל לתכלל את כל העברת הסמכויות ולסייע לראש הממשלה לזכור את מי הוא הסמיך למה.

יואל חסון: בכל זאת, מדובר כאן במערכת מורכבת ביותר.

יואל חסון: ובכלל, כשתבוא, מכובדי השר כחלון, שר האוצר, למינהלה הזאת ותשאל מאיפה הכסף למינהלה הזאת, יגידו לך: אדוני שר האוצר, זה כבר סיפור אחר, אנחנו צריכים עוד תקציבים למינהלה הזאת, למינהלת העברת הסמכויות – אם לא היית כאן, אדוני השר, אז אני מעדכן אותך.

משה כחלון: דרך אגב, זה מאוד חשוב.

יואל חסון: שתהיה מינהלת שתרכז את כל הסמכויות שחולקו.

משה כחלון: להפך, אנחנו מצמצמים.

יואל חסון: אני לא רואה צמצום, אני רואה הרחבה ופירוק, אדוני השר.

משה כחלון: חבר הכנסת חסון, כשמצמצמים ומאחדים אז חוסכים עלויות בתקורה.

משה כחלון: אני לא יודע איך זה הולך בתנועה, אבל במפלגה שלנו זה ככה.

יואל חסון: בתנועה זה מצומצם ומרוכז, אדוני השר.

משה כחלון: לא, אתם צמצמתם את התנועה עם העבודה, אז חסכתם פעמיים.

יואל חסון: אבל דווקא יצא משהו רחב וגדול, אדוני.

יואל חסון: אתה יכול להגיד מה שתגיד, אבל יצא משהו גדול.

יואל חסון: אבל בכל אופן, בוא נודה על העובדה שבאמת אף אחד כאן לא יודע למה הוא אחראי, אף אחד כבר לא עוקב מה התפקיד של מי ומה התפקיד של מה.

יואל חסון: לכן ההחלטה הזאת, או הבקשה הזאת מהכנסת, היא חלק מתהליך שהוא בושה אחת גדולה, בטח לממשלה, ולצערנו גם לפרלמנט, שהולך לאשר את זה היום, ברוב דחוק מאוד בכנסת, אבל, לצערי, יאשר את זה.

יואל חסון: תנו לי גם לנחש שזאת לא תהיה הבקשה האחרונה של הממשלה הנוכחית.

יואל חסון: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

נחמן שי: עכשיו חבר הכנסת איל בן ראובן, וחברת הכנסת מיכל בירן, אם היא נשארת אתנו, היא תדבר אחריו.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת בן ראובן.

נחמן שי: מזל טוב ליום ההולדת.

נחמן שי: בסוף השבוע היה לו.

נחמן שי: בבקשה, אייל.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, תודה רבה על הברכות, חברים וחברות, על המשפט הזה שאומר לכם אני מניח שלא נתווכח: ממשלה חייבת להיות מנהיגה, דוגמה ליעילות ולאפקטיביות.

איל בן ראובן: נדמה לי שהמשפט הזה היה גורם עכשיו בציבור לפרץ של צחוק, כי מה שקורה בהצעת החוק המדוברת הוא מגוחך, וחמור מכך, הוא עצוב.

איל בן ראובן: להזכירנו, הממשלה הזאת אמורה להוביל אותנו באתגרים קטנטנים כאלה: איראן, הזירה הצפונית, עזה, מפעלים נסגרים וכדומה.

איל בן ראובן: אני רוצה להשתמש בדוגמת משרדי האסטרטגיה והמודיעין.

איל בן ראובן: באוקטובר 2006 הוקם המשרד לנושאים אסטרטגיים.

איל בן ראובן: המשרד הוקם כדי לאפשר לאביגדור ליברמן להצטרף לממשלת אולמרט.

איל בן ראובן: לא הייתה כנראה הצדקה עניינית להקמת המשרד אז, ואכן באפריל 2008, מעט לאחר פרישתו של ליברמן מהתפקיד, המשרד נסגר.

איל בן ראובן: במאי 2009 שוב הוקם המשרד, שוב כדי לספק תפקיד שר.

איל בן ראובן: באותו זמן גם הוקם המשרד לענייני מודיעין, גם הוא לספק כיסא.

איל בן ראובן: בנובמבר 2014 החליטה הממשלה לאחד את שני המשרדים.

איל בן ראובן: אני מצטט מהחלטת הממשלה: "איחוד המשרדים ייעל את עבודתם, יגדיל את תפוקתם ויביא לצמצום עלויות.

איל בן ראובן: כמו כן מדובר במהלך חיובי ותקדימי שיביא לייעול בשירות הציבורי"; ואני מוסיף שזאת יכולה גם דוגמה לשירות הציבורי שמתייעל.

איל בן ראובן: הגיוני?

איל בן ראובן: כן, הגיוני.

איל בן ראובן: אני רוצה לשאול, כי אני באמת לא מבין: האם הגעתם למסקנה המעמיקה כי החלטת הממשלה מתאריך 26 בנובמבר 2014 היא טעות – חצי שנה אחרי, בתאריך 15 במאי 2015?

איל בן ראובן: בשם אזרחי מדינת ישראל שצופים בנו ומסתכלים בנו, האם אנחנו בחלם?

איל בן ראובן: מה חושבים האזרחים עלינו?

איל בן ראובן: אני תוהה עד כמה יש צורך במשרדים האלה.

איל בן ראובן: ובכלל, כאשר הגופים האחראים לאסטרטגיה ולמודיעין בעצם נשארו תחת אחריות ראש הממשלה ושר הביטחון, ואם יש צורך במשרדים האלה, אשר בממשלה הקודמת שניהם הונהגו על-ידי ידידי השר יובל שטייניץ, שבדרכו ללא ספק גם הביא תועלת, אז מה עושים עכשיו?

איל בן ראובן: נותנים לשר התחבורה את תחום המודיעין, ואתמול לשר העלייה והקליטה את התחום האסטרטגי, והיום לשר לביטחון פנים.

איל בן ראובן: נו, באמת.

איל בן ראובן: מילא היו מעבירים את התחומים האלה למשרדים הרלוונטיים, משרד הביטחון, משרד ראש הממשלה, שאמונים על התחומים האלה.

איל בן ראובן: חברי וחברות הכנסת, עסקתי בעברי בנושאי ביטחון, מודיעין ואסטרטגיה.

איל בן ראובן: העניין שעליו אנו נקראים להצביע כאן היום הוא מגוחך.

איל בן ראובן: אנחנו בעצם מעליבים את המושגים אסטרטגיה ומודיעין, כי אלה מושגים חשובים, אלה משרדים שעל-פיהם פועלת מדינה.

איל בן ראובן: אני קורא לכם להתעשת ולבטל את הפארסה הזאת.

איל בן ראובן: אני לא רוצה לחשוב מה עובר בראשם של מובילי הארגונים שעוסקים באסטרטגיה ובמודיעין, ואני מתכוון לצה"ל, לשב"כ, למוסד ולארגונים נוספים.

נחמן שי: צריך לסיים.

איל בן ראובן: חברים, שום ארגון רציני לא מתנהל כך.

איל בן ראובן: גם ממשלה לא צריכה כך להתנהל, ממשלה שיש לה דבר קטן – מדינה, על הראש.

איל בן ראובן: אין לי ספק שחברי הקואליציה מבינים זאת, והיה ראוי כי ההצעה הזאת לא הייתה עולה כלל היום.

איל בן ראובן: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

נחמן שי: חברת הכנסת בירן, המיקרופון שלך לשלוש דקות.

נחמן שי: בבקשה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתם מכירים את זה שיושבת חבורה ישראלית ומישהו אומר ככה משהו חריף, ואז מגיע הביטוי "סתם"?

מיכל בירן: מכירים את זה?

מיכל בירן: בכל חבורה תמיד יש מישהו שככה זורק איזה פצצה ומייד הוא אומר: סתם, כשמטרת ה"סתם" להגיד שלא התכוונתי ברצינות למה שאמרתי.

מיכל בירן: אני כל הזמן מסתובבת פה בכנסת ואני שומעת לחשושים דמיוניים של ה"סתם" הזה.

מיכל בירן: זאת אומרת, מילא שעושים פה חלוקה קיקיונית של משרדים, מילא שלוקחים כל משרד ומחלקים אותו לחצי, ולרבעים ולשמיניות.

מיכל בירן: אם הייתי יודעת שאתם מתכוונים למה שאתם אומרים, אז הייתי אומרת: נו מילא, ניחא, הרי זה לא משמים שהחלק הזה נמצא דווקא במשרד כזה או אחר, אפשר שיהיה גם אחרת.

מיכל בירן: אבל יש הבדל אם עושים את זה בתוכנית רצינית שבה עושים איזה שינוי ארגוני, ואומרים: יותר הגיוני שכל הסמכויות שנדרשות כדי לפתור את בעיית הדיור יהיו במשרד אחד.

מיכל בירן: אז זה בסדר, אני לא פוסלת בכל מצב.

מיכל בירן: אבל אני כל הזמן מחכה לראות את ה"סתם" הזה.

מיכל בירן: כמו – בסופו של דבר, ישבה פה ממשלה שלמה, דנה על השוויון בנטל, דנה על שינויים כאלה ואחרים, ומייד שומעים את ה"סתם", "לא התכוונו", "לא היינו רציניים", "לא היינו באמת בעד", "לא היינו באמת בעד מע"מ אפס", "לא היינו באמת בעד השוויון בנטל"; "הנה בואו עכשיו נעשה delete על קדנציה".

מיכל בירן: עכשיו, אני מסתכלת עליכם, חברי הקואליציה, ואני יודעת שאתם מאוד רציניים ואינטליגנטיים, ואתם הולכים להשקיע הרבה זמן ומאמץ בקדנציה הזאת, שוודאי גם היא תהיה קצרה.

מיכל בירן: לא עובר לכם בראש שבשנייה שתתפרק הקואליציה הזאת יגידו "סתם" על כל מה שעשיתם?

מיכל בירן: על כל מה שאנחנו מצביעים עליו עכשיו הולכים להגיד "סתם" ונקבל נייר אחר כזה?

מיכל בירן: אגב, אולי עדיין בקואליציה הזאת נקבל שוב – יהיה איזה שר שייעלב כי לקחו לו, כי זה, אכלו לי, שתו לי.

מיכל בירן: יכול להיות שעוד בקדנציה הזאת נקבל מסמך כזה שיגיד בדיוק ההפך, ויעמדו שוב נציגי הקואליציה ויסבירו לנו למה יש היגיון בדברים החדשים, והדבר הזה, הוא הופך את מה שאנחנו עושים לבדיחה.

מיכל בירן: המינימום של הרצינות של לעמוד מאחורי הדברים שאתה עושה – גם היא חסרה.

מיכל בירן: עכשיו שוב, מילא שאנחנו לא מסכימים אידיאולוגית, זה בסדר, לא על הכול חייבים להסכים.

מיכל בירן: בשביל זה היו בחירות דמוקרטיות ואנשים נבחרו כנציגים של הציבור, וזה בסדר.

מיכל בירן: לא על הכול חייבים להסכים.

מיכל בירן: אבל לפחות תסכימו עם עצמכם.

מיכל בירן: אתם יודעים איך קוראים לזה – זה מצב כמעט קליני שבן-אדם עם עצמו לא מסכים, שבן-אדם סותר את עצמו, שבן-אדם משנה את דעתו כל שתי דקות.

מיכל בירן: יש טיפולים תרופתיים לעניין הזה.

מיכל בירן: זה מאוד מאוד מביך כשזה קורה בכנסת ישראל.

מיכל בירן: תודה.

נחמן שי: תודה רבה, חברת הכנסת מיכל בירן.

נחמן שי: אני רוצה לשבח אותך שעמדת בלוח הזמנים.

נחמן שי: חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח.

נחמן שי: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: הוא לא חייב.

נחמן שי: לא חייב, אבל רצוי.

קריאה: – – –

נחמן שי: אה, דב.

איציק שמולי: אתה רוצה שאני ארד?

נחמן שי: טוב.

נחמן שי: אחריו, אחריו.

נחמן שי: לא, אם כבר.

נחמן שי: בסדר.

נחמן שי: נמתין.

נחמן שי: אוקיי, בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גברתי ואדוני השרים, חברי חברי הכנסת, תראו, למעשה זה דיון משותף.

איציק שמולי: אז הרבה מילים נאמרו כבר מעל הדוכן הזה על הסיפור ועל האופן שבו הורכבה הממשלה.

איציק שמולי: באמת, שברו פה שיא חדש במידת היצירתיות שבה מחברים את משרד המודיעין למשרד התחבורה, את איכות הסביבה לאלוהים יודע מה.

איציק שמולי: אבל אני רוצה לדבר על הנושא השני, שעדיין לא דיברו עליו פה.

יואל חסון: גם אלוהים לא יודע.

איציק שמולי: גם אלוהים לא יודע.

איציק שמולי: אני רוצה לדבר על הנושא השני, ברשותכם, שאליו עדיין למיטב זיכרוני, אף אחד לא התייחס – איחוד הסמכויות בתחום של הדיור.

איציק שמולי: קודם כול צריך להיאמר המובן מאליו: כולנו מאחלים מכאן הצלחה רבה למשה כחלון, לשר האוצר, שנטל על עצמו את המשימה הכבירה של הורדת מחירי הדיור.

איציק שמולי: ואני מרשה לעצמי לומר, בהמשך לקו שנשמע מתוך המפלגה שלי, שבמקומות שבהם נחשוב שהמהלכים של הממשלה משרתים את טובת המדינה וטובת החברה הישראלית, אנחנו נדע לתמוך ולתת רשת ביטחון גם בתחומים האלה.

איציק שמולי: וזה נכון במיוחד לנוכח הקטסטרופה שמתחוללת בשוק הדיור.

איציק שמולי: רק נזכיר: מחירה של דירה היום הוא 1.4 מיליון שקל.

איציק שמולי: היום, במדינת ישראל, לאנשים בגילים שלנו נדרשות 242 משכורות כדי להגיע לדירה.

איציק שמולי: ולנוכח הנתונים הבאמת-מזעזעים האלה, אתה צריך לשאול את עצמך איך אתה יכול לעזור ולהירתם למאמצי הממשלה להוריד את המחירים.

איציק שמולי: רק אם יש משהו שאפשר ללמוד מהטעויות של הממשלות הקודמות, זה שבכל פעם שניסו לעקוף את מוסדות התכנון ולהמציא וד"ל, וותמ"ל ואכמ"ל – אז כל הניסיונות האלו בסוף נכשלו.

איציק שמולי: נכשלו גם כי המחירים לא ירדו, ואם אתם שואלים את עצמכם כמה דירות בנות-השגה היו עד היום דרך הווד"ל – התשובה היא: אפס.

איציק שמולי: כדי להוריד את המחירים באלמנט של התכנון, אנחנו צריכים לחזק את המוסדות עצמם.

איציק שמולי: לא לחזק במובן הזה שאותו מביאה היום הממשלה לאישור הכנסת, שיוצרת דיקטטורה – פשוט כך – בעולם התכנון.

איציק שמולי: הרי על מדובר?

איציק שמולי: לוקחים את כל הסמכויות בעולם התכנון – העברת מינהל מקרקעי ישראל תחת משרד האוצר; מינהל התכנון תחת משרד האוצר; הווד"ל והוותמ"ל תחת משרד האוצר.

איציק שמולי: אני מזכיר לכם שיש שליטה עקיפה של כולנו במשרד הבינוי ובמשרד להגנת הסביבה.

איציק שמולי: נציגי המשרדים הממשלתיים בוועדות התכנון, אדוני היושב-ראש, יחויבו להפקיע, להשאיר את שיקול הדעת שלהם מחוץ לחדר.

איציק שמולי: אז אני מסכם, אדוני היושב-ראש, ואומר: גופי תכנון, חברי חברי הכנסת, לא צריכים להיות כפופים לאינטרסים כלכליים או לשיקולים כלכליים גרידא.

איציק שמולי: וכאשר אתה לוקח אותם, את משרד הפנים, ושם אותו דה פקטו במשרד האוצר, זה מה שיקרה.

איציק שמולי: ברגע שאתה לוקח, מקים אימפריה, יש לה נטייה להפוך להיות דיקטטורה.

איציק שמולי: ולבסוף, אדוני היושב-ראש, יש כאן פתח עצום לשחיתות.

איציק שמולי: שר האוצר אומר שהוא רוצה לשווק את הקרקעות בשיטת מחיר למשתכן.

איציק שמולי: אם הוא ביד אחת חותם על זה כשר האוצר וביד השנייה כשר הבינוי, מי יעצור את המהלכים האלה שיש בהם פתח לא קטן לשחיתות?

איציק שמולי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: הדובר הבא הוא חבר הכנסת דב חנין, אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר, חברת הכנסת שלי יחימוביץ וכו'.

נחמן שי: תודה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, תודה על רשות הדיבור.

דב חנין: זו ההזדמנות למחות פעם נוספת על החלטתו של היושב-ראש לאפשר ישיבה של הוועדה המסדרת במקביל לישיבת המליאה.

דב חנין: הדבר הזה הוא לא תקין, הוא לא ראוי.

דב חנין: אנחנו צריכים, נדרשים וחייבים להיות במליאה בעת דיונים, אבל אנחנו גם צריכים להיות חברים בוועדות ולהשתתף בדיונים בהן.

דב חנין: מה לעשות שאנחנו לא יכולים להתפצל לכמה חלקים?

דב חנין: אני חושב שהנורמה הזאת, שהפכה להיות שגרה, שאפשר לקיים ועדות במקביל למליאה, היא נורמה בעייתית והגיע הזמן לשנות אותה.

אריה מכלוף דרעי: יש לכם היום רשימה גדולה.

דב חנין: אכן.

דב חנין: אבל מה לעשות שאני חבר בוועדה ורוצה להיות גם במליאה?

דב חנין: בכל זאת, אני חבר ועדה.

נחמן שי: נכון.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אכן, העברת סמכויות התכנון ממשרד הפנים למשרד האוצר היא מהלך בעייתי ומוטעה.

דב חנין: זה כמו לעשות למישהו ניתוח, להוציא את המוח ולהעביר אותו לגוף אחר ולקוות ששני הגופים יישארו בחיים.

דב חנין: מערכת התכנון היא מערכת מקצועית.

דב חנין: היא לא מערכת כלכלית שמסתכלת בעיניים תקציביות.

דב חנין: היא צריכה לראות במבט כולל ורחב שאלות תכנוניות, שהן תמיד גם שאלות כלכליות, גם שאלות חברתיות, גם שאלות סביבתיות, גם שאלות של תועלות של אוכלוסיות וקבוצות שונות.

דב חנין: ולכן הוצאת מינהל התכנון ממשרד הפנים למשרד האוצר היא מהלך מסוכן ובעייתי.

דב חנין: אני חושב שאי-אפשר למצוא היום במערכת התכנון אפילו איש מקצוע אחד שיבין את המהלך הזה או יצדיק אותו.

דב חנין: אני חושב שכולם מסכימים שתוצאת המהלך הזה, ברמה המעשית, תהיה קודם כול בלגן – קודם כול בלגן שרק יקשה על הפתרונות של משבר הדיור שאתו אנחנו מתמודדים.

דב חנין: אבל יש משהו בהתנהלות של הממשלה הזו שתוקף את המערכות המקצועיות.

דב חנין: וכשאני מדבר על התקפה על המערכות המקצועיות אי-אפשר לדלג על התפטרותו של הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה היום – עוד מערכת מקצועית, איש מקצוע, שניסה להתמודד עם מונופול ששולט היום על משק הגז הישראלי.

דב חנין: היו לי חילוקי דעות עם מר גילה.

דב חנין: אני חשבתי שהדרך להתמודד עם המונופול הזה היא באמצעות חיזוק הרגולציה הממשלתית, באמצעות מנגנונים אפקטיביים של פיקוח על מחירים; פרופסור גילה חשב שהדרך להתמודד עם המונופול היא באמצעות יצירת תחרות.

דב חנין: אבל גם הדרך הזו שפרופסור גילה הציע נחסמה על-ידי הממשלה ונחסמה על-ידי ראש הממשלה.

דב חנין: והתוצאה המעשית היא שמשק הגז הישראלי הופקר ומופקר לידי מונופול ששולט בדבר הכי משמעותי בכלכלת ישראל.

דב חנין: לדבר הזה יש משמעויות כלכליות מרחיקות לכת.

דב חנין: כשיחידת אנרגיה נמכרת בעולם במחיר ממוצע של 3 דולר, היא נמכרת למשק הישראלי במחיר של 6 דולר.

דב חנין: זה פי-שניים.

נחמן שי: תודה.

דב חנין: לזה יש משמעות למשק החשמל, לתעשייה הישראלית, למחירים שכל אחד ואחת מאתנו משלמים.

דב חנין: ולזה, אדוני היושב-ראש, ובזה אני רוצה לסכם, יש גם משמעות לעניין הדמוקרטיה.

דב חנין: מונופולים ודמוקרטיה לא יכולים ללכת ביחד.

דב חנין: איך אמר פעם השופט העליון האמריקני המנוח ברנדייס – –

נחמן שי: תודה.

דב חנין: – – אפשר שיהיה לנו ריכוז של העושר בידיים מעטות ואפשרי שתהיה לנו דמוקרטיה פוליטית, אבל לא נוכל שיהיו לנו שני הדברים יחד.

דב חנין: אז היום אנחנו מוותרים על הדמוקרטיה הפוליטית כשאנחנו נותנים עוד אור ירוק למונופול כל כך גדול והרסני.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

נחמן שי: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

נחמן שי: אחר כך – שלי יחימוביץ, וקסניה סבטלובה תהיה אחר כך.

נחמן שי: בבקשה, ידידי.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדיון היום מדבר על העברת סמכויות של רשות מקרקעי ישראל לשר האוצר.

ישראל אייכלר: זאת הזדמנות לחזור שוב על האמת הפשוטה, שרוב אזרחי הארץ מרגישים אותה אבל לא יודעים אותה – מאז הפך מינהל מקרקעי ישראל למינהל מספסרי ישראל, מאז הפכו את הנושא של המכרזים, כביכול לעשות שוויון בין בני-האדם לפי המרבה במחיר, הפכו את המשאב החשוב ביותר במדינה, שזה מקרקעי ישראל, שזה 90% מהקרקעות במדינה בהנהלת המדינה, כפי שאין כמעט באף מדינה שאיננה סובייטית, במקום לאפשר בנייה לאנשים, לזוגות צעירים, לחסרי דיור, הפכו את זה לספסרות.

ישראל אייכלר: כל המרבה במחיר הרי זה משובח וזוכה במכרז.

ישראל אייכלר: זה יסוד ושורש הבעיה של יוקר הדיור ויוקר המחיה גם יחד.

ישראל אייכלר: כי אנחנו הרי יודעים שיוקר הדיור נובע בעיקר ממסים שמוטלים על כל דירה, כמעט 50%, וחלק הארי שהופך דירה למשהו בלתי מושג, מאז החליטה מדינת ישראל, במקום לתת קרקעות לבנות ולהיבנות בהן, לקחו את הקרקעות והפכו אותן לאוצר נוסף למשרד האוצר.

ישראל אייכלר: מדובר ב-14 מיליארד שקל.

ישראל אייכלר: הייתה שנה אחת, ויש מספרים פחות גדולים, אבל מדובר במיליארדים שבאים על חשבון האזרח.

ישראל אייכלר: אם שר האוצר משה כחלון רוצה להביא להורדת מחירי הדיור, דבר ראשון – להפסיק את המכרזים בשיטת המרבה במחיר.

ישראל אייכלר: תעשו מכרזים לפי מחיר למשתכן – איזה קבלן שנותן דירה יותר זולה יקבל את הקרקע.

ישראל אייכלר: מחיר מטרה.

ישראל אייכלר: לא מעניין אותי איך קוראים לתוכנית, ובלבד שיוציאו את השורש פורה, ראש ולענה של כל המרבה במחיר זוכה בקרקע.

ישראל אייכלר: זה גם לא חברתי וזה גם לא הגון, וזה גם הורס את מחירי הדיור ואת הכלכלה הישראלית.

ישראל אייכלר: עכשיו, אדוני היושב-ראש, בדקה שנותרה לי אני רוצה להתייחס למשהו נורא שקרה היום.

ישראל אייכלר: איש שב"כ לשעבר, מנהל מרשם האוכלוסין בתל-אביב, אריאל רוניס, הפך לציד ביער החייתי של האדם האנונימוס, האדם האנונימי שיכול לפגוע בו.

ישראל אייכלר: השיטה החדשה של – פעם, כשהייתה תקשורת, אז היה שם של הכותב, היה שם של העורך, הוא נשא באחריות.

ישראל אייכלר: החיה הכי נוראה היא זאת שמסתתרת במארב.

ישראל אייכלר: "ארור מכה רעהו בסתר ואמר כל העם אמן" – אם מישהו מכה את רעהו לא בסתר, אפשר לטפל בו, אבל אם זה בסתר, זה נורא ואיום.

ישראל אייכלר: אני לא מצדיק חס וחלילה התאבדות.

ישראל אייכלר: זה הפך לדבר נורא.

ישראל אייכלר: ההצדקה היחידה שאפשר לתת היום למתאבדים היא שדעתם נטרפה.

ישראל אייכלר: ובאמת, דעתם של אנשים יכולה להיטרף כאשר הם רואים שפתאום מאנשים מכובדים הם הופכים למושפלים ומושמצים עד שדעתם משתבשת עליהם.

נחמן שי: תודה.

ישראל אייכלר: ואם, אדוני היושב-ראש, היחיד כך, מה יעשו רבים, ציבורים שלמים שעומדים מול התקפות נוראיות והסתות נוראיות וטוקבקים נוראיים שהופכים את האדם לחיה?

ישראל אייכלר: על זה אנחנו צריכים לחשוב.

ישראל אייכלר: אולי צריך אפילו חקיקה למנוע את ההפקרות בציד הזה, בטרף ביער החייתיות האנושית המסתתרת מאחורי העצים ומאחורי האנונימיות.

ישראל אייכלר: תודה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: צודק.

נחמן שי: צודק.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

נחמן שי: שלוש דקות.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את העובדה שהתאפשר לי לדבר כאן ולהפנות קריאה לממונה על ההגבלים העסקיים, פרופסור דיויד גילה, ולבקש ממנו: פרופסור גילה, אנא חזור בך ואל תתפטר מתפקידך.

שלי יחימוביץ': מדובר בפצצה; באירוע מאוד מאוד קשה לציבור הישראלי.

שלי יחימוביץ': העובדה שבכיר הרגולטורים העוסקים בגז הטבעי, הבכיר שבהם, המיומן שבהם, המקצועי שבהם, החשוב ביותר מבחינת תחום העיסוק שלו – הוא הממונה על פירוק ההגבלים העסקיים והמונופולים – מרגיש שהגיעו מים עד נפש והוא פשוט – אין לי מילים יותר עדינות אלא להגיד – גורש במקלות.

שלי יחימוביץ': למה?

שלי יחימוביץ': מה חטאו?

שלי יחימוביץ': חטאו היה שהוא התעקש לגונן על האינטרס הציבורי ועל כך שלא יהיה מונופול על כל מאגרי הגז של מדינת ישראל, שיוחזק בידי "נובל אנרג'י" ותשובה.

שלי יחימוביץ': אנחנו היום אחרי שניתן גזר-הדין במשפט אולמרט, וזה הזכיר לי ידיד שלי, החשב הכללי באוצר לשעבר, הפרופסור ירון זליכה, שגם הוא חשף שחיתויות, וגם הוא היה, ככה, אצבע בעין למערכת מושחתת.

שלי יחימוביץ': ועליו אמרו שהוא אקסצנטרי וכל מיני השמצות שמקובל להשמיץ בהן אנשים שעומדים על דעתם ויוצאים נגד המערכת.

שלי יחימוביץ': אבל דיויד גילה אפילו לא אקסצנטרי.

שלי יחימוביץ': הוא אדם כל כך מתון, כל כך נעים הליכות, כל כך זהיר, כל כך פשרן.

שלי יחימוביץ': על זה היו לי עימותים כל הזמן, על הפשרנות שלו.

שלי יחימוביץ': ובסוף הוא הבין שגם הוא, עם כל פשרנותו, לא יכול לאפשר את המונופול הזה; שמונופול על הכול – על יוקר המחיה, על העצמאות האנרגטית שלנו, על התעשייה, על התעסוקה, על הכול – מונופול כזה לא יכול להישאר בידיים פרטיות.

שלי יחימוביץ': והוא הציע מתווה, מתווה פשרני, מתווה רך.

שלי יחימוביץ': אבל גם זה היה יותר מדי בשביל הציבור ופחות מדי לתשובה ול"נובל".

שלי יחימוביץ': ומה לא עשו לו? דה-לגיטימציה מוחלטת בסיוע אותה מערכת משומנת של ברוני הגז שיש להם הכול.

שלי יחימוביץ': יש להם עורכי-הדין הטובים ביותר, בשעות ללא גבולות ובתשלום ללא גבולות; את היחצנים, את המתדרכים, את המומחים מטעם; ולצערי, גם את הממשלה שלנו, שמשתפת אתם פעולה.

שלי יחימוביץ': אותה ממשלה שנבחרה עכשיו בקולות הציבור מועלת בציבור ויוצקת מים על ידיהם של תשובה ושל "נובל אנרג'י".

נחמן שי: – – –

שלי יחימוביץ': מה אמרתי?

שלי יחימוביץ': מה?

שלי יחימוביץ': אני צריכה לתקן משהו?

שלי יחימוביץ': אה, יוצקת גז.

שלי יחימוביץ': טוב, קצת קשה.

אריה מכלוף דרעי: טוב שלא אמרת.

אריה מכלוף דרעי: זה נשמע לא טוב.

שלי יחימוביץ': אני חייבת להודות, אכן, בואו נודה – יש לחצים אמריקניים על הממשלה.

שלי יחימוביץ': זה לא סוד.

שלי יחימוביץ': כל מי שמעורב בסיפור הזה יודע.

שלי יחימוביץ': הוא כבר קיבל את הטלפונים שלו.

שלי יחימוביץ': אבל אני שואלת: באמת, ראש ממשלה שנסע לקונגרס על הראש של נשיא ארצות-הברית, האדם החזק ביותר בעולם, ברק אובמה, והכניס לו אצבע בעין, ולא סופר את הממשל האמריקני – מתי שנוח לו; לפעמים הוא כן צועד צעד אחד אחורה – כאן?

שלי יחימוביץ': כאן הוא נסוג בקלות שכזאת?

שלי יחימוביץ': כאן הוא נסוג ומוותר על הכול?

שלי יחימוביץ': איפה העמידה בפני הלחצים מבחוץ?

שלי יחימוביץ': למה כאן היא פתאום נעלמת?

שלי יחימוביץ': ולכן אני חושבת שזה יום רע מאוד לציבור בישראל.

שלי יחימוביץ': אני אנצל את העובדה שנמצא כאן שר הכלכלה אריה דרעי, שהממונה על ההגבלים העסקיים הוא בתחום משרדך: אני מבקשת ממך, קרא לו היום אליך – מדובר באיש טוב, באיש סולידי, קרא לו אליך, תשמע אותו, תבקש ממנו לחזור בו מהתפטרותו.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שתצא נשכר מכך, ובעיקר הציבור יצא נשכר מכך.

נחמן שי: תודה רבה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

אריה מכלוף דרעי: כבר ביקשתי ממנו.

נחמן שי: הוא כבר עשה את זה, השר.

שלי יחימוביץ': וקיבלת תשובה?

אריה מכלוף דרעי: בינתיים לא.

שלי יחימוביץ': ביקשת ממנו שלא להתפטר?

אריה מכלוף דרעי: אני נודניק, אני אמשיך ללחוץ עליו, כיוון שאני מסכים אתך, הוא אחד ממשרתי הציבור הטובים ביותר שיש לנו.

נחמן שי: יפה.

שלי יחימוביץ': אני שמחה לשמוע.

שלי יחימוביץ': תודה.

אריה מכלוף דרעי: ביקשתי: אפילו באופן אישי, זה לא יפה, רק עכשיו נכנסתי, תן לי להילחם בך שבועיים-שלושה, למה אתה עושה את זה מהר?

נחמן שי: יפה מאוד.

שלי יחימוביץ': תודה.

נחמן שי: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, אחריה – חבר הכנסת איתן ברושי, אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

נחמן שי: בבקשה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אני רוצה להזכיר לכם תהליך שאנחנו מתמודדים אתו בטבע, ואנחנו כולנו מוקפים כמובן בטבע הזה; אולי אנחנו יכולים להשוות אותו למשהו שעכשיו אנחנו עדים לו בממשלה הנוכחית.

קסניה סבטלובה: אם ככה, אז התהליך הוא של התחלקות אמבה.

קסניה סבטלובה: אמבה, שאנחנו מכירים, שמתחלקת.

קסניה סבטלובה: קודם כול, איך היא מתחלקת ולכמה חלקים.

קסניה סבטלובה: קודם כול היא מכפילה את המטען הגנטי שלה, ואז יוצרת שני גרעינים.

קסניה סבטלובה: אז היא מתחילה ליצור מותניים צרים צרים צרים צרים, ובסופו של דבר התא מתחלק לשתי אמבות.

קסניה סבטלובה: עכשיו, מה שאנחנו רואים פה עם משרדי הממשלה מזכיר את התהליך אצל האמבות, רק מה?

קסניה סבטלובה: להבדיל מהאמבה הרגילה והפשוטה, משרדי הממשלה שלנו פתאום מתחלקים לא לשניים, לא לשני חלקים – לשלושה חלקים ואפילו לארבעה חלקים, ואף יותר.

קסניה סבטלובה: כי כדי לרצות איש כזה או אחר בתוך הקואליציה מובן שצריך להאציל לו סמכויות מסוימות בתוך משרד כזה או אחר, ואז אנחנו מתמודדים עם עניין מאוד תמוה, שמישהו שהיה אמור למלא תפקיד חשוב כמו השר לביטחון הפנים יהיה גם אמון על מערך ההסברה של ישראל בחוץ-לארץ.

קסניה סבטלובה: ואיש אחר, סילבן שלום שמו, יהיה אמון על המשא-ומתן עם הפלסטינים, ובסופו של דבר אנחנו מתמודדים עם העניין של פיצול סמכויות, והסברה אין, וכמובן משא-ומתן עם הפלסטינים גם הוא אינו ברקע.

קסניה סבטלובה: אם ככה, יש לנו ניפוח של התקציבים של אותם משרדים, יש לנו העברה של סמכויות שצריכות להיות מרוכזות בידי אנשי מקצוע שצריכים בעצם לגבש את המדיניות שלנו בנושאים כל כך חשובים, כמו מערך ההסברה, שכמובן צריך להיות מערך הסברה מקצועי, ולענות על הצרכים של מדינת ישראל בעת כל חשובה וכל כך לא פשוטה כמו עכשיו, כשאנחנו מתמודדים עם הצעות נוספות, חדשות, צרפתיות, שעוד מעט יונחו על השולחן של מועצת הביטחון; אנחנו מתמודדים עם מסע חסר תקדים של הפלסטינים נגדנו בעולם הספורט, ולהזכירכם, הסקנדל של הניסיון להוציא את מדינת ישראל מפיפ"א, התאחדות הכדורגל העולמית, עוד לא מאחורינו, אנחנו נמצאים עדיין בעיצומו, ואנחנו לא פועלים מספיק כדי ליצור את האווירה המתאימה בעולם ולהסביר את עמדתנו, וכל זה מתרחש כאשר שר החוץ נמצא, אבל הוא בעצם לא נמצא, כי הוא עסוק בדברים אחרים שמטרידים אותו, כמו ההישרדות של הקואליציה שלו, וכאשר אנשים שונים, שממונים על התפקידים השונים והמשונים, בעצם לא ממלאים את מקומם אלא נאבקים על ניפוח הסמכויות שלהם, כל אחד בתפקידו וכל אחד במשרדו.

קסניה סבטלובה: זה צריך להיפסק.

קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לחזור למקצועיות של אותם משרדים, לצמצום כוח-האדם באותם משרדים, שאלה יהיו אנשים שהם באמת מקצוענים, לא אנשים שפשוט נתנו להם תואר כזה או אחר כדי לרצות אותם וכדי להשאיר אותם בקואליציה.

קסניה סבטלובה: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

נחמן שי: אחמד טיבי אחריו, חברת הכנסת חנין זועבי אחריו.

נחמן שי: סגן שר הבריאות.

נחמן שי: בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס לשאלה של העברת סמכויות המינהל.

איתן ברושי: אני לא רוצה להתייחס לנושא המודיעין והנושאים האסטרטגיים, זה יותר דומה לטיסה לשום מקום, הסעיף הזה.

איתן ברושי: פשוט טיסה לשום מקום.

איתן ברושי: אני רוצה לדבר על המינהל.

איתן ברושי: לפי דעתי, חבל שהשר כחלון איננו פה, כי נדמה לי שמעולם, מאז הקמת המדינה, לא נתנו לשר אחד כל כך הרבה כוח ואשראי כזה כמו שכחלון קיבל.

איתן ברושי: לפי דעתי, במינהל יש טעות – יש פה נציגות של המפלגה שלו, יעבירו לו – את המינהל צריך לפרק, ולא להעביר אותו ממקום למקום.

איתן ברושי: אם יש גורם שיש לו אחריות ישירה למשבר הדיור והבנייה בישראל, זה מינהל מקרקעי ישראל.

איתן ברושי: גם אם שינו את השם שלו, לא החליפו את הפקידות שלו, לא החליפו את היועצים שלו, ולפי דעתי הבעיה היא לא להעביר אותו ממקום למקום, אלא לפרק אותו.

איתן ברושי: ודאי שיותר טוב שיהיה במתכונת החדשה, אבל העברתו של המינהל, שתהיה גם כרוכה במשברים ובוודאי גם שביתות, לא תפתור את הבעיה.

איתן ברושי: במינהל יש ריכוז של בורות ועוינות כלפי מרכיבים בחברה הישראלית, בתוכם ההתיישבות והתנועה הקיבוצית, ולמינהל יש אחריות ישירה להקפאת בנייה במקומות שמעולם לא היה ויכוח עליהם.

נחמן שי: צריך לסיים.

איתן ברושי: צריך לסיים את שאלת המינהל, לא את הזמן שלי.

איתן ברושי: ומה שאני חושב – שהכנסת צריכה לדעת שאם היא רוצה לטפל ביוקר המחיה, זה לא להפקיע שטחים חקלאיים, אלא לבנות יותר מהר ויותר נכון, ולא לראות במינהל קופה ב' של האוצר, ולומר לפקידי המינהל שהפקיד, משקלו לא נקבע בכמה הוא מפריע.

נחמן שי: תודה רבה.

איתן ברושי: יש פקידים שחושבים שאם הם לא מפריעים הם לא חשובים.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: יהיה לך עוד המון זמן לדבר על המינהל.

איתן ברושי: אני מסיים ואני אומר שהפתרון שהממשלה מציעה הוא פתרון חלקי, ואולי בסוף שגוי.

איתן ברושי: את המינהל צריך לפרק, ולא להעביר אותו ממקום למקום.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חבר הכנסת אחמד טיבי ישנו?

נחמן שי: אני לא רואה אותו.

נחמן שי: איננו.

נחמן שי: חברת הכנסת חנין זועבי – איננה.

נחמן שי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

נחמן שי: הקפצתי אותך.

איילת נחמיאס ורבין: טוב, מה יהיה?

נחמן שי: חברים, ברשותכם.

נחמן שי: בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני שואלת את עצמי מה יהיה, אם אנחנו נמשיך להתנהל ככה.

נחמן שי: אה, רטורית.

איילת נחמיאס ורבין: לא, בטוב, ברע.

איילת נחמיאס ורבין: יושב כאן השר דרעי ויושבת כאן חברתנו השרה גילה גמליאל, ואני אומרת לעצמי: באמת, מה יהיה?

איילת נחמיאס ורבין: מתי אנחנו נעלה כאן על הפודיום ונוכל לדבר על ענייני מהות, על העניינים שחשובים לתושבי מדינת ישראל, לאזרחי מדינת ישראל, שכל יום מצפים מהבית הזה שתצא ממנו בשורה?

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם משהו.

איילת נחמיאס ורבין: אופוזיציה – כן, אני מסתכלת על מה שמביאה הממשלה מתוך עניין אמיתי, לראות אם מביאים איזו בשורה, באמת, בדברים שקשורים לחיים של כולנו, גם בהקשר של המינהל, בהקשר של הדיור, גם בנושאים אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: מאוד מאוד חשוב לי לדעת אם הדברים שהממשלה מבקשת להביא כתיקון – אני לא מקובעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכנה ללמוד על האופן שבו רואים את עבודת הממשלה, כל יום משהו חדש.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה שאנחנו רואים כאן זה איך הביביסיטר שלנו נהפך לבוב הבנאי.

איילת נחמיאס ורבין: בגלל מאמץ לבנות את משחק הלגו המטורף הזה, אנחנו פשוט לא מצליחים לראות אלא סדרות טלוויזיה שהילדים שלי צופים בהן – ונדמה לי, אגב, שהילדים שלי בונים בלגו יותר טוב.

איילת נחמיאס ורבין: אם יותר לי, אולי הם יכולים לבוא לעזור לראש הממשלה בבניית הממשלה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות, בסופו של דבר, כשאתה מסתכל על המטרה, והמטרה הסופית משותפת לאופוזיציה ולקואליציה – להיטיב עם תושבי מדינת ישראל, בלי הבדל דת, גזע, מין, סקטור, מגדר – פשוט לא מעניין.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רוצים לראות איך אנחנו מיטיבים אתם.

איילת נחמיאס ורבין: ואני לא מצליחה להבין איך החלוקה הזאת לחתיכות, לקוביות, של המשרד לעניינים אסטרטגיים והמשרד לענייני מודיעין, שכל אחד – אני אומרת לעצמי, אולי המודיעין זה בכלל 144 – כדי שאנחנו נוכל לדעת איזה משרד אחראי למה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מסתכלת על שני אנשים רציניים שיושבים כאן סביב שולחן הממשלה, ובאמת, אני אומרת את זה ללא טיפת ציניות, אני מעריכה אתכם, לא יכול להיות שאתם בממשלה תיתנו את ידכם למשחק הזה, ולא פשוט תתחילו לעבוד, ותתחילו למצות את העניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת כמה ימים יש לממשלה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה שהתקציב – אגב, אני לא יודעת מה היה כל כך מסובך להביא תקציב; אני בדקתי, ככה, באוצר, אם אפשר להביא תקציב לאישור מהיר עד סוף השנה, ואז במהלך נובמבר ודצמבר לאשר את התקציב לשנת 2016, וזה לא דבר בלתי אפשרי.

איילת נחמיאס ורבין: תשאלו יודעי דבר, הם יודעים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא, הנה, אנחנו שוב נהיה בלי תקציב.

איילת נחמיאס ורבין: מי שחושב שהעובדה שלמדינת ישראל אין תקציב כבר קרוב ל-200 ימים אינה משפיעה ולא תשפיע על תושבי מדינת ישראל, טועה ומטעה.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני – באמת, מתוך עניין אמיתי – מחפשת ומנסה להבין מתי אנחנו נפסיק להתנהל בתחושה של "בצהרי היום".

איילת נחמיאס ורבין: אתם זוכרים את הסרט הזה?

איילת נחמיאס ורבין: נכון, אלי?

איילת נחמיאס ורבין: נכון?

איילת נחמיאס ורבין: "בצהרי היום" – מי ממצמץ ראשון.

איילת נחמיאס ורבין: אז בואו נפסיק למצמץ ונתחיל לעשות את מה שתושבי ישראל מצפים מאתנו, וזה לשרת אותם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נחמן שי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת היא שלפני שבועיים התבשרנו שיש ממשלה, והנה עד היום אנחנו לא מצליחים להבין, לא רק את איוש התפקידים בתוך הממשלה, אלא גם את חלוקת הסמכויות.

יוסף ג'בארין: אני באופן אישי עוקב כדי לראות בעיקר מה קורה עם מינהל תכנון הבנייה ועם רשות מקרקעי ישראל, כי זה אחד התחומים העיקריים שאני רוצה לטפל בהם בכהונתי הנוכחית, בעיקר בכל מה שקשור לבנייה ולהרחבת תחומי השיפוט ביישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: ולכן, תרשו לי לומר שהאמת היא שכבר לא משנה מי השר שאחראי לנושא הזה, אם שר הפנים, שר האוצר; מה שחשוב לי יותר, מי השר שרוצה לקדם את הנושאים האלה ורוצה לטפל בהם.

יוסף ג'בארין: ולכן, אם ההצעה הזאת תאושר, וכנראה היא תאושר ברוב דחוק, אני מקווה שהשר שיקבל לטיפולו את העניין הזה ימצא את הזמן לטפל בסוגיות האלה.

יוסף ג'בארין: חברי הכנסת הנכבדים, אני מדבר בעצם על הסוגיה שיכול להיות שהיא כיום הכי חשובה למיעוט הערבי בישראל.

יוסף ג'בארין: זהו מיעוט שגדל פי-תשעה מאז 1948, בדיוק כמו הציבור היהודי – גדל פי-תשעה מאז 1948, אלא שבתוך החברה היהודית נבנו יותר מ-1,000 יישובים, ואילו בתוך החברה הערבית לא נבנה אף יישוב ערבי אחד.

יוסף ג'בארין: ואפילו יותר מכך – האזרחים הערבים בישראל מאז 1948 איבדו יותר מ-50% מהקרקע שהייתה בבעלותם, וזה יצר מצוקת דיור מאוד קשה היום.

יוסף ג'בארין: מכאן, שסוגיית הרחבת תחומי השיפוט של היישובים הערביים בצורה שתוכל לתת פתרון למצוקות הדיור ולמחסור במוסדות ציבוריים ולאפשרויות התפתחות של היישובים הערביים – נראה לי שנהייתה באמת הסוגיה המרכזית.

יוסף ג'בארין: אני מכיר יישובים שאין בתחום שיפוטם קרקע אפילו פשוט להקים בית-ספר, למרות הצורך המאוד-קריטי בהקמת מוסדות כאלה, שלא לדבר על הצורך בהקמת אזורי תעשייה ופרויקטים של דיור לזוגות הצעירים.

יוסף ג'בארין: ולכן, כבוד היושב-ראש, אני חושב שהנושא היותר-חשוב הוא מה תהיה מדיניותו של השר שייקח על עצמו את האחריות למינהל התכנון.

יוסף ג'בארין: אנחנו ברשימה המשותפת יודעים שזה הנושא העיקרי שמעסיק היום את ציבור הבוחרים בחברה הערבית, ולכן הנושא הזה יעמוד בראש בסדר העדיפויות שלנו, כאשר הדרישה היא להרחיב באופן משמעותי את תחומי השיפוט של היישובים הערביים כדי לענות על צורכיהם.

יוסף ג'בארין: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לך.

נחמן שי: חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו.

נחמן שי: רגע, איפה עמר?

נחמן שי: סליחה, סליחה, סליחה.

נחמן שי: מצטער.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, דובר על העברת סמכויות ממשרדים למשרדים, בין היתר ממשרד האוצר, אל משרד האוצר, ושמענו היום שהממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה התפטר.

עמר בר-לב: אני חושב שההתפטרות הזאת שלו מעידה יותר מכול על היושרה ועל האמונה שלו כמשרת ציבור.

עמר בר-לב: כי מה בעצם קרה?

עמר בר-לב: הוא מבין שהמדיניות של הממשלה הזאת לא הולכת בכיוון של טובת הציבור, של טובת אזרחי מדינת ישראל.

עמר בר-לב: בחודשים האחרונים הוא ניסה לעשות מהלכים רבים בעניין, והייתי אומר שלפחות בתקשורת היה מסע נגדו, של כל מיני גורמים, בעילום שם ולא בעילום שם, נגד העמדה שהוא הציג, שבעצם משקפת את האינטרסים של רוב אזרחי ישראל אם לא כולם.

עמר בר-לב: כששמעתי את זה ברדיו היום, מייד אחרי זה הודיעו שהבורסה מגיבה על ההתפטרות.

עמר בר-לב: אני הייתי משוכנע שהמשך המשפט יהיה על ירידות שערים, כי זה שהוא התפטר זה דבר שהוא מאוד לא לטובת הציבור במדינת ישראל, אך המשך המשפט בחדשות היה שכל מדדי הנפט, ובעיקר של תשובה, עלו בצורה משמעותית.

עמר בר-לב: איך שהוא התפטר – הם עלו בצורה משמעותית.

עמר בר-לב: אני חושב שזה, יותר מהכול, מבטא את האינטרסים המנוגדים בין תשובה ואחרים ובין אזרחי מדינת ישראל.

עמר בר-לב: אבל קול אחד לא שמעתי – הקול של שר האוצר.

עמר בר-לב: אני שואל, איפה שר האוצר?

עמר בר-לב: אחד מהפקידים, אחד משלושת הפקידים, אם אני רשאי לתת דירוג, הכי בכירים במשרד האוצר, מתפטר, ושר האוצר שותק, לפחות בתקשורת.

אלי אלאלוף: זה לא קשור לאוצר, זה קשור לכלכלה.

עמר בר-לב: בעיני זה לא קשור למשרד הכלכלה, זה קשור למשרד האוצר.

שלי יחימוביץ': קודם כול לאוצר, אחר כך לכלכלה ואחר כך לאנרגיה.

עמר בר-לב: זה קשור בראש ובראשונה, בעיני, למשרד האוצר, ושר האוצר, שהודיע שהוא שר כלכלי, שר שרוצה את טובת אזרחי מדינת ישראל, חייב להביע את עמדתו בעניין הזה.

עמר בר-לב: ומכאן אני קורא לחבר הכנסת דרעי, שר הכלכלה, שזה גם עניינך – קשור בהחלט לנושא משרדך, וגם אתה, אני מבין, רואה את עצמך שר חברתי שרוצה לקדם את האינטרסים של כלל אזרחי מדינת ישראל.

עמר בר-לב: ולכן אני קורא גם לך וגם לשר האוצר, שאותו לא שמעתי עד עכשיו, לצאת באמירה ברורה לציבור ולומר מה דעתו.

עמר בר-לב: בהנחה שדעתו על התפטרותו של דיויד גילה שלילית, אני מבקש מכם בפומבי לצאת ולקרוא לו לחזור בו מהתפטרותו.

עמר בר-לב: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת בר-לב.

נחמן שי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

נחמן שי: תודה רבה לך, חבר הכנסת בר-לב.

נחמן שי: חבר הכנסת סעדי, שלוש דקות.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מה שקורה בימים האחרונים, מאז הושבעה הממשלה הזאת – בהתחלה עסקנו כמה ימים בתיקון חוק-יסוד.

אוסאמה סעדי: אחר כך, עכשיו, מביאים לנו כמה הצעות לשינוי סמכויות והעברת סמכויות בין משרדים, חלוקת משרדים.

אוסאמה סעדי: כאשר עוד לא עברו אפילו ימים בודדים מאז השבעת הממשלה, כבר מתבשרים על שר שמתפטר, על שר חדש שמצטרף, ומכינים לו חבילת תמריצים כדי שיחזור: גם שר הסברה, גם שר ביטחון פנים, גם שר לעניינים אסטרטגיים.

אוסאמה סעדי: הכול יחד.

אוסאמה סעדי: כנראה, על מנת להסביר את המדיניות של מדינת ישראל בחוץ צריכים שר חזק לביטחון פנים, שר משטרה חזק.

אוסאמה סעדי: זה הפנים של המדינה בעולם.

אוסאמה סעדי: אבל מה שמעניין אותנו פה – ואני רוצה להתרכז בו – הוא הנושא של רשות מקרקעי ישראל והעברתה ממשרד הבינוי למשרד האוצר, ובהמשך אנחנו גם נראה שנקבל עוד הצעה ושינוי חקיקתי על מינהל התכנון, שאמור לעבור ממשרד הפנים למשרד האוצר, והכול ירוכז בידיו הנאמנות של שר האוצר שאמור להביא פתרון יצירתי לבעיית הדיור ומחירי הדיור.

אוסאמה סעדי: ואני שואל ותוהה פה בשם המיעוט הערבי במדינה: איפה אנחנו ואיפה רשויות התכנון?

אוסאמה סעדי: אנחנו רוצים תכנון ורוצים לבנות, אבל המדינה מזניחה את המגזר הערבי, לא מאשרת תוכניות מתאר, לא מרחיבה שטחי שיפוט.

אוסאמה סעדי: היום היינו עדים בבית-משפט השלום בקריית-גת, אדוני היושב-ראש, לדרישה של המדינה להרוס את היישוב אום-אלחיראן ולבנות תחתיו יישוב יהודי באותו שם – חירן.

אוסאמה סעדי: האם לא מגיע למגזר הערבי ולמיעוט הערבי – הן במשולש, הן בגליל, בנגב ובערים המעורבות – שיהיו לו תוכניות מתאר?

אוסאמה סעדי: האם לא מגיע לנו תכנון על מנת שהאנשים בכפרים האלה ובערים יבנו ויישנו את הלילות שלהם בלא שמרחפת עליהם סכנה של הריסת בתיהם, הן בטייבה, הן בקלנסואה, הן באום-אלפחם, הן בדהמש והן בנגב?

נחמן שי: תודה.

אוסאמה סעדי: אנחנו אומרים: צריך לתכנן, אבל יש להביא בחשבון את המיעוט הערבי ואת המגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: כי בלי זה, ואם תימשך מדיניות של הריסת הבתים, אז זה קו אדום, ואנחנו לא נרשה זאת ונעמוד בכל תוקף להגן על זכותנו לחיים ולקורת-גג.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

נחמן שי: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, אני רציתי לומר לך כאן, אתה נציג הממשלה עכשיו, חברי אריה מכלוף דרעי, השר: אתה שם לב, אין שום שאר רוח בממשלה.

איתן כבל: קמה, והכול היא עושה כדי להשתבלל – – –

אריה מכלוף דרעי: מה?

איתן כבל: להשתבלל – כמו שבלול, להיכנס שלא יראו אותה, שלא ישמעו אותה.

נחמן שי: להשתבלל, להשתבלל.

איתן כבל: תסתכל, ימים של הקמת ממשלה אלה ימים שמחים.

איתן כבל: זאת אומרת, גם בצד של האופוזיציה יש איזה סוג של קבלה, של התחלה – התחלות הן שמחות.

איתן כבל: ואפילו, אדוני היושב-ראש, אתה מסתכל פה – מה?

איתן כבל: שששש, לא נשמע.

איתן כבל: בוא – – –

רוברט אילטוב: – – –

איתן כבל: לא, סליחה, שמח בגבעת-רם, ועוד איך, נער הגומי עובד שעות נוספות.

איתן כבל: אנחנו לא יודעים מה יצא, ראש הממשלה.

איתן כבל: אנחנו רצינו לדבר פה על העברת תיקים.

איתן כבל: האם אנחנו יודעים שזה סגור, אדוני השר, או לא סגור?

איתן כבל: יהיו שינויים?

איתן כבל: יתפטר השר בני בגין?

איתן כבל: לא יתפטר?

איתן כבל: האם הצליח בתקופת כהונתו לעשות שינויים במשרדו – כן או לא?

איתן כבל: מה הצליח לעשות השר בני בגין; השר, ידידי שר – – –

אחמד טיבי: שר ה"מה שמו", שר ה"מה שמו".

נחמן שי: נו, מה אתך?

איתן כבל: התבלבלתי, הם מחזיקים בכל כך הרבה תיקים, בכל כך הרבה עניינים – יריב לוין.

אחמד טיבי: או אסטרטגי או איומים.

איתן כבל: האם כל ההישגים – שמעתי במזנון מרכלים שייתכן שכל ההישגים של המשטרה בימים האחרונים הם בזכותו.

אלי אלאלוף: למה לא?

איתן כבל: זאת אומרת, ההספק הוא כל כך גדול, כל כך הרבה עשייה.

איתן כבל: חבר הכנסת אלאלוף, כשאתה בא אני משוחח אתך, ואני מאוד אוהב ומעריך – לא רק מעריך, גם אוהב – אתה מגיע מלא אנרגיה ועוצרים אותך, אתה רוצה להתחיל לעבוד.

אלי אלאלוף: – – –

איתן כבל: בוודאי, אמרתי לעבוד, לא לבוא לעבודה.

איתן כבל: ובסופו של עניין, חברת הכנסת נאוה בוקר, יקירתי, את באה לכאן, במקום שהמקום הזה יהיה מלא לוחמים, אנשים שנלחמים על דרכם, על דרך – אז אולי אני נשמע קצת ככה, את יודעת – – –

נאוה בוקר: זה מפני שעיכבתם אותנו בוועדה המסדרת.

איתן כבל: אני אומר לך ככה: זה לא עניין של לעכב או לא לעכב.

איתן כבל: בסופו של עניין, גם את יודעת – אין שום שמחה בממשלה הזאת.

נאוה בוקר: תאמין לי שעוד תהיה שמחה גדולה, תאמין לי.

איתן כבל: אין שום כלום.

נאוה בוקר: יש.

נאוה בוקר: אנחנו קמים כל בוקר – – –

איתן כבל: אני מקשיב לכם עכשיו – נו, אני רוצה לשמוע, נאוה – – –

אלי אלאלוף: – – –

איתן כבל: תגיד לי, אני לא שומע.

נאוה בוקר: אנחנו בחבלי לידה, עוד תהיה שמחה גדולה.

איתן כבל: נו, בסדר גמור, חבלי לידה זה בסדר גמור.

נורית קורן: יש, יש שמחה.

נורית קורן: קשה לכם להאמין, קשה לכם להאמין – – –

איתן כבל: חבלי לידה זה דבר בסדר גמור.

יחיאל חיליק בר: או שתהיה הפלה, זו גם אופציה.

נאוה בוקר: – – –

איתן כבל: חבלי לידה זה דבר יוצא מן הכלל.

איתן כבל: אני בעד לידה.

איתן כבל: ואני, איך אומרים, בעד חבלי – שלא יהיו קשים, ההפך.

איתן כבל: אני מביט בכם ואני אומר: למה אין שמחה במחוזותיכם?

איתן כבל: חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי, אתה חוזר לממשלה – – –

עמיר פרץ: לא יפה, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: למה?

עמיר פרץ: ככה, הם חדשים, תן להם הזדמנות.

עמיר פרץ: ניתוח קיסרי, ניתוח קיסרי – – –

איתן כבל: לא, חס וחלילה – – –

נחמן שי: זמנך עבר.

נחמן שי: זמנך עבר.

איתן כבל: אני, אדוני, חבר הכנסת עמיר פרץ, אני מאוד מעריך ומוקיר, לכן אני עונה בעדינות, אני ממש בעדינות – – –

נחמן שי: בעדינות, חבר הכנסת כבל, זמנך עבר.

עיסאווי פריג': חבלי לידה?

עיסאווי פריג': מה זה?

עיסאווי פריג': מה קורה פה?

איתן כבל: עוד נכונו לנו ימים, חבר הכנסת אלאלוף, ובעזרת השם סוף-סוף נתחיל לעבוד.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת כבל.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, תן לאיתן דקה על חשבוני; הוא יודע להסביר מה זה ניתוח קיסרי, תן לו דקה על חשבוני.

נחמן שי: לא ידעתי שהוא גינקולוג, יש לנו גינקולוג אחר בכנסת, חבר הכנסת טיבי, שמייד ייתן לנו ניתוח מדויק של מצבה של הממשלה.

נחמן שי: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

נחמן שי: אחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

נחמן שי: אחריה – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

נחמן שי: בבקשה, ידידי.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – – –

נחמן שי: חבר הכנסת פרץ, חברים, זה מפריע לדובר בדוכן, זה מפריע לדובר.

נחמן שי: חבר הכנסת והשר, השר וחברים אחרים, בבקשה.

נחמן שי: איתן, חבר הכנסת כבל, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אני הייתי בוועדה המסדרת ולכן אני מדבר – –

נחמן שי: במועד אחר.

ג'מאל זחאלקה: – – לאחר שנקרא שמי, כלומר, לא בתורי.

ג'מאל זחאלקה: הוועדה המסדרת החליטה היום את ההחלטה הבאה: בחודש נובמבר 2015 היא תחליט על תקציב 2015.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, הממשלה הזאת המציאה את מנהרת הזמן – בנובמבר נחליט מה יהיה באוגוסט; בנובמבר יוחלט מה יהיה ביולי.

ג'מאל זחאלקה: קצבאות ילדים, עניינים חברתיים – אני, האמת, חבר הכנסת דרעי, ציפיתי שאתה לא תסכים, שאתה תרעיש – – –

אריה מכלוף דרעי: סליחה, אדוני, מילה אחת.

ג'מאל זחאלקה: סליחה, אני אגיד לך, אני מדבר – – –

אריה מכלוף דרעי: סליחה, אדוני, מילה, מילה, מילה אחת.

ג'מאל זחאלקה: אני פונה אליך כי אני מצפה ממך.

ג'מאל זחאלקה: יש כאלה שאני לא מצפה מהם כלום.

אריה מכלוף דרעי: מילה, מילה, מילה.

ג'מאל זחאלקה: כן.

אריה מכלוף דרעי: אני אפתור לך את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: כן.

אריה מכלוף דרעי: אתה צודק בכל מה שאמרת, רק לגבי קצבאות ילדים – זה יחול ממאי רטרואקטיבית.

ג'מאל זחאלקה: בסדר, בוא נגיד, אבל זה טייס אוטומטי.

אריה מכלוף דרעי: תגיד מברוכ.

ג'מאל זחאלקה: מברוכ.

ג'מאל זחאלקה: כל העניינים החברתיים, כל העניינים שאנחנו זועקים עליהם, אם אתה בא ורוצה לשנות – לא אתה, חברי הכנסת – אתה תחליט בנובמבר לשנות?

ג'מאל זחאלקה: מה, יחזירו לאנשים כסף?

ג'מאל זחאלקה: ייתנו – – –

עמיר פרץ: כן.

ג'מאל זחאלקה: בחייאת רבאק.

עמיר פרץ: כך הוא אמר, כבוד השר.

ג'מאל זחאלקה: יש גבול לכל תעלול.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע, אני חושב שיש כאן שיאים חדשים של ישראבלוף.

אלי אלאלוף: – – – להחזיר כסף.

ג'מאל זחאלקה: שיאים חדשים של ישראבלוף.

ג'מאל זחאלקה: אני אפרט בעניין הזה, ועכשיו אני אומר רק שאני הצעתי, כבוד היושב-ראש, הצעה פשוטה – ואפילו הצעה בשם האופוזיציה כולה – לפצל את התקציב.

ג'מאל זחאלקה: לפצל אותו.

ג'מאל זחאלקה: לא לאחד 2015 עם 2016.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו באופוזיציה, היות שהתקציב עד היום הוא מכה קשה, נהיה מוכנים לדיון מזורז על תקציב 2015, כדי שאם אכן הממשלה רוצה לאמץ את דוח המלצת הוועדה למלחמה בעוני, למשל, אז ניתן לה יד.

ג'מאל זחאלקה: אם היא רוצה לאמץ.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים שיהיה שינוי בשנה הזאת, ועל תקציב 2016 יהיה דיון בנובמבר.

ג'מאל זחאלקה: אבל אי-אפשר, מה שהיה היום זה – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: – ישראבלוף למתחילים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

נחמן שי: חברת הכנסת עליזה לביא.

נחמן שי: אחריה – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר וחבר הכנסת עמיר פרץ.

עליזה לביא: היושב-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, עוד מעט אנחנו נתבקש להצביע על החלטות הממשלה להעביר, לפצל, לפרק את משרדי הממשלה.

עליזה לביא: זהו המשך ישיר של הפעולה המיידית והאגרסיבית להגדלת הממשלה שהחלה לפני כשבוע וחצי.

עליזה לביא: שוב אנחנו נתקלים בצורך של הממשלה ה-34 להאכיל את חבריה בכפית.

עליזה לביא: ממש להאכיל, אחד-אחד, חברי ממשלה שאינם יודעים שובע.

עליזה לביא: ואין זה מעניינם מי הם הכורעים תחת הנטל על מנת לממן את הכיסאות שעליהם הם יושבים.

עליזה לביא: תסבירו לי אתם, אולי ככה אני אוכל להבין, מה הצורך לחלק את משרד המודיעין, למשרד המודיעין ולמשרד לנושאים אסטרטגיים?

עליזה לביא: חברי לבית הזה, חבר הכנסת גלעד ארדן הוא זה שביקש ביושר ובאומץ רב מראש הממשלה, אך לפני שנה, לוותר על המינוי שלו כשר להגנת העורף ולהעביר את הסמכויות, את סמכויות המשרד, חזרה לשר הביטחון.

עליזה לביא: הייתי כאן בכנסת כשזה קרה, כמו רבים מהיושבים בבית הזה; גם אדוני היושב-ראש, אתה זוכר בדיוק את הבקשה, את התהליך וגם את התוצאה.

עליזה לביא: אז מדוע עכשיו כל כך דחוף וכל כך חשוב לפצל שוב את המשרד, שמלכתחילה לא ברור לשם מה, בשביל מי, הוא נוצר?

עליזה לביא: הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, לקחה לה חירות להעברה של סמכויות מיותרת במקרה הטוב, וחמורה ומסוכנת במקרה הרע, משל הייתה ממשלה משחק הרכבה של ארמון מחתיכות צבעוניות.

עליזה לביא: זה מזכיר לי מאוד את המשחקים שלי עם הנכדה שלי, שעושה ולומדת ומחברת ומפרקת, ממש כמו שיושבים ומשחקים בלגו, ולא כמו הגוף האחראי על ניהול ענייני המדינה.

עליזה לביא: לפעמים המשחק הפוליטי הוא לא משחק, חברי, הוא ממש חורץ גורלות, ואת זה אנחנו מכירים מקרוב כאן בכנסת שלנו ובמדינה שלנו, כמו למשל נושא שאני ממש מנסה להילחם עליו, ההעברה של בתי-הדין הרבניים ממשרד המשפטים לשליטת משרד הדתות, העברה שמחזירה את ישראל אחורה.

עליזה לביא: זה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה, זה עניין של כולנו, גם של אלו שאינם שומרי תורה ומצוות.

עליזה לביא: זו לא הדרך להביא לאהבת ישראל.

עליזה לביא: זו לא הדרך לחזק את מעמדה של היהדות.

עליזה לביא: זו פגיעה קשה בהתמודדות עם בעיית העגונות, מסורבות הגט, והיא ללא ספק גם תפגע במעמדו של בית-הדין הרבני ובשיפור השירות בו ותמנע פיקוח הכרחי של הרשות האזרחית במשרד המשפטים על הנעשה בזה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, ניסיתי במשך שבועיים להעלות הצעה לסדר-היום בעניין הזה, וזאת ההזדמנות לבוא ולקרוא לאחריות על הנושא בכלל, ובפרט בנושא הזה של בתי-הדין הרבניים.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת לביא.

נחמן שי: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

נחמן שי: אחר כך – עמיר פרץ ובאסל גטאס.

נחמן שי: חבר הכנסת בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אני יכול להצטרף לדברים המאוד-חשובים שאמרו כולם על החלמאות והאיוולת הזאת של פיצולי משרדים לחמישיות ורביעיות ושלישיות.

יחיאל חיליק בר: אבל אני דווקא רוצה להצטרף לחברתי רויטל סויד, שדיברה פה על המקרה המזעזע שקרה ביום חמישי האחרון.

יחיאל חיליק בר: אני הכרתי את משפחת רוניס.

יחיאל חיליק בר: אבא של אריאל, אליעזר, היה חבר של אבי, איש מפלגת העבודה, אגב, שנים רבות, שהיה פעיל ציבור, משכמו ומעלה, וכמוהו גם בנו אריאל רוניס היה, אדוני היושב-ראש, מה שכולנו יודעים לכנות "מלח הארץ".

יחיאל חיליק בר: בן-אדם שמרגע שנולד תרם ותרם ותרם: במישור הביטחוני, במישור החברתי ובמישור של המלחמה בגזענות, בעיקר גזענות שקיימת בין ערבים ליהודים בישראל; כתב על זה ספר, הקים עמותה שתעסוק בנושא.

יחיאל חיליק בר: והאיש הזה – מה לעשות, לא רבים, אדוני היושב-ראש, הם אזרחי ישראל שמחליטים לקחת מזמנם הפנוי והחופשי וגם מכספם ולהילחם בגזענות.

יחיאל חיליק בר: ואיש כזה שלחם יום-יום כמעט בגזענות, בזמן הלא-פנוי שהיה לו – הוא היה בשב"כ, הוא היה מנהל במשרד ממשלתי גדול, ברשות האוכלוסין, והוא בחר בזמנו הפנוי להתעסק בדברים האלה.

יחיאל חיליק בר: האשמה כנגדו בגזענות – ואגב, אני לא נכנס כרגע להאשמה כלפי אותה אישה שכתבה את זה, בוודאי לא בהאשמה כלפי אותם אלפי אנשים שבחרו לשפוט אדם בכזאת חומרה, בכזה חוסר מצפון, ויש לי גם האשמות לא קטנות כלפי התקשורת, איך התייחסה לזה.

יחיאל חיליק בר: אבל הבן-אדם הזה, לחשוב שהוא נפגע כל כך מהאשמה בגזענות, זה מראה רק עד כמה האיש היקר הזה, אריאל רוניס, זיכרונו לברכה, היה אדם שלא הגיעה לו ההאשמה הזאת, עד שלקח אדם חזק, מפותח, אינטליגנט, את חייו בידיו.

יחיאל חיליק בר: אני, אדוני היושב-ראש, מאותו יום חמישי שהייתי עד לדבר הזה, לא נרגע מזה, גם כי אני מכיר את משפחת רוניס, מאז הייתי ילד, גם כי הוא צפתי כמוני, נולד וגדל, וגם כי פשוט לא האמנתי עד עכשיו.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע, גם אתה, אדוני היושב-ראש, גם אני, חווינו הסתה נגדנו על פעילות ישראלית-פלסטינית, על פעילות של מפלגה וכו'.

יחיאל חיליק בר: אנחנו יודעים כמה זה כואב, אנחנו יודעים כמה זה לא נכון, אבל יכול להיות שיש אנשים עם עור עבה יותר ועבה פחות.

יחיאל חיליק בר: אזרח פשוט מן השורה, עובד ציבור שמתמודד יום-יום עם מאות אנשים ונותן להם שירות נאמן, לא אמור לעבור את מסכת העינויים, ההשפלות וההסתות.

יחיאל חיליק בר: אני קורא גם לאזרחי ישראל, יהודים, ערבים, ימין, שמאל וכו', א.

יחיאל חיליק בר: שהיד שלכם על המקלדת תהיה טיפה יותר רגועה ועם חמלה; ב.

יחיאל חיליק בר: אל תשפטו אנשים, כי אנחנו, מדינת ישראל, החברה הישראלית, איבדה אדם – אתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: אני לא יודעת כמה יש כמוהו, שמקדישים את חייהם למלחמה בגזענות ולשוויון.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לומר, יהי זכרו של אריאל רוניס ברוך, ומי ייתן שמותו לא יהיה לשווא ונלמד ממה שקרה פה ונפנים את זה ולא ניתן לעולם שיחזור מקרה מזעזע ועצוב כזה.

יחיאל חיליק בר: יהי זכרו ברוך.

נחמן שי: אכן.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: חבר הכנסת עמיר פרץ.

נחמן שי: אחר כך – חבר הכנסת באסל גטאס.

נחמן שי: אחר כך – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

נחמן שי: שלוש דקות.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, אני מאוד שמח לקרוא לך "גברתי השרה".

עמיר פרץ: אני מברך על כך שיש שרות בממשלת ישראל.

עמיר פרץ: אין לי ספק שאת – – –

עיסאווי פריג': כולנו שמחים.

גילה גמליאל: תודה רבה.

עמיר פרץ: אנחנו בטוחים שאת תעמדי על המשמר, בוודאי תיצקי לתוך ים ההחלטות שעומדות בפנייך ובפני ממשלת ישראל את המרכיבים החברתיים, את הרגישות שלך לפריפריה החברתית.

עמיר פרץ: מאוד חשוב לי להדגיש, אני כבר כמה חודשים משתמש במושג הזה, פריפריה חברתית, מכיוון שאינני מאמין במושג של פריפריה גיאוגרפית.

עמיר פרץ: פריפריה חברתית כוללת גם תושבי שכונות בתל-אביב, בירושלים, אבל כוללת גם את הערבים, את הדרוזים, את הצ'רקסים.

עמיר פרץ: בעצם המושג הזה נותן הזדמנות לחלקים רבים במדינת ישראל למצוא מכנה משותף ולהילחם יחד על הנושאים המרכזיים שהם בהחלט חלק מצו השעה.

עמיר פרץ: ואני מוכרח לומר לך, גברתי השרה – אני שמח שאת כאן – אני אינני מתרגש מהטייטל הארוך שיש לך, אבל אני יודע שאת שרה.

עמיר פרץ: אבל אני, למרות כל הניסיון שלי בכנסת, האמת, מתקשה לעקוב.

עמיר פרץ: אני כבר לא יודע אם תגידי לי מי זה סגן שר, מי שר.

עמיר פרץ: אולי ניתן לכם פסק זמן, hold כזה, תיכנסו ל-hold, תגמרו את העניינים, תבואו פעם אחת, תסבירו לנו, אולי נבין.

עמיר פרץ: אי-אפשר כל יום להתעורר – פעם לקחו את האסטרטגיה, מה זה?

עמיר פרץ: מה, זה קל?

עמיר פרץ: כזה זלזול בידידנו אלקין?

עמיר פרץ: זה לא הוגן.

עמיר פרץ: אם יש מישהו אסטרטג בכנסת הזאת, זה אלקין.

עמיר פרץ: אסטרטג פוליטי יוצא מן הכלל, לא?

עמיר פרץ: מה זה, עד שהוא קיבל את המשרד לעניינים אסטרטגיים פתאום לוקחים לו את זה?

אחמד טיבי: אין יותר איומים אסטרטגיים.

עמיר פרץ: לא בסדר.

עמיר פרץ: מה?

אחמד טיבי: אין יותר איומים אסטרטגיים.

עמיר פרץ: אין יותר?

אחמד טיבי: הוא הצליח, ביממה הוא הצליח.

עמיר פרץ: טוב, אז לכן אני אומר, למה מבלבלים אותנו ככה?

עמיר פרץ: זה לא פייר.

עמיר פרץ: פתאום חברנו צחי הנגבי, חבר וראש ועדת חוץ וביטחון, אחרי שעה הוא אומר שלא.

עמיר פרץ: אחר כך בא ראש הממשלה, אומר שכן.

עמיר פרץ: ובני בגין – זה יפה?

עמיר פרץ: מה זה?

עמיר פרץ: תגיד לי, חבר הכנסת אחמד טיבי, איך אתה שותק?

עמיר פרץ: זה יפה מה שעשו עם בני בגין?

עמיר פרץ: אני שואל אותך.

עמיר פרץ: בני בגין?

אחמד טיבי: – – – לבקש ממנו, ממינהל הרכב, להחזיר את האוטובוס.

עמיר פרץ: לא, אבל אמיתי, באמת, ברצינות.

עמיר פרץ: אם היה, אם הייתה איזו נקודת אור בממשלה הזאת – עכשיו בלי חיוך – זה בני בגין.

עמיר פרץ: סמל של מוסר – –

אחמד טיבי: – – – מה – – –

עמיר פרץ: – – סמל באמת של חתירה לשוויון.

עמיר פרץ: אם יש מישהו שמייצג את הממלכתיות במובן הטוב של המילה, זה בני בגין.

אחמד טיבי: – – –

עמיר פרץ: אז אני מציע לממשלה, ואני מבקש שהיושב-ראש יעביר את בקשתנו לראש הממשלה – –

נחמן שי: אני אעביר.

עמיר פרץ: – – שיגמור לסדר את העניינים, שיבוא פעם אחת, אנחנו נשב, נלמד, נבין, נעיין, נזכור, ואז נאשר.

עמיר פרץ: אבל במצב המבלבל הזה אנחנו נצביע נגד, ונצביע נגד עם – מה שנקרא – עם כל העוצמה הנדרשת.

עמיר פרץ: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

נחמן שי: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

נחמן שי: אחר כך – חבר הכנסת אחמד טיבי.

נחמן שי: היה בסדר עכשיו?

באסל גטאס: כן.

נחמן שי: השתפרתי?

באסל גטאס: מצוין.

באסל גטאס: אתה הולך ומשתפר.

נחמן שי: אני עובד על זה.

באסל גטאס: כן.

נחמן שי: אני עובד על זה.

באסל גטאס: הולך ומשתפר.

נחמן שי: תודה.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, כבר הרבה זמן אין ממשלה בישראל, אלא ראש ממשלה.

באסל גטאס: בעצם, יש לנו רק ראש ממשלה, ששולט ביד רמה בכול.

באסל גטאס: משטר פסאודו-נשיאותי.

באסל גטאס: כבר הרבה זמן שאין שרים בממשלה, אלא שחקני משנה, שראש הממשלה מתייחס אליהם, במקרה הטוב, כאל פקידים.

באסל גטאס: ראש הממשלה צועד בצעדים – צעדי ענק – אל עבר משטר טוטליטרי, שלטון של איש אחד שלא מעניין אותו כלום חוץ מהתפקיד שלו.

באסל גטאס: הוא מוכן לעשות הכול: לשלוט ביד רמה בתקשורת – ואחר כך מדברים על פוטין – לזרוק חברים טובים מחוץ לממשלה, לסחור בכול, כולל הכול, רק כדי לשמר את שלטונו.

באסל גטאס: אך, אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לדבר על הממשלה ולא על הרכבה, כי זה לא מעניין.

באסל גטאס: כבר הרבה זמן הדיונים על פרוצדורה והרכבי הממשלה הפכו לביזיון וצחוק מהעבודה.

באסל גטאס: שוכחים את האנשים, אנשים שמשלמים את מחיר מה שקורה, את מחיר הסחבת הזאת, את מחיר השחיתות השלטונית – שבמקום שבעלי התפקידים יטפלו בבעיות ובמצוקות שלהם, הם עסוקים בעצמם.

באסל גטאס: כשראש הממשלה עסוק בהעברת סמכויות מינהל התכנון במקום לעסוק בתכנון, לא פלא שמי שמשלם את המחיר הם האזרחים הערבים אשר ממשיכים לחיות תחת איום הריסת בתים; תושבי אום-אלחיראן, לדוגמה, שרוצים לעקור אותם מבתיהם כדי ליישב יהודים במקומם.

באסל גטאס: ואנחנו מגלים היום בבית-משפט שרק שינוי קטן בתכנון היישוב היהודי שאמור לקום על אדמתם היה פותר את הבעיה ומביא להכרה ביישוב אום-אלחיראן.

באסל גטאס: אז בעצם אין לממשלה הזאת שום בעיה לשנות חוקי-יסוד כל שני וחמישי כדי לשמר את ההישרדות של הממשלה, אבל כשאנחנו באים ומבקשים, גברתי, גברתי השרה, להקפיא הריסת בית בכפר ערבי כדי להסדיר את הבנייה, את התכנון שלו, כי יש היתכנות תכנונית לאותו בית, אז אומרים: לא, יש פרוצדורות.

באסל גטאס: פרוצדורות שרומסים כאן כל שני וחמישי.

באסל גטאס: ואני פונה אלייך, כל תפקידך לא יהיה בו טעם עם הריסת הבית הראשון.

באסל גטאס: אני פונה אלייך שתפעילי את כובד משקלך כדי להביא להקפאה של הריסת הבתים, כדי להביא למניעת עקירה – –

נחמן שי: תודה.

באסל גטאס: – – של יישוב כמו אום-אלחיראן – –

נחמן שי: תודה רבה.

באסל גטאס: – – אחרת אין – כל התקציבים, כל הפיתוח הכלכלי, כל מה שמדברים על עניין השוויון – –

נחמן שי: תודה.

באסל גטאס: – – יהפוך – –

נחמן שי: תודה רבה.

באסל גטאס: – – לפארסה אחת גדולה.

באסל גטאס: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס, ועכשיו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחר כך – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרה, שתולים בה הרבה תקוות בגלל העמדות החברתיות שאנחנו מכירים אותן מקודם, אז אני מקווה שהיא באמת תעמוד לצד כל השכבות החלשות, לצד הצדק החברתי והצדק בכלל.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בריאיון עם הנשיא האמריקני ברק אובמה הוא אומר: נוצר מצב שאם אתה נכנס למחלוקת עם ממשלת ישראל, אתה נחשב אנטי-ישראלי או אנטי-יהודי.

מסעוד גנאים: אני דוחה זאת מכול וכול.

מסעוד גנאים: אז אנחנו אומרים לו: Welcome to the club.

מסעוד גנאים: זו הבעיה שלנו.

מסעוד גנאים: כאשר אנחנו מבקרים את מדיניות הממשלה – אם בעניין של הריסת הבתים, הרחבת שטחי השיפוט, המתאר, אם בכל עניין אזרחי שהוא, או פוליטי; אם אנחנו מבקרים, אני מתכוון, אנחנו, חברי הכנסת הערבים, או ההנהגה הערבית, או האזרחים הערבים, אז מה אומרת הממשלה?

מסעוד גנאים: אתם אויבי ישראל.

מסעוד גנאים: אתם מסכנים את הביטחון של ישראל; מערערים על יסודותיה.

מסעוד גנאים: גם אם המחאה היא מחאה לגיטימית, אזרחית.

מסעוד גנאים: אז זה הגיע גם לנשיא ארצות-הברית, שעד עכשיו ועד היום האמרה של נתניהו, הגזענית, על הערבים הנוהרים באוטובוסים לקלפיות, מכה גלים שם, אצלו, והוא אומר שיהיו לה השלכות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אם ראש הממשלה רוצה לתקן את הטעות, אם היא טעות, זה לא בדיבורים, לא בצילומים ולא בתמונות.

מסעוד גנאים: לפני כמה ימים הייתה ישיבה של ראש הרשימה המשותפת איימן עודה עם ראש הממשלה.

מסעוד גנאים: יש שם הצעות.

מסעוד גנאים: בבקשה, יש הזדמנות לראש הממשלה; שיוכיח שהוא אכן רוצה לתקן את הטעות.

מסעוד גנאים: אם כי אני חושב שזה דבר מובנה באידיאולוגיה של ראש הממשלה.

מסעוד גנאים: הייתה הצעה שם.

מסעוד גנאים: ההצעה: להפסיק את ההריסות.

מסעוד גנאים: פסק זמן.

מסעוד גנאים: שנה, שנה וחצי, שנתיים.

מסעוד גנאים: בשנה הזאת או בשנה וחצי כל הרשויות הערביות לא ייתנו לבנות מחוץ לתחומי המתאר הקיימים, אבל בזמן הזה הממשלה, משרד הפנים, מינהל התכנון, ועדות התכנון והבנייה למיניהן – –

נחמן שי: תודה רבה.

מסעוד גנאים: – – יעשו הכול כדי לאשר את תוכניות הרחבת – –

נחמן שי: תודה.

מסעוד גנאים: – – שטחי השיפוט של היישובים הערביים – –

נחמן שי: תודה.

מסעוד גנאים: – – ותוכניות המתאר.

מסעוד גנאים: ראש הממשלה, התנצלות, דיבורים – לא הולך.

נחמן שי: תודה.

מסעוד גנאים: מה שהולך זה מעשים בשטח.

מסעוד גנאים: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

נחמן שי: אחר כך – חבר הכנסת אחמד טיבי, חבר הכנסת זוהיר בהלול וחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: שלוש דקות לרשותך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, רבותי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת עמיר פרץ, איזה מסר יש לממשלה הזאת למשפחות במצוקה?

עמיר פרץ: רק תסביר לי את השר לעניינים אסטרטגיים.

אחמד טיבי: מייד אני מגיע לזה, בסוף דברי.

עמיר פרץ: מפני שאתה מכיר אותו יותר מקרוב.

אחמד טיבי: בהחלט, בהחלט, זה נושא חשוב שלא אפסח עליו.

אחמד טיבי: איזה מסר יש לממשלה הזאת למשפחות במצוקה?

אחמד טיבי: לילדים עניים?

אחמד טיבי: לנשים מובטלות?

אחמד טיבי: איזה מסר יש למשפחה – למוסטפא, שיש לו חמישה ילדים, הבית שלו מאוים בהריסה, המשכורת שלו בקושי מספיקה לפרנס את המשפחה, הוא בחובות, תשתיות הכפר שלו על הפנים, בבית-הספר של הילדים שלו חסרות כיתות לימוד, עשרות כיתות לימוד, השכן שלו מובטל; איזה מסר יש לממשלה לכל אלה?

אחמד טיבי: זאת ממשלה שלא רואה את האזרח ממטר.

אחמד טיבי: איזה מסר יש לממשלה שהורסת – מחליטה להרוס כפר ערבי, אום-אלחיראן, בנגב, ולהקים במקום אום-אלחיראן יישוב ליהודים, חירן?

אחמד טיבי: זאת גזענות מעל המקפצה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, התבלבלנו בשעות האחרונות: שר לענייני איומים, שר לעניינים אסטרטגיים – קודם היה איומים אסטרטגיים – שר במשרד התקשורת.

אחמד טיבי: עכשיו, בני בגין, כבר אמרתי, נאלץ להתפטר, כי אין לו רכב, ועכשיו מינהל הרכב מבקש ממנו להחזיר את האוטובוס.

אחמד טיבי: יש כמה יצורים, אנדרוגינוס, בממשלה הזאת – ארדן שעלה על עץ גבוה, קפץ קפיצת ראש, ופתאום הוא אחראי לביטחון פנים, הסברה, איומים, נדמה לי, ו-BDS.

אחמד טיבי: ה-BDS, גם זה בתחום שלו.

עמיר פרץ: ראש הממשלה נתן לו את ההסברה.

אחמד טיבי: והשאיר – – –

עמיר פרץ: רגע, רגע, ראש הממשלה נתן לו את ההסברה, ואמר לו: המשימה הראשונה שלך להסביר – – –

אחמד טיבי: איך חזרת.

עמיר פרץ: – – –

אחמד טיבי: איך חזרת.

אחמד טיבי: ברור.

אחמד טיבי: ברור.

אחמד טיבי: אני יודע למה הוא נתן לו את ההסברה.

אחמד טיבי: בכל זאת, צריך תקציב להסביר את החזרה הזאת.

אחמד טיבי: עכשיו, חבר הכנסת עמיר פרץ, ראה זה פלא, ביבי נתניהו שר הבריאות.

אחמד טיבי: יש התמחויות ברפואה: התמחות עור ומין, הוא יחלק את זה – שר לענייני עור, שר לענייני מין.

אחמד טיבי: נראה לך סביר?

אחמד טיבי: ואקוניס, האיש המוכשר הזה, אחד האנשים המוכשרים עלי אדמות, הוא נותן לו להיות שר במשרד התקשורת.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

אחמד טיבי: זה נראה לך הגון?

אחמד טיבי: אני מציע שסוף-סוף יגידו אולי: ראש ממשלה במשרד ראש הממשלה.

אחמד טיבי: הגיע הזמן – –

נחמן שי: תודה.

אחמד טיבי: – – שיהיה ראש ממשלה במשרד ראש הממשלה.

נחמן שי: תודה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: זאת הצעה שלא נדונה עד עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: רעיון טוב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

נחמן שי: תציע הצעת חוק.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

איילת נחמיאס ורבין: אהבתי.

נחמן שי: חבר הכנסת זוהיר בהלול, חבר הכנסת – –

איילת נחמיאס ורבין: איך לא חשבנו על זה קודם, עמיר?

נחמן שי: – – עבד אל חכים חאג' יחיא וחברת הכנסת סופה לנדבר.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אני רואה שיש שיח סוער בין חברי הכנסת טיבי ועמיר פרץ.

איילת נחמיאס ורבין: איך לא חשבנו על זה קודם?

איילת נחמיאס ורבין: על הרעיון – – –

נחמן שי: הרעיון יפה, הביצוע יותר קשה.

אחמד טיבי: שמעתם שאקוניס מתמנה לנציג באו"ם?

נחמן שי: שמעתי גם אני.

אחמד טיבי: אני מודה, בשם העם הפלסטיני, על המינוי הזה.

נחמן שי: טוב, אני לא אגיב.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש – – –

נחמן שי: כן, בבקשה, ידידי.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי בכנסת ישראל, אני יודע שאתם כמעט שמוטי ראש ומדוללי אנרגיות, ואני יודע שהרוח מכם והלאה, ובכל זאת, אשתדל לדבר בשלוש הדקות שניתנות לי על תורת הקוונטים – עמיר, עמיר, מר פרץ, אפשר להאזין ולהקשיב?

עמיר פרץ: סליחה, סליחה, סליחה.

זוהיר בהלול: אני רוצה לדבר על תורת הקוונטים.

זוהיר בהלול: תורת הקוונטים, גבירותי ורבותי – וחזרתי למקורות – היא תורה פיזיקלית המתארת את התנהגות החומר בסקאלות וגם ב"סירקולות" קטנות ביותר.

זוהיר בהלול: התורה הזאת מספקת תיאור כמותי של כמה תופעות שאינן ניתנות להסבר במסגרת המכניקה הקלאסית.

זוהיר בהלול: כלומר, מדובר בתורה מתעתעת, מהתלת, אולי בתיאור העם: מטורפת.

זוהיר בהלול: כלומר, אם אתם רוצים משהו מוחשי, מכיוון שאולי הקוגניציה שלכם לא ממש פועלת בשעות האלה, אז אני מפשט.

זוהיר בהלול: למשל, חלקיק יכול להיות בשני מקומות שונים בו-בזמן, או חתול יכול להיות חי ומת בד-בבד; או אדם יכול להיות גם נמוך וגם גבוה בו-בזמן.

זוהיר בהלול: זאת תורת הקוונטים.

זוהיר בהלול: תורת הקוונטים תואמת להפליא את ממשלת ישראל העכשווית, מכיוון שזה גם מזכיר לי, אגב, את הסרט החמישי מסדרת ג'יימס בונד, נדמה לי שהשם של הסרט הוא "אתה חי פעמיים".

זוהיר בהלול: אתם מכירים את הנוכח הנפקד?

זוהיר בהלול: מה שמדינת ישראל, ממשלות ישראל לדורותיהן ניסו לעשות לערבים הפלסטינים, שהם כן נמצאים ולא נמצאים במחי יד אחת?

זוהיר בהלול: אז זאת הרולטה הרוסית של ממשלת נתניהו.

זוהיר בהלול: יש בה שרים, אבל השרים סרים למרותו.

זוהיר בהלול: הם לא שרים בפועל, הם שרים בפוטנציה.

זוהיר בהלול: ואני רוצה לנצל את ההזדמנות הנדירה הזאת שניתנת לי, ויש באמתחתי עדיין 40 שניות, כדי להשיא עצה למר נתניהו – הבעלים, בעל זכויות היוצרים, על כמה מהפטנטים האלמותיים במרחבי המזרח התיכון: שיהיה שר של משרד החוץ והפנים יחד, שייצר משרד לצעירים ולקשישים בו-זמנית – –

יחיאל חיליק בר: יש, גילה גמליאל.

זוהיר בהלול: – – שיהיה משרד השלום והמלחמה, ואינני מדבר על טולסטוי, שיקים משרד לקירחים וגם לשעירים באותה נשימה, שגם ייצר משרד לחידושים ולריאקציוניזם בו-זמנית, ושיהיה שר ללא תיק – –

נחמן שי: תודה, תודה.

זוהיר בהלול: – – ויש בני בגין, ושיהיה שר ליתושים ופרעושים, ושיהיה שר – –

נחמן שי: תודה.

זוהיר בהלול: – – לשנואים ולאהובים.

זוהיר בהלול: זאת ממשלת ישראל שהדמוקרטיה הישראלית האחת והיחידה במרחבי המזרח התיכון – –

נחמן שי: תודה.

זוהיר בהלול: – – מייצרת אל מול העלטה והחושך, אבל זאת העלטה וזה החושך, במדינה שאין בה, בממשלה שאין בה – –

נחמן שי: תודה רבה.

זוהיר בהלול: – – לא אופק ולא תקווה.

נחמן שי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: זוהיר, גילה היא גם לקשישים וגם לצעירים.

יחיאל חיליק בר: על-אמת, לא בדיחה.

נחמן שי: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נחמן שי: אחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחר כך – חבר הכנסת שרון גל.

יחיאל חיליק בר: תראה את ה"טייטל" של – – –

נחמן שי: אני מבקש להקפיד על זמנים.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אעוד' באללה מן א-שיטאן א-רג'ים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים (אבקש מחסה באלוהים מפני השטן הארור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשם אלוהים הרחמן והרחום).

עבד אל חכים חאג' יחיא: לממשלה הזאת אין גבולות, אין דרך, אין תוכנית עבודה, אין הרכב שיודע לתכנן כלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי השרים בממשלה לא יודעים באיזה תחומים הם יעסקו מחר, כי יש פינג-פונג בסמכויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום יש סמכויות פה, מחר סמכויות במשרד אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השר שעושה ברוגז, או אפילו חבר הכנסת שעושה ברוגז, מקבל אליו סמכויות ממשרד אחר, אבל במשרד האחר יש שר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי כמה ימים השר יבין שרוקנו לו את המשרד מסמכויות, אז גם הוא יתרגז.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שר אחר מתרגז, מעבירים אליו סמכויות ממשרד שלישי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במשרד השלישי עוד פעם יתרגזו, ואז הקדנציה תיגמר – ברור שהיא קצרה, מאליה – בלי ששר ידע במה הוא עוסק ומה הוא יכול לתכנן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם השרים ימשיכו להתרגז, אוי ואבוי, כי הממשלה יכולה ליפול, וראש הממשלה ייעתר לדרישות כל השרים וייתן סמכויות ממשרד שלישי ורביעי, וכך הלאה, ועוד פעם הממשלה בסכנה, והתהליך נמשך, והעם סובל, כי הוא לא במרכז העניינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העם לא מעניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שמעניין זה שרידות הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובמעשה הזה ובתהליך הזה ראש הממשלה הוא בדיוק כמו באחרונת הדיקטטורות בעולם, כי שם אם המנהיג שורד, אז זאת המטרה העליונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מחלקים את משרד המודיעין לשניים: משרד המודיעין ומשרד לנושאים אסטרטגיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, זה נושאים או נואשים אסטרטגיים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: נראה לי שזה נואשים אסטרטגיים, כי לא יודעים מה לעשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי לממשלה הזו אין אסטרטגיה בכלום, לכן אין טעם במשרד הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בממשלות הקודמות טענו שנלחמים בריכוזיות, והפנים של המדינה כלפי הפרטה, כלפי תחרותיות, והיום מרכזים הרבה סמכויות ביד אחת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה אם לא מונופול ממשלתי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: והוא בדיוק כמו רולטה רוסית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי השר, אם יצליח – הצליח, ואם לא יצליח – אז הרבה דברים נפלו, והעם סובל והמדינה סובלת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אנחנו מכירים את ראש הממשלה: לא מרשה לשרים להצליח, כי הם יכולים לאיים עליו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות שתכנון, אוצר, מקרקעי ישראל, איכות הסביבה – הכול ביד אחת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לממשלה הזו אין בכלל תוכנית שמתייחסת למגזר הערבי, לאזרחים הערבים בישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין תוכנית לסגירת פערים, אין תוכנית לפתרון למצוקת הדיור, אין תוכניות מתאר, אין הגדלת תחומי שיפוט ואין שוויון לערבים בערים המעורבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן הזיגזוג הזה של הממשלה לא נותן שום תקווה לאזרחים הערבים, ומה שיש זה רק מדיניות הריסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: להרוס זה לא מדיניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן צריך לבנות, צריך לתכנן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממשלה כזאת, לדעתי, אין לה זכות קיום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אנחנו מתנגדים להצעת העברת הסמכויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סופה לנדבר, ולאחריה – חבר הכנסת שרון מגל.

ינון מגל: יש או שרון גל או ינון מגל.

יצחק וקנין: שרון גל.

יצחק וקנין: מה אמרתי?

יצחק וקנין: שרון גל.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה לברך אותך.

סופה לנדבר: אני מאמינה שבתקופה שלך אנחנו נגיע לבנייה ציבורית.

סופה לנדבר: הציבור שלנו זקוק לבנייה הזאת, ואני מברכת אותך.

סופה לנדבר: רבותי, אדוני היושב-ראש, אני חושבת שאנחנו צריכים למסור היום לציבור שצופה בבית שבעצם אנחנו היום עובדים רבע משרה בכנסת ישראל: אין ועדות, אין פעילות, ואנחנו בקושי מתאספים כאן באולם לדבר ולנאום.

סופה לנדבר: רבע תפקוד של כנסת ישראל.

סופה לנדבר: רק לפני כמה ימים הייתה השבעה של ממשלת ישראל.

סופה לנדבר: איזו התרגשות, איזו נסיגה בעקרונות, אבל ראש הממשלה החליט למצוא כמה נושאים וכמה משרדים ולמלא אותם בתוכן, שזה לא כל כך פשוט.

סופה לנדבר: ואז, מכיוון שקשה למלא חלק של משרדים בתוכן, הוא החליט לחלק את זה – לשר אחד כמה משרדים.

סופה לנדבר: נניח, שלשום הייתה החלטה לתת תוספת לתיק הקליטה, תוסף – תוספת של אסטרטגיה.

סופה לנדבר: היום, את המשרד לנושאים אסטרטגיים מסרו לשר אחר.

סופה לנדבר: אז אתה יודע, כנראה אין מה לעשות במשרדים העקרוניים של ממשלת ישראל, אז מחפשים תוספת.

סופה לנדבר: אבל נושאים אסטרטגיים הם דברים חשובים כנראה למדינת ישראל, וצריך להיות שר לאסטרטגיה, ולא כתוספת לאיזה משרד.

סופה לנדבר: ואני כשרת העלייה והקליטה רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שתפקוד של שר במשרד הוא מלא, משרה מלאה, ומשרד לא יכול להצליח ושר לא יכול להצליח אם הוא חלק משרה במשרד אחד וחלק במשרה אחרת.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שבא לי לצטט כאן היום שיר שכולנו כנראה יודעים, על סַפָּר מפורסם, ספר מצטיין, אחד בדורו.

סופה לנדבר: אץ רץ ימים ולילות – אתם זוכרים את שמו?

סופה לנדבר: פיגארו.

סופה לנדבר: הכול עשה, לכול מוכן, פיגארו.

סופה לנדבר: איזה טירוף, איזה שיגעון.

סופה לנדבר: פיגארו שם, פיגארו כאן, פיגארו פה, פיגארו, פיגארו, פיגארו, פיגארו.

סופה לנדבר: כך כנראה מחפשים את השר לענייני פיגארו, שר לסַפָּרות בממשלת ישראל.

סופה לנדבר: פיגארו כאן, פיגארו שם.

סופה לנדבר: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת שרון גל, ולאחריו – אבו מערוף עבדאללה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

שרון גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שלפחות בינתיים, ואני באמת אומר את זה בצער רב, הממשלה הזאת מאתגרת באופן מיוחד את פאנל הכותבים המוכשרים של התוכנית "ארץ נהדרת".

שרון גל: כי אפילו שם לא העלו על הדעת לכתוב מערכון שבו שר הפנים – שר הפנים – מקבל את רוב סמכויות שר החוץ, ובמקביל ממנים מעל לראשה של סגנית שר החוץ מנכ"ל שהוא בכלל איש של ראש הממשלה – –

מיקי לוי: – – –

שרון גל: – – שלא לדבר על הבלבול הבין-לאומי בעניין המהותי-עקרוני, עם השאלה שעומדת באוויר, מהי באמת מדיניות החוץ של ישראל.

שרון גל: האם להאמין לקול שנשמע לפני הבחירות, שישראל מתנגדת לרעיון שתי המדינות, או בעד רעיון שתי המדינות, הקול שנשמע לאחר הבחירות וביטל את האמירה הקודמת?

שרון גל: אגב, שום דבר לא יצא ממשא-ומתן עם הפלסטינים, חבל על הזמן, אבל חייבים מדיניות.

שרון גל: ומה נאמר על פיצול המודיעין והאסטרטגיה?

שרון גל: איך אתם עושים את זה לידידנו אלקין, שלפי כל הסימנים במשכן נלחם ברגעים אלה בחירוף נפש על שש המשרות שמקנה לו המשרד לענייני אסטרטגיה, אחרי הפיצול מהמודיעין?

שרון גל: ואיך אפשר לגבש אסטרטגיה בלי מודיעין?

שרון גל: עובדה שאף אחד לא העריך שהפיצול יפוצל.

שרון גל: אז לוקחים חצי משרד פה וחצי משרד משם, ועכשיו ישלבו את גלעד ארדן, והמשתלב כבר מבקר – שימו לב – את הפיצולים במשרד הפנים, וגם שר הפנים, שהוא בפועל שר החוץ, מבקר את הפיצול של משרד הפנים עם כל מה שקשור למינהל התכנון.

שרון גל: מה, אתם עובדים ב"ארץ נהדרת"?

שרון גל: אתם כותבים עבור "גב האומה" או "מצב האומה"?

שרון גל: איך קוראים לזה עכשיו, מרב?

מרב מיכאלי: "גב האומה".

שרון גל: "גב האומה".

שרון גל: ומה עם אדוני השר בני בגין, שאני באמת מכבד ומעריך?

שרון גל: אתה צריך עכשיו להתכונן לוותר על תיק שאין לך, כי יש כבר ידיעות של ממש על איומים לפתוח את כל ההסכמים, ואז ישונה המפתח.

שרון גל: ולא הספקת דבר וחצי דבר במשרד שמלכתחילה אין בו דבר וחצי דבר.

שרון גל: אגב, ההבדל בין הביקורת שלנו לביקורת של השמאל הוא ברור, וחשוב לציין זאת.

שרון גל: אנחנו קיווינו בכל מאודנו שתקום כאן ממשלת ימין לאומית.

שרון גל: למרבה הצער, והעם היום מבין זאת, גם אם בימים הראשונים היו תגובות לא נעימות, היום העם מבין שממשלה שהעלימה את חוק הלאום כאילו לא היה – איך תשכנעו את העולם שזאת קודם כול מדינה יהודית – יהודית – אם בקווי היסוד שלכם אתם אפילו לא מוכנים להזכיר את זה?

שרון גל: ממשלה שמקפיאה בנייה בירושלים.

שרון גל: אני כבר לא מדבר על מעלה-אדומים, על גושי התיישבות.

שרון גל: כן, ינון, מקפיאה בנייה בירושלים.

שרון גל: אני רואה את החיוך.

ינון מגל: איך לא נכנסתם לממשלה?

ינון מגל: איך לא נכנסתם?

שרון גל: על איזה בסיס בדיוק זו ממשלה לאומית-ימנית?

שרון גל: איפה לאומית-ימנית פה?

שרון גל: ממשלה שלא הייתה מוכנה להתחייב בחוקי-היסוד שלה – תקשיבו טוב – על חוק עונש מוות למחבלים.

יצחק וקנין: תודה.

ינון מגל: הוא כבר קיים.

שרון גל: לא קיים.

ינון מגל: קיים.

שרון גל: קיים?

שרון גל: כמו שהוא קיים, גם לא דנים למוות מ-2003, כשעל מבצעי הלינץ' ברמאללה נגזר ברוב שלא הספיק לשניים נגד אחד.

שרון גל: זה מספיק לך? לנו לא.

יצחק וקנין: תודה.

שרון גל: בקיצור, משפט אחרון, אדוני היושב-ראש, באמת אני מודה לכם בשם – יש לי עוד חברים בתקשורת – בשם הכותבים ב"ארץ נהדרת".

שרון גל: הם פשוט צריכים להסתכל על מה שקורה כאן ולהעתיק את מה שמתרחש.

שרון גל: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שרון גל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

ג'מאל זחאלקה: איך אמרת?

ג'מאל זחאלקה: – – –

יצחק וקנין: יא חביבי, אנחנו – יש לנו איזה מקור – – –

עבדאללה אבו מערוף: מקור אחד.

יצחק וקנין: שלוש דקות, ידידי.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, אני לא אדבר כאן על הדברים החוקתיים ועל כל ההיבטים של ההודעות העלובות של הממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: עמיתי ברשימה המשותפת קדמו לי והעלו את העניין בצורה נכונה וטובה והכול מובן, אבל אני אדבר על הקרקס שנמשך.

עבדאללה אבו מערוף: המילה שהעליתי מעל במה זו לראשונה הפכה להיות המונח הפוליטי האטרקטיבי של הכנסת ושל הממשלה הזאת, של הממשלה שכמעט לא קיימת ולא מתפקדת כממשלה לטובת הציבור.

עבדאללה אבו מערוף: אני אמשיך לדבר על הקרקס במובנו של ג'וואר א-טושה.

עבדאללה אבו מערוף: בטח אתם לא יודעים מי זה ג'וואר א-טושה, הקומיקאי, שחקן הקומדיה בסוריה שבאמת מבקר את כל המשטרים באזורנו, ולא הצליח לבקר את מה שקורה כאן, במה שנקרא חוות הדמוקרטיה באזור שלנו.

עבדאללה אבו מערוף: באחד הסרטים שלו, שהייתה בו ביקורת, הוא החליף את סיר הבישול בראשו של שר אחד לסיר בישול בראשו של שר שני.

עבדאללה אבו מערוף: כך הוא מתייחס למדינה, כך הוא מתייחס לאנשים, כך הוא מתייחס לממשל.

עבדאללה אבו מערוף: ובאמת זו דוגמה טובה מאוד למה שקורה כאן.

עבדאללה אבו מערוף: לכן חסר לנו קרקס של ג'וואר א-טושה; ואני מציע לכולם לראות את הסרט הזה איך מתייחסים.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, ברוכים הבאים לחוות הדמוקרטיה של המזרח התיכון בקרקס הדמוקרטי הזה, ואנחנו באמת נצביע נגד, וזה אכן נגד גם המשרד לעניינים אסטרטגיים וגם לכל עניין.

עבדאללה אבו מערוף: אז ברוכים הבאים לחוות הדמוקרטיה במזרח התיכון.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי, ולאחריה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברות הכנסת, שוב אנחנו עומדות ועומדים כאן, עולות ועולים בזה אחר זה, זו אחר זו, ואומרות את מה שצריך להגיד – הממשלה הזאת פותחת את הכהונה שלה בדריסה ורמיסה של הדמוקרטיה הישראלית.

מרב מיכאלי: פעם שנייה בתוך שבוע בקושי, בחטף, בלי לתת זמן לדיון ראוי, הממשלה הזאת מביאה על הראש של הכנסת, על הראש של הציבור, שינוי חוק-יסוד; חוק-יסוד שהיא עצמה חוקקה לפני שנה.

מרב מיכאלי: אפס יחס באמת לעבודה שלה עצמה; אפס יחס לצרכים של הציבור, לחוקים שמחזיקים את הציבור כאן חי בתוך מקום ששומר על החירות שלו ועל הביטחון שלו ושלה.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, פרוצדורה מייצרת מהות.

מרב מיכאלי: זה לא סתם עניין של מה זה משנה אם נביא את זה עכשיו או נביא את זה אחר כך.

מרב מיכאלי: החוקים האלה, החוקים הם מה שאמור לשמור עלינו בתור דמוקרטיה, ודמוקרטיה, כזכור, היא בסך הכול כלי כדי לשמור על זכויות האדם של כל אחת ואחד מאתנו, על החירות, על הביטחון האישי, על השוויון.

מרב מיכאלי: מעבר לזה, צריך להגיד שהחוק הספציפי שבאות ובאים פה לשנות בכזה הינף יד כאילו כלום, מדבר על התקציב שלנו; והתקציב הזה, חברות וחברים, הוא בעצם אין-תקציב.

מרב מיכאלי: הממשלה החדשה בעצם נמנעת מלהביא תקציב לשנת 2015, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: היא אומרת: הא, נשארה רק חצי שנה, מה זה משנה?

מרב מיכאלי: מה זה כבר חשוב?

מרב מיכאלי: נוכל לחסוך על הגב של האזרחיות והאזרחים שלנו עוד קצת כסף, כי, כידוע לכולנו, כשממשלה לא מביאה תקציב, היא עובדת על הטייס האוטומטי הזה, שכמו שאמר היום חברי דב חנין בוועדה, הוא לא טייס ולא אוטומטי, וזה בפועל קיצוץ.

מרב מיכאלי: בפועל פחות ופחות כסף להמון אזרחיות ואזרחי ישראל, שיש להם פחות שירותים חברתיים, פחות קצבאות, פחות כסף בשביל לחיות את חיי היום-יום שלהם, והממשלה הזאת מרגישה שהיא חוסכת.

מרב מיכאלי: היא גם חוסכת עבודה למשרד האוצר, כי למה שמשרד האוצר יעבוד פעמיים, ייתן עכשיו מאמץ מרוכז של חודש וחצי, יביא לנו באמת את תקציב 2015 לאישור עד סוף השנה, ואז נעבוד בנחת על תקציב 2016, כמו שצריך?

מרב מיכאלי: לא לא, מה זה בשביל כל האנשים האלה, עוד כמה אזרחיות ואזרחים, שבאין-תקציב גם אין להם ולהן חיים?

מרב מיכאלי: ככה מתחילה הממשלה הזאת את דרכה.

מרב מיכאלי: זה לא ראוי, זה מסוכן, ואדוני היושב-ראש, זה מבשר שזה רק הולך להיות יותר גרוע.

מרב מיכאלי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – חברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת.

מיקי רוזנטל: אנחנו לכאורה מתבקשים להצביע על הודעת הממשלה לגבי שינוי תפקידים ושינוי שרים.

מיקי רוזנטל: בפועל, אנחנו מתבקשים להצביע על סידור עבודה לחברי מרכז הליכוד או לשרים של מרכז הליכוד או של שרי הליכוד ותו לא; ובאמת זה ממש לא חשוב מי יהיה השר לעניינים אסטרטגיים או לנושאים של מודיעין.

מיקי רוזנטל: אפשר גם להפריד את העניינים מהאסטרטגיים ואת הנושאים מהמודיעין ועוד ועוד ולחלק עוד ועוד ג'ובים על חשבון הציבור, והציבור גם באמת לא אכפת לו, כי הוא יודע שמדובר בשרים לענייני שום דבר.

מיקי רוזנטל: פשוט שום דבר.

מיקי רוזנטל: האמת שהידיים הן ידי נתניהו, אבל הפנים – הפנים הם של כחלון ושל דרעי, חברינו.

מיקי רוזנטל: איך אתם לא מתביישים – –

יצחק וקנין: אלה לא פנים יפות?

מיקי רוזנטל: – – שהדברים האלה קורים במשמרת שלכם?

מיקי רוזנטל: בוא אני אספר לך סיפור, חברי השר דרעי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוזנטל, אלה לא פנים יפות?

מיקי רוזנטל: להפך, אתם עלה התאנה של נתניהו.

מיקי רוזנטל: השר דרעי, בוא אני אספר לך סיפור.

מיקי רוזנטל: לא מזמן פוטר אבי גבאי, המנכ"ל של משרד התקשורת.

מיקי רוזנטל: אמרו שזה בגלל ככה וככה.

מיקי רוזנטל: בוא אני אספר לך את האמת.

אלי אלאלוף: ברגר.

מיקי רוזנטל: ברגר, סליחה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך על התיקון.

מיקי רוזנטל: אני מודה לך.

מיקי רוזנטל: לא, זה מפני שכשאני רואה את דרעי אני נרגש תמיד, מכלוף דרעי.

מיקי רוזנטל: ובכן, השר דרעי, שמע והסכת.

מיקי רוזנטל: האדון ברגר פוטר לא מפני שהוא ניסה לקדם רפורמה חשובה בנושא התקשורת.

מיקי רוזנטל: האדון ברגר פוטר כי נתניהו – כי שר התקשורת ושר האוצר, ביקש ממנו חוות דעת לגבי ה"ביד" של ערוץ 10.

מיקי רוזנטל: ונתניהו רצה להשית על ערוץ 10 סכום מרבי וברגר התנגד ואמר שזה לא ייעשה, ונתניהו פיטר אותו בגלל עמדתו.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך שאת מה שאני אומר עכשיו אני אומר באחריות רבה.

מיקי רוזנטל: כל הרצון של נתניהו הוא לנקום בערוץ 10, וכך מתנהלת הממשלה, והידיים כאמור ידי נתניהו, אבל הפנים זה הפנים שלכם, ואתם נותנים לדברים האלה לקרות, וזה רק בשולי הדברים.

מיקי רוזנטל: הדבר הכי חשוב שקרה היום הוא לא מי יהיה השר לענייני שום דבר במשרד לענייני אסטרטגיה, אלא התפטרותו של הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה, והמשמעות היא מאוד דרמטית, אדוני יודע את זה; כי נתניהו מקדם פה את המועדון של הברונים השודדים, ואתם נותנים לו יד בשם החברתיים.

מיקי רוזנטל: מה שנעשה היום הוא רמיסה של כל נורמה ציבורית.

מיקי רוזנטל: כל פקיד ממשלתי מקצועי שיגיד את דעתו האמיתית יפוטר.

מיקי רוזנטל: זה המסר, ואתם נותנים לזה יד ושותקים.

מיקי רוזנטל: ואני מצפה ממך, מר דרעי, וממך, השר כחלון, לעמוד על הדוכן הזה ולהגיד לראש הממשלה: עד כאן.

מיקי רוזנטל: אין פה דיקטטורה כלכלית, לא כל אחד יעשה פה מה שהוא רוצה.

מיקי רוזנטל: רומסים את כבוד הכנסת בחקיקה בדרך, את חוקי-היסוד.

מיקי רוזנטל: כל נורמה שלטונית ראויה נרמסת פה ברגל גסה, ואתם שותקים.

מיקי רוזנטל: והמקום שאתה יושב עליו לא מרשה לך לשנות את דעתך כל פעם לפי המושב שאתה יושב עליו.

מיקי רוזנטל: אתה אדם של עקרונות.

מיקי רוזנטל: עמדת על זה, ואתה מתבקש לענות על הדברים החמורים האלה.

מיקי רוזנטל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת ציפי לבני, ולאחריה – חבר הכנסת יאיר לפיד.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, במשך כל תקופות כהונתו של נתניהו כראש ממשלה, תמיד היו מגיעים אלי אנשים ואומרים לי: תגידי, הוא לא רוצה לעשות את הדבר הזה שיירשם בספרי ההיסטוריה כמי או כדבר הגדול שהוא עשה?

ציפי לבני: חלק שאלו אותי על הסדר שלום, על תהליך מדיני אחר, על איזה שינוי מהותי שיכול להירשם על שם מי שכל כך הרבה שנים הוא ראש ממשלה במדינת ישראל.

ציפי לבני: ומסתבר – ומערכת הבחירות הזאת מאוד חידדה את זה – שבעצם הדבר היחידי שמעניין את נתניהו זה להיות בשלטון ולעשות מה שהוא רוצה.

ציפי לבני: הוא קורא לזה משילות, הוא קורא לזה שינוי שיטה, אבל בפועל מי שמפריע לו לעשות את מה שהוא רוצה, מי שחושף את הפעולות שהוא עושה, הם אותם אלה שהם גם מה שמפריד בין משטר דמוקרטי למשטר דיקטטורי, החל מהתקשורת החופשית, שאת פיותיה מבקש ראש הממשלה לסתום; זה היה הדבר היחיד שהתעקש עליו ראש הממשלה בהסכמים הקואליציוניים, שאת פירותיהם – אנחנו תכף נצביע על כל מיני מעברים של כל מיני פירורי תפקידים, מתפקיד לתפקיד ומשר לשר – זה ממש לא שינה לו דבר וחצי דבר.

ציפי לבני: אבל עניינו האישי משנה לו.

ציפי לבני: ולכן הוא התלבש על התקשורת, ולכן הוא רוצה שהיא תהיה תלויה בו, ולכן הוא רוצה לפרק אותה.

ציפי לבני: והדבר הבא הוא שומרי הסף האחרים.

ציפי לבני: המעשה הראשון שעושה ראש ממשלה בישראל זה לפטר את מנכ"ל משרד התקשורת.

ציפי לבני: ורק היום שלושה אנשי ציבור, עובדי ציבור טובים, עזבו את תפקידם.

ציפי לבני: האחד, דיויד גילה, רגולטור, מי שאמון על האינטרס הציבורי והביטחון האנרגטי.

ציפי לבני: ואני לא נכנסת עכשיו לשאלה של מהו הסדר הנכון בדיוק.

ציפי לבני: אבל כשבא אדם כזה ואומר: אני לא יכול לעמוד על הדברים שאני מאמין בהם כשאני נטול אינטרס פוליטי כזה או אחר וכשראש הממשלה מכופף את ידי; אני הולך הביתה – זה דבר שצריך להיות תמרור אזהרה מאוד גדול לכיוונים שהממשלה הזאת הולכת.

ציפי לבני: ומנכ"ל משרד החוץ עכשיו – בואו, מנכ"ל זה מינוי של שר, וזכותו של ראש הממשלה לפטר את מנכ"ל משרד החוץ, אף שהוא עובד משרד החוץ והוא לא היה מינוי פוליטי מלכתחילה.

ציפי לבני: אבל בואו נבין מה ראש הממשלה החליט לעשות.

ציפי לבני: מדובר במי שהניח על שולחנו מסמך שמסביר עד כמה ישראל תהיה מבודדת בעולם כתוצאה ממדיניותו שלו.

ציפי לבני: הוא שולח אותו הביתה, כי הוא החליט לצפצף על העולם ולעשות מה שהוא רוצה.

ציפי לבני: אבל את המחיר אזרחי ישראל כולם ישלמו.

ציפי לבני: לכן, כשבאים לנתניהו עם בשורה שלא נוחה לו, הוא מעדיף להחליף את השליח – לפטר אותו או לגרום לו שיתפטר – במקום להתמודד עם המציאות הזאת.

ציפי לבני: כמה ימים מאז הרכבת הממשלה – לשם זה הולך.

ציפי לבני: ואולי הבשורה הטובה היחידה שאני רוצה לומר היא שלפחות לא מתכסים, לא קורצים, לא אומרים "יהיה בסדר" – –

יצחק וקנין: תודה.

ציפי לבני: – – מה שרואים, זה מה יש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, יושב-ראש האופוזיציה – הוא ביטל את הזכות שלו לדבר.

יצחק וקנין: אם כן, יעלה יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר המקשר בין הממשלה לכנסת, השר יריב לוין.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברי הכנסת, מה שאנחנו רואים בימים האחרונים – זה לא סוד – נתניהו בישל דייסה, ובדייסה נתן לאלקין סמכויות ותקציבים מגלנט, לארדן מאלקין, לכחלון גם מאלקין, לסילבן מחוטובלי – שטייניץ, אותך עוד לא הזכרתי – לשר החלל משר הכוכבים, לשר התקשורת, לשר האס-אם-אסים, ולבני בגין לא נשאר כלום.

יצחק הרצוג: לא נשאר.

יצחק הרצוג: והציבור משתאה, מה יהיה עם בני בגין.

יצחק הרצוג: איך האנשים הרציניים ברשימת הליכוד מוכנים לעבור את מסע ההשפלות שמעביר אותם ראש הממשלה?

יצחק הרצוג: הוא עשה מכם קרקס של תפקידי סרק, תפקידי שוליות ונושאי כלים.

יצחק הרצוג: וכולכם שחקני משנה בהצגה גדולה, בפארסה מתמשכת שמביישת את המשכן הזה ואת המוסד שנקרא ממשלת ישראל.

יצחק הרצוג: זהו תיאטרון הבובות של נתניהו, קרקס שהפך לתיאטרון, וכולכם – כולכם, רבותי השרים – בובות בתיאטרון הבובות של נתניהו.

יצחק הרצוג: וכנראה איבדתם את עמוד השדרה.

יצחק הרצוג: ואני אומר כאן לבני בגין ידידי: אני מכיר אותך היטב, אתה איש ישר והגון.

יצחק הרצוג: אתה ראוי לחזור לזירה, ובאמת.

יצחק הרצוג: ראיתי אותך בישיבות של קבינט ובישיבות ממשלה, ויש לך תרומה גדולה.

יצחק הרצוג: אתה לא איש של כבוד מדומה או תארים שטותיים, אתה אדם ששירות הציבור חשוב לו.

יצחק הרצוג: אז איך נתת שיעבדו עליך, שיביישו אותך בפעם השלישית?

יצחק הרצוג: על נתניהו אף אחד לא מתפלא, אבל עליך אני מתפלא.

יצחק הרצוג: נתת את קולך וכובד משקלך גם לליכוד וגם להקמת ממשלה שלא מצליחה להעביר יום אחד בלי סקנדלים ובלי משברים.

יצחק הרצוג: ולידידי היקר משה כחלון – תודה שנכנסת – אני אומר לך: בשביל ארגז כלים, אל תפרק את בית-המלאכה.

יצחק הרצוג: האחריות שלך לעם ולמדינה היא גדולה מאוד, ומחייבת אותך להיות השר שיעצור את ההרס הזה, את ממשלת הפירוק הלאומי, את הפיצולים והבלגנים, את הפוטו-אופ, שהפכה לפוטו-שופ, רק כדי לשרוד.

יצחק הרצוג: חברות וחברי הקואליציה, אני קורא לכם שוב: קחו אחריות, תקשיבו לתחושת השליחות האישית שלכם.

יצחק הרצוג: אל תיתנו יד למהלכים שיפגעו במשילות, יגזלו עוד כספים מסדרי עדיפויות – מן הנגב, מן הגליל, מן החינוך, מן הבריאות.

יצחק הרצוג: אל תהפכו את הפוליטיקה והמנהיגות למושמצות ולשנואות עוד יותר ממה שהן היום.

יצחק הרצוג: לאזרחי ישראל מגיע משהו הרבה יותר טוב מתיאטרון הבובות שאתם חלק ממנו ושאתם תורמים לו תרומה מכרעת וגרועה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר המקשר בין הממשלה לכנסת, השר יריב לוין.

יריב לוין: טוב, אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, דיון ארוך התקיים כאן במליאה בעניין שצריך לומר את האמת, לא בו צריכה הכנסת לעסוק באופן הזה, וחבל על הזמן שאנחנו מבזבזים על דברים שהם דברים שוליים לחלוטין.

יריב לוין: אני לא זוכר מצב שבו הוקמה ממשלה ולא היו שינויים, לא היו העברות של שטחי פעולה ממשרד למשרד, לא היו איחודי משרדים ופיצולי משרדים.

יריב לוין: הדבר הזה הוא טבעי.

יריב לוין: חלק ממנו נובע משינויים אמיתיים שנדרשים כתוצאה מהתפתחות כזו או אחרת; וחלק, נאמר את האמת – ואני לא מתבייש לומר אותה גם מעל הדוכן – בגלל הסכמות פוליטיות שיש בין השותפות לממשלה, כאשר כל אחת מן הסיעות מייצגת ציבור מסוים ויש נושאים שקרובים יותר ללבו או פחות, ולכן גם מטבע הדברים לפעמים נדרשת איזו התאמה או נדרש איזה שינוי בדיכוטומיה הזו שבין משרדי הממשלה, שצריך לומר בכנות – ונדמה לי שגם אתם, חברי באופוזיציה, תסכימו אתי – היא הרבה פעמים מלאכותית לגמרי.

יריב לוין: אני חושב שכל מי שמכיר את העבודה של משרדי הממשלה יודע שאולי אחת הבעיות הכי גדולות היא העובדה שבאותו נושא עוסקים הרבה מאוד משרדים שונים, ונוצר מצב שבו כאשר אתה רוצה לבצע משהו, אתה נדרש לשיתוף פעולה רחב של כמה משרדים, של כמה גופים, של כמה אגפים, של כמה רשויות, וכן הלאה – –

אראל מרגלית: למה ראש הממשלה צריך להתעסק בתקשורת, תסביר לי.

יריב לוין: – – זה טבעו של עולם.

יריב לוין: תכף אני אענה גם על זה.

יריב לוין: ולכן נדמה לי שהניסיון הזה לטעון שהשינויים האלה הם פסולים והותרת המצב הקיים דווקא היא הנכונה, או שיש לדבר הזה איזו משמעות לגבי תפקוד הממשלה – לטעמי אלה טענות לא רציניות.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך, חבר הכנסת מרגלית, ואני אומר את הדברים בצורה ברורה וחדה, גם בעניין התקשורת, גם בעניינים אחרים.

יריב לוין: תראה – –

קריאה: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת גטאס, זו כבר לא האחריות שלי.

יריב לוין: היושב-ראש, טוען חבר הכנסת גטאס שלא שומעים אותי.

יריב לוין: לא שאני יודע, כך הוא טוען.

קריאה: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת גטאס, אני יכול להגיד לך שעוד יהיו דיונים סוערים שגם נרים קצת את הקול.

יריב לוין: בינתיים זה עוד בשקט.

אראל מרגלית: מי אצלכם השר שאחראי להגברה – להגברה?

יריב לוין: אני אומר לך, חבר הכנסת מרגלית, כי אני חושב שאני חייב לך תשובה, כי שאלת שאלה שלפחות נשמעת ככזו שמעוררת איזו תהייה, אבל אני חושב שהיא לא מעוררת שום תהייה, ואני אומר לך מדוע.

יריב לוין: תראה, אנחנו אומנם נמצאים בבחירות בשיטה פרלמנטרית ובשיטה של מפלגות, ואנשים בסוף, כאן, כאשר הם מצביעים, איך אומרים?

יריב לוין: כפי שאמר מנחם בגין בשעתו, הם מצביעים מח"ל, הם לא מצביעים לראש המפלגה באופן אישי.

יריב לוין: אבל אי-אפשר להתעלם מהעובדה שבכל אופן מפלגות מובלות על-ידי מנהיגים, ואי-אפשר להתעלם מהעובדה שיש בסוף אדם שנבחר כאן לראש הממשלה וקיבל אמון מאוד גדול מהציבור, ובמידה בלתי מבוטלת גם באופן אישי.

יריב לוין: ומה לעשות, כמו שלכל אחד מאתנו, מי בכנסת ומי בממשלה, יש אג'נדה, יש נושאים שקרובים ללבו, יש דברים שהוא מבקש לקדם באופן אישי, יש דברים שהוא עוסק בהם בעצמו ולא משאיר את הזירה לאחרים, והרי כך אנחנו עובדים פה, אף אחד מאתנו לא יכול להיות בכל המקומות, ומצד שני, לכל אחד מאתנו יש נושאים מסוימים שחשובים לו באופן מיוחד והוא מבקש לקדם אותם ולעסוק בהם באופן אישי.

יריב לוין: ואם זה מותר לנו – הייתי אומר לא רק מותר לנו, אני חושב שאפילו הציבור מצפה שכך נעשה, אני מניח שגם כאשר אתה מופיע בסניפי המפלגה ונותן דין-וחשבון לחברי המפלגה, כפי שצריך לעשות, על פעולותיך, הם מבקשים לדעת במה אתה מתמקד, באיזה נושאים אתה עוסק באופן אישי ומנסה לקדם אותם, באיזו ועדה אתה מוצא לנכון לשבת באופן אישי ולא רק לסמוך על עבודתם הטובה והחשובה של חבריך לסיעה, שכל אחד מהם נמצא בתחום שהוא עוסק בו.

יריב לוין: וכשם שזה נכון לגבינו, זה בטח ובטח נכון לגבי ראש הממשלה.

יריב לוין: כן, גם לראש הממשלה מותר לבוא ולומר: יש כמה נושאים שאני מבקש לעסוק בהם באופן אישי, לקדם אותם באופן אישי, לעמוד על כך שהדברים יתבצעו בדיוק לפי המדיניות שאני רוצה להכתיב, על-פי המנדט שאני קיבלתי מהציבור, כזה שהוביל את המפלגה הגדולה ביותר וקיבל את אמון הכנסת ונבחר לתפקיד ראש הממשלה.

יריב לוין: זה נראה לי מובן מאליו, זה נראה לי נכון, זה נראה לי צודק.

יריב לוין: התרגלנו, וגם זה לא סוד, שראשי ממשלה בדרך כלל בוחרים להם נושא ביטחוני לעסוק בו, נושא של מדיניות חוץ לעסוק בו, לפעמים נושא רגולטורי כזה או אחר.

יריב לוין: אז ראש הממשלה בחר גם הוא כמה נושאים שהוא עוסק בהם.

יריב לוין: יש בהם גם נושאים מדיניים, גם נושאים ביטחוניים, חבר הכנסת פרץ, וכן, גם נושא התקשורת.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך עוד דבר, חבר הכנסת מרגלית.

יריב לוין: לו היינו, או לו החליט ראש הממשלה לנהוג כך יש מאין, זאת הייתה זכותו, אבל אז היית יכול לשאול אותי: מה פתאום?

יריב לוין: מה קרה?

יריב לוין: אבל מה לעשות שבנושא הזה ראש הממשלה עסק גם בקדנציה הקודמת, דיבר עליו בצורה הגלויה והפתוחה ביותר במערכת הבחירות, התחייב לטפל בו באופן אישי ובאופן מעמיק.

יריב לוין: מה לעשות, קיבל גם רוב.

יריב לוין: קיבל גם תמיכה, והגיע למצב שבו יש בידיו, בזכות האמון שהציבור נתן בו, בזכות הרוב שהצביע בכנסת בעד הקמת הממשלה, יש לו מנדט ואפשרות לעשות דבר מדהים: לקיים את מה שהוא הבטיח, וזה בדיוק מה שהוא עושה.

יריב לוין: עכשיו, אתם יכולים לחלוק על המדיניות, זה לגיטימי לגמרי.

יריב לוין: אתם יכולים לטעון כל טענה בעולם – –

אראל מרגלית: לא לא, אנחנו לא מדברים – – – אנחנו מדברים על הדרך.

יריב לוין: – – אבל לומר שלראש ממשלה אסור להוביל נושא, מה שמותר לכל חבר כנסת בבניין הזה, נדמה לי שזה לא רציני.

יריב לוין: זה לא רציני, חבר הכנסת מרגלית.

יריב לוין: פשוט לא רציני.

יריב לוין: ואני מציע, כפי שהצעתי גם בשבוע שעבר, אני מציע לכולנו, בואו נתמקד בעיקר, בדברים המהותיים.

יריב לוין: תאמינו לי, יהיו לא מעט דברים מהותיים שהממשלה תעשה ויהיו לנו חילוקי דעות אמיתיים לגביהם.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לקבל תחושה שהתקשורת נשארת חופשית.

אראל מרגלית: זה עניין מהותי, זה לא עניין קוסמטי, והתחושה שלנו, באופן שבו הוא פועל, איננה שהתקשורת נשארת חופשית.

יריב לוין: תראה, חבר הכנסת מרגלית, אני לא יודע להתווכח עם תחושות, אני יודע להתווכח רק עם עובדות.

אראל מרגלית: מה זה תחושות, לפטר מנכ"ל בשיחת טלפון?

יריב לוין: אני יודע רק להתווכח עם עובדות, ואני אומר לך את מה שאנחנו אומרים, ואני אומר לך את מה שאנחנו אומרים כל הזמן.

אראל מרגלית: – – – את הזיכיון של ערוץ 10 – – –

יריב לוין: אנחנו רוצים פלורליזם, ואין מספיק פלורליזם.

יריב לוין: אנחנו רוצים שוק פתוח, והשוק איננו פתוח.

יריב לוין: אנחנו רוצים מגוון דעות, ואין מגוון דעות מספיק.

נחמן שי: – – –

מיכל בירן: יש מגוון דעה, הדעה של נתניהו.

נחמן שי: – – – לסתום פיות – – –

יריב לוין: אנחנו רוצים להעביר את זכות הבחירה לאזרח, לצרכן.

יריב לוין: אני אגיד לך עוד דבר שאנחנו רוצים:

יריב לוין: אנחנו חושבים – אנחנו חושבים שככל שנעבור יותר משיטה של זיכיונות לשיטה של רישיונות כך ייטב, כך נכון יותר, משום שתקשורת צריכה להיות פתוחה, היא לא צריכה להיות מוגבלת.

קריאות: – – –

נחמן שי: אתם מגבילים אותה.

עמיר פרץ: – – –

יריב לוין: היא צריכה להיות כזאת – היא צריכה להיות כזאת שיש בה מגוון רחב ולא מגוון צר.

יריב לוין: וראש הממשלה, שהציב את הנושא הזה כנושא מרכזי, התחייב – וגם יקיים.

יריב לוין: הוא יעסוק בזה, והוא יוביל שינוי מהותי, שציבור עצום מצפה לו.

יריב לוין: תודה רבה.

עמיר פרץ: למה אתה מפקיר את אלקין?

עמיר פרץ: הלכתם יד ביד.

עמיר פרץ: למה אתה לא מגן על אלקין?

עמיר פרץ: איך אפשר לוותר על אלקין?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, שלא תיפול טעות, על מה אנחנו בדיוק מצביעים ואיך אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע קיימנו דיון משולב בשלוש הודעות של הממשלה: הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר האוצר את סמכויות שר הבינוי שהוקנו לו בחוק רשות מקרקעי ישראל, התש"ך – כמעט אמרתי התש"ח, כן – 1960.

יולי יואל אדלשטיין: ההודעה הזאת טעונה אישור מליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה שנייה היא הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את שטח הפעולה של רשות מקרקעי ישראל ממשרד הבינוי למשרד האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה זו היא רק הודעה, ואינה טעונה אישור מליאת הכנסת בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: וההודעה השלישית היא הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ג) לחוק-יסוד: הממשלה, לחלק את משרד המודיעין למשרד המודיעין ולמשרד לנושאים אסטרטגיים.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן נדרש אישור של המליאה בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לקיים הצבעה אחת על שני הסעיפים, אלא אם כן יש חברי כנסת שמתנגדים לקיום הצבעה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: לא נמצאו כאלה, לכן אנחנו נצביע על הודעה בהתאם לסעיף 31(ב) והודעה בהתאם לסעיף 31(ג) בהצבעה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: הוגשו לי כנדרש חתימות של חברי כנסת לקיום הצבעה שמית, מטעם האופוזיציה, ואנחנו אכן מקיימים הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, אנחנו ערוכים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לקרוא בשמות חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – נגד טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – נגד באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד שרון גל – נגד זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד דני דנון – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד משה יעלון – בעד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – אינו נוכח משה כחלון – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – נגד ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – נגד יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – נגד ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – נגד איימן עודה – נגד רחל עזריה – בעד דניאל עטר – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – בעד שי פירון – נגד טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – בעד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – נגד נורית קורן –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – בעד עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האם יש מישהי או מישהו באולם שלא קראו בשמו או בשמה במהלך ההצבעה?

יולי יואל אדלשטיין: אין.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה, נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הודעת הממשלה לכנסת בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה והודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ג) לחוק-יסוד: הממשלה אושרו על-ידי מליאת הכנסת בתוצאה שלהלן: 58 בעד, 56 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף הבא, בעצם לשני הסעיפים הבאים, שהם תוספת לסדר-היום: הודעת הממשלה על צירוף שר נוסף לממשלה, לפי סעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, ועל שינוי בחלוקת התפקידים בין השרים, לפי סעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה – מינוי השר גלעד ארדן לשר לביטחון הפנים במקום השר יריב לוין, ולשר לעניינים אסטרטגיים והסברה.

יולי יואל אדלשטיין: המשרד לעניינים אסטרטגיים ייקרא: המשרד לעניינים אסטרטגיים והסברה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את שתי ההודעות השר יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ראש הממשלה, שרים, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעת הממשלה.

יריב לוין: אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה כדלקמן: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, לצרף את חבר הכנסת גלעד ארדן לממשלה; בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, למנות את השר גלעד ארדן לשר לביטחון הפנים במקום השר יריב לוין; בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, לקבוע כי השר גלעד ארדן יכהן בתפקיד השר לנושאים אסטרטגיים והסברה, נוסף על תפקידו כשר לביטחון הפנים.

יריב לוין: בהתאם לסעיפים 15, 31(א) ו-31(ג) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת להחלטות הנ"ל.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע לכל חברי הכנסת, אפשר לקיים דיון אישי בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף בדיון האישי יוכל לעשות את זה אם וכאשר יירשם אצל מזכירת הכנסת כאן בדקות הקרובות.

יולי יואל אדלשטיין: בעוד כמה דקות אודיע על סגירת רשימת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יצחק הרצוג לפתוח את הדיון ולהיות ראשון הדוברים בדיון, ותכף אנחנו נזין את הרשימה לתוך המחשבים.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות כל דובר.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, רק גמרנו פרק אחד בקרקס ואנחנו ממשיכים בפרק השני בקרקס והפרק השלישי בקרקס.

יצחק הרצוג: עכשיו אנחנו מגיעים לשלב שבו עשו עם ידידנו גלעד ארדן עסקת חבילה יפה שבה לקחו את המשרד לאיומים אסטרטגיים ועניינים אסטרטגיים וחילקו אותו בין המילים "עניינים" ו"איומים" ו"אסט", וכך זה בערך ייראה.

יצחק הרצוג: ואני אומר לידידי גלעד ארדן: תשמור על כבודך, כיוון שאין זה לכבודך ואין זה לכבודה של ממשלה ושל כנסת שאנחנו נמשיך לראות את הפארסה המגוחכת של קרקס נתניהו.

יצחק הרצוג: אנחנו רואים מול עינינו מסחרה עלובה, שכל כולה דייסה שנתניהו בישל ואנחנו צריכים להרים עבורה יד.

יצחק הרצוג: אני קורא לחברות וחברי הקואליציה: אם יש בכם טיפה של כבוד עצמי, אנא, עם כל הכבוד, תצביעו נגד, גם אם חברנו גלעד ארדן אמור להתמנות למשרד לביטחון פנים, שזה משרד מכובד, אבל כל שאר התפקידים – זאת בדיחה עלובה.

יצחק הרצוג: העניין של ההסברה מזמן היה צריך להיות הן תחת משרד החוץ והן במשרדים שהוא קיים בהם כבר היום.

יצחק הרצוג: להפוך אותו למשרד עצמאי, שאף אחד לא יודע למה הוא מכוון, הרי זו סתם שערורייה שכל מטרתה בזבוז כספים ותפקידים כדי שגלעד יהיה מרוצה.

יצחק הרצוג: אז זה לא רציני וזה לא אמיתי, זה לא יתמודד עם הבעיות האינהרנטיות של תדמית ישראל בעמים, וודאי שזה לא יפתור את האתגרים העמוקים והמשמעותיים של ישראל בכל זירה וזירה.

יצחק הרצוג: כדאי שנזכור, היום יש חרם על ישראל בכל פינות כדור-הארץ – חברות גדולות, קמפוסים, ארגונים בין-לאומיים, ארגוני זכויות שפועלים נגדנו בזירות השונות, בית-הדין הבין-לאומי הפלילי וכמובן התקשורת העולמית.

יצחק הרצוג: אין לישראל אסטרטגיה אמיתית של הסברה והיא מופקרת לזירה.

יצחק הרצוג: ועם כל הכבוד לשר לביטחון פנים, שצריך להקדיש את מרב מרצו לטיפול במשטרה שסובלת מבעיות קשות מאוד של תדמית ושל תפקוד, נותנים לו צ'ופר כדי שהוא ייראה חשוב ובעל משמעות.

יצחק הרצוג: ואני אומר לך: ידידי גלעד, זה לא לכבודך ולא למעמדך.

יצחק הרצוג: ואני קורא כאן לחברות וחברי הכנסת מן הקואליציה, שוב, לחשוב לפני שאתם מצביעים ולהבין שהציבור מסתכל עלינו ומבין שזאת בדיחה עלובה ומגוחכת.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת איתן כבל לעלות לדוכן על מנת להציג את טיעוניו בנושא המדובר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, אדוני היושב-ראש, שמת לב איך פתאום – אנחנו בכלל דנים, מתכוננים לדיון על חוק התקציב, ולפתע פתאום, אדוני יושב-ראש הקואליציה, שהוגשם חלומו ונהיה יושב-ראש הקואליציה – – –

עפר שלח: חלום הביעותים שלו.

איתן כבל: ואני אומר את זה לכם.

איתן כבל: בא חבר הכנסת גפני, ואתם יודעים – גלעד, אני באמת כל כך אוהב אותו אישית; אלה לא מילים מן הפה ולחוץ, אבל מה זה חיבוט הערבה הזה?

איתן כבל: מה זה חיבוט הערבה הזה עם הממשלה הזאת?

נחמן שי: מה זה חיבוט ערבה?

איתן כבל: חיבוט ערבה – אני מציע לך – – –

יולי יואל אדלשטיין: רציתי לבקש ממנו שיסביר, לא כולנו עם גרסא דינקותא.

עפר שלח: איתן, זו ערבה בוכייה במקרה הזה.

איתן כבל: זאת ערבה בוכייה.

איתן כבל: לגמרי ערבה בוכייה, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: חבר הכנסת גפני, לאן נכנסת?

איתן כבל: לאיזו ממשלה?

משולם נהרי: – – –

איתן כבל: חבר הכנסת נהרי, בשביל מה?

איתן כבל: בשביל מה?

איתן כבל: פליק-פלאק עושים בסוף קדנציה, לא בהתחלה.

איתן כבל: הוא עוד צריך לעמוד בהתחייבויות שלו לכם.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני באמת אומר את זה.

איתן כבל: ומה יהיה?

איתן כבל: השר בני בגין יהיה שר או לא יהיה שר?

איתן כבל: זאת שאלה.

דוד אמסלם: למה זה חשוב לך?

איתן כבל: זה חשוב לי כי, תשמע, אני גר פה.

דוד אמסלם: נו, אז?

איתן כבל: חשוב לי לדעת מי הם שכני.

איתן כבל: פשוט מאוד אני רוצה לדעת באמת מי שכני.

יואב קיש: לא נאים השכנים בעיניך?

איתן כבל: אני רוצה לדעת אם אני אצליח לפגוש עכשיו בתדירות גבוהה יותר את השר לשעבר בני בגין או לא, ואתה יודע שאני אוהב אותך.

זאב בנימין בגין: סליחה, סליחה.

זאב בנימין בגין: אתה תמיד תוכל לפגוש בי בתדירות גבוהה.

זאב בנימין בגין: תמיד – – –

יולי יואל אדלשטיין: בלי חיבוקים ונישוקים הפעם.

איתן כבל: אתה מבין למה אני אוהב אותך, בני?

מרב מיכאלי: מצחיק במליאה, עצוב בבית.

איתן כבל: בסופו של עניין, אנחנו עומדים כאן, עוד לא התחלנו את הקדנציה.

איתן כבל: אתם שמים לב, אנחנו כבר כמה שבועות ועדיין אין ממשלה בישראל.

איתן כבל: אנחנו עוסקים כל הזמן רק בפירוטכניקה – בפירוק והרכבה.

איתן כבל: פירוק והרכבה.

איתן כבל: נתנו צעצוע לראש הממשלה, כמו לגו ששמו לו בבית, והוא מפרק ומרכיב, ופעם עובד על זה ופעם על השני ופעם מבטיח לשלישי.

נחמן שי: זה לגו.

עליזה לביא: חבר הכנסת כבל, לגו – – –

איתן כבל: לגו.

איתן כבל: לגו.

איילת נחמיאס ורבין: אין זכות יוצרים?

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת לתת לי את הקרדיט.

עליזה לביא: – – –

איתן כבל: נכון, לי עוד יש ילדות.

איתן כבל: ואני אומר את זה לכם: מה הדבר הזה, למען השם?

איתן כבל: חבר הכנסת, השר יריב לוין, לי אישית כיף להגיד את זה, אבל באמת, התתחילו לעבוד?

איתן כבל: היגיע היום הזה?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

איתן כבל: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: התתחילו לעבוד?

איתן כבל: אני באמת שמח היום מכניסתו של ידידי השר גלעד ארדן, אבל באמת, לבי לבי, כי היה לך הספק נהדר, חבר הכנסת, השר יריב לוין, בשבוע הזה שאתה שר נפתרו כל הבעיות – כמה עצרת, ואללה – אז אולי תמשיך בתפקיד.

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, הנושא של הסברה במדינת ישראל – אולי קודם כול צריך להתחיל בארצות-הברית.

אראל מרגלית: יש לנו שגריר שקוראים לו רון דרמר, שמ-2013 לא ביקר בבית הלבן – לפי התרשימים של הבית הלבן עצמו שיצאו עכשיו לאינטרנט.

אראל מרגלית: ואני שואל את עצמי – חבר הכנסת צחי הנגבי, אני שואל את עצמי, איך יכול להיות שאתם משאירים בארצות-הברית שגריר שאין לו דריסת רגל בבית הלבן, שאין לו אמירה אחת בתוך כל המגוון הדמוקרטי של המפלגה הגדולה הזאת, ואתם בעצם מפקירים את הזירה והופכים את מדינת ישראל כאילו היא תומכת רק במפלגה אחת, שזאת המפלגה הרפובליקנית.

אראל מרגלית: אני מאוד מעריך את הקשרים של כבוד ראש הממשלה עם אנשים מסוימים שמאוד מעורבים במפלגה הרפובליקנית ובאופן שבו נבחרים שם קונגרסמנים ואנשי סנאט לתפקידים שלהם.

אראל מרגלית: לא רק זה – אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת צחי הנגבי: האדם ששולט בעיתונות החינמונית במדינת ישראל הוא האדם המעורב ביותר בפוליטיקה האמריקנית למען המפלגה הדמוקרטית.

אראל מרגלית: עכשיו, מה עושים לנו?

אראל מרגלית: לוקחים את מדינת ישראל – צחי הנגבי, תקשיב לי טוב, תאמין לי, כדאי לך להקשיב – לוקחים את מדינת ישראל, לוקחים את שגריר ישראל בארצות-הברית, הופכים אותו לנציג של המפלגה הרפובליקנית עלי אדמות ולעוזרו האישי של ראש הממשלה, והופכים אותו לפרצוף של מדינת ישראל בוושינגטון.

אראל מרגלית: ואז, סנטורים יהודים וסנטורים בכלל שתומכים בישראל, גם מהמפלגה הדמוקרטית, עכשיו רואים בכך שראש הממשלה תפס צד, שגריר ישראל בארצות-הברית תפס צד, נכנסים לתוך מערכת הבחירות על הצד הרפובליקני, ואחרי זה רוצים שמדינת ישראל תקבל תמיכה משני צדי הבית, גם מהדמוקרטים וגם מהרפובליקנים, וזה לא קורה.

אראל מרגלית: אז עכשיו אני רוצה להגיד לך, יריב לוין, כבוד השר: לא משנה איזה שר הסברה תשימו, ולא משנה איזה משרדים תחלקו לשלושה וארבעה חלקים.

אראל מרגלית: אם ישראל לא תציב שגריר שיש לו דיבור גם עם הממשל, גם עם הבית הלבן, וגם עם המפלגה הדמוקרטית, כמו עם המפלגה הרפובליקנית, מדינת ישראל מבודדת את עצמה בארצות-הברית באופן מוחלט ויוצרת סכסוך עם הממשל באופן חסר תקדים.

אראל מרגלית: ולכן, את זה – תתחילו לשנות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חבר הכנסת חיליק בר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אי-אפשר לפספס את – נקרא לזה הדיונים המחויכים וקצת מגוחכים שמתקיימים גם כאן במליאה, מתקיימים גם בוועדה המסדרת; אין לנו עדיין ועדת כנסת, אתם יודעים, הכנסת לוקחת את הזמן שלה.

יואל חסון: כששואלים לפעמים למה האווירה היא כזאת מבודחת – כי האמת שכל הסיפור הזה, אני חושב שהוא יותר מצחיק מעצוב; הוא פשוט יותר מצחיק מעצוב.

יואל חסון: הרי לא ראינו ממשלה שהחברים שלה עצמה צוחקים על הסיטואציה, צוחקים בינם לבין עצמם.

יואל חסון: בסיעת הליכוד משחקים מין משחק חדש, מיהו השר, ועושים מין טבלה כזאת: תנחש מיהו שר האיומים, מיהו שר המודיעין, מיהו השר האסטרטגי, שר ההסברה.

יואל חסון: עכשיו אנחנו יודעים, אבל זה גם יכול להשתנות בשעות הקרובות.

יואל חסון: בכלל, השר המקשר לוין, אני חייב לומר לך, אני רואה אותך עם קלסר ירוק, ואני מכיר אותך, אתה מסודר לפעמים עד כדי אימה – אני בטוח שיש לך טבלה מפורטת ומסודרת, שגם אם אני אעיר אותך ב-03:00 אתה תדע מי שר לְמה – אני צודק, נכון?

יריב לוין: בלי טבלה.

יואל חסון: בלי טבלה.

יואל חסון: אבל אתה היחיד, אדוני.

יואל חסון: אתה היחיד.

יואל חסון: ובכלל, אני רוצה להציע לחברי חברי הכנסת להיעזר בשר המקשר, אני בטוח שהוא גם יסכים שזה יהיה בצורת סמ"ס או ווטסאפ – כשאתם רוצים להגיש שאילתות לשרים, תתייעצו אתו קודם, לפני שאתם מגישים שאילתה, כדי לדעת שאתם שואלים את השר הנכון.

יואל חסון: חבל, יש לנו מכסות, הרי אף אחד לא באמת יודע מיהו שר למה.

יריב לוין: אין מכסה לשאילתות.

יואל חסון: לחלק מהם יש.

יואל חסון: טוב, אתה לא רוצה להיכנס עכשיו לשיעור פרלמנטרי.

יואל חסון: בכל אופן, אני אומר, אדוני השר המקשר, כל העניין הזה אולי נחמד לנו בהוויה הפרלמנטרית, בהוויה שבין אופוזיציה לקואליציה, ואתה יודע מה, סביר להניח שרוב מה שאמרתי עכשיו, רוב הציבור לא הבין על מה אני מדבר בכלל.

יואל חסון: אבל אני אגיד לך מה הציבור כן צריך להבין, וזה מסר שצריך להגיד לו.

יואל חסון: אני מקווה מאוד שלציבור, אדוני השר, אין ציפיות מהממשלה הזאת; אין ציפיות, כי באמת לחשוב שהממשלה הזאת הולכת לחולל איזה שינוי משמעותי במשהו זה להיות במקרה הטוב נאיבי.

יואל חסון: הרי אפילו אתה, אדם בוודאי לא נאיבי, עמדת אך לפני שבוע ואמרת שאתה הולך להיות השר לביטחון פנים.

נחמן שי: הוא לא אמר.

יואל חסון: אל תגן עליו בבקשה, אני יודע מה אני אומר.

יואל חסון: הייתה לך אמירה שאתה אומר שבפוליטיקה הזמני הוא הכי קבוע.

יואל חסון: אמרת או לא אמרת, אדוני?

יריב לוין: לא.

יריב לוין: אתה רוצה שאני אגיד לך מה אמרתי?

יואל חסון: בבקשה.

יריב לוין: אמרתי שבפוליטיקה לפעמים החלומות הופכים לתוכניות ארוכות טווח.

יריב לוין: לפעמים, לא תמיד.

יואל חסון: ואני גם יכול להגיד לך, אדוני השר, שלפעמים חלומות מתגשמים, ולפעמים פחות.

יריב לוין: זה נכון.

יריב לוין: לכן אתם באופוזיציה.

יואל חסון: יפה, החלום שלך התגשם, שלנו – פחות.

יואל חסון: אבל אמרת שהכול זמני, ואנחנו יודעים שהכול זמני, ואני מציע לך גם לכיסא לא להתרגל יותר מדי.

יואל חסון: ולסיום, אדוני השר, מה שרציתי לומר זה באמת – וזאת האמת, ואתם יודעים את זה – כל מה שאתם תעסקו בו בחודשים, אולי בשנה וחצי הקרובה, זה קרבות מאסף.

יואל חסון: תילחמו על ההישרדות שלכם, תנסו לנצח כל הצבעה בקול אחד, בשניים, אבל לא יהיו פה רפורמות, לא יהיו פה שינויים, ולא תהיה פה תקווה לציבור הישראלי.

יואל חסון: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

נחמן שי: אחריו – עיסאווי פריג'.

נחמן שי: אחר כך – זהבה גלאון.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת בר.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, על גלעד ארדן, שהוא איש נחמד ויקר בהרבה מובנים, אבל עליו המשפט: נלחמת כמו אריה, נפלת כמו זבוב.

יחיאל חיליק בר: ממש ככה.

יחיאל חיליק בר: ואתם יודעים מה, אני, כשראיתי את גלעד ארדן עומד בנחישות ואומר:

יחיאל חיליק בר: אני לממשלה הזאת לא מצטרף, חשבתי שיש גם מהות מאחורי הרעמה הזאת ובאמת נתגלה אריה; אומר: אני רוצה מהות, אני לא רוצה שר בכל מחיר.

יחיאל חיליק בר: באמת, חברתי מירב, זה היה ראוי להערכה.

יחיאל חיליק בר: וגלעד ארדן, בסך הכול, מההיצע הקיים במפלגה שלו, הוא אחד החבר'ה האיכותיים באמת.

רוברט אילטוב: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, חוץ מאילטוב, אילטוב הוא רמה מעל כולם.

יחיאל חיליק בר: בליכוד אני אומר, לא בישראל ביתנו.

מירב בן ארי: הוא – – –

יחיאל חיליק בר: אבל בכל זאת, אמרנו, לנו הייתה איזו תקווה, וכל כך התאמצנו, אפילו את תמר זנדברג ומיכל רוזין לא שכנענו שהרצוג לא רוצה להצטרף לממשלה, אבל אני אמרתי לליכוד: תשמעו, אל תבנו עלינו, אנחנו לא ניכנס לממשלה, תנו את תיק החוץ.

יחיאל חיליק בר: במצב שמדינת ישראל נמצאת בו, שהיא הולכת ונעשית מבודדת יותר ויותר, שאין לנו יוזמה מדינית, אחרי שנים שלישראל לפחות הייתה יוזמה – טובה, רעה, הסכימו לה, לא הסכימו לה, אבל הייתה לנו יוזמה, משהו שניתן אפילו לפלסטינים – לסרב לו.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו באמת האמנו שהשר ארדן יתעקש, וגיבינו אותו על דבר אחד – להיות שר החוץ.

יחיאל חיליק בר: ואת יודעת מה, אני לא הייתי רגוע עם הליכוד בשלטון, שארדן יהיה שר החוץ, אבל אם כבר, אני חושב שהשר ארדן היה יכול לעשות את התפקיד הזה יותר טוב מראש הממשלה נתניהו.

יחיאל חיליק בר: גם כי אני חושב שראש הממשלה נתניהו עסוק בדברים אחרים, הוא בכלל ראש הממשלה, וגם כי ראש הממשלה נתניהו, אנחנו יודעים את זה, לא רוצה ולא יכול כנראה לשדרג את מעמדה של ישראל בזירה הבין-לאומית כי הוא משותק מדינית.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה, השר ארדן, שלא נעלבת שאמרתי לך – אילטוב – השר ארדן, אני מקווה שלא נעלבת כשאמרתי בהתחלה שנלחמת כמו אריה אבל נפלת כמו זבוב; אמרתי את זה כמחמאה.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שהמלחמה הזאת שלך, שאפילו – – –

גלעד ארדן: – – – האריה או הזבוב?

יחיאל חיליק בר: אתה נלחמת כמו אריה, נפלת כמו זבוב.

גלעד ארדן: – – –

יחיאל חיליק בר: ואנחנו תמכנו במלחמה הזאת לא כי אנחנו באופוזיציה – כי באמת ציפינו ממך לקבל את התפקיד הרם והנישא.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה, כמנהיג צעיר שגדל במפלגת העבודה, לראות מנהיג צעיר שצמח בשטח של הליכוד – והובלנו שנינו משמרות צעירות בערך באותן תקופות – מקבל את תיק החוץ של ישראל, זה היה אפילו – ואתה גם דיפלומט טוב, מה לעשות.

יחיאל חיליק בר: הזחילה הזאת לממשלה בשביל עוד כמה מיליונים ותיק לביטחון פנים לא למעמדך, לא ראוי לממשלה הזאת.

יחיאל חיליק בר: ראוי היה שהיית עומד על משמרתך ועל מעמדך.

יחיאל חיליק בר: אולי אפילו היינו מגבים אותך מהאופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: מגיע לנו טוב יותר.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת בר.

נחמן שי: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נחמן שי: אחריו – חברת הכנסת גלאון, ואחריה – חברי הכנסת גילאון, תמר זנדברג וכו'.

נחמן שי: מרצ בתור.

קריאה: מה זה "וכו'"?

נחמן שי: כולם, מרצ, רשומים.

קריאה: תגיד מרצ.

קריאה: מה, קשה לך להגיד מרצ?

נחמן שי: חס וחלילה.

נחמן שי: הנה, התחילו שלוש הדקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים יקרים, תראה, למען האמת, כשאני קורא את ההצעה, ואכן ראש הממשלה קיבל את העברת הסמכויות, ההחלטה הנבונה ביותר זה שבועיים, והוא אומר את האמת: משרד ההסברה.

עיסאווי פריג': למה – ברגע שאנחנו מסבירים משהו, אנחנו עומדים לעשות משהו לא בסדר, או עומדים לעשות כלום, צריכים דרך להסביר.

עיסאווי פריג': יש לנו המון להסביר.

עיסאווי פריג': צריך להסביר למה לא מקבלים את המשא-ומתן הפלסטיני – יש נושא להסברה.

עיסאווי פריג': אז השר גלעד ארדן צריך לעשות את זה.

עיסאווי פריג': צריך להסביר לעולם למה אנחנו מפרידים אוטובוסים.

עיסאווי פריג': צריך, זה חומר להסברה, זה מחייב, זה משמעותי, יש נתח.

עיסאווי פריג': צריך להסביר לעולם.

עיסאווי פריג': יש הצבעת פיפ"א ב-29 בחודש: למה קבוצות מההתנחלויות משחקות בליגה?

עיסאווי פריג': למה מקשים על שחקנים פלסטינים?

עיסאווי פריג': צריך להסביר.

עיסאווי פריג': כל המערך הזה מחייב הסברה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי יש קיפאון.

עיסאווי פריג': אין מה לעשות, צריך להסביר את זה.

עיסאווי פריג': זה החלטה נבונה.

עיסאווי פריג': אבל אני שואל את עצמי גם שאלות אחרות.

עיסאווי פריג': השר סילבן, אדוני היושב-ראש, נתמנה לשר האחראי למשא-ומתן עם הפלסטינים, במידה ש-, ואחראי לקשר עם הממשל של ארצות-הברית.

עיסאווי פריג': השר המיועד גלעד ארדן צריך להסביר את מה שהשר סילבן שלום הולך לעשות.

עיסאווי פריג': סגנית השר חוטובלי צריכה לתת תורה מסיני, והאדמה האלוקית, ולעשות את הסלט ההסברתי הזה, ולצאת החוצה.

עיסאווי פריג': זה מאוד מעניין.

עיסאווי פריג': דבר שני שהכי – גם, אתה שואל את עצמך: מאחר שהאסטרטגיה של ראש הממשלה היא במוקד העניינים, והולכת להיות אסטרטגיה מעניינת, אז אני צריך שר מיוחד לעניינים אסטרטגיים.

עיסאווי פריג': טוב, מחר הטלפון האדום יצלצל.

עיסאווי פריג': למי יצלצל?

עיסאווי פריג': לשר המודיעין?

עיסאווי פריג': לשר לנושאים אסטרטגיים?

עיסאווי פריג': לשר הביטחון?

עיסאווי פריג': למי יצלצל?

נחמן שי: הטלפון תפוס.

עיסאווי פריג': באמת, למי יצלצל?

עיסאווי פריג': אתם רבים כדי שתהיו במסיבות קוקטייל?

עיסאווי פריג': מה, זה השדרוג שאתם רואים?

עיסאווי פריג': לזה אתם קוראים שדרוג?

עיסאווי פריג': אתם עושים מהבית הזה ומהממשלה – חצי הכוס שאני רואה, מסחרה אחת גדולה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חן חן לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נחמן שי: חברת הכנסת זהבה גלאון, אחריה – תמר זנדברג, ואחריה – מיכל רוזין.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערי, אצטרך להצביע נגד המינוי של ידידי – אני מקווה שאני לא עושה לך נזק בליכוד, גלעד ארדן, ואתה בכלל מתרכז בינון מגל, אני לא מבינה את ההעדפה הזאת.

גלעד ארדן: מה אני אעשה.

גלעד ארדן: אני מרוכז.

זהבה גלאון: יפה.

זהבה גלאון: סיעת מרצ תיאלץ להצביע נגד המינוי, גם אם, כמו שאתה יודע, יש לנו יחס חם כלפיך, אני חוזרת ומדגישה.

זהבה גלאון: בטח זה עושה לך עוד נזק בליכוד.

גלעד ארדן: חבל על הזמן.

גלעד ארדן: תגידי שאת צוחקת.

זהבה גלאון: אני צוחקת כמובן, את מי מעניין גלעד ארדן?

זהבה גלאון: אני מציינת את זה, או בחרתי לפתוח בזה, כי אנחנו לא מדברים על המינוי שלך באופן אישי; אומנם אנחנו אמורים להצביע על המינוי שלך.

זהבה גלאון: מה שאנחנו רואים כאן היום זאת פארסה בלתי מתקבלת על הדעת של ממשלה – אני לא יודעת, אני מנסה לחשוב – שעושה שפגאט, או עושה איזה ג'גלינג, על עצם קיומה בכלל.

זהבה גלאון: זאת אומרת, ממשלה בוחרת שרים, נותנת להם תפקידים, נותנת להם סמכויות.

זהבה גלאון: מה אנחנו רואים פה?

זהבה גלאון: קרקס.

זהבה גלאון: כבר אמרנו את זה בפעם הקודמת.

זהבה גלאון: שרים – אני מצטטת את חברת הכנסת תמר זנדברג, שרים לענייני חארטה ברטה, חלק מהם שרים לענייני חארטה, חלק מהם שרים לענייני ברטה.

זהבה גלאון: מה זה?

זהבה גלאון: איזה דבר דוחה בהתנהלות של ממשלה שרוצה שהציבור ייתן בה את אמונו, רוצה שהוא יחשוב שהמינויים הם לגופו של עניין – אני לא מדברת עכשיו לגופו של אדם, אבל לגופו של עניין, שהאנשים המתאימים הם בתפקידים המתאימים.

זהבה גלאון: ומה אנחנו רואים?

זהבה גלאון: שממציאים סמכויות ולוקחים סמכויות.

זהבה גלאון: על מה זה מעיד?

זהבה גלאון: איך הממשלה הזאת תתנהל?

זהבה גלאון: שמעתי את אחרית דבריו של חברי חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

זהבה גלאון: למי יצלצל הטלפון?

זהבה גלאון: מי הממונה?

זהבה גלאון: מי אחראי לאסטרטגיה, גלעד ארדן או יובל שטייניץ?

זהבה גלאון: אני לא יודעת, מי אחראי למה?

זהבה גלאון: איך אתם יודעים בכלל מי אחראי למה?

זהבה גלאון: אני מתבלבלת.

זהבה גלאון: אני קוראת את רשימת הסמכויות, אני רוצה לדעת למי לפנות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, הראית פארסה שכזאת?

נחמן שי: לא, אבל הסברה זה ארדן, זה מדבר אל לבי.

זהבה גלאון: הסברה זה ארדן.

זהבה גלאון: הוא טוב בזה.

זהבה גלאון: לא שזה עזר לו אחר כך, אבל הוא טוב בזה.

זהבה גלאון: יש שרים טובים בממשלה הזאת.

זהבה גלאון: אני אומנם מתנגדת, אבל יש שרים טובים.

זהבה גלאון: אבל גררו אותם, השפילו אותם עד עפר, נתנו להם תפקידים שהם לא רוצים בהם, לא מינו אותם לפי הכישורים שלהם.

זהבה גלאון: האמת, אני מודה שמביך אותי לעמוד כאן על הדוכן ובכלל להתייחס לצירופו של שר נוסף.

זהבה גלאון: זה נופל על הראש של גלעד ארדן, אבל כל ההתנהלות הממשלתית הזאת, מה זה אומר על ראש הממשלה שרוצה להנהיג?

זהבה גלאון: מה זה אומר על ראש הממשלה שרוצה לשדר לציבור שהולכת להיות כאן ממשלה אחראית, יציבה, עם האנשים הנכונים בתפקידים הנכונים?

זהבה גלאון: יסלח לי השר שיושב כאן במליאה, אף מינוי הוא לא מינוי רציני.

זהבה גלאון: זאת אומרת, אני מייחסת חשיבות גדולה למינוי שלך, אבל כל מינוי כאן הוא על העוקם.

זהבה גלאון: אף מינוי לא באמת מביא בחשבון מה הכישורים של האנשים.

זהבה גלאון: אני, אם זה היה תלוי בי, הייתי נותנת לך מינוי אחר.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חברת הכנסת תמר זנדברג, אחריה – חברת הכנסת רוזין, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי, אחריו – דב חנין, קסניה סבטלובה.

נחמן שי: בבקשה, חברת הכנסת זנדברג.

נחמן שי: השר ארדן מחכה לשמוע את דברייך.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, אני חושבת שמספיק מחברי עד כה, ובטח עוד הרבה מחברי וחברותי לאופוזיציה, מעכשיו ידברו על נושא הפארסה של הממשלה הזאת ועל הפיצולים בין שר החארטה לשר הברטה כמו שאמרה כרגע זהבה גלאון.

תמר זנדברג: אני רוצה לפנות אליך, אדוני השר המיועד, היושב כרגע עדיין על ספסלי הכנסת, אבל למרות התנגדותנו העזה, יש לצפות שבעוד כמה שעות אתה תתפוס את מקומך בשולחן הממשלה כשר לביטחון פנים.

תמר זנדברג: יש נושא שהשיח הציבורי בו מאוד מאוד משתנה בשנים האחרונות, ועומד להיות תחת פיקודך הישיר, ואני מדברת על מדיניות קנאביס.

תמר זנדברג: אני רוצה לקרוא לך מכאן לעשות כבר בתחילת הכהונה שלך – –

נחמן שי: המפכ"ל כבר אמר משהו.

תמר זנדברג: – – את הדבר הראשון – לעשות דבר טוב שיגרום גם לנו לפרק לרגע את ההתנגדות המוצדקת, והעקרונית, והמוסרית – – –

גלעד ארדן: יגרום גם לנו להרגיש שהכול טוב במדינה.

תמר זנדברג: לא לא.

תמר זנדברג: כמו שאתה יודע, אדוני השר המיועד, זה כבר מזמן לא נושא להתבדחות ולבדיחות דעת.

תמר זנדברג: מדובר בנושא מדיניות רציני שהולך ומשתנה לנגד עינינו בכל העולם וגם בישראל.

תמר זנדברג: אני לא אצטט את מפכ"ל המשטרה, שעומד לסיים את כהונתו תחת כהונתך העתידית, שכבר הבין והצטרף בזה ליושבי-ראש קודמים של הרשות למלחמה בסמים, ובכירים במשטרה לשעבר, שלאט-לאט, מה שנקרא, מה שרואים משם לא רואים מכאן.

תמר זנדברג: אני יודעת שגם אתה כיהנת כיושב-ראש "אל-סם", והחששות שלך, המוצדקים, משימוש לא מבוקר בקרב בני-נוער, מהתמכרויות לסמים וכדומה, הם כבדי משקל, ואסור שלא נראה אותם כל הזמן לנגד עינינו.

תמר זנדברג: אבל דווקא עבור השירות הטוב שנעשה לציבור בנושאים האלה, הגיע הזמן שנסתכל בעיניים למציאות בנושא הטיפשות שבהפללת עישון קנאביס בשעות הפנאי.

תמר זנדברג: כידוע לך, דווקא מתפקידך כיושב-ראש "אל-סם", יש סמים ממכרים ומסוכנים מקנאביס שהם חוקיים; אף אחד לא מתכוון להפליל בגינם.

תמר זנדברג: יש תרופות מרשם ממכרות מקנאביס.

תמר זנדברג: תרופות מרשם, שמחולקות על-ידי רופאים ברישיון במינונים הולכים וגוברים, הולכים ועולים, כי הגוף מפתח סבולת לחומרים האלה.

תמר זנדברג: ודווקא הקנאביס מצא את עצמו, שלא בצדק ושלא בטובתו, ברשימת העבירות הפליליות.

תמר זנדברג: אין איוולת גדולה מזו, בהפללת השימוש עצמו ומבחינת משאבי המדינה שמוּצאים, א.

תמר זנדברג: על מאמצי ההפללה המיותרים האלה, וב.

תמר זנדברג: על הפנייה המיותרת לחיפוש הפושעים במקומות שבהם הם לא נמצאים.

נחמן שי: תודה.

תמר זנדברג: לשמחתנו, הניסיון בעולם – משפט אחרון – לשמחתנו, הניסיון בעולם בשנתיים האחרונות הוא כמעט מדביק, הוא ממש סוגר את הפער של עשרות השנים בנושא הזה.

נחמן שי: תודה רבה.

תמר זנדברג: אפשר להסתכל, אפשר ללמוד ממדינות ארצות-הברית, מהמציאות המשתנה גם בישראל.

תמר זנדברג: יש המון המון מה ללמוד בנושא הזה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: בלדה לקנאביס.

תמר זנדברג: כולנו נעשה את זה ביחד.

תמר זנדברג: וזה הופך להיות באחריותך הישירה.

נחמן שי: תודה רבה.

תמר זנדברג: אני מבקשת ממך, בשם ציבור גדול, קודם כול, לבוא עם ראש פתוח.

תמר זנדברג: תודה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: ראש פתוח.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חברת הכנסת מיכל רוזין.

נחמן שי: אחריה – חברי הכנסת אחמד טיבי, דב חנין, קסניה סבטלובה וכו'.

נחמן שי: בבקשה.

קריאה: בראש פתוח.

נחמן שי: ראש פתוח לגמרי.

נחמן שי: כן, בבקשה.

נחמן שי: גם הראש של מיכל רוזין תכף.

נחמן שי: כל אחד עם הראש שלו.

נחמן שי: טוב, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: טוב, אני דווקא רוצה לעשות שירות לציבור שפונה אלי ושואל: על מה, מה קורה פה?

מיכל רוזין: מה ראש הממשלה עושה ומה זה בכלל כל המשרדים האלה עם השמות האלה?

מיכל רוזין: מה זה המשרד לעניינים אסטרטגיים?

מיכל רוזין: ומה זה המשרד לענייני מודיעין?

מיכל רוזין: אז אני רוצה לעזור.

מיכל רוזין: כי היה פה יריב לוין – הוא יצא – השר יריב לוין, וכנראה הציבור לא הצליח להבין אותו מספיק טוב.

מיכל רוזין: אז בשביל זה יש אופוזיציה, שנצליח להסביר לציבור בעצם מה עושה ראש הממשלה.

מיכל רוזין: אז המשרד לענייני מודיעין כולל – אולי בענייני מודיעין – את השב"כ, את המוסד.

מיכל רוזין: אה, לא, סליחה, זה תחת המשרד של ראש הממשלה.

מיכל רוזין: אולי את אמ"ן?

מיכל רוזין: לא, זה תחת צה"ל והמשרד לביטחון פנים.

מיכל רוזין: אז אולי את המרכז למחקר מדיני?

מיכל רוזין: לא, זה תחת משרד החוץ.

מיכל רוזין: אז מה נשאר בעצם?

מיכל רוזין: נשארה הוועדה לאנרגיה אטומית.

מיכל רוזין: אז למה שלא ייקרא השר, במקום השר לענייני מודיעין, השר לאנרגיה אטומית, אם זה הדבר היחיד שנשאר?

נחמן שי: לא, אבל יש שר לענייני אנרגיה.

מיכל רוזין: וזה השר לענייני מודיעין.

מיכל רוזין: עכשיו, יש גם שר לעניינים אסטרטגיים.

מיכל רוזין: אז קצת היסטוריה: ב-2006 אולמרט מחפש תפקיד לליברמן, שהיום יושב באופוזיציה, ומקים את המשרד לנושאים אסטרטגיים, לטיפול בסוגיית הגרעין האיראני.

מיכל רוזין: הוא בקשר רב-עוצמה בלשכת הקשר "נתיב".

מיכל רוזין: ב-2009 הממשלה ה-32 מקימה שוב את המשרד הזה ובראשו שמה, לא פחות ולא יותר, את שר הביטחון היום, משה בוגי יעלון.

מיכל רוזין: אבל ב-2014 מחליטה הממשלה לאחד את המשרדים ולקרוא אותם בשם: משרד המודיעין.

מיכל רוזין: אבל במאי 2015 – הנה אנחנו מגיעים לעכשיו – מחליטה הממשלה לפרק את משרד המודיעין לשני משרדים בחזרה.

מיכל רוזין: וזה רק משרד המודיעין והמשרד לעניינים אסטרטגיים.

מיכל רוזין: מה לגבי מדיניות החוץ של מדינת ישראל?

מיכל רוזין: מי אחראי ליחסי החוץ של מדינת ישראל?

מיכל רוזין: האם זה ראש הממשלה?

מיכל רוזין: האם זו סגנית שר החוץ?

מיכל רוזין: האם זה שר ההסברה המיועד החדש?

מיכל רוזין: האם זה השר לסחר חוץ?

מיכל רוזין: כי יש גם מדיניות סחר חוץ במשרד הכלכלה.

מיכל רוזין: מי?

מיכל רוזין: האם באמת אתם מוכרים לציבור ולנו, חברי הכנסת, שיש פה איזה דיון מהותי, ענייני, תלוי הקשר, רלוונטי?

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: יש פה דיון שהוא תלוי איומים פוליטיים, צ'ופרים פוליטיים, ומעיד בשוּרה התחתונה על המנהיגות של נתניהו.

מיכל רוזין: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת רוזין.

נחמן שי: החזירה לנו 20 שניות.

נחמן שי: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו.

נחמן שי: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

נחמן שי: אחריו – קסניה סבטלובה, יוסי יונה, מיקי לוי.

זהבה גלאון: איזו ממשלה.

עיסאווי פריג': איזו ממשלה, איזו ממשלה.

נחמן שי: בלי שירה בציבור.

נחמן שי: זה בחוץ, אם אתם רוצים.

נחמן שי: דב חנין, בבקשה.

גלעד ארדן: ירדנה, כמה נרשמו?

גלעד ארדן: לא, הוא אמר שדיברו 12 ונרשמו 37.

גלעד ארדן: יש עוד 20 – – –

נחמן שי: יש הרבה עוד.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: אתה חייב להיות, מה לעשות.

גלעד ארדן: א.

גלעד ארדן: אני לא חייב להיות פה, אני רוצה להיות פה.

גלעד ארדן: סתם התעניינתי.

נחמן שי: מאה אחוז.

נחמן שי: יש רשימה ארוכה.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, אדוני השר המיועד, הדיון הזה איננו דיון אישי על השר המיועד גלעד ארדן, כי השר המיועד ארדן הוא הוכחה שגם במפלגה מאוד קלוקלת ומקולקלת יכולים להיות אנשים שהם אנשי עשייה – –

נחמן שי: אמרתי לך שכדאי לך – – –

דב חנין: – – אנשים רציניים.

דב חנין: מה לעשות, אני לא שותף להשקפותיו של השר ארדן.

דב חנין: יש לנו הרבה מחלוקות בהרבה תחומים.

דב חנין: אבל אני בהחלט מעריך את עבודתו, את פעילותו ואת המסירות הגדולה שמאפיינת אותו בכל תפקיד שהוא לוקח על עצמו.

דב חנין: אבל מבחינתי, הדיון הזה איננו על המינוי של השר ארדן, אלא על שאלה אחרת.

דב חנין: כי השר ארדן הולך למלא תפקיד שחייב להתמלא בשר במשרה מלאה, לפי הבנתי.

דב חנין: השר לביטחון פנים זה תפקיד רציני, אחראי.

דב חנין: ואני, אדוני השר, רוצה להטיל לפתחך שתי סוגיות שאני מכיר היטב ושהגיע הזמן שייעשה בהן שינוי.

דב חנין: אני מתכוון ליחסה של משטרת ישראל לציבור הערבי ולמשבר האמון הקשה והעמוק שקיים בין האוכלוסייה הערבית בישראל לבין המשטרה, וליחסה של משטרת ישראל לציבור יוצאי אתיופיה ולמשבר האמון העמוק, הקשה, שקיים גם בין הציבור הזה לבין המשטרה.

דב חנין: יש מכנה משותף בין שני המשברים האלה, והמכנה המשותף הוא בהתנהלות יותר מדי רווחת במשטרה, גם בדרגים בכירים אבל גם בדרגי שטח, שמבצעת באופן מעשי סוג של profiling של אנשים לפי המוצא שלהם, ההשתייכות הלאומית שלהם, צבע העור שלהם, ההשתייכות העדתית שלהם, והמצב הזה מייצר תחושה מאוד מאוד קשה.

דב חנין: כשאני מדבר על תחושה קשה, אני מדבר על תחושה קשה שמבוססת פשוט על עובדות.

דב חנין: זו איננה רק תחושה סובייקטיבית, אלא יש עובדות מאחורי התחושה הזו.

דב חנין: אני מדבר על שורה ארוכה מאוד, ארוכה מדי, של מקרים שבהם אזרחים ערבים נפגעים מירי של שוטרים במצבים שונים.

דב חנין: לעומת השורה הארוכה הזו של פגיעות באזרחים ערבים על-ידי שוטרים, אנחנו לא רואים שורה ארוכה של כתבי אישום, של העמדות לדין, של נחרצות וטיפול חד-משמעי ותקיף מצד צמרת המשטרה.

דב חנין: אנחנו לאחרונה, אדוני השר המיועד, ראינו מחאה עצומה, חסרת תקדים, של ציבור יוצאי אתיופיה בישראל, גם כן בשל התנהלות משטרתית, שיטתית, פוגענית, ביחס לציבור הזה.

דב חנין: בקדנציה הקודמת השתתפתי בכמה דיונים בוועדת הפנים של הכנסת.

דב חנין: לצערי, לא היו בהם חברי כנסת רבים, אבל אנחנו שמענו בהם עדות אחרי עדות, דברים מעוררי כעס וזעזוע של התנהלות של משטרה כלפי יוצאי אתיופיה.

דב חנין: אז הנה לך שתי משימות גדולות לתחילת עבודתך כשר: קח את התיקים של אלימות המשטרה כלפי אזרחים ערבים, קח את העדויות של יוצאי אתיופיה על אלימות והתנהלות משטרתית בעייתית כלפיהם, ועשה בתחום הזה שינוי גדול, כי השינוי הזה מאוד מאוד דחוף ומאוד מאוד הכרחי.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

עיסאווי פריג': אבל הוא הפסיד את התור שלו.

עיסאווי פריג': אני לא מבין מה קורה פה.

זוהיר בהלול: (אומר בערבית: הכול חיבורים.

זוהיר בהלול: (

יצחק וקנין: אתה רוצה שאני לא אאפשר לו?

עיסאווי פריג': זה לא פייר.

עיסאווי פריג': זה לא הגון.

אחמד טיבי: עיסאווי, הוכנסת לרשימה השחורה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

אחמד טיבי: רבותי חברי הכנסת, אדוני השר לביטחון הפנים, ומורו ורבו שעומד לידו – – –

זהבה גלאון: הרגת אותו עכשיו.

עיסאווי פריג': למי אתה מתכוון, "מורו ורבו"?

אחמד טיבי: אתה מספיק פיקח, עיסאווי.

אחמד טיבי: בחברה הערבית יש נושא אחד שהוא מאוד מציק – אתה מוכן לסלק את ההפגנה הזאת, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: אני רוצה לדבר אל השר.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת ליברמן, הדובר טוען שזה מפריע לו.

אביגדור ליברמן: מדברים עליו.

יצחק וקנין: תודה.

זהבה גלאון: הוא רוצה שיהיה לך תא הפרדה, כי כבר אין מקום, הכול – – –

עיסאווי פריג': אבל הוא מהאופוזיציה, חבר הכנסת – – –

אחמד טיבי: לא, אני לא אדבר – – –

יצחק וקנין: אני אוסיף לאחמד טיבי את הזמן הנדרש.

אחמד טיבי: אני לא מכיר תקדים – אני משמש כסגן יושב-ראש – שבו יושב-ראש ישיבה פונה לחבר כנסת וזה לא שומע בקולו של היושב-ראש ואפילו מפנה לו את גבו.

אחמד טיבי: זה עוד לא קרה.

אחמד טיבי: אני יודע שיש נדיבות לב אצל חבר הכנסת וקנין, אבל יש גבול.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך בנאום.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להפנות את דברי לשר המיועד לביטחון הפנים וההסברה והאיומים האסטרטגיים.

אחמד טיבי: אחד מהאיומים האסטרטגיים על החברה בישראל, אבל על החברה הערבית בישראל, הוא האלימות הפנימית והנשק שהתפשט בכל יישוב.

אחמד טיבי: רמת הפשיעה המכה בחברה שלנו מכה קשה, לעתים אנושה.

אחמד טיבי: שוק הנשק, חבר הכנסת ארדן, הוא שוק עם מחירון ידוע.

אחמד טיבי: אפילו תלמיד תיכון יכול להשיג אקדח או רימון-יד.

אחמד טיבי: בכמה יישובים היה שימוש בטילי "לאו", חבר הכנסת סעדי.

אחמד טיבי: היה שימוש, עיסאווי.

יצחק וקנין: היה שימוש בטיל "לאו" על משטרת נהריה, רבותי.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: גם בנתניה היה שימוש בטיל "לאו", גם בטייבה היה שימוש בטילי "לאו".

אחמד טיבי: עכשיו, איך זה שכל הזמן צצים טילי "לאו" והמשטרה לא ידעה על קיומם כאילו?

אחמד טיבי: תארו לעצמכם שטילי ה"לאו" האלה היו מיועדים לשינויים בעלי אופי ביטחוני ולא פלילי.

אחמד טיבי: מה היה קורה?

אחמד טיבי: הרי דקה הוא לא היה נשאר אצל בעליו או מחזיקו.

אחמד טיבי: לכן, מכובדי חבר הכנסת ארדן, הנהגת הציבור הערבי, ועדת המעקב, חברי הכנסת, הרשימה המשותפת קראו, קוראים, למשטרה לאסוף את הנשק הלא-חוקי הזה שמכה בנו.

אחמד טיבי: היום ישבתי עם שר השיכון.

אחמד טיבי: ישבנו, חבר הכנסת ג'בארין, חבר הכנסת סעדי, ודיברנו על ענייני שיכון, דיור.

אחמד טיבי: אבל גם גלשנו לנושאים אחרים שחשובים לכל אזרח.

אחמד טיבי: לכל שר.

אחמד טיבי: הנושא הזה כואב ביותר.

אחמד טיבי: כאשר אתה עושה סקר בקרב החברה הערבית, שואל אותם: מה הנושאים שמדאיגים אתכם?

אחמד טיבי: לדעתי, אחד משלושת הנושאים הוא אלימות פנימית ופשיעה.

יצחק וקנין: זה מדאיג את כל החברה.

עיסאווי פריג': הראשון, הראשון.

אחמד טיבי: בחלק מהנושאים היום, בסקר של השבוע, זה השתנה.

אחמד טיבי: זה תלוי.

אחמד טיבי: אבל זה עדיין אחד משלושת הנושאים העיקריים.

אחמד טיבי: זכותה של כל אימא לצפות שהבן שלה ילך לבית-הספר ויחזור.

אחמד טיבי: וזה לא המצב.

אחמד טיבי: אומרים לי: חסרים תקנים.

אחמד טיבי: השר ארדן, השר לשעבר, השר לעתיד ארדן ניהל משא-ומתן עם ראש הממשלה והשיג תקציבים לתארים הנוספים שלו, גם לביטחון הפנים, גם לאיומים האסטרטגיים, גם להסברה.

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: אני מקווה שהשגת תקציבים למלחמה בפשיעה ולאיסוף הנשק, ואתה תמצא בנו כתובת שדורשת ודוחקת בך לעשות את הדברים האלה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ואחריה – חבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אני רוצה להשתמש בבמה זאת כדי לפנות לשר המיועד גלעד ארדן, חבר הכנסת גלעד ארדן, שעכשיו עומד להצטרף לממשלה ולשמש גם כשר לענייני הסברה.

קסניה סבטלובה: אז אומנם קיבלת תקציבים נוספים, קיבלת תפקידים נוספים.

קסניה סבטלובה: היה משא-ומתן לא קל, כפי שאנחנו מבינים, אבל במהלך המשא-ומתן הזה תיק החוץ בסופו של דבר לא ניתן לך.

קסניה סבטלובה: ואתה מסתפק עכשיו ברבע או אולי בחמישית – אני כבר לא יכולה לספור את כל אותם אנשים שיעסקו בהיבטים השונים של מדיניות החוץ של מדינת ישראל, אם ציפי חוטובלי ואם סילבן שלום וגם בנימין נתניהו בכבודו ובעצמו.

קסניה סבטלובה: אז אני רוצה לפנות אליך, גלעד ארדן, ואני רוצה לקרוא לך בכל זאת לשקול את החלטתך ולוותר על השררה הזאת, על המשרד הזה, המשרד המנופח הזה, המשרד שבעצם אין לו קיום בפני עצמו, כי הרי אין לנו קיום לתיק הסברה נפרד אם אין לנו מדיניות חוץ, אם אין לנו בן-אדם אחד שמנווט אותנו, את מדינת ישראל, וקובע מה תהיה מדיניות החוץ שלנו גם בנושא האיראני, גם בנושא הפלסטיני, גם בנושא של יוזמת השלום הערבית שעדיין נמצאת על השולחן.

קסניה סבטלובה: וחשוב להדגיש את הדברים האלה.

קסניה סבטלובה: כרגע היא עדיין נמצאת שם.

קסניה סבטלובה: ייתכן שבעוד זמן קצר אנחנו כבר לא נשמע עליה, בין שדברים ישתנו בשטח כאן, אצלנו, בינינו לבין שכנינו הפלסטינים, בין שהדברים ישתנו במסדרונות השלטון בערב-הסעודית, במצרים, בקטאר או במדינות נוספות שכרגע תומכות ביוזמת השלום הערבית.

קסניה סבטלובה: אני קוראת לך לעמוד במילותיך.

קסניה סבטלובה: אני קוראת לך להמשיך ברפורמה החשובה מאוד, וכמו שאמרת – לפרק את המונופול "בזק".

קסניה סבטלובה: הבטחת שתפרק את המונופול הזה במועדיך, אז אני קוראת לך עכשיו ומזכירה לך.

קסניה סבטלובה: כולנו נהיה שותפים לפעילות שלך.

קסניה סבטלובה: כולנו נתמוך בך וכולנו נלך ביחד בעניין החשוב הזה – לא לתת למונופולים המשך קיום במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: לא ניתן לפגוע פגיעה מתמשכת בתקשורת הישראלית, שהיא, כמובן, עוגן מאוד חשוב בדמוקרטיה הישראלית.

קסניה סבטלובה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסי יונה, ולאחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר גלנט והשר המיועד גלעד ארדן, אנחנו נוהגים להשתמש בביטוי, ביטוי נפוץ, שאומר: השלם גדול מסך מרכיביו.

יוסי יונה: המשפט הזה אינו מתקיים בממשלה המתכוננת.

יוסי יונה: אפשר להפוך את הביטוי ולומר: היחידים גדולים מהשלם.

יוסי יונה: ואכן, בין השרים, השרים שמכהנים והשר המיועד גלעד ארדן – אני פונה אליך – אנחנו לא מכירים.

יוסי יונה: אני מכיר אותך מהתקשורת, וההתרשמות שלי היא כמו ההתרשמות של רבים אחרים, שבאמת מדובר באדם בעל יכולות מוכחות, אדם שעמד לבצע רפורמה שרבים מאתנו סומכים את ידינו עליה.

יוסי יונה: והנה, בפריש-מיש הזה שמתרחש למול עינינו המשתאות, במקום למנות אותך להמשיך ולהיות שר התקשורת, הנה אתה מיועד למשהו אחר.

יוסי יונה: וחלה גם איזושהי פארסה עד שהגעת לתפקידך החדש.

יוסי יונה: ואנחנו רואים איזשהו מהלך שיטתי מאוד מקומם.

יוסי יונה: גם במקרה של משרד התקשורת, שבעקבות עזיבתך אותו בגלל אילוצים אובייקטיביים, הנה פוטר המנכ"ל והנה הלך לו יועץ התקשורת.

יוסי יונה: והנה, היום בתחום אחר – דיויד גילה נוטש את תפקידו.

יוסי יונה: ממשלה שחרתה על דגלה את התחרותיות; ראש ממשלה שנשא את הדגל של התחרותיות כאחד מהדגלים המרכזיים שלו שנים ארוכות, פוגע ברגל גסה בתחרותיות.

יוסי יונה: ואני לא חסיד גדול של התחרותיות, אבל ניחא, אם התחרותיות טובה לדמוקרטיה, אם התחרות טובה לצרכן – אנחנו בעד.

יוסי יונה: והנה, ראש הממשלה פוגע ברגל גסה בערכים שאתה מאמין בהם.

יוסי יונה: אתה אכן מסבירן טוב.

יוסי יונה: ויש כאלה שאומרים – היית גם הגשר שעליו פסע ראש הממשלה חזרה לתפקידו כראש ממשלה.

יוסי יונה: עשית עבודה נהדרת.

יוסי יונה: שאפו.

יוסי יונה: עולה השאלה הטורדנית: כיצד אתה הולך להסביר את התהפוכות הללו במשרד התקשורת?

יוסי יונה: כיצד תוכל להסביר?

יוסי יונה: עזבו את העולם החיצוני.

יוסי יונה: עזבו את העולם הגדול.

יוסי יונה: כיצד תסביר לנו, לחבריך – – –

יצחק וקנין: בשביל זה נתנו לו את משרד ההסברה.

יוסי יונה: סליחה, היושב-ראש?

יצחק וקנין: אמרתי, בשביל זה נתנו לו את משרד ההסברה.

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: ואני לא מקנא בעבודה הקשה שהוא עומד לעשות, כן, איך להסביר את החורבן שנשאר אחריו במשרד התקשורת.

יוסי יונה: אז הנה אתגר מאוד מאוד קשה.

יוסי יונה: היה ותתמנה – ודאי שאנחנו נאחל לך הצלחה, השר המיועד, אבל אנחנו לא מקנאים בחיבוטי הנפש שיתלוו לך בתפקידך החדש.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, ולאחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

נחמן שי: אדוני השר התורן חבר הכנסת גלנט והשר ארדן, או-טו-טו, אנחנו עדים היום לתחיית מתים.

נחמן שי: בכנסת מתחוללת היום תחיית מתים, שזה אירוע יהודי חשוב ביותר.

נחמן שי: ולמה כוונתי?

נחמן שי: לתחייתו של משרד ההסברה.

נחמן שי: משרד ההסברה קם ומת כבר שלוש פעמים בהיסטוריה של מדינת ישראל.

נחמן שי: בכל פעם ניסו להחיות אותו והדבר לא עלה, עד שבסוף ויתרו עליו.

נחמן שי: וזה קרה בפעם האחרונה אצל השר יולי אדלשטיין.

נחמן שי: הוא ויתר.

נחמן שי: השר ארדן, אני אתן לך את הספר שלי, אז אתה יכול להמשיך בשיחה עם חברת הכנסת גלאון.

נחמן שי: אני אתן לך את הספר, בספר אני מפרט את כל מה שאני אומר עכשיו, זה רק תמצית.

נחמן שי: תמשיכו, אני לא אקלקל.

ינון מגל: כשאני דיברתי היא התלוננה עלי.

נחמן שי: אבל אני אסביר לחברי הכנסת שלא קראו.

נחמן שי: תמיד יש איזה רצון לעסוק בהסברה.

נחמן שי: זה נראה כמו איזושהי תרופת קסם לבעיותיה האמיתיות של מדינת ישראל, בעיקר המדיניות.

נחמן שי: אני האחרון שיזלזל, השקעתי בזה הרבה שנים כדי לטפח את הנושא הזה, ויחד עם זאת אני יודע שהוא מוגבל מאוד, מסובך מאוד, והוא בשום פנים ואופן לא יכול לבוא במקום מדיניות.

נחמן שי: אין הסברה במקום מדיניות.

נחמן שי: מדיניות היא במקום אחד, הסברה יכולה לסייע, לעזור, לפעמים לחלץ את המדיניות מבוץ, אבל היא לא יכולה לבוא במקומה.

נחמן שי: אבל במקום שאין מדיניות רוצים להביא את ההסברה, כאילו ההסברה תשחק במקום המדיניות.

נחמן שי: וככה אנשים חכמים, באמת חכמים, שקדמו לשר ארדן בתפקיד הזה, נכנסו בציפיות גבוהות ויצאו שפופי ראש.

נחמן שי: הדבר לא עלה בידם.

נחמן שי: ולכן אני מציע לך, ידידי הטוב – וכבר קיבלת היום כל כך הרבה שבחים פה בכנסת – שתבחן היטב לאן הכניסו אותך, אם באמת להסברה או לדיפלומטיה הציבורית נותנים את המקום הנכון, את המשקל הנכון, או נותנים לה רק את הכבוד ואת המילים היפות שתמיד מתלוות, אבל בפועל הזירה הזאת לא אפשרית; אם באמת ניתנו הכלים, אם באמת ניתן התקציב, אם באמת ניתן המקום החשוב בעבודת הממשלה; אם באמת ראש הממשלה מצפה שהשר להסברה או לדיפלומטיה ציבורית יהיה האיש שייתן לו עצות איך לעשות את הדברים, או שפשוט נתנו איזה צ'ופר לשר ארדן כדי לקנות את לבו ברגע האחרון.

נחמן שי: אני רוצה לאחל לך, באמת לאחל לך, שכשתסיים את הקדנציה שלך לא יסגרו את המשרד מחדש, כפי שעשו בעבר, ואתה תאמר למחליפך או למחליף מחליפך: חביבי, תעזוב את זה, כי חבל על הזמן.

נחמן שי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל גרמן, ולאחריה – חבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה נוכח באולם – חברת הכנסת מיכל בירן.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני לא אוסיף למחמאות, מפני שנדמה לי שכבר – איך אומרים – –

גלעד ארדן: כבר הזיקו לי מספיק.

יעל גרמן: – – איך אומרים "הגששים"?

יעל גרמן: הראש יעלה לך לדם.

יעל גרמן: אז אני לא אוסיף למחמאות.

יעל גרמן: אבל אני כן רוצה לעשות סדר, קצת, בלוחות הזמנים, כדי שקצת ניזכר, נדמה לי ששכחנו: ב-8 בדצמבר 2014 פוזרה הכנסת התשע-עשרה.

יעל גרמן: ב-17 במרס 2015 היו הבחירות, וב-15 במאי, לכאורה – אני מדגישה, לכאורה – הושבעה ממשלת ישראל השלושים-וארבע.

יעל גרמן: אז איך זה שהיום, 25 במאי 2015, עשרה ימים אחרי שהממשלה הושבעה – שוב אני מוסיפה: לכאורה – אנחנו עדיין עוסקים בהרכב הממשלה?

יעל גרמן: הייתי רוצה לקבל חוות דעת משפטית, האם עצם העובדה שהיום אנחנו מתבקשים לאשר שרים, עצם העובדה שהרכבת הממשלה למעשה לא הושלמה, האם אין זה עומד בסתירה לחוק שדורש מינימום, או יותר נכון מקסימום של ימים עד להרכבת הממשלה?

יעל גרמן: אבקש לקבל גם את התשובה על זו.

יעל גרמן: אבל בואו נראה מה קורה.

יעל גרמן: בינתיים ועדות הכנסת אינן עובדות כי אין ממשלה; מבקשים מחברי הכנסת – הקואליציה, כי האופוזיציה כמובן לא תעלה בדעתה – להצביע בעד חוקי-יסוד בהוראת שעה; את החינוך נתנו בידי מי שמייצגים פחות מ-20% מהבית; את הבריאות נתנו בידי סגן שר שאינו מוכן בכלל להיות שר.

יעל גרמן: וחברי חבר הכנסת גלעד ארדן, השר לשעבר והשר לעתיד, אתה עומד לשבת בממשלה שעומדת לפרק – שהתחילה וממשיכה לפרק אבן על אבן את כל ההישגים של הממשלה שאתה ישבת בה רק לפני חצי שנה, אותם הישגים שאני יודעת שהיית בעדם: צמצום מספר השרים, ביטול שר בלי תיק, השוויון בנטל, הקריטריונים לקבלת זכאות לדיור, קריטריונים לקבלת ילדים למעונות-יום.

יעל גרמן: רק היום, פחות משלושה ימים סגן שר הבריאות נמצא במשרדו, וכבר אחד הדברים הראשונים שהוא עשה זה שהוא גרם לכך שתתפטר אסתר דומיניסיני, מי שעמדה בראש רשות בתי-החולים הממשלתיים.

יעל גרמן: אתה, גלעד ארדן, הוא זה שהרים את היד כאשר כולנו החלטנו, בהחלטת ממשלה, להקים את הרשות, והיום התחילו לפרק אותה.

יעל גרמן: איך, איך תוכל לשבת בממשלה כזאת?

יעל גרמן: אז לא מפני שאנחנו לא מעריכים אותך, דווקא מפני שאנחנו מעריכים אותך, אנחנו נצביע נגד.

יעל גרמן: הממשלה הזאת לא צריכה להתקיים, הממשלה הזאת היא ממשלה רעה.

יעל גרמן: הממשלה הזאת היא ממשלה שמפרקת כל דבר טוב שעשתה הממשלה הקודמת, והממשלה הזאת אינה מייצגת את הציבור.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפר שלח, ולאחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, תודה, זכית, גלעד ארדן.

עפר שלח: נדמה לי שמאז שהספידו פה חבר כנסת שטרם נפטר, לא נאמרו כל כך הרבה שבחים של אדם בפניו.

עפר שלח: הבעיה היא שהפער בין השבחים האלה שחולקים לך באופן אישי לסיטואציה שבתוכה אתה מוצא את עצמך והסיטואציה שהממשלה הזאת נמצאת בה, הוא פער בלתי נסבל, בערך כמו הפער בין המשרד לביטחון פנים – ואני מניח שאתה כבר חופף לגביו יחד עם מיקי לוי, שהוא בעל ידע נרחב בתחום הזה – לבין המשרד לעניינים אסטרטגיים והסברה.

עפר שלח: אגב, פה בהודעה נאמר:

עפר שלח: המשרד לעניינים אסטרטגיים ייקרא המשרד לעניינים אסטרטגיים והסברה – ובאמת צריך שר מוכשר מאוד כדי למצוא את הקשר, בין השאר, אלא אם אתה מתכוון, גלעד, להשתמש בציוד לפיזור הפגנות הן לעניינים אסטרטגיים והן להסברה.

עפר שלח: אני חושב שבמצבה של ההסברה הישראלית יכול להיות שציוד לפיזור הפגנות זה בערך מה שהיא צריכה, שום דבר אחר לא עובד.

עפר שלח: הדרך המגוחכת שבה נפרסים פה משרדים ממשלתיים לחתיכות של פסטרמה ובה נלקחים שרים מוכשרים – ואתה איש מוכשר – מוכשרים יותר, מוכשרים פחות, אבל מחוברים להם דברים שאין ביניהם קשר.

עפר שלח: אני באמת מנסה להבין איך ייראה יומך.

עפר שלח: למיטב ידיעתי, המשרד לביטחון הפנים הוא משרד שדורש שבעה ימים בשבוע – שישה, אחרי השר דרעי, שאני לא אגרום פה משבר קואליציוני.

עפר שלח: שבעה ימים בשבוע – אגב, יש כמובן עניינים של פיקוח נפש במשרד לביטחון הפנים, גם בשבת.

עפר שלח: זה משרד שחסרים לו תקציבים, שחסרה לו יוקרה, שחסרה לו תוכנית אסטרטגית, שחסרים לו כל כך הרבה דברים, ואנחנו גם יודעים את מצב המשטרה ואת הפרשיות שנחשפו במשטרה במהלך השנה האחרונה.

עפר שלח: ובתוך כל הדברים האלה אתה אמור לעסוק בעניינים אסטרטגיים, שאנחנו לא יודעים מה זה, אבל אנחנו מניחים שזה דבר חשוב, כי אסטרטגיה זה דבר מאוד חשוב, ובהסברה, שזו אחת הבעיות הקשות של ישראל בעולם.

עפר שלח: אז איך נראה השבוע?

עפר שלח: איך?

עפר שלח: כשקמים בוקר, לאן הולכים?

עפר שלח: ואתה הרי לא היחיד בסיפור הזה, אתה הרי לא היחיד.

עפר שלח: בסופו של דבר, האיש שממנו אתה לוקח את המשרד לעניינים אסטרטגיים – וכשיבוא פה ידידי, חבר הכנסת אלקין, מעניין אם הוא ידע להגיד לי מהי כתובת המשרד לעניינים אסטרטגיים שהוא שימש בו מאז שהושבעה הממשלה – האיש שאתה לוקח את זה ממנו תובע עכשיו את ענייני ירושלים, שכנראה תוצא.

עפר שלח: היא כנראה כבר לא עניין אסטרטגי, ירושלים, ואולי גם לא עניין של הסברה, כי היא תוצא ותועבר לידיו.

עפר שלח: הסמטוחה הזאת איננה נותנת כבוד לאיש, איננה נותנת כבוד לממשלה, איננה נותנת כבוד לנו, ואני חוזר ומזכיר פה את מה שהזכירה יעל חברתי זה עתה – בתוך כל הזמן הזה הבית הזה איננו מתפקד.

עפר שלח: לבית הזה אין ועדות, לבית הזה אין סדר-יום.

עפר שלח: מחר או מחרתיים לבית הזה אין מה לעשות.

עפר שלח: הוא מעביר את הזמן כדי לפנות מקום לעוד זמן, אולי ימונה עוד שר.

עפר שלח: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל בירן, ולאחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר המיועד גלעד ארדן, טוב, נראה שכבר אמרנו הכול ואנחנו בכל זאת נמשיך ונגיד את זה.

מיכל בירן: גלעד, אין ספק פה ואין פה שאלה שאתה גם אחד האנשים הכי מוכשרים בכנסת, וגם יגידו עליך אנשים שלא מסכימים עם שום דבר בדעותיך שאתה גם אחד מההגונים ביותר, וזו שאלה בכלל לא אישית.

מיכל בירן: אבל ההשבעה הנפרדת שלך לא יכולה שלא להזכיר לי את הפארסה שבה נתקלנו אך לפני – מתי זה היה, שבוע?

מיכל בירן: ביום ההשבעה.

מיכל בירן: אנחנו מדברים על הדחייה.

מיכל בירן: יצא לי להיות בוועדה המסדרת.

מיכל בירן: שוב, כבר הודיעו לכולם שמתקיימת השבעת ממשלה בישראל, ופתאום מבקשים דחייה.

מיכל בירן: לראות את המשפחות – היו פה כל כך הרבה שרים שהושבעו לראשונה, היו פה כל כך הרבה משפחות מתרגשות, היו פה ילדים.

מיכל בירן: אני לא רוצה לחשוב על איפה הייתה המשפחה שלך בזמן המשא-ומתן הזה, או אנשים אחרים, שרים אחרים שהושבעו בסוף, והמשפחה שלהם הייתה ב-stand by, הילדים הקטנים שלהם ישבו פה ובטח חיכו – כן תהיה השבעה, לא תהיה השבעה, אימא, אבא – רק המחשבה על כל המשפחות והילדים ממש גורמת לי צמרמורת.

מיכל בירן: כשחושבים על נשיא המדינה שמגיע לכנסת ישראל ואז עושה סיבוב פרסה בגלל השבעה שמתאחרת – זה מביך, זאת פארסה.

ינון מגל: וזה לא פארסה, בזבוז הזמן הזה?

מיכל בירן: זה – אין מה לעשות, הכלים הפרלמנטריים.

מיכל בירן: להגיד לך שלא הייתי מעדיפה עכשיו להתעסק בענייני תוכן, לשבת באחת הוועדות ולדבר על פנסיה?

מיכל בירן: הייתי מעדיפה, אבל עדיין אין ועדות.

ינון מגל: טוב, זה – – – ועדות.

מיכל בירן: בהחלט, מי שלא מקים את הוועדות זה אתם, אוקיי?

מיכל בירן: אנחנו היינו שמחים, ויושבת פה חבורה – שים לב, הספסלים שלנו מלאים.

מיכל בירן: אנחנו נמצאים בוועדות, אנחנו נהיה בכל רגע.

ינון מגל: אבל מה זה רלוונטי למה שקורה פה עכשיו?

מיכל בירן: אני רוצה לחזור לפארסה, אוקיי?

מיכל בירן: אז אמרנו נשיא שעשה סיבוב פרסה; אמרנו משפחות שהמתינו; חברי כנסת שממציאים מחלות והולכים לאשפז את עצמם בבתי-חולים.

מיכל בירן: כאילו, אם מישהו היה אומר שזה פרק של "פולישוק", היו אומרים לו שהתסריט מופרך מדי וזה לא אמין.

ינון מגל: המפלגה שלך עוד לא השלימה את הרשימה לוועדות, את מדברת על פארסה?

מיכל בירן: ואללה, אנחנו עוד עובדים על זה, ינון.

מיכל בירן: אנחנו ממש הכי רחוקים מפארסה שיש.

מיכל בירן: עכשיו, מה תהיה התוצאה של זה?

מיכל בירן: התוצאה תהיה, דבר ראשון – כולנו נהיה בעוצר יציאות, וכמו שאומרים בחוקי ניוטון שלמדנו בבית-הספר, בסופו של דבר לכל כוח יש גם כוח נגדי.

מיכל בירן: עוצר יציאות שלכם זה אומר גם עוצר יציאות שלנו.

מיכל בירן: אנחנו מקבלים את זה בשמחה ובהכנעה, כן, במאבק פרלמנטרי, בשביל לשרת כמיטב יכולתנו את הציבור בישראל.

מיכל בירן: כשחושבים על ועדת הכספים, שבפעם הקודמת היו 11 מול שישה, ועכשיו הולכים להיות תשעה מול שמונה – אז כל מי שמכיר את הפרלמנט הולך להבין שכל יום הולך להיות קרב.

מיכל בירן: ובזאת אני אחתור לסיום: ראש הממשלה פיזר את הכנסת הזאת, בדיוק כפי שהוא פיזר את קודמתה, במחשבה שהוא רוצה להגדיל את המשילות, שהוא רוצה לשפר את המצב.

מיכל בירן: ושוב אנחנו עומדים בפתחה של ממשלה חדשה, של כנסת חדשה, ואני לא חושבת שיש אפילו אחד באולם – לא באופוזיציה ולא בקואליציה – שהוא מלא תקווה והתרגשות; רק חששות ומחשבות קשות ביותר.

מיכל בירן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

איילת נחמיאס ורבין: גלעד יקירי, אתה ראוי להיות שר, אתה ראוי להיות כל שר בממשלה הזאת, אתה פשוט הולך לכהן בממשלה הלא-נכונה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: קצר ולעניין.

איילת נחמיאס ורבין: כן, זאת האמת.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זוהיר בהלול, ולאחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

זוהיר בהלול: איילת, ייתכן שאת תיכנסי לספר השיאים של גינס – –

איילת נחמיאס ורבין: אם זו הדרך, גם זו דרך, אתה יודע.

זוהיר בהלול: – – על הנאום הקצר ביותר.

זוהיר בהלול: אדוני השר המיועד, מר ארדן, אני לא רוצה להחמיא לך מפאת העניין הזה שלא יתפרשו דברי כדברי עוד לקקן, שמא יגידו שגם הערבים מלקקים.

זוהיר בהלול: אז אני נמנע מהקטע הזה ואני אכנס הישר לעניין.

שלי יחימוביץ': זה כבר עשוי לגרום לו נזק של ממש.

זוהיר בהלול: כן, בוודאי, כי מחמאה ממני אולי זו קללה.

זוהיר בהלול: כמה שאת צודקת, את לא יודעת.

גלעד ארדן: הוותיקים פה – – – כשרוצים לפגוע בי, בעיקר חברי הכנסת הערבים, הם מחמיאים לי על המתינות, על – – –

זוהיר בהלול: אז נו, אתה מבין.

זוהיר בהלול: לכן את דעתי עליך אמרתי לך מפה לאוזן באופן ישיר.

זוהיר בהלול: ועכשיו לענייננו, גבירותי ורבותי.

זוהיר בהלול: אם הממשלה הזו איננה רפובליקת בננות, אני לא מבין מהי רפובליקת בננות.

זוהיר בהלול: ואני מזכיר לכם, חברי וחברותי, רפובליקת הבננות נשאבה מהרעיון של סופר אמריקני בשם או.

זוהיר בהלול: הנרי – אדוני השר אריה מכלוף דרעי – ב-1904, והסיפור בעצם נוצר בשל העובדה שהון ושלטון כרוכים, והם נשאבו מהיצירה מלאת ההומור של האיש הזה, הסופר האמריקני, שדיבר על מדינה במרכז אמריקה, והוא לא נקב בשמה, וכינה אותה "רפובליקת בננות".

זוהיר בהלול: ורפובליקת הבננות הזו בעצם אפשרה לכמה מהסוחרים האמריקנים הלא קולוניאליסטים, לא אימפריאליסטים אלא סוציאליסטים – והכול בלשון סגי נהור – לרכוש כמעט 80% ממטעי הבננות של המדינה האקזוטית המקסימה והמהפנטת הזו, שווה-ערך לשני-שלישים מהיצוא של הונדורס.

זוהיר בהלול: מה זה אומר?

זוהיר בהלול: זה אומר בעצם שטובת מעטים הכריעה, או מכריעה, את טובת הכלל.

זוהיר בהלול: מדוע אני מביא את הסיפור הזה, אם אין בכך אסוציאציה לממשלת ישראל בראשותו של בנימין נתניהו?

זוהיר בהלול: זה כרוך וזה קשור, אדוני היושב-ראש, מכיוון שאיך אני לא יכול להישען על הסיפור הזה של רפובליקת בננות, ואיך אני יכול להתעלם מהעובדה שכמעט – אם פשוט להיות אסוציאטיבי – 80% מתקציב המדינה הולך לכמה וכמה מפלגות, שהמנעמים של הדמוקרטיה הישראלית והמשילות הישראלית מאפשרת להן להקים ממשלה קואליציונית, והן מעבירות כאוות נפשן את המיטב שבמיטב מהתקציב הזה, שאמור היה ללכת לטובת הכלל, אל המעטים?

זוהיר בהלול: מי הם המעטים אם לא הבית היהודי ואם לא ש"ס – במטותא ממך, מר דרעי, אדוני הרב, אתה יודע כמה כבוד אני רוחש לך, אבל יופי של עבודה ביצעת, יופי של עבודה ביצע גם השר בנט – והם בעצם שללו מכלל האזרחים את האפשרות לחיות במדינה בעלת גוון סוציאליסטי או צדק חלוקתי – או אתם יכולים לבחור כל מילה שאולי מתאימה לפנתיאון, אבל לא מתאימה למדיניות הממשלה הזאת.

זוהיר בהלול: אז אני מצר על כך, אבל בכל זאת אני פונה אליך, אדוני השר המיועד ארדן.

זוהיר בהלול: זכור שאם אתה רוצה להיצרב, אם אתה רוצה שההיסטוריה תצרוב את תודעתה ואת ספריה ופסוקיה במעשיך, אז אנא, בדוק שלוש סוגיות: א.

זוהיר בהלול: אני מפנה אותך לקרוא פרקים מאלפים מדוח ועדת אור.

זוהיר בהלול: דוח ועדת אור מפנה אותך לצרכים המיוחדים והייחודיים של הציבור הערבי.

זוהיר בהלול: אני כן מפנה אותך אולי להפוך את דעתו ופסיקתו של היועץ המשפטי לממשלה לסגור את התיק של המוות המוזר והיריות בגבו של ח'יר א-דין חמדאן, ואולי גם למצוא את האשמים ביריות ב-13 אזרחים במהלך אוקטובר 2000.

זוהיר בהלול: אם אתה רוצה שההיסטוריה תצרוב את שמך באותיות קידוש לבנה ואתה תיזכר בדברי הימים של מדינת ישראל כשר לביטחון הפנים ההוגן והצודק ביותר – אנא בדוק את הסוגיות הללו, שאם לא כן, גם אתה מצטרף כלאחר כבוד לרפובליקת הבננות של ביבי נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת רוברט אילטוב.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מתנצל שוב, אבל סדר-היום – אני רוצה שאתם תקשיבו שנייה לסדר-היום: התחיל סדר-היום בהודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר זאב אלקין יכהן בתפקיד השר לנושאים אסטרטגיים נוסף על תפקידו כשר העלייה והקליטה.

חיים ילין: לאחר מכן קיבלנו: נמחק הסעיף הזה.

חיים ילין: ועכשיו, בפעם השלישית אנחנו מעדכנים את סדר-היום של הממשלה, סעיף 5: הודעת הממשלה על צירוף שר נוסף לממשלה, לפי סעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, ושינוי בחלוקת התפקידים בין השרים, לפי סעיף 31(א).

חיים ילין: אנחנו חוזרים לסעיף 31(א) עכשיו בתצורה אחרת לגמרי.

חיים ילין: אז קודם כול אני רוצה לברך את השר ארדן, ואני מאחל לך באמת הצלחה.

חיים ילין: אבל אני חייב להגיד משהו: מאוד מציק לי עכשיו – שאלתי גם את חברי – איך יהיה הצילום של הממשלה החדשה.

חיים ילין: נורא מציק לי.

חיים ילין: אני לא מצליח להבין מה השתנה – ארדן, אני אומר לך עכשיו בכבוד רב – מהשבוע שעבר לשבוע הזה.

חיים ילין: הרי זה אותו תיק, אולי קיבלת עוד קצת מפה, קצת משם; יכולת לחסוך עכשיו לכולנו שעתיים של הכנסת, שפה כולם אומרים על מה אנחנו צריכים לדבר, ובעצם להיות שר בממשלה כמו שכולם רצו.

חיים ילין: אין לי מושג מה השתנה השבוע, אבל אני מאוד מקווה שאתה יודע את זה.

חיים ילין: אני באמת אומר לך, אני מאחל לך הצלחה.

חיים ילין: בסוף, אני חייב להגיד: אתם השרים – אתה, ארדן, וכל השרים פה – נותנים לראש הממשלה לנהל את הקרקס הזה.

חיים ילין: אני חייב להגיד לך את זה.

חיים ילין: אתם אלה שנותנים לו את היד לעשות את זה, אז הוא ימשיך לעשות את זה וימשיך לפרק משרדים בשביל לתת עוד תפקידים ועוד תפקידים.

חיים ילין: וכואב לי הלב, אני אומר לכם את זה, על בני בגין, הבן-אדם הצנוע הזה – אין לי מושג מה הולך להיות אתו.

חיים ילין: אז תעשו לי טובה, אם אתם רוצים באמת שיהיה דיון פורה, תחזרו אלינו באמת, לכל הכנסת ולעם ישראל, כשאתם מגובשים ויודעים לאן אתם רוצים להוביל, כי נראה לי שהאסטרטגיה וההסברה – כל דבר לחוד.

חיים ילין: וכמו שאמרתי היום, האסטרטגיה באה בהמוניה, בכל האוטובוסים.

חיים ילין: אין אסטרטגיה, אין הסברה, וכנראה גם לא יהיו.

חיים ילין: אתם צריכים להסביר היום לעם ישראל מה זאת הסאגה הזאת ולמה אנחנו נמצאים פה בלי לעבוד בוועדות, בלי לחוקק חוקים, בלי לעשות את מה שהציבור שלח אותנו לעשות.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוברט אילטוב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, כבוד השרים בינתיים – ולמה בינתיים, תכף אני אסביר.

רוברט אילטוב: השר זאב אלקין היה השר לעניינים אסטרטגיים בדיוק שבוע, השר יריב לוין היה השר לביטחון פנים בדיוק שבוע, השר בגין היה שר, שר לענייני – טוב, לא נגיד שום דבר, היה שר.

אוסאמה סעדי: עדיין שר.

רוברט אילטוב: עדיין שר, אבל עתידו לא בטוח – פוליטית, כמובן.

רוברט אילטוב: וגלעד ארדן, איחולי, שלושה במחיר אחד.

רוברט אילטוב: איחולי.

רוברט אילטוב: כבוד השר, אתה שר מוכשר מאוד, אני מכיר אותך מפעילותך – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר המיועד.

רוברט אילטוב: השר המיועד, השר המיועד – קיבלתי את התיקון.

רוברט אילטוב: אבל, אני חושב – – –

גלעד ארדן: אפשר אז להודיע שישראל ביתנו תומכת?

רוברט אילטוב: אבל אני חושב שאתה עשית טעות כאשר החלטת להצטרף לממשלה הזאת, להיכנס לממשלה של מאיימים ומאוימים.

רוברט אילטוב: מי שמאיים, מקבל תיק; מי שמאיים, מקבל תפקיד; מי שמאיים, מקבל ג'ובים, וכל השאר – מאוימים.

רוברט אילטוב: מי שלא מאיים, מאוים כי לוקחים לו את התיק, ולוקחים תיק, ולוקחים תיק, ולוקחים ג'ובים.

רוברט אילטוב: ואחר כך הם מתחילים לאיים, ואז זאת הממשלה.

רוברט אילטוב: האחד אחרי השני – הגלגל מסתובב.

רוברט אילטוב: אז יש מאוימים ומאיימים.

רוברט אילטוב: איוב קרא – היה קצת חולה, קיבל תפקיד של סגן שר.

רוברט אילטוב: אם היה חולה קצת יותר, היה מקבל שר.

רוברט אילטוב: אבל יש לו עוד הזדמנות לתקן את זה, וסביר להניח שהוא יקבל שר.

אלי אלאלוף: העיקר שיהיה בריא.

רוברט אילטוב: העיקר שיהיה בריא.

רוברט אילטוב: אין ספק, העיקר שיהיה בריא.

רוברט אילטוב: הגברת חוטובלי – סגנית שרה.

רוברט אילטוב: קיבלה תפקיד, נאמר לה שלא יהיה לה שר מעליה, אבל שמו לה מנכ"ל מעליה שידבר ישירות עם ראש הממשלה.

רוברט אילטוב: מי צריך סגנית שר שהיא בכלל לא בכיוון של ראש הממשלה?

רוברט אילטוב: הרי מי שיבין את האידיאולוגיה של גברת חוטובלי, יבין שהמקום שהיא הגיעה אליו הוא בכלל סטרטוספירה בשבילה.

רוברט אילטוב: אבל היא אמרה שהיא תדברר שם את ראש ממשלה – מה זה תדברר את ראש הממשלה?

רוברט אילטוב: מה, היא דוברת של ראש ממשלה בתפקיד של סגנית שר?

רוברט אילטוב: תפקיד מאוד מעניין.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, צר לי להגיד, אבל לממשלה הזאת אין כיוון, אין מדיניות ואין תקווה.

רוברט אילטוב: חברי לסיעה, חבר הכנסת שרון גל, אמר שאפשר להעביר את התסריט הזה ישר ל"ארץ נהדרת".

רוברט אילטוב: הבעיה שאי-אפשר להעביר תסריט כי אין תסריט.

רוברט אילטוב: הממשלה הזאת מתנהלת בצורה ספונטנית מאוד.

רוברט אילטוב: ולכן, כבוד השר, אני רוצה ברמה האישית לאחל לך הצלחה – –

אורלי לוי אבקסיס: אולי בסוף היום – – –

רוברט אילטוב: – – אבל אתה לא בממשלה הנכונה, כי יכול להיות שאתה תהיה אחד מאלה שיהיו במחיר אחד לשלושה.

רוברט אילטוב: תודה.

שרון גל: רגע, אקוניס ביציע אומר משהו – – –

מיקי לוי: רוברט, שכחת, אלקין מכהן כשר לענייני ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אנחנו צופים, לצערי הרב, במחזה אבסורדי שתחילתו כאשר הושבעה הממשלה, ואפילו קודם לכן, כאשר הבאתם את הצעת תיקון חוק-יסוד, ביטול חוק-יסוד ותיקונו, כאשר עוד לא יבשה אפילו הדיו של חקיקתו.

אוסאמה סעדי: ואנחנו חוזים בסדרה, ואנחנו עכשיו בפרק השלישי, שמבקשים לצרף שר כאשר עוד לא עברו אפילו כמה ימים מאז הושבעה הממשלה.

אוסאמה סעדי: ואני שואל ותוהה: מה השתנה, אדוני היושב-ראש?

אוסאמה סעדי: השר המיועד, ארדן, מה השתנה מלפני שבוע, עשרה ימים, כאשר אותן הצעות – השר לביטחון פנים, השר לעניינים אסטרטגיים?

אוסאמה סעדי: אולי ההוספה של משרד ההסברה היא שהכריעה את הכף וחזרת לשולחן הממשלה?

אוסאמה סעדי: ואני אומר לך, כשר לענייני הסברה לא תוכל להסביר בפני העולם את המדיניות הקלוקלת של הממשלה הזו, שהיא חסרת כל אופק מדיני, אין לה שום פתרון באופק, אין לה שום חזון.

אוסאמה סעדי: אנחנו שומעים על הצהרות מצדו של ראש הממשלה, שר החוץ, עם שרת החוץ של האיחוד האירופי, והוא אומר וחוזר שהוא דבק בחזון של שתי מדינות.

אוסאמה סעדי: אבל באותו יום ממש, סגניתו, סגנית שר החוץ, בתדרוך של השגרירים, אומרת שארץ-ישראל, מהנהר לים, שייכת לנו, ואנחנו לא רק צודקים, אלא גם חכמים, והיא מסבירה את המדיניות הזאת.

אוסאמה סעדי: כיצד אפשר ליישב את שתי ההצהרות שלא דרות בכפיפה אחת?

אוסאמה סעדי: מובן שגם בעניינים אסטרטגיים – אין לממשלה הזאת שום אסטרטגיה.

אוסאמה סעדי: האסטרטגיה היחידה, אדוני השר המיועד, שאני מבקש ממך לעשות, זאת אסטרטגיה ושינוי מדיניות של המשרד למשטרה, מה שנקרא בעבר משרד המשטרה, המשרד לביטחון פנים, לשנות את המדיניות כלפי האזרחים הערבים, המיעוט הערבי בתוך מדינת ישראל, אשר עד היום התייחסתם אליו במשטרת ישראל כאל אויב, כאל גיס חמישי, והגיע הזמן לשנות מדיניות ולהסתכל עלינו כעל אזרחים שווים.

אוסאמה סעדי: חברי זוהיר בהלול הזכיר את הרוגי אוקטובר 2000, והפצע עדיין פתוח ומדמם.

אוסאמה סעדי: לא הוגש כתב-אישום אחד לרפואה.

אוסאמה סעדי: ואני אומר, אדוני היושב-ראש, שמאז ועד היום נהרגו מירי שוטרים יותר מ-50 אזרחים ערבים בלי שום כתב-אישום.

אוסאמה סעדי: אני מבקש מכבוד השר המיועד לטפל בעניין הזה, וגם בעניין איסוף הנשק, מה שאמר חברי ד"ר טיבי.

אוסאמה סעדי: זה עניין מאוד כואב, נושא מאוד חשוב לנו, האזרחים הערבים בתוך מדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: אז אנחנו נוכל להתייחס ולראות, ואם באמת יהיה שינוי מדיניות, נוכל להתייחס ולהגיד את עמדתנו בעניין הזה.

אוסאמה סעדי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת היא ששמעתי דברים בשבח השר הנכנס, אז אני רוצה לנצל את שלוש הדקות שיש לי כדי פשוט להדגיש כמה נושאים מאוד חשובים, בעיקר נושאים שמעסיקים את החברה הערבית, בתחום אחריותו של השר.

יוסף ג'בארין: אני מניח שהשר יישפט בעתיד גם על יכולתו לטפל בנושאים הללו.

יוסף ג'בארין: הנושא הראשון, והוא כבר הוזכר, הוא הנושא של האלימות הפנימית בתוך החברה הערבית.

יוסף ג'בארין: יש "פוודא סלאח" בערבית – פוודא זה כאוס וסלאח זה נשק – –

אוסאמה סעדי: אנרכיה.

יוסף ג'בארין: אנרכיה.

יוסף ג'בארין: – – נשק שמשתמשים בו כמעט באופן יומיומי ביישובים הערביים, ואני יכול להעיד, כתושב אום-אלפחם, שכמעט מדי יום אני שומע את הקולות של הנשק הזה, וההרגשה היא שהמשטרה לא עושה מה שצריך כדי לאסוף את הנשק וכדי לטפל במקרים הפליליים הללו.

יוסף ג'בארין: התחושה של הציבור הערבי היא שאם אותו נשק ואם אותו מעשה היה מכוון כלפי המדינה, או כלפי האזרחים היהודים, המשטרה הייתה מטפלת בנושא בתוך כמה שעות.

יוסף ג'בארין: לעומת זאת, הרבה מקרים של אלימות פנימית, מקרים של רצח בתוך החברה הערבית, נשארים בלי שום פענוח והמשטרה פשוט לא לוקחת על עצמה את האחריות, לפי החוק, לחקור ולהעמיד את האחראים לדין.

יוסף ג'בארין: נושא שני, בתקופה האחרונה אנחנו עדים ליותר ויותר מקרים של התקפות על אזרחים ערבים או פגיעות באזרחים ערבים.

יוסף ג'בארין: רק לפני כשעה קראתי שאוהדי טבריה תקפו את קבוצת הנוער מראמה ששיחקה בטבריה, ופשוט זו רק דוגמה אחת מהתקופה האחרונה.

יוסף ג'בארין: אין ספק שהמשטרה כאן לא מטפלת במקרים הללו בחומרה הנדרשת.

יוסף ג'בארין: אני רואה תקיפה של אזרחים ערבים על בסיס לאומי כפשוט פעולת איבה לכל דבר ועניין, והמשטרה צריכה להתייחס אליה כך.

יוסף ג'בארין: נושא נוסף הוא אלימות השוטרים.

יוסף ג'בארין: גם זה הוזכר, הוזכר בהקשר של אלימות כלפי האוכלוסייה האתיופית, וגם, אני מדגיש את זה, כלפי האוכלוסייה הערבית.

יוסף ג'בארין: אלימות שוטרים, לפחות מקרים שהתוצאה הייתה קטלנית.

יוסף ג'בארין: אנחנו עוד זוכרים את המקרה של כפר-כנא, לפני כמה שבועות, ואנחנו גם מבינים שעד היום אין החלטה להעמיד לדין את השוטר שהיה מעורב במקרה ההריגה.

יוסף ג'בארין: ולכן, גם זה נושא חשוב שנמצא על סדר-יומה של האוכלוסייה הערבית, והמשטרה צריכה לקחת אחריות גם כאן.

יוסף ג'בארין: הנושא האחרון, כל ביטויי הגזענות – מגרשי הכדורגל הם רק דוגמה אחת – במקומות הציבוריים בכלל, באמצעי התקשורת, באתרים האלקטרוניים.

יוסף ג'בארין: כל אלה הם נושאים שהמשרד לביטחון פנים צריך לגלות אחריות ויוזמה ולטפל בהם, זה חלק מאחריותו.

יוסף ג'בארין: הרבה אתגרים בפניך, כבוד השר, ואני מקווה שתצליח לעמוד בהם, לפחות באתגרים שעליהם הצבעתי.

יוסף ג'בארין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, האש"ל שאנחנו מקבלים כאן, עבור הנוכחות היומית, כאילו, אני הפעם מוותר עליו, כמו כל פעם.

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: כי הבאתי את הלאבנה שלי מהבית, ואני מוותר עליו, ועדיף לתת אותו לאלפי העניים שיש, הילדים בישראל, ולא נבזה את עצמנו ככנסת.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, הדיונים האלה, שאנחנו מבזבזים את הזמן עליהם עקב ההצעות העלובות של הממשלה, המחטפים – – –

אופיר אקוניס: אתה לא חייב לדבר.

עבדאללה אבו מערוף: אני חייב לדבר.

עבדאללה אבו מערוף: כן.

עבדאללה אבו מערוף: אכן, עדיף לתת את הכסף הזה לאלפי עניים.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, העניינים האסטרטגיים שאנחנו מדברים עליהם, עניינים אסטרטגיים של שלום; לדבר על שלום צודק; לדבר על הריסת הבתים; ובאמת לדבר על מה שנקרא קנסות רבים – לבטל אותם – שנעשים שלא בצדק נגד מה שנקרא בנייה ללא היתר, שהיא מאולצת באוכלוסייה הערבית; התייחסות המשטרה בכלל לגבי האזרחים הערבים – לכן צריך להפסיק את הקרקס הזה לאלתר.

עבדאללה אבו מערוף: אני שוב פונה לראש הממשלה, אכן, שאין ממשלה, לוותר, לפזר את הכנסת, כי אנחנו רוצים שוב לנהור לקלפיות בשביל לבחור, בשביל להיות בקלפיות במהרה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן אנחנו רוצים לפזר את הכנסת כדי לנהור – אכן לנהור – לקלפיות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי – בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת סתיו שפיר.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, מר ארדן היקר, השר המיועד, כבודו, קודם כול אני חייבת להגיד שאני לא יודעת איך מרגישות ומרגישים עובדות ועובדי המשרד לביטחון פנים, כשהם יקבלו אותו עכשיו.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, אני בטוחה שהם מאוד שמחות ושמחים לקבל אדם כישרוני ורב פעלים כמוך, אבל הדרך שבה אתה מגיע למשרד שלהם, איך להגיד, טעם של חמיצות ואי-נעימות קלה.

מרב מיכאלי: בתור עובד ועובדת במשרד לביטחון פנים, אין לי תחושה שבא השר שאומר, זה הדבר שאני רוצה לעשות, זאת המשימה שאני רואה לנגד עיני, אלה האנשים שאני רוצה עכשיו לבוא לעבוד אתם ובאמת להגשים את כל המטרות הרבות, החשובות, באמת, שאי-אפשר להפריז בחשיבותן, שעומדות בפני המשרד הזה.

מרב מיכאלי: אז אני רוצה לאחל לך בהצלחה כי אני חושבת שזאת פתיחה לא פשוטה; ורוצה לאחל לך, לעובדות ועובדי המשרד, ולכם ביחד, כמובן, הצלחה גדולה במשימות, כמו שאמרתי, המאוד לא פשוטות שעומדות בפניכם.

מרב מיכאלי: אני גם חושבת, לפני – כמה זמן זה היה?

מרב מיכאלי: שלושה, ארבעה שבועות?

מרב מיכאלי: כשראש הממשלה נתניהו הלך לנשיא ריבלין ואמר לו: עלה בידי להרכיב ממשלה.

מרב מיכאלי: זה נראה כמו נצח, פשוט, מה שעברנו מאז, כן.

מרב מיכאלי: מה, למה הוא התכוון?

מרב מיכאלי: כי מה שברור הוא שהייתה לו קואליציה.

מרב מיכאלי: אי-אפשר להתווכח ולא צריך לערער על כך.

מרב מיכאלי: אבל ממשלה?

מרב מיכאלי: איזו ממשלה בדיוק הייתה לאותו ראש ממשלה נתניהו כשהוא בא לנשיא ריבלין ואמר את הדברים?

מרב מיכאלי: לא נעים לי להגיד, אבל על פניו נראה שראש הממשלה נתניהו לא אמר אמת כשזה מה שהוא אמר לנשיא ריבלין.

מרב מיכאלי: מי היו השרים, שרי הליכוד, בממשלה הזאת בדיוק?

מרב מיכאלי: אני כבר לא מדברת על זה שכנראה לקח הרבה זמן לראש הממשלה נתניהו לשבץ את השרים בדיוק למשרדים שהם הכי לא רוצים, כי בזה ממש אפשר למנות האחד אחרי השני.

מרב מיכאלי: אני לא ארחיב כאן בדוגמאות כי אני לא רוצה להמשיך ולפגוע.

מרב מיכאלי: אם יש מישהו או מישהי במשרדים שהגיעו אליהם השרים שלא יודעות שלא רצו אותם, אז עדיף להשאיר את זה ככה.

מרב מיכאלי: אבל נדמה לי שמספיק מאתנו יודעות ויודעים שבאמת נתניהו הקפיד לשבץ את אנשי הליכוד שלו ונשות הליכוד שלו למשרדים שהם הכי פחות רצו בהם.

מרב מיכאלי: גם שיטת עבודה, בהחלט, אבל מה בדיוק היה לו בראש כשהוא בא לנשיא ריבלין באותו יום רביעי בלילה ואמר, עלה בידי להרכיב ממשלה?

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אולי באמת, בהזדמנות, אתה יודע מה?

מרב מיכאלי: בקצב הזה שבו אנחנו מכלות פה את ימינו ולילותינו, באמת, בביטול זמן לאומי יקר על משוגותיו של ראש הממשלה והרכבה אין-סופית של ממשלה שאמורה כבר הייתה להיות מורכבת מזמן, בקצב הזה אולי נכנס דיון שבו נבקש מראש הממשלה לחשוף בפנינו איזו ממשלה הייתה בראשו או באמת בידיו באותו יום רביעי בלילה, ומה עלה בגורלה, שכך התגלגל גורלה של ממשלה המתהווה, הולכת וממשיכה ומתהווה לנגד עינינו.

מרב מיכאלי: אגב, עדיין יש סיכוי, אני מבינה, שנשביע הלילה את חבר הכנסת השר אלקין – אה, לא, הוא כבר שר.

מרב מיכאלי: אנחנו רק נוסיף לו את ירושלים.

מרב מיכאלי: בסדר גמור.

מרב מיכאלי: ראו, מה ואיך תיראה בסוף הממשלה הזאת?

מרב מיכאלי: רק לנתניהו פתרונים.

מרב מיכאלי: כולנו נמשיך לשבת כאן ולאכול, למרבה הצער, את מה שהוא מאכיל אותנו בו, וזה לא תבשיל ראוי.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שגם אנחנו נעמוד בימים הקרובים באתגר הקטן לשבץ את חברי הכנסת לוועדות השונות ולראשי הוועדות.

יעל גרמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: איכשהו אני שומע שהצרות של חבר הכנסת בנימין נתניהו, ראש הממשלה, אלה לא צרות ייחודיות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד אשמח שסוף-סוף נתחיל לעבוד גם כאן, בכנסת.

קריאה: – – –

מרב מיכאלי: לא, לא, אנחנו, באמת.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מאוד אשמח.

זהבה גלאון: היושב-ראש יכול להציב לוח – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אה?

זהבה גלאון: היושב-ראש יכול – – –

יעל גרמן: היושב-ראש יכול להציג לוח זמנים להקמת – – –

זהבה גלאון: כיוון שהפרוטוקול שותק בנושא, היושב-ראש יכול לפנות לראשי הסיעות ולהציג לוח זמנים.

קריאה: להקמת ועדות.

יולי יואל אדלשטיין: לוח זמנים?

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שלא נגיע לשם.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש מסורת ישראל סבא.

יולי יואל אדלשטיין: אבל טוב, נראה.

יולי יואל אדלשטיין: סתיו שפיר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: איננה.

זהבה גלאון: – – – פתח את הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני בעד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד בעד, כי גם לי חורה מאוד שהוועדות לא עובדות עדיין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי, גם הוא נמצא כאן אתנו.

איל בן ראובן: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברים וחברות, כבוד השר, כבוד השרים, גלעד ארדן, כבוד השר יואב גלנט, אני, כבוד השר ארדן, אין לי באמת שום דבר נגד היותך השר לביטחון פנים.

איל בן ראובן: אני אפילו חושב שהמשרד הזה צריך אותך.

איל בן ראובן: אני חושב שכל מה שנמצא מחת למשרד הזה זקוק מאוד לאבא, לאבא חזק, והמשימות שם הן קשות ומורכבות.

איל בן ראובן: אין ספק בעניין הזה.

איל בן ראובן: אבל אני מאוד מאוד נגד התהליך, שאני חושב שהוא איננו מכבד, לא אותך, לא את הממשלה, שבעצם מצליחה פה לייצר תהליך שהוא בעיני הפוך מהמושג שנקרא מנהיגות והובלה.

איל בן ראובן: מנהיגות והובלה הן גם תהליכים, ואני חושב שהתהליך פה הוא תהליך רע מאוד.

איל בן ראובן: אני חושב שאחת מהמשימות הלא-פשוטות שיהיו לך כשר הסברה היא להסביר את פארסת המינויים וחלוקת הנושאים שראש הממשלה פה הצליח לייצר לנו בימים האחרונים, שהיא מאוד מורכבת, מסובכת, ואני לא בטוח שהיא מתאימה באמת למה שצריך, למה שצריכה מדינת ישראל.

איל בן ראובן: אני מוכרח לומר שמהיכרותי את המושג אסטרטגיה ומה שנובע ממנו, מה שצריך להיות בו, אני קצת מתקשה לראות איך עושים את כל התפקידים האלה כאשר לפחות המשרד לביטחון פנים, אין לי ספק בכלל שהוא תפקיד אדיר ממדים.

איל בן ראובן: להוסיף עליו את האסטרטגיה ואת ההסברה – נראה לי שקשה לעשות את הדברים האלה בצורה רצינית ועמוקה.

איל בן ראובן: אני מאחל לך הרבה הצלחה בתפקיד, אבל אני אצביע נגד.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, כנסת – נראית משועממת – השאלה מה הקשר בין גודל הממשלה, הרכב הממשלה, לאתגרים שהיא צריכה להתמודד אתם.

איתן ברושי: בכל ארגון נורמלי היה מאמץ להגדיר את היעדים ואת תוכנית העבודה ואת המגבלות שיש לכל גוף על מנת להציג.

איתן ברושי: יושבים פה אנשים שבוודאי מכירים את השאלה: מה הגדרת המטרה?

איתן ברושי: לאן רוצים להגיע?

איתן ברושי: ונראה שהממשלה הזאת החליטה להיות טיסה לשום מקום.

איתן ברושי: אני חושב שבמציאות שישנה, ראש הממשלה בוודאי שוקל את הדברים, גם אם הוא לא נמצא באולם – האם באמת הוא בנה כאן, במלאכת המרכבה הזאת, ממשלה שבהרכב שלה ובאיוש של התפקידים היא באמת מסוגלת להתמודד עם האתגרים של המדינה ושל האזרחים שמצפים מהבית הזה להובלה, לדוגמה ולניסיון להתמודד עם השאלות הגדולות והמרכזיות, לעתים הקשות, ואולי הקשות זה הרבה מאוד שנים שעומדות בפנינו.

איתן ברושי: ראש הממשלה מיטיב לתאר את הקשיים, אבל נכשל בהרכבת הממשלה.

איתן ברושי: לפי הערכתי, במציאות שאנחנו נמצאים בה כרגע, זאת לא ממשלה שיכולה להתמודד עם השאלות המרכזיות.

איתן ברושי: לכן, לפי דעתי, הבעיה היא לא אם ימנו עוד שר לשום דבר, אלא אם לראש הממשלה יהיה אומץ להחליט לבחון מחדש את ההרכב.

איתן ברושי: התוצאה של מה שאנחנו רואים היא לא הבעיה של התמונה מבית הנשיא, אלא שאלת יכולת ההתמודדות עם הנושאים המרכזיים שעומדים לפנינו.

איתן ברושי: כאזרח המדינה, אני בטוח – כמו רבים שצופים בנו עכשיו, וגם היושבים כאן, באולם – נדמה לי שיש סימן שאלה גדול על היכולת של הממשלה בהנהגת נתניהו, הממשלה הזאת, להתמודד ולפתור את הבעיות.

איתן ברושי: מנהיגות צריכה להפוך את סימני השאלה לסימני קריאה.

איתן ברושי: סימן שאלה שמותחים אותו הוא סימן קריאה.

איתן ברושי: נדמה לי שהיום נשארנו עם סימני שאלה, ואני מצפה מהמנהיגות שתהפוך אותם לסימני קריאה.

איתן ברושי: יש כאן קריאה לכיוון אחר.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טרכטנברג – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי – בבקשה, אדוני.

קריאה: איציק.

איציק שמולי: מה?

יולי יואל אדלשטיין: קראתי לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אם אתה מעוניין להשתתף בדיון.

איציק שמולי: מצטער, לא שמעתי.

איציק שמולי: אני מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב – בבקשה, אדוני.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, מדובר בהעברת המשרד לעניינים אסטרטגיים.

עמר בר-לב: ואני שואל: למה צריך בכלל משרד לעניינים אסטרטגיים?

עמר בר-לב: הלוא יש לנו משרד הביטחון ויש לנו משרד החוץ.

עמר בר-לב: ואולי באמת החטא הקדמון שלנו הוא שבמדינת ישראל אף אחד לא מסתכל שלושה צעדים קדימה והכול אצלנו טקטיקה.

עמר בר-לב: אבל משרד לעניינים אסטרטגיים של מה?

עמר בר-לב: זה שוב, או ביטחון או מדיניות חוץ.

עמר בר-לב: יכול להיות גם נושאים כלכליים, אבל אז יש לנו משרד הכלכלה.

עמר בר-לב: ולכן, אני בכלל – עוד לפני השאלה האם להעביר את המשרד לעניינים אסטרטגיים לשר כזה או לשר אחר – אני ממש לא מבין למה במדינה שאמורה להיות מדינה מתוקנת, מדינה מערבית, צריך משרד לעניינים אסטרטגיים.

עמר בר-לב: בכל אחד ממשרדי הממשלה יש נושאים טקטיים שוטפים, יש נושאים אסטרטגיים שהם לטווח הבינוני ולטווח הרחוק, וכל משרד צריך לעסוק בענייניו בנושאים גם לטווח הרחוק.

עמר בר-לב: זה שאצלנו כל שנתיים עושים בחירות, במקרה הטוב – אולי הפעם זה יהיה אפילו יותר קצר – זאת לא סיבה שבאמת נושאים שמסתכלים בהם שנתיים-שלוש קדימה – על עתיד הציונות בכלל, על עתידה של מדינת ישראל, בשביל זה יהיה משרד מיוחד.

עמר בר-לב: ולכן, אני בכלל מתנגד לכך שיהיה משרד כזה לעניינים אסטרטגיים, ולא צריך להעביר אותו משר כזה ושר אחר.

עמר בר-לב: אני במקום השר המיועד גלעד ארדן הייתי מוותר על המשרד הזה.

עמר בר-לב: שיעסקו באסטרטגיה כל אחד מהמשרדים האחרים בתחומו שלו.

עמר בר-לב: לא צריך משרד לעניינים אסטרטגיים.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שרון גל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – יסכם את הדיון מטעם הממשלה השר יריב לוין, ונצביע.

שרון גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השר המיועד גלעד ארדן, אנחנו גם לא נתמוך במינוי שלך, למרבה הצער, לא כי אתה לא ראוי, כפי שנאמר כאן כבר על-ידי רבים, אלא כי אתה מצטרף לממשלה שהיא לא ממשלה ימנית ולא ממשלה לאומית.

מכלוף מיקי זוהר: מה?

שרון גל: היא לא ממשלה לאומית וימנית, כי זו ממשלה שמקפיאה את הבנייה בירושלים; היא לא ממשלה לאומית וימנית, כי היא ממשיכה להקפיא את הבנייה ביהודה ושומרון; היא לא ממשלה לאומית וימנית, כי היא מחקה, כאילו לא היה, את חוק הלאום, שהוא חוק חשוב מאין כמוהו; היא לא ממשלה לאומית וימנית, כי היא ממשלה שמחקה את השוויון בנטל; והיא לא ממשלה לאומית וימנית, כי היא ממשלה שלא התחייבה לתמוך בחוק צודק מאין כמוהו, בטח בעת הזאת, חוק עונש מוות למחבלים.

שרון גל: אתה תצטרך, אדוני השר המיועד, לעבוד קשה מאוד בהסברה, בניגוד למה שאמרו כאן רבים מהאופוזיציה משמאל, כי השמאל הפך את השמצת ישראל לאמנות.

שרון גל: אני מזמין אתכם לקרוא את דברי הבלע והרשע שנכתבו בפייסבוק בידי חברת הכנסת זהבה גלאון, שמשמיצה באופן בוטה, באופן מכוער את צה"ל וחייליו – –

אילן גילאון: – – –

שרון גל: – – על השמעת – –

מיכל רוזין: תגיד לי, מה הקשר, מה הקשר – – –, הלוא אופוזיציה – – –

שרון גל: – – דעה פוליטית של חייל במדים.

אילן גילאון: – – –

מיכל רוזין: – – –

שרון גל: אני אומר לכם, חברי מרצ: תתביישו לכם על השפל המוסרי והערכי שירדתם אליו.

שרון גל: כמה זה נמוך – –

אילן גילאון: – – – בבחירות האחרונות.

שרון גל: – – כמה זה מכוער – –

אילן גילאון: – – –

שרון גל: – – לפגוע באופן כזה בצה"ל, להשמיץ את צה"ל באופן כזה.

אילן גילאון: כל שבוע תגיד את זה?

אילן גילאון: כל יום?

שרון גל: וגם, גלעד ארדן, תהיה לך הרבה מאוד עבודה בהסברה כל עוד יושבים כאן נציגים של הרשימה הערבית המאוחדת שעולים לבמה הזאת – – –

קריאה: משותפת, משותפת.

שרון גל: משותפת או מאוחדת, מה שאתה רוצה.

שרון גל: – – – שעולים לבמה כאן בזה אחר זה ומשמיצים את ישראל באומרם שמדובר במדינה גזענית, מנגנים על העניין של חירן, כאילו שבאמת מדובר ביישוב רק ליהודים, וחוזרים אחד-אחד על השקר הזה.

אוסאמה סעדי: עושים את זה – – –

שרון גל: כי אתם מסיתים סדרתיים, כי אתם שונאים, אבל לא יעזור לכם שום דבר, לא יעזור לכם שום דבר.

שרון גל: האמת צריכה להיאמר כאן: חירן יהיה יישוב לכולם, ומה שהורסים זה יישוב לא חוקי, כפר בלתי חוקי, בלי תשתיות ובלי אמצעים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

שרון גל: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

שרון גל: תהיה לך עבודה קשה להסביר לעולם הרבה מאוד דברים, כי חברי הכנסת האלה לא עוסקים בתשתיות אזרחיות, אלא בתמיכה בתשתיות טרור; בזה אתם עובדים.

שרון גל: אם הייתם משקיעים קצת יותר אנרגיה בתשתיות אזרחיות, לא היו כפרים לא-מוכרים וכן היו תוכניות מתאר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

שרון גל: ואתה תצטרך להסביר, אם תהיה בנייה בירושלים ובגושי ההתיישבות, למה יש לנו זכות היסטורית על הארץ הזאת.

שרון גל: כי באירופה, אדוני השר המיועד, אני רוצה לספר לך, בגלל השמאל הקיצוני כבר מחקו את יהודה ושומרון ממפת הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

שרון גל: בכל מקרה, אני מאחל לך הצלחה במשימה הלא-קלה הזאת.

שרון גל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שרון גל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין לסכם את הדיון, ואז נעבור להצבעה.

מיכל רוזין: הרצחת וגם ירשת?

מיכל רוזין: גם נותנים לך – – –

יואל חסון: מה עוד יש לך לחדש לנו, השר לוין?

יואל חסון: מה יש לך עוד לחדש לנו?

יריב לוין: חכה ותראה.

יואל חסון: תפתיע אותנו.

יואל חסון: תודיע לנו על צמצום הסמכויות שלך.

יריב לוין: טוב, אדוני היושב-ראש – –

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: – – כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, קודם כול, במענה לבקשתו של חבר כנסת חסון, שאני כבר הרבה שנים מקפיד על היענות לבקשותיו, אז לא אסטה מכך הפעם, אני אכן נמצא כאן כדי לשכנע אתכם לצמצם בסמכויותי באופן דרסטי, וכך אני עושה, כפי שביקשת.

יריב לוין: ואני מבקש ממך לתמוך בהעברת המשרד לביטחון פנים לחברי השר המיועד גלעד ארדן.

יריב לוין: ועכשיו, משאני מילאתי את חלקי, תורך למלא את חלקך, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: נעשה התייעצות סיעתית, ברשותך.

יריב לוין: אפשר להתייעץ התייעצות סיעתית.

יריב לוין: אני – – –

זוהיר בהלול: – – – נביל מנסור.

יריב לוין: עכשיו, אני אומר לך, חבר הכנסת בהלול, אם הזכרת את נביל מנסור, למי שצופה בנו ולא מכיר, מהחלוצים הגדולים של תקופת ילדותי, בשנות ה-70, ששיחק ב"הפועל עכו", ואתה שידרת אותו.

יריב לוין: שמע, גם לנביל מנסור, אני חושב, היה קשה להבקיע – – –

עפר שלח: – – –

יריב לוין: אפשר, אפשר להוסיף גם משרד כזה.

יריב לוין: חבר הכנסת שלח, תהיה לנו בטח פעם הזדמנות לדון פה בענייני ספורט בכלל, אז יהיה כאן דיון מעניין, אני בטוח.

יריב לוין: אבל אני יכול לומר שגם – –

חיים ילין: – – –

יריב לוין: – – נביל מנסור, שאם אשתמש בלשונך, חבר הכנסת בהלול, היה וירטואוז לא קטן, נדמה לי שהיה מתקשה לשחק עם שני כדורים ולהבקיע לשני שערים בו-זמנית.

עפר שלח: – – –

יריב לוין: וזהו, ומהבחינה הזאת אני לפחות יכול לומר שכפי שאמרתי – אני יכול לומר שכפי שאני לפחות באופן אישי אמרתי כאשר קיבלתי על עצמי להחזיק כפיקדון זמני במשרד לביטחון הפנים, אני חושב שנכון ששר יהיה אמון על משרד ויקדיש לו את כל זמנו – – –

עיסאווי פריג': תסכם – – –

יריב לוין: תכף אני אסכם, אל תדאג, חבר הכנסת פריג', אל תדאג.

עיסאווי פריג': – – –

יריב לוין: אני אסכם, תאמין לי, אפילו סיכום רציני, אם רק תרשה לי.

יריב לוין: ולכן אני חושב שלפחות במובן הזה, אם חבר הכנסת חסון ביקש לצמצם בסמכויותי, אז אני חושב שהצמצום הזה במקום, לכן אני גם אצביע בעדו, כי אני חושב שנכון להחזיק במשרד אחד ולעבוד בצורה מסודרת במקום אחד, וכך יהיה.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך את האמת, חבר הכנסת פריג', היו לי ימים קצרים, אבל מאוד מעניינים.

יריב לוין: אני מוכרח באמת לומר לכם, והפעם אני אומר את זה ברצינות גמורה, שהמשרד לביטחון פנים הוא משרד עוצמתי, משרד שלטעמי לא קיבל את המעמד שמגיע לו.

יריב לוין: אני חושב שבהרבה מאוד מובנים העובדה שחברי גלעד ארדן, מספר שתיים במפלגת השלטון, מקבל על עצמו את התיק הזה – התיק הזה אולי מקנה לו סוף-סוף את המעמד והבכירות שמגיע לו לקבל.

יריב לוין: אני יכול לומר – – –

עמיר פרץ: מה עם אלקין?

יריב לוין: אני גם על זה אענה לך.

יריב לוין: חכה בסבלנות, חבר הכנסת פרץ, רגע.

יריב לוין: אחד שואל, אני עונה לו, השני מפריע לו בתשובה.

יריב לוין: איזה מין דבר זה?

יריב לוין: סבלנות, יש זמן.

יריב לוין: חבר הכנסת פרץ, אתה כל כך הרבה שנים פה, אתה עוד לא יודע שיש זמן?

יריב לוין: לאט-לאט.

יריב לוין: ואני אומר לך, חבר הכנסת פריג', ברצינות, אתה יודע, יש כשלים כמו בכל מקום.

יריב לוין: אבל באמת, אני פגשתי מערכת – גם המשרד עצמו על מערכותיו, גם המשטרה, שירות בתי-הסוהר, מערך הכבאות וההצלה – באמת אפשר להיות גאים בהם.

יריב לוין: אנשים רציניים, עושים באומץ לב עבודה מאוד מאוד מורכבת.

יריב לוין: צריך גם לומר בגילוי לב, אלף הצלחות כמעט – – –

עיסאווי פריג': ומה לגבי הנשק?

יריב לוין: רגע, רגע, דקה.

יריב לוין: אבל תן לי; תאמין לי, אני יודע לאן אתה חותר ואני לא אברח מזה.

יריב לוין: הרבה פעמים זה גם עניין קצת אכזרי.

יריב לוין: אלף הצלחות לא מקבלות ביטוי כמו תקלה אחת קטנה, ואני בהחלט רוצה לומר לכם באחריות מלאה, אין לי ספק שחברי גלעד ארדן ישדרג את המערכים האלה, יעשה שם דברים גדולים וחשובים, אבל בהחלט, מגיעה להם מילה טובה, ואני אומר את זה מכל הלב ובאמונה שלמה.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך, חבר הכנסת פריג', אין ספק, ואני יכול לומר לך שכך גם אמרתי לראש הממשלה, שלו אני הייתי נשאר בסופו של דבר במשרד הזה, אחד הנושאים המרכזיים שהייתי עוסק בהם הוא סוגיית הביטחון האישי ביישובים הערביים בישראל.

יריב לוין: אני יכול לספר לך יותר מזה, אני קיימתי ביקור במועצה המקומית עילוט, ואני ראיתי שם – אני מניח שאתה היית שם אצל ראש המועצה וראית את החורים של הכדורים שם בלשכה, אחרי יריות שנורו מתת-מקלע מהכיכר שמתחת לבניין המועצה.

יריב לוין: אני אומר לך שהדבר הזה הוא לא רק עניין אזרחי ממדרגה ראשונה.

יריב לוין: הוא בעיני בעיה של כלל החברה הישראלית ולא רק של ציבור מסוים.

יריב לוין: אין שום ספק שצריך להשקיע השקעה מסיבית בשיפור ההיערכות של המשטרה לשיפור הביטחון האישי ביישובים השונים במגזר הערבי, החל מפתיחה של תחנות משטרה נוספות וכלה במבצעים לאיסוף הנשק הבלתי-חוקי וכן הלאה.

יריב לוין: אני יכול לומר לך שלפחות על-פי מה שאני יודע זה אחד הנושאים שחברי השר ארדן עמד עליהם וביקש לקבל את הכלים ואת האמצעים הדרושים כדי להוביל אותם.

יריב לוין: אין לי ספק, חבר הכנסת פריג' – חבר הכנסת פריג', שאלת, אני עונה לך – אין לי – – –

חיים ילין: הוא לא שואל.

חיים ילין: הוא לא שואל.

עיסאווי פריג': כולי אוזן.

יריב לוין: אין לי ספק, חבר הכנסת פריג', שתחת הובלתו של השר ארדן אנחנו נראה שינוי משמעותי ומבורך וחשוב בנושא הזה, שאני אומר לך באחריות מלאה, הממשלה כולה רואה את עצמה מחויבת לטפל בו ותעשה את זה.

יריב לוין: כך שבעניין הזה אנחנו בהחלט שותפים.

יריב לוין: מכאן אני אעבור לידידי חבר הכנסת פרץ.

עמיר פרץ: מה עם אלקין?

עמיר פרץ: מה עם אלקין?

יריב לוין: הבטחתי לך שאני לא אברח.

יריב לוין: עכשיו תראה, חבר הכנסת פרץ, יש כאן – –

עיסאווי פריג': תצמיד את השאלה שלך.

יריב לוין: – – יש כאן דילמה שאני נמצא בה.

יולי יואל אדלשטיין: רמת הסקרנות של אנשי האופוזיציה – משהו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מעריך את זה.

יחיאל חיליק בר: אכפת לנו מכבודו של אלקין.

יחיאל חיליק בר: הוא אדם מוכשר.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מתנגש עם איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: הוא הודיע שהאופוזיציה מאוד שמחה שאלקין קיבל מינוי לשר.

יריב לוין: קודם כול, נדמה לי שאני במקומכם לא הייתי מתגעגע אליו כל כך.

יריב לוין: הוא דווקא הצליח כאן לשבש כמעט כל תוכנית שניסיתם לבצע, אז יכול להיות שכדאי לכם קצת פסק-זמן שיאפשר לכם אולי הצלחות אחרות.

יריב לוין: אם כי אני יכול לומר לכם, שאם לשפוט על-פי האופן שבו חברי חבר הכנסת צחי הנגבי נכנס לעניין, לא צפויים לכם חיים כל כך קלים כפי שהיו כאלה שחשבו.

יריב לוין: אבל אני אומר לך, חבר הכנסת פרץ, תראה, אני משיב בשם הממשלה.

יריב לוין: זה לא תמיד אומר שיש לי בכל זמן נתון מראש את כל התשובות.

יריב לוין: צריך להשאיר קצת מתח, אתה יודע; איזה משהו בתשבץ לא פתור.

יריב לוין: אחרת במה יתעסקו?

יריב לוין: על מה ידונו?

יריב לוין: תחשוב שכולם ידעו בדיוק מי השרים בכל התפקידים, מה יעשו?

יריב לוין: על מה יכתבו?

יריב לוין: אז אני מניח, ואני מרגיע אותך, חבר הכנסת פרץ, זה ייפתר, והשר אלקין יקבל את המעמד והתפקיד המגיעים לו.

יריב לוין: וכאשר יושב-ראש הקואליציה יזעיק אותי לדוכן בפעם הבאה, נוכל לסכם באריכות גם את הנושא הזה.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: תכינו שאלות, חבר הכנסת פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: תכינו שאלות לסיבוב הבא שלו.

עיסאווי פריג': אני מחכה בקוצר רוח לשר ארדן, מה יעשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם הדיון, לרבות הסיכום של הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעת הממשלה על צירוף שר נוסף לממשלה, לפי סעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, ושינוי בחלוקת התפקידים בין השרים, לפי סעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, ומינוי השר גלעד ארדן לשר לביטחון פנים במקום השר יריב לוין ולשר לעניינים אסטרטגיים וההסברה; המשרד לעניינים אסטרטגיים ייקרא המשרד לעניינים אסטרטגיים והסברה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בדקתי עם מזכירת הכנסת, לא הוגשו בקשות להצבעה נפרדת על שני הסעיפים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: יש מישהו שדורש הצבעה נפרדת על שני הסעיפים?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, הצבעה אחת.

איתן כבל: על הטקטי או האסטרטגי?

יולי יואל אדלשטיין: הוגשה בקשה להצבעה שמית מטעם האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אבקש ממזכירת הכנסת לקרוא בשמות חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – נגד טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – נגד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – נגד שרון גל – נגד זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד דני דנון – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד משה יעלון – בעד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – אינו נוכח משה כחלון – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – נגד ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – נגד יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – נגד ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – נגד איימן עודה – נגד רחל עזריה – בעד דניאל עטר – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – בעד שי פירון – נגד טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – בעד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – נגד נורית קורן –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – בעד עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, אני מבקש לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, האם יש מישהו באולם שמעוניין להצביע ולא קראו בשמו או בשמה?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה, נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד הודעת הממשלה – 58 קולות, נגד – 55 קולות.

יולי יואל אדלשטיין: מליאת הכנסת אישרה את הודעת הממשלה על צירוף שר והעברת סמכויות.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש מחבר הכנסת גלעד ארדן לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ארדן, נא לקרוא את נוסח ההצהרה.

גלעד ארדן: אני, גלעד ארדן, בן יהודית ואבינעם, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.

גלעד ארדן: (חותם על ההצהרה)

יולי יואל אדלשטיין: השר לביטחון פנים, אנחנו תכף נארגן ניידת ללוות אותך לשולחן הממשלה על מנת להמשיך בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: איפה הסדרנים שלנו, שילוו את השר למקומו?

יולי יואל אדלשטיין: עדיין לא מקום קבוע, אבל מקום אד-הוק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת והשרים, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי על-פי סעיף 96(ה)(1) לתקנון הכנסת, עם מינוים של חברי הכנסת גילה גמליאל ויריב לוין לשרים ביום כ"ה באייר התשע"ה, 14 במאי 2015, ועם מינויו של חבר הכנסת מאיר פרוש לסגן שר ביום א' בסיוון התשע"ה, 19 במאי 2015, נמחקו שמותיהם מהצעות החוק שהם היו שותפים להן עם מציעים אחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, לפי סעיף 96(ה)(2) לתקנון הכנסת, הודיע חבר הכנסת יריב לוין כי חבר הכנסת ירון מזוז יהיה יוזם של הצעת חוק להנצחת זכרו של מנחם בגין (תיקון – יום זיכרון ממלכתי), התשע"ה–2015, שמספרה פ/363/20, וחברת הכנסת רויטל סויד תהיה יוזמת של הצעת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים (תיקון – קיצור תקופות התיישנות ומחיקה ומניעת השגת מידע בדרך לא הולמת), התשע"ה–2015, שמספרה פ/585/20, במקומו.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/916); נספחות.

ירדנה מלר-הורוביץ: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה שר האוצר, חבר הכנסת משה כחלון.

יולי יואל אדלשטיין: אייכה?

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן יציג את הצעת החוק לקריאה ראשונה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4) – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק חשובה, מציג אותה סגן שר האוצר, עוד לא יצא לו בכנסת הנוכחית להציג הצעות חוק במליאה; וחברי הכנסת ילין ופריג' ובהלול – כאילו אין סגן שר על הדוכן.

יצחק כהן: אם לא תקשיבו – –

יולי יואל אדלשטיין: איך תדעו?

יולי יואל אדלשטיין: איך תדעו איך להצביע?

יצחק כהן: – – לא תדעו מה להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: ואותו דבר גם בקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: סגנית שר החוץ – היא עוד לא התרגלה לתואר.

יולי יואל אדלשטיין: סגנית שר החוץ.

יואל חסון: – – –

יצחק כהן: תתרגלו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מגל, חבר הכנסת מגל, חבר הכנסת מגל – שב.

עיסאווי פריג': – – –

יצחק כהן: האמת, גם אני התגעגעתי.

עיסאווי פריג': איציק – – –

יחיאל חיליק בר: איציק, אל – – – את זה.

יחיאל חיליק בר: אתה לא בנוי לזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר יציג את הצעת החוק.

יצחק כהן: על כל פנים, מי שלא שמע, הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4).

יצחק כהן: ההצעה מבקשת לדחות באופן חד-פעמי את היום האחרון לאישור תקציב בכנסת לשנים 2015 ו-2016 – –

עיסאווי פריג': – – – 2016 – – –

יצחק כהן: – – כך שבמקום 100 ימים לאחר כינון הממשלה, יהיה היום הקובע היום ה-175 לאחר כינון הממשלה.

יצחק כהן: במקביל, ההנחה בכנסת תיעשה 101 ימים מיום כינון הממשלה, במקום 55, כקבוע היום בחוק.

יצחק כהן: הדחייה תיעשה במטרה לאפשר דיון רציני ומעמיק – –

עיסאווי פריג': יפה, יפה.

יצחק כהן: – – בכנסת בעניין התקציב הדו-שנתי, וכן במטרה לאפשר למשרד האוצר להכין, בשיתוף פעולה עם משרדי הממשלה, הצעת תקציב מקצועית, הלוקחת בחשבון את כלל השינויים שהתרחשו במשק מאז התקציב הקודם, וכן את מדיניות הממשלה הנוכחית והאילוצים הפיסקליים הקבועים בחוק.

איציק שמולי: איציק, הביאו לך מים כדי שתוכל לנשום מבדיחה לבדיחה.

עיסאווי פריג': – – –

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

קריאות: אמן.

יחיאל חיליק בר: איציק, רק נסה למכור לנו שאתה מאמין בזה ככה, נסה לשכנע אותנו.

עיסאווי פריג': סגן השר, בוועדת הכספים, כשביקרתם את הדו-שנתי – – –

יצחק כהן: למה, אני תמיד הייתי בעד.

קריאות: – – –

יצחק כהן: אני תמיד הייתי בעד דו-שנתי.

יצחק כהן: זו המצאה שמגיע לו עליה פרס נובל.

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג' – – –

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג'.

יצחק כהן: מגיע לשר שטייניץ פרס נובל על ההמצאה הזאת.

אראל מרגלית: השתנו הנסיבות – – – השתנו הנסיבות – – –

זהבה גלאון: – – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: לכלכלה.

אראל מרגלית: פרס נובל על הגירעון, לא פרס נובל לכלכלה.

יצחק כהן: לא היה גירעון.

יצחק כהן: תאמין לי, הייתה אחלה צמיחה.

יצחק כהן: בסביבת משבר גלובלי מפחיד הייתה יופי של צמיחה כתוצאה מזה.

אראל מרגלית: – – –

יצחק כהן: אבל שים לב ליחס חוב–תוצר, שהוא לא פחות חשוב.

יצחק כהן: לא פחות חשוב.

עיסאווי פריג': אני אוציא את הפרוטוקול – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', אני מודיע לך, אני – – –

יצחק כהן: יושב לידך פרופסור טרכטנברג, שיסביר לך שיחס חוב–תוצר זה לא פחות חשוב.

יצחק כהן: על כל פנים – – –

יובל שטייניץ: חבר'ה, חבר הכנסת הכי נחמד במליאה על הדוכן ואתם מפריעים לו – – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: על כל פנים – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר שטייניץ.

יולי יואל אדלשטיין: השר שטייניץ.

יצחק כהן: כמו כן, אדוני היושב-ראש, הצעת החוק מבקשת לקבוע הוראת שעה הקובעת כי תקציב המדינה לשנים 2015–2016 יהיה תקציב דו-שנתי, וזאת לאור המועד המאוחר קלנדרית שבו צפוי להיות מאושר תקציב 2015 בכנסת.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לאחר ששכנעתי אתכם, אני מבקש שתצביעו בעד.

יצחק כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת איציק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות לרשות כל דובר.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות כל דובר.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, קשה להשתמש בסופרלטיבים, אבל ההצעה הזאת היא אחד השקרים הגדולים ביותר שראיתי מעודי.

ג'מאל זחאלקה: אחיזת עיניים וערימות של שקרים.

ג'מאל זחאלקה: לא ייאמן.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה באה ואומרת: אנחנו נותנים לאופוזיציה הרבה זמן להתווכח, 175 יום.

ג'מאל זחאלקה: ואתה אומר: איזו ממשלה, איזו דמוקרטיה.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה אומרת: אנחנו שומרים את התקציב ומקצצים.

ג'מאל זחאלקה: לפי ההצעה שבפנינו, אנחנו מצביעים על כך שתקציב 2015 ייקבע בנובמבר, בסוף השנה.

ג'מאל זחאלקה: למה בסוף השנה?

ג'מאל זחאלקה: כדי לבצע קיצוץ.

ג'מאל זחאלקה: איזה קיצוץ?

ג'מאל זחאלקה: כי הולכים על-פי התקציב של 2014, ואז, ככל שמאריכים את הזמן, דופקים את האופוזיציה עוד יותר.

ג'מאל זחאלקה: דופקים את האזרחים עוד יותר.

ג'מאל זחאלקה: איזה שימוש, abuse – שימוש לרעה במילה דמוקרטיה ונהלים פרלמנטריים.

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה יותר זמן, חבר הכנסת הרצוג?

ג'מאל זחאלקה: קח.

ג'מאל זחאלקה: כמה שאתה רוצה.

ג'מאל זחאלקה: ובאותו זמן מתקתק אותו תקציב קודם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו הצענו, אני מקווה שבשם כל האופוזיציה, לפצל את התקציב.

ג'מאל זחאלקה: לעשות דיון מזורז בתקציב 2015 לבד ולערוך בו שינויים, להתאים אותו למציאות של 2015 לפחות, ולא על-פי 1 חלקי 12 של 2014; כאילו, לפי התקציב של 2014.

ג'מאל זחאלקה: אבל הממשלה לא רוצה.

ג'מאל זחאלקה: לא, הם מתעקשים על דמוקרטיה.

ג'מאל זחאלקה: הם מתעקשים על כך ששנת 2015 מתחילה בנובמבר.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת, שמעת על זה?

ג'מאל זחאלקה: השנה, לפי הממשלה הזאת – הם משנים.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, כל המהפכות משנות את התאריכים.

ג'מאל זחאלקה: ככה קדאפי שינה את התאריכים, קבע ששבוע זה עשרה ימים, והמהפכה הצרפתית גם שינתה את התאריכים.

יצחק וקנין: – – –

ג'מאל זחאלקה: ובאה הממשלה הזאת ואומרת: אנחנו מתחילים בנובמבר.

יצחק כהן: ג'מאל – – –

ג'מאל זחאלקה: וש"ס, במקום להתקומם, במקום לעמוד על זה – לא יכול להיות, אנחנו לא מסכימים.

ג'מאל זחאלקה: גם השר כחלון צריך להגיד: אני איש חברתי, לא יכול להיות שיהיה קיצוץ כל כך גדול, במעשה רמייה כזה.

ג'מאל זחאלקה: אתם מרמים אותנו, זו רמייה.

ג'מאל זחאלקה: אתה אומר לי: בנובמבר אני אכריז מה יהיה תקציב – – –

יצחק וקנין: – – –

ג'מאל זחאלקה: בחייכם, יש גבול לכל תעלול.

יצחק כהן: אבל למה אתה כועס?

אילן גילאון: לא, כי הוא חושב שזה – – –

ג'מאל זחאלקה: אני כועס עליך.

יצחק כהן: למה?

ג'מאל זחאלקה: כי אתה עמדת על הדוכן, אתה לא מאמין למה שאתה אומר.

ג'מאל זחאלקה: אתה – – –

יצחק כהן: – – –

קריאה: – – – הפוך.

אילן גילאון: זה לא שייך, זה לא שייך.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא מאמין.

ג'מאל זחאלקה: אם היית באופוזיציה, אתה היית עולה לדוכן והיית עושה קציצות מהממשלה.

יצחק וקנין: זחאלקה, גם הסגן וגם השר הם מטריפולי.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע.

ג'מאל זחאלקה: יש יותר מדי טריפוליטאים בממשלה.

קריאות: – – –

קריאה: זה אומר שיש במיה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב, ברצינות, קודם כול, לא יכול להיות.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה.

ג'מאל זחאלקה: אני – עם מי אני מדבר?

ג'מאל זחאלקה: אתם מסכימים לכך שלא יכול להיות שבנובמבר ייקבע תקציב של 2015?

ג'מאל זחאלקה: מישהו חושב שזה הגיוני?

ג'מאל זחאלקה: מישהו חושב שזה דבר נתפס?

ג'מאל זחאלקה: אז בבקשה, יש לכם הזדמנות לשנות סדרי דברים.

ג'מאל זחאלקה: בואו נסכים שהתקציב של 2015 יועבר בתוך חודש ותערכו בו את כל השינויים.

ג'מאל זחאלקה: אל תבואו אלינו בנובמבר ותקבעו מה יהיה באוגוסט ומה יהיה ביולי ומה יהיה – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: אני פונה אליכם, לפחות לפי השכל הישר בואו נסכים על סדר החודשים ושנובמבר בא אחרי אוקטובר, ואוקטובר בא אחרי ספטמבר, וספטמבר בא אחרי אוגוסט, ואוגוסט בא אחרי יולי, ויולי בא אחרי יוני – לא להפך.

ג'מאל זחאלקה: ריבונו של עולם, לפחות על זה נסכים.

ג'מאל זחאלקה: ואז נבוא, נעשה תקציב שיקבע את התאריכים לפי זה.

ג'מאל זחאלקה: לא בדיעבד, לא בדיעבד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו באופוזיציה מוכנים לשתף פעולה עם כך שזמן הדיונים יהיה קצר ונקבע את זה.

ג'מאל זחאלקה: אפשר אחרת.

ג'מאל זחאלקה: לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: ודבר שני, לשר האוצר – –

יולי יואל אדלשטיין: זה מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: את הראשון לא הספקת.

ג'מאל זחאלקה: – – שיגיד לנו מה הקיצוץ האמיתי שנערך.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, איזה קיצוץ.

ג'מאל זחאלקה: היום לפחות שיהיה שקוף איזה קיצוץ אתם עורכים עד סוף השנה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: – – כי עד נובמבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר, כשאתה מסכם את הדיון תתחיל מארבעה ראשי שנה המה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, חבר הכנסת יצחק כהן?

יולי יואל אדלשטיין: תתחיל מארבעה ראשי שנה המה.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי נובמבר, אז זה – – – עד חמש דקות, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הגישה הזו להעברת חוק לשינוי חוק-יסוד היא לא מוסרית.

עבדאללה אבו מערוף: זו גישה של מחטף, לא דמוקרטית, וגם נוגדת את כל ערכי האתיקה.

עבדאללה אבו מערוף: אני אעלה כאן רק עניין אחד בתקציב, עניין הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: איך ישרדו מערכת הבריאות ובתי-החולים עד 5 בנובמבר?

עבדאללה אבו מערוף: איך ישרוד השירות הרפואי בכלל?

עבדאללה אבו מערוף: הרי מערכת הבריאות על סף קריסה.

עבדאללה אבו מערוף: אני כרופא מכיר את המצב הקשה ואת הבעיות הכואבות מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: המערכת חייבת הנשמה.

עבדאללה אבו מערוף: הנשמה זה תקציב טוב להצלתה.

עבדאללה אבו מערוף: הרי כבר יש תוכנית, יש החלטה של ועדת השרה לשעבר יעל גרמן להזרים 4 מיליארד שקל למערכת הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: למה זה מתעכב – כולל 350 מיליון שקל לקיצור תורים ו-100 מיליון שקל למה שנקרא הפחתת פערים במגזר הערבי?

עבדאללה אבו מערוף: אומנם זה כסף קטן, אבל כל שקל מערכת הבריאות אכן צריכה.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא יחכה עד 5 בנובמבר.

עבדאללה אבו מערוף: איפה אחריות הממשלה כלפי בריאות הציבור?

עבדאללה אבו מערוף: חדרי המיון כבר צפופים ומלאים והשפעת תקדים בטח את התקציב.

עבדאללה אבו מערוף: השפעת תקדים את התקציב והחורף לא יחכה לאישור התקציב.

עבדאללה אבו מערוף: התנהגותה זו של הממשלה היא הפקרה של בריאות הציבור.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, במקום שני משרדי ממשלה להבטחת מקומות עבודה לאנשי הליכוד, יש להזרים כסף למערכת הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: ובכלל, התיקון גם מציע תקציב ל-2017–2018.

עבדאללה אבו מערוף: האם הממשלה כל כך אופטימית שהיא תשרוד?

עבדאללה אבו מערוף: אני בספק גדול שזה יהיה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות גברתי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, צודק חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, מאוד צודק.

יעל גרמן: אבל אני רוצה להתחיל ולקרוא לכם מה כתוב בהצעת החוק.

יעל גרמן: אני לא יודעת אם מישהו מכם טרח וקרא.

יעל גרמן: בסעיף "כללי" כתוב, אני מקצרת: על רקע האמור לא הושלמה העבודה לגיבושו של תקציב המדינה לשנת 2015 בידי הממשלה היוצאת.

יעל גרמן: לא הושלמה?

יעל גרמן: חברים יקרים, התקציב של 2015 עבר בקריאה ראשונה פה בבית הזה.

יעל גרמן: תקציב 2015 עבר את הממשלה ה-33.

יעל גרמן: הוא אושר וגובש והושלם.

יעל גרמן: אני רוצה לשאול, מדוע צריך להמתין עד נובמבר כדי לאשר תקציב שהושלם ואושר?

יעל גרמן: מדוע צריך להשאיר את משרדי הממשלה ואת כל הציבור שלנו ללא תקציב, ללא אפשרות של עבודה?

יעל גרמן: מדוע משרד הבריאות לא יכול לקבל 350 מיליון ב-2015?

יעל גרמן: הרי אנחנו הולכים להעביר תקציב דו-שנתי.

יעל גרמן: אז מדובר על מיליארד שקלים ל-2014, 15' ו-16', שמיועדים לקיצור תורים, שמיועדים לקיצור זמני המתנה במלר"דים, בחדרי המיון.

יעל גרמן: מיליארד שקל שלא מגיעים ליעדם, מיליארד שקל שאושרו, כמו שאמרתי, גם בממשלה וגם בקריאה הראשונה כאן.

יעל גרמן: מדוע צריך להמתין לזה?

יעל גרמן: מדוע צריך להמתין לתוספת של 3 מיליארד שקל למערכת החינוך?

יעל גרמן: מדוע צריך להמתין לתוספת של 2 מיליארד שקל למשרד הרווחה, שמתוכם 320 מיליון שקל מיועדים להעלות 192,000 קשישים מעל לקו העוני?

יעל גרמן: זה תקציב שאנחנו אישרנו, זה התקציב שאושר על-ידי הממשלה ה-33 ואושר כאן בכנסת התשע-עשרה.

יעל גרמן: מדוע צריך לחכות?

יעל גרמן: מדוע לא מאשרים מייד את התקציבים, ובמקום זאת משאירים את כל המשרדים כמו עניים בפתח, משוועים לכל שקל, עושים חישוב של 1 חלקי 12 פלוס איזו הצמדה כזו או אחרת?

יעל גרמן: בראש ובראשונה יש כאן זלזול בוטה בציבור.

יעל גרמן: אבל כנראה יש כאן דבר נוסף.

יעל גרמן: כנראה הממשלה הזו לא רוצה לאשר את התקציב החברתי שאושר בשנת 2014 על-ידינו ל-2015.

יעל גרמן: כנראה הממשלה הזו רוצה להרוס – אבן על אבן – את כל ההישגים שהושגו למען כלל הציבור.

יעל גרמן: ובאמת ראינו, ראינו איך קודם כול ביטלו את מספר השרים המצומצם, איך ביטלו והחזירו את השר בלי תיק.

יעל גרמן: ראינו איך מתכננים לבטל את השוויון בנטל, איך מתכננים לבטל את ההחלטה שהזכאות לדיור לא תהיה על-פי ותק בנישואין אלא על-פי מיצוי כושר ההשתכרות.

יעל גרמן: ראינו גם איך היום אסתי דומיניסיני, מי שעומדת בראש רשות המרכזים הרפואיים, התפטרה.

יעל גרמן: למה היא התפטרה?

יעל גרמן: תקראו בעיתונים.

יעל גרמן: מפני שכבוד השר, סגן שר הבריאות, הודיע שאין לו שום כוונה להקים את רשות המרכזים הרפואיים, הרשות שאחרי 25 שנה שהממשלות ביקשו להקים, אחרי שלושה דוחות של מבקר המדינה ואחרי שש החלטות של הממשלה סוף-סוף הוקמה; סוף-סוף עמדה בראשה אישה מתאימה, סוף-סוף קיבלה תקציבים, סוף-סוף קיבלה סמכויות.

יעל גרמן: את הרשות הזאת היום ביטלו, וכך החלטה אחר החלטה שאנחנו קיבלנו לטובת הציבור הולכת ומבוטלת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

יעל גרמן: אז, חברים יקרים, ההחלטה לדחות את אישור התקציב – אנחנו יודעים מה הסיבה.

יעל גרמן: הסיבה היא שרוצים להמשיך ולהרוס את מה שאנחנו בנינו, מפני שרוצים לקצץ, מפני שרוצים לשנות את סדר העדיפויות שרק לפני חצי שנה היה סדר העדיפויות של אותם חברי ממשלה שמכהנים בממשלה ה-34.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל גרמן: אני סבורה שזו בושה וחרפה, ואין שום סיבה להיענות לבקשה הזו – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יעל גרמן: – – וגם אתם בקואליציה צריכים להתנגד לכך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, השר הנכבד, חברי חברי הכנסת, בפעם האחרונה שהיה פה תקציב דו-שנתי, חבר הכנסת גפני וחבר הכנסת כהן, בפעם האחרונה שהיה פה תקציב דו-שנתי – ואני יודע שאתה, חבר הכנסת כהן, היית קונסיסטנטי גם כשהיית באופוזיציה והגנת עליו – הגענו לגירעון של קצת יותר מ-50 מיליארד.

אראל מרגלית: עכשיו, למה הגענו לגירעון?

אראל מרגלית: כי במדינת ישראל, כשנותנים לשרים ולפקידים לעשות תחזיות, אז מה הם עושים?

אראל מרגלית: הם לוקחים את ההוצאות שהם רוצים, ואת התחזיות הם מנפחים.

אראל מרגלית: עכשיו, זה אצל כל מנכ"ל.

אראל מרגלית: כמה שהוא לוקח יותר זמן בעתיד, התחזיות שלו או שלה פחות מדויקות.

יצחק כהן: – – –

אראל מרגלית: היה.

אראל מרגלית: בטח שהיה.

אראל מרגלית: עכשיו, מה קרה?

אראל מרגלית: הממשלה חזתה – – –

יצחק כהן: – – –

אראל מרגלית: חבר הכנסת כהן, הממשלה חזתה הכנסות מנדל"ן, הכנסות ממסים על מכירות דירות, הכנסות ממע"מ שלא היו, הכנסות כאלה ואחרות שלא היה להן שום קשר למציאות, כמה שהלכו יותר רחוק.

אראל מרגלית: לכן אני חושב שזו סכנה להחזיר לכם את היכולת לעשות תקציב דו-שנתי, כי אתם הראיתם שכשאתם באים לחזות את העתיד שנתיים קדימה, אתם מפנטזים, אתם לא נותנים תחזיות ריאליות.

אראל מרגלית: זה דבר אחד.

אראל מרגלית: דבר שני, חבר הכנסת כהן, אתה כל הזמן מתגאה בנושא של חוב–תוצר – נכון, מדינת ישראל ופקידי האוצר הולכים במתווה מאוד קשיח של חוב–תוצר שמתכנס לקראת 2020 לְמה?

אראל מרגלית: ל-60%.

אראל מרגלית: זה דבר שהוא טוב מבחינה פיסקלית.

אראל מרגלית: אבל כשהייתה קרן המטבע הבין-לאומית בוועדת הכספים ודיברה אתנו, איפה הייתה הביקורת הכי גדולה שלה, דווקא כארגון פיננסי?

אראל מרגלית: על האופן שבו אנחנו מתקצבים ומתכננים את התקציב שלנו.

אראל מרגלית: היא אמרה לנו בצורה ברורה – ולחלק מהחברים הייתי צריך לעזור בתרגום – היא אמרה לנו בצורה ברורה: מדינת ישראל לא משקיעה במנועי הצמיחה החברתיים שלה.

אראל מרגלית: למה הכוונה, חבר הכנסת כהן?

אראל מרגלית: הכוונה היא שיש אוכלוסיות שלמות במדינה הזו שלא משתתפות בצמיחה הכלכלית; לא מבחינה חברתית של צדק, אלא אפילו מהבחינה הטהורה של הכלכלה.

אראל מרגלית: צפון הארץ מודר מצמיחה כלכלית ביחס למרכזה.

אראל מרגלית: דרום הארץ לא מקבל חצי מההשקעות שמרכז הארץ מקבל ברמה הפרטית באופן שבו הממשלה מתמרצת אותו.

אראל מרגלית: האוכלוסייה החרדית – בשנה שעברה ראינו מה הממשלה ההיא בחרה לתקצב.

אראל מרגלית: הרי יש תוכנית של סטיפנדיה לכל חברה, לכל עובד, ובמקום לתת את זה ב-200–250 מיליון, נתנו את זה ב-50 מיליון שקל במרכז ההשקעות, שחולקו חצי-חצי בין האוכלוסייה הערבית לבין האוכלוסייה החרדית.

אראל מרגלית: כלומר, את התוכנית שכבר יש, שהיא תוכנית טובה, לא תקצבו.

אראל מרגלית: אז עכשיו אתם עומדים פה, וא.

אראל מרגלית: אתם לוקחים תקציב של שנתיים במקום – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה הציע הצעה טובה.

אראל מרגלית: הוא הציע שתעבירו תקציב מהיר עד סוף השנה, כדי שכבר מהחודש הבא יהיו תקציבים אמיתיים ולא 1 חלקי 12, ושתיקחו את כל הזמן שלכם ותעשו תקציב ל-2016; תיקחו את כל הזמן שאתם צריכים, אנחנו ניתן לכם אותו.

אראל מרגלית: אבל עכשיו, לשנת 2015, תסכמו את התקציב בצורה מהירה, תביאו אותו, תיכנסו לעניינים.

אראל מרגלית: את המדיניות שלכם – תיקחו את הזמן לפני שאתם קובעים שנה קדימה, ועד אז תיקחו את הזמן שלכם.

אראל מרגלית: כך לא נחזור לתקציב הדו-שנתי, שלדעתנו הוא תקציב שהממשלה לא יודעת לשלוט בו לשנתיים, ולא נצטרך לשנות חוקי-יסוד.

אראל מרגלית: הדבר השני הוא שנוכל לעשות פה דיון בזמן אמיתי על מה הם מנועי הצמיחה החברתיים שבגינם אנחנו מוכנים לחרוג מהגירעון בכמה, כדי לתת לעוד אוכלוסיות במדינת ישראל את האפשרות להשתתף בצמיחה של הכלכלה של המאה ה-21 של המדינה הזאת.

אראל מרגלית: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המחזה הזה שאנחנו עדים לו מאז הבחירות האחרונות והשבעתנו כחברי כנסת הוא מחזה, הייתי אומר, מביש לדמוקרטיה, שממילא ממדיה צרים ביותר במדינה, והוא מהווה כתם שחור גדול מאוד על שלטון החוק.

אוסאמה סעדי: אני אתחיל, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במיוחד בעניין הזה.

אוסאמה סעדי: אם אני מסתכל פה על הלוח – הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות), עוד הפעם הוראת שעה.

אוסאמה סעדי: רק לפני כשבוע, עשרה ימים, הביאה לנו הממשלה הצעת חוק לתיקון חוק-יסוד: הממשלה – תיקון מספר השרים וסגני השרים והחזרת השר ללא תיק – גם, אדוני היושב-ראש, בהוראת שעה.

אוסאמה סעדי: אנחנו שמענו אז הרבה ביקורת על השיטה הזו של תיקון חוקי-יסוד באמצעות הוראת שעה.

אוסאמה סעדי: זה בלתי חוקתי.

אוסאמה סעדי: הפסיקה ובית-המשפט העליון מתחו ביקורת נוקבת על השיטה הזו לתיקון חוקי-יסוד, שהם שלב סופי בדרך לגיבוש חוקה למדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: יש להם מעמד חוקתי מיוחד, לחוקי-היסוד, וכל פעם באים ורומסים ברגל גסה את המוסד שנקרא חוק-יסוד על-ידי תיקונם באמצעות הוראת שעה.

אוסאמה סעדי: עכשיו, אנחנו מבינים את הלחץ שנמצאה בו הממשלה כשרצתה לתקן את חוק-יסוד: הממשלה, את הגבלת מספר השרים, ולהחזיר את השר ללא תיק: עמדנו לפני השבעת ממשלה, וראש הממשלה לא היה יכול להביא להשבעת ממשלתו בלי לתקן את חוק-היסוד הזה.

אוסאמה סעדי: לכן הבאתם לנו את זה ונשארנו, אדוני היושב-ראש, עד 06:00 להכנת החוק לקריאה שנייה ושלישית.

אוסאמה סעדי: אבל אני תוהה ביני לבין עצמי וביני לבינכם מה הדחיפות היום בהצעת חוק-היסוד, להביא אותה להצבעה באמצעות הוראה מיוחדת, הוראת שעה, כאשר לפי חוק-יסוד: הכנסת יש לממשלה 100 ימים מאז כינונה ואנחנו עוד לא עברנו אפילו את השבועיים; אז יש להם, לממשלה, עוד חודשיים וחצי.

אוסאמה סעדי: אם היו נכנסים לדיונים על התקציב והיו רואים שיש בעיות בתקציב, היו רואים שהם זקוקים לעוד זמן, היה נחוץ להם עוד פרק זמן מסוים, היינו מבינים.

אוסאמה סעדי: אבל מראש לבוא ולבקש לדחות את הנושא הזה מ-100 יום ל-175 יום ללא כל סיבה וללא כל נימוק?

אוסאמה סעדי: הנימוק היחיד שאנחנו יכולים להבין מהצעת החוק הזאת, מהאותיות הקטנות, שלמעשה ראש הממשלה והממשלה הזאת רוצים להבטיח את העניין הזה של תקציב לשנתיים, על מנת להבטיח שהממשלה הזאת תאריך ימים לפחות שנתיים, עד 2016, ואז לא יהיו בעיות בתוך הממשלה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, התקציב אושר בממשלה הקודמת, אושר בכנסת בקריאה הראשונה, אפשר היה להביא תקציב לשנת 2015.

אוסאמה סעדי: אפילו במדינות המתפתחות ביותר, אדוני היושב-ראש, לא מביאים תקציב לאותה שנה בסוף השנה.

אוסאמה סעדי: במיוחד קראנו בכל ההסכמים הקואליציוניים, במיוחד עם הבית היהודי ועם ש"ס ועם יהדות התורה – –

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: – – שיש תוספות של תקציב, אדוני היושב-ראש, של 600 מיליון שקל לתקציב החינוך.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: צריך לסיים.

אוסאמה סעדי: מתי לאשר את זה?

אוסאמה סעדי: לאשר את זה בנובמבר?

אוסאמה סעדי: עבור מה?

אוסאמה סעדי: עבור שנת 2015?

נחמן שי: תודה.

אוסאמה סעדי: ולכן אנחנו נתנגד להצעה הזאת.

אוסאמה סעדי: היא הצעה לא חוקתית, ואנחנו חושבים שצריך להסיר אותה מעל סדר-היום.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חבר הכנסת אחמד טיבי.

נחמן שי: אני מאוד מבקש להקפיד על זמן הנאום, כי יש לנו לילה ארוך בכל מקרה.

נחמן שי: חמש דקות לרשותך.

נחמן שי: אנחנו נעקוב אחרי דבריך.

נחמן שי: יש לך חמש דקות, חבר הכנסת טיבי, אני משוכנע שתוכל לומר את כל דבריך בחמש דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מכובדי השר, אין ספק, כבר היינו – דז'ה-וו – היינו במחזה הזה כאשר הובא לכאן התקציב והוחלט להעביר תקציב דו-שנתי.

אחמד טיבי: מה מטרת הממשלה בהעברת תקציב דו-שנתי?

אחמד טיבי: לצמצם את האפשרות של האופוזיציה לבקר את התקציב, שהוא הפלטפורמה המדינית, החברתית, האידיאולוגית של כל ממשלה.

אחמד טיבי: החשיבות הגדולה ביותר של אופוזיציה בכנסת היא דווקא בעת הצגת התקציב, ערב הצגת התקציב.

אחמד טיבי: הממשלה היא ממשלת דוחק, 61 חברי כנסת, והיום הצטרף אליה השר לשעבר, השר לעתיד, חבר הכנסת ארדן, שגם הוא נחשב לאחד הכוכבים העולים בליכוד.

אחמד טיבי: אבל משום מה הכוכבים העולים בליכוד תמיד נבלמים על-ידי ראש הממשלה.

אחמד טיבי: ראש הממשלה הוא כמו עץ הברוש, שום דבר לא צומח מתחתיו.

אחמד טיבי: שום דבר.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: כמו הברוש, שום דבר לא צומח מתחתיו.

אחמד טיבי: ) למה אתה צוחק, חבר הכנסת גפני?

אחמד טיבי: הצחוק שלך מאשרר את המשל.

קריאה: – – –

משה גפני: לגבי הברוש.

אחמד טיבי: לגבי הברוש.

זוהיר בהלול: עץ הברושי.

אחמד טיבי: ברושי יודע.

אחמד טיבי: זה גם המקום לומר שתראה איך הוא מתייחס למדיניות החוץ – אקוניס לאו"ם, חוטובלי למשרד החוץ – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: יש הצעה.

אחמד טיבי: יש הצעה.

אחמד טיבי: יש הצעה, כי שר במשרד התקשורת – הוא לא מצליח להתברג שם.

מיקי לוי: מה, זה חדש?

איתן כבל: הוא יכול לעשות שינוי דרמטי.

אחמד טיבי: איך?

אחמד טיבי: בוא תסביר, חבר הכנסת כבל.

מיקי לוי: הוא גם שר ללא תיק.

אחמד טיבי: במדיניות החוץ?

איתן כבל: במדיניות החוץ, ודאי.

אחמד טיבי: במצבה הבין-לאומי של ישראל?

איתן כבל: לדעתי גם בעולם, באו"ם, בכל מקום.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: מצב מאתגר, חבר הכנסת אקוניס.

אחמד טיבי: הייתי אומר שעוד מפלה, לא חשוב מה תהיה התוצאה בציריך, חבר הכנסת עיסאווי פריג', זוהיר, אתם מבינים בדברים האלה, גם איתן כבל.

אחמד טיבי: כאשר ההתאחדות הפלסטינית מובלת על-ידי אדם נחוש – חבר הכנסת – הגנרל ג'יבריל רג'וב – הוא עדיין לא חבר כנסת.

עיסאווי פריג': הוא יהיה.

עיסאווי פריג': הוא יהיה.

אחמד טיבי: כשתהיה מדינה אחת כמו שחוטובלי רוצה, אין לי ספק שיהיה לו מקום נכבד בהנהגת המדינה האחת.

אחמד טיבי: אני מעכשיו מציב את עצמי כמועמד לראשות הממשלה.

אחמד טיבי: זו האופציה היחידה שערבי ינהיג.

אחמד טיבי: התיאוריה של חוטובלי, אם תתממש.

אחמד טיבי: מדינה אחת.

יחיאל חיליק בר: ה"חמאס" ישתלט.

משה גפני: מה יהיה ג'יבריל רג'וב?

משה גפני: שלא ייקח את ועדת הכספים.

אחמד טיבי: העיקר להיות בוועדת הכספים במדינה האחת.

אחמד טיבי: גפני, עליך אפשר לומר הכול.

אחמד טיבי: עקבי אתה כן.

עיסאווי פריג': הוא ימשיך להיות יושב-ראש ועדת הכספים גם בממשלה.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר לך, ומי כמוך יודע, אתה בא מכפר-קאסם, אתה ערבי, כשאנחנו בשלטון אנחנו מגלים נדיבות לב.

נחמן שי: מי?

אחמד טיבי: אנחנו, בשלטון.

אחמד טיבי: אז אני רוצה לומר לך משהו.

אחמד טיבי: אני לא יודע אם המשפט הזה ידאיג אתכם – תקשיב, זוהיר – אם המשפט הזה ידאיג אתכם, וקנין, או ירגיע אתכם.

אחמד טיבי: כשנעלה לשלטון ננהג בכם כפי שאתם נוהגים בנו בדיוק.

זוהיר בהלול: בחמלה.

אחמד טיבי: למה אתה מתחיל לבכות, חבר הכנסת וקנין?

ינון מגל: את זה הייתי קונה.

אחמד טיבי: ינון, אמרתי את זה לשר בכיר בממשלה הקודמת, והוא אמר לי: אחמד, למה אתה כל כך רע?

אחמד טיבי: כשאמרתי לו: ננהג בכם כפי שאתם נוהגים בנו, הוא אמר לי: אחמד, למה אתה כל כך רע?

אחמד טיבי: מה עשינו לך?

אחמד טיבי: שימו את עצמכם במקומנו.

אחמד טיבי: אני אחזור לג'יבריל רג'וב וההתאחדות.

אחמד טיבי: מה הוא מבקש?

אחמד טיבי: הוא מבקש – ואתה מבין בספורט, אדוני היושב-ראש – תנועה חופשית לספורטאים הפלסטינים, הכרה בהתאחדות הפלסטינית על-פי חוקת פיפ"א ושהספורט יהיה נפרד מפוליטיקה, כלומר שהתנחלויות לא יהיו חלק מהליגה.

אחמד טיבי: יש חמש קבוצות בהתנחלויות.

אחמד טיבי: נראה לכם סביר שבכל פעם שהנבחרת הפלסטינית יוצאת, מעכבים אחד או שניים?

אחמד טיבי: תמיד בוחרים אחד אחר.

אחמד טיבי: אחד נותנים לו, בעוד חודשיים מעכבים אותו.

אחמד טיבי: בעוד חודשיים מאפשרים לו, מעכבים את האחר – –

מיקי לוי: אחמד, זה כמו שעיכבו – – –

אחמד טיבי: – – או, חבר הכנסת מיקי לוי, מעכבים למשל את בגדי הספורט שפיפ"א שולחת, או שנכנסים – צבא נכנס למגרש כדורגל בזמן משחק.

אחמד טיבי: ראיתם את התמונות?

אחמד טיבי: נראה לכם סביר שצבא נכנס למגרש כדורגל כאשר נערים בני 14 משחקים?

אחמד טיבי: עם רובים?

זוהיר בהלול: כי השחקנים מתפרעים.

אחמד טיבי: נראה לכם סביר?

אחמד טיבי: או שכדי להראות לג'יבריל רג'וב מי השליט, נכנסים למשרדי ההתאחדות לכדורגל ברמאללה, ואז עופר עיני אומר: לא ידעתי.

אחמד טיבי: לא ידעתי?

מיקי לוי: זה על בסיס נבחרת הג'ודו של ישראל במרוקו.

נחמן שי: חבר הכנסת טיבי, אתה מדבר נהדר, אבל אנחנו צריכים לסיים.

אחמד טיבי: לכן אני אומר – – –

נחמן שי: חבר הכנסת טיבי, לסיים בבקשה.

אחמד טיבי: בהחלט, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: לכן צריך להפעיל שיקול דעת.

אחמד טיבי: הכדור נמצא במגרשו של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

אחמד טיבי: הוא צריך לקבל החלטה, לא עופר עיני.

אחמד טיבי: עופר (אומר בערבית: אף פעם לא מחליט, לא בזמן מסוים ולא אחריו.

אחמד טיבי: ).

נחמן שי: תודה.

אוסאמה סעדי: הוא לא יודע לשחק כדורגל.

אחמד טיבי: הוא לא יודע מה זה כדורגל.

נחמן שי: כדורגל זה תחום חשוב מאוד.

נחמן שי: תודה.

אחמד טיבי: ולכן, כדי שביבי לא יקבל גול עצמי על-ידי ג'יבריל רג'וב, כדאי לו לרדת מהעץ.

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: נעשה הפסקה, הדקה התשעים.

נחמן שי: תודה לחבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: לא הפסקה – – –

נחמן שי: הדובר הבא – חבר הכנסת אחמד עבד אל חכים חאג' יחיא, אחריו – עיסאווי פריג', אחריו – סתיו שפיר.

נחמן שי: חברים, אני מבקש שוב להקפיד על הזמן אם אתם לא רוצים לחכות לקריאת שמע של שחרית.

נחמן שי: אולי אתם כן רוצים.

משה גפני: לא.

נחמן שי: אז להקפיד על חמש הדקות שעומדות לרשותכם.

נחמן שי: אני אתחיל עכשיו להזהיר אתכם כמה שניות קודם.

נחמן שי: בבקשה, התחלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה שהלך לבחירות הודיע שהוא משנה סדרי עדיפויות, שהוא ייטיב עם האזרחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההטבה הראשונה שלו – התקציב של שנת 2014 היה תקציב קשה וביקשו מהציבור לסבול את זה, כי יש תקווה ב-2015.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו התקווה שכולנו ייחלנו לה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עושה הממשלה היום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא אומרת: רגע, התקציב של 2014 יימשך עוד שנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי התקציב הוא 1 חלקי 12 ומאשרים אותו בנובמבר, אז אין מצב שניהנה מהתיקון שייחלנו לו ב-2015.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתקציב הזה הציבור נתן את המקסימום, ואנחנו ראינו את העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראינו את הטבלאות, את הנתונים של העוני במיוחד במגזר הערבי, שיותר מ-50% בו מתחת לקו העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והעוני, כפי שאמרתי פעם מעל דוכן זה, זה לא גזירה משמים, זו תוצאה של מדיניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לשאול, אם אנחנו מגיעים עכשיו עם ממשלה חדשה, עם תקציב ועם כל השינויים שבתוך המשרדים והסמכויות, וחלקי משרדים ורבעי משרדים, ממש רסיסים של משרדים עוברים מפה לשם, איך מעבירים את התקציבים שלהם אם הולכים לחלוקה של 1 חלקי 12?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא יודע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחת הבעיות שעלו לשטח וממש כולם סבלו מהן, ואפילו מבקר המדינה עשה דוח על זה, היא בעיית הדיור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך ניתן לפתור את בעיית הדיור אם לא מתכננים מחדש, אם לא מקצרים את התקופה של התכנון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל כדי לקצר את התקופה של התכנון, ולתכנן נכון צריך גם תקציבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך תקציבים למינהל התכנון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך יקבלו אותם אם זה 1 חלקי 12?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך נקצר תקופת התכנון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פונה אליך, כבוד השר, אנחנו צריכים לקצר את תקופת התכנון, צריכים להגיע לדירה יותר מהר, אבל אם אני בתקציב של 1 חלקי 12 מתקציב 2014, כשאפילו הממשלה, זה לא היה בסדר העדיפויות שלה בשנה שעברה, אז אנחנו מפספסים עוד שנה בטיפול בבעיית הדיור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך יבנו את התקציב הדו-שנתי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי תחזיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל תחזיות האוצר הן בדיוק כמו התחזיות של מזג האוויר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אומרים שרמת הדיוק של תחזיות מזג אוויר מבחינת הגשם היא 75%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואיך זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בקיץ הם לא טועים, אז זה 50%, בחורף פעם כן ופעם לא, אז מגיעים ל-75%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה התחזיות של הכנסות המדינה שאנחנו ראינו בשנים האחרונות, עד כמה זה מדויק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו נראה את זה בדיוק כמו את תחזית מזג האוויר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, איך אפשר לבנות תקציב דו-שנתי במצב שאנחנו בסוף 2015 וחיים עם התקציב של 2014?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה התקציב של סגירת פערים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי אמרתי לפני דקה ששיעור העוני במגזר הערבי הוא יותר מ-50%, אז מישהו חושב שהעוני הזה ירד לבד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב ישתפר לבד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אנחנו מוסיפים עוד ועוד אנשים מתחת לקו העוני בזה שאנחנו לא מאשרים תקציב שיבוא ויתקן את המצב הקיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, תקציב זה מדיניות, זה סדר עדיפויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשביל מה הלכנו לבחירות אם אנחנו נשארים עם אותן תוכניות, עם אותו סדר עדיפויות לעוד שנה שלמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשביל מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אי-אישור תקציב זה להישאר עם אותה מדיניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שבתקציב הזה, שיאושר בסוף השנה, אין לנו תקווה כאזרחים ערבים במדינת ישראל, כי אני לא רואה תוכנית לסגירת פערים, אני לא רואה טיפול בבעיית העוני, אני לא רואה טיפול בעניין של הבנייה, של מצוקת הדיור במגזר הערבי, כי עוד אין תוכנית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא יכול לראות גם תקציבים – אני רוצה לראות את הצפיפות בבתי-ספר במגזר הערבי שווה לאותה צפיפות – זה אומר לבנות מאות בתי-ספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לראות את הבנייה הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רואה את זה בתקציב – התקציב הדו-שנתי זה שרידות בלבד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – חבר הכנסת עמר בר-לב; אני לא רואה אותו, בטח יגיע.

נחמן שי: חבר הכנסת פריג', חמש דקות.

נחמן שי: אני בטוח שתקפיד על הזמן.

נחמן שי: בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, סוף יום.

עיסאווי פריג': חבר כנסת יצחק כהן, תגיד, אתה גם מפנה עורף, מחזיק פלאפון, באמת, אתה סגן שר, אני מבקש ממך עכשיו שכולך תהיה קשוב, כי אני הייתי קשוב לך.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני, קולגה, אתה תמשיך להיות קולגה, אל תדאג.

עיסאווי פריג': מה שמשך את תשומת לבי, התנוחה והחיוך המתאים לכבוד הרב שאמר: דיון מעמיק.

משה גפני: ורציני.

עיסאווי פריג': ורציני.

עיסאווי פריג': אבל אמרת את זה בתנוחה אחלה.

עיסאווי פריג': עכשיו, ביקשתי מהעוזר שלי שיוציא לי את הפרוטוקול של הנאומים שלכם – אתה וחבר הכנסת גפני, שני החברים, שני הקולגות בוועדת הכספים – כדי שאני אקריא אותם.

עיסאווי פריג': אני, מטעמי חברות, מטעמי אהבה ונימוס, אשים אותם בצד.

משה גפני: לא, לא נעים.

עיסאווי פריג': לא, לא נעים, נו, באמת, גפני.

עיסאווי פריג': גפני, עוד הדרך ארוכה, אנחנו בוועדת הכספים ניפגש לדיון בקריאה השנייה והשלישית, לא?

יצחק כהן: אמת דיברת.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': אמת?

עיסאווי פריג': וגם עכשיו דיברת אמת.

עיסאווי פריג': החיוך שלך הסגיר אותך שכולה פארסה: אני אמרח אותם, הייתי שם, עשיתי, מרחתי, עכשיו אני אגיד מהצד השני.

עיסאווי פריג': אני רק מציע לך, לפני שאני אכנס לחוק הכחול, היפה, שלא ישתמשו בך.

עיסאווי פריג': היה חבר הכנסת, סגן השר מיקי לוי, שבתפקידו ישב בדיוק במקום חבר הכנסת גפני; תפקידו של סגן השר מיקי לענות, לתת מנוחה ואתנחתה לשר יאיר לפיד, ועשה את זה – – –

יצחק וקנין: – – –

עיסאווי פריג': עשה את זה אחלה.

עיסאווי פריג': ושלא ישתמשו בך כמיקי לוי החדש, אתה הרבה יותר רציני.

עיסאווי פריג': אתה איש – לא, מיקי אין לו הניסיון שיש לך.

עיסאווי פריג': אז אני מבקש ממך שלא תיתן להם להשתמש בך כאיש שצריך לעמוד מולנו ולהגיד את דברי הרע ודברי השקר.

עיסאווי פריג': עכשיו לחוק.

עיסאווי פריג': אני מצפה ממך, ככה, תהיה כמו שהכרתי אותך: הלוחם, האיש הישר והנכון בוועדת הכספים.

עיסאווי פריג': זה מה שאני מצפה ממך, כי הכנסת, יש מחר, חבר הכנסת זה לא תפקיד נצחי, דיר באלכ.

עיסאווי פריג': הנה, הרי הוזהרת.

עיסאווי פריג': עכשיו לחוק.

שלי יחימוביץ': אצל גפני זה נצחי.

עיסאווי פריג': נצחי?

שלי יחימוביץ': כן.

עיסאווי פריג': ימים יגידו.

שלי יחימוביץ': וגם אצל וקנין וגם ואצל איציק כהן.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני, כשאתה הופך להיות, תהפוך להיות האיש המרכזי אחרי שנאשר אותך ביום שני – נאשר אותו ביום שני כיושב-ראש ועדת הכספים; יום שני, לא – שלישי, רביעי, נאשר אותו.

עיסאווי פריג': עכשיו, אחרי שנאשר אותך, חבר הכנסת גפני, הכול יעבור לידיים שלך בוועדת הכספים, ואתה תהפוך להיות האיש, הכתובת, וכל הזרקור מופנה אליך.

עיסאווי פריג': עכשיו אני קורא את החוק, קראתי את זה תוך כדי, תראה את הנימוקים המוזכרים לצורך תקציב דו-שנתי.

עיסאווי פריג': זה התחיל ב-2009.

עיסאווי פריג': ב-2009 היה בג"ץ נגד התקציב הדו-שנתי, בג"ץ דחה את העתירה, ומה אמר בג"ץ?

עיסאווי פריג': רק במקרים – מה כתוב?

עיסאווי פריג': אני לא רואה טוב – רק במקרים מיוחדים, ייחודיים, קיצוניים וחריגים – שלושה – ניתן להביא דו-שנתי.

עיסאווי פריג': אבל מה קורה?

עיסאווי פריג': באמת, תסלח לי, מה קורה?

עיסאווי פריג': כהונת ראש הממשלה ביבי נתניהו מ-2009 עד היום כולה חריגה, כולה ייחודית, כולה קיצונית.

עיסאווי פריג': עובדה, מ-2009 עד היום אותם טיעונים, מעתיקים אותם ומביאים חוק פארסה כדי שנאשרר את זה, ולעשות צחוק מכל החברים.

עיסאווי פריג': עלו לפני, תקציב 2015 אושר, אחד הנימוקים של 2009 שכתבו בזמנו: להתמודד עם המשבר הכלכלי העולמי.

עיסאווי פריג': תראה איזה מלל, איזה נימוקים, המשבר העולמי ב-2009.

עיסאווי פריג': עכשיו, מה קורה ב-2015?

עיסאווי פריג': להתמודד עם הכסף הקואליציוני.

עיסאווי פריג': הוא כל כך גדול, זה מקרה ייחודי, זה מחייב אותי לדו-שנתי.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי ואתכם – – –

נחמן שי: חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': אני מסיים, אדוני.

נחמן שי: זה נאום טוב אבל הזמן רץ.

עיסאווי פריג': כן, כן.

עיסאווי פריג': אחד הנימוקים המצחיקים: כדי לעמוד ביעד הגירעון, ויש לי קושי למימוש המדיניות הפיסקלית ולהחזיק את ההוצאות.

עיסאווי פריג': אני צריך תקציב דו-שנתי כדי להחזיק.

נחמן שי: תודה.

עיסאווי פריג': גפני, סומכים עליך, אחי.

עיסאווי פריג': דיר באלכ, גפני.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: דיר באלכ.

נחמן שי: חברת הכנסת סתיו שפיר.

נחמן שי: אחריה – חבר הכנסת עמר בר-לב.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל; אני לא רואה אותו בינתיים.

נחמן שי: בבקשה, חברת הכנסת שפיר.

סתיו שפיר: יחסית לשעה זה נראה די ערני.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה, תראו, חייבים להודות שהמצב הנוכחי הוא מאוד – – –

נחמן שי: חברים, חברת הכנסת שפיר התחילה בדבריה, אני מבקש להאזין להם בקשב רב.

סתיו שפיר: חברי עיסאווי.

סתיו שפיר: המצב הנוכחי הוא מאוד טוב לממשלה, שמצליחה איכשהו גם בזמן שיש תקציב בעצם לשנות ולהפוך את כל התקציב הזה לחלוטין.

סתיו שפיר: הרי בשנה שעברה העבירה הממשלה מחוץ לתקציב, באמצעות העברות תקציביות של ועדת הכספים, יותר מ-64 מיליארד שקלים, כך שלומר שהתקציב הזה הוא באמת תקציב זה לא לחלוטין נכון.

סתיו שפיר: אנחנו כולנו כבר יודעים שבמדינת ישראל במשך שנים ארוכות יש תקציב סודי, תקציב שלם שעובר באמצעות ועדת הכספים ללא כל פיקוח.

סתיו שפיר: אנחנו מקווים שהדבר הזה ישתנה כמה שיותר מהר, וסומכים על חברנו באופוזיציה לשעבר ויושב-ראש הוועדה הנוכחי, חבר הכנסת גפני, שיתמוך בשינוי המשמעותי של העניין הזה.

מיקי רוזנטל: נטל ההוכחה עליו קודם כול.

שלי יחימוביץ': לא, לא, גפני לא צריך להוכיח כלום.

מיקי רוזנטל: בואו נראה.

סתיו שפיר: אבל בואו נדבר על המצב שמתרחש כרגע.

סתיו שפיר: עשרה חודשים שתקציב המדינה מנוהל למעשה על-ידי הפקידות.

סתיו שפיר: בידיים של החשבת הכללית מונחת האפשרות, מתוקף חוק-יסוד: משק המדינה, לנהל את התקציב על-פי 1 חלקי 12, בתוספת מה שנקרא ועדת חריגים.

סתיו שפיר: אגב, הוועדה הזאת העבירה 4 מיליארד שקלים בחודשים האחרונים מחוץ לתקציב שלה, 1 חלקי 12.

סתיו שפיר: אבל לא רק הדבר הזה.

סתיו שפיר: החשבת אמורה לדווח לציבור מדי חודש על הוצאות הממשלה.

סתיו שפיר: חיכינו את ינואר, חיכינו במשך פברואר, ולא הגיע דיווח כזה.

סתיו שפיר: בסוף פברואר אני פניתי לחשבת הכללית, ובאמצע מרס היא פרסמה את הדיווח על ינואר ופברואר.

סתיו שפיר: את הדיווח על אפריל עדיין לא קיבלנו.

סתיו שפיר: זה נשמע אולי כאילו מדובר בעניין טכני קטן, אבל למעשה מה שקורה פה זה שבמשך עשרה חודשים יש תקציב שמתנהל בסכומים של מיליארדי שקלים, ואנחנו, הגוף שאמון על הפיקוח על עבודת הממשלה, אין לנו שמץ של מושג מה קורה שם.

סתיו שפיר: ועדת החריגים אישרה, למשל – אני לא יודעת, אולי זה יעניין אתכם – 9 מיליון שקלים לטיסות לחו"ל של משרדי הממשלה, לא כולל משרד החוץ; 2.5 מיליארד לרשות מקרקעי ישראל; 200 מיליון שקלים למשרד השיכון.

סתיו שפיר: כל זה באמצעות ועדת החריגים.

סתיו שפיר: מישהו יודע לאן הכסף הזה עבר?

סתיו שפיר: מה קורה עם הכסף הזה?

סתיו שפיר: כיצד עומדים להשתמש בו?

סתיו שפיר: שום דבר, אין פיקוח פרלמנטרי.

סתיו שפיר: בעצם, החשבת הכללית, שאינה נבחרת ציבור, יכולה לאשר את הסמכויות האלה.

סתיו שפיר: ועדת החריגים לא מפרסמת את השיקולים שלה, את ההחלטות שלה, את הפרוטוקולים שלה, שום דבר.

סתיו שפיר: הדבר הזה נראה למישהו תקין?

סתיו שפיר: נראה לכם שככה מדינה יכולה להתנהל, שבמשך קרוב לשנה לא יהיה פה תקציב ולא יהיה פיקוח על מה שקורה בהיעדרו?

סתיו שפיר: תראו, כשנכנסתי לוועדת כספים לפני שנתיים, ידעתי שצפויים להתרחש שם כל מיני דברים אולי מעט עקומים בשימושים בכספים – תהיתי לאיפה הולך הכסף של אזרחי ישראל – אבל לא תיארתי לעצמי עד כמה; כמה השיטה הזאת, שבמשך עשרות שנים השתכללה לידי ממש שחיתות בכספי ציבור, לאיזו קיצוניות היא יכולה להגיע.

סתיו שפיר: משרד האוצר, לא רק שהוא לא מפרסם פרוטוקולים על אותן החלטות בשווי של מיליארדי שקלים, גם כשחברי הכנסת מבקשים – אני ביקשתי באופן אישי כמה עשרות פעמים לקבל פרוטוקולים על החלטות בנוגע להעברתם של מיליארדים.

סתיו שפיר: מעולם לא קיבלתי פרוטוקול כזה, ואני בספק אם הוא בכלל נכתב, שזה מה שבאמת מדהים.

סתיו שפיר: גם כשיגיע התקציב לאישורנו, והוא יגיע אי-שם במהלך הקיץ, בזמן הפגרה, קצת לפני החגים, לא יתאפשר לכנסת לקיים דיון משמעותי על אותו תקציב, כמעט כרגיל.

סתיו שפיר: נזכיר לכם שתקציב 2015 שלא עבר, הגיע לידינו פחות משבע שעות לפני ההצבעה.

סתיו שפיר: זמן מדהים לקריאת התקציב.

סתיו שפיר: אני מאוד מקווה שאם הדבר הזה יחזור על עצמו, יראו לנו חברי הממשלה כיצד הם מתכננים לקרוא תקציב כזה בטווח של שבע שעות.

סתיו שפיר: אבל לא רק זה.

סתיו שפיר: נוסף על כך, התקציב הזה יגיע אלינו בלי שום תוכניות עבודה.

סתיו שפיר: אנחנו לא נזכה לראות מה מתכנן האוצר שיגיע כתוצאה מהתקציב הזה.

סתיו שפיר: כיצד התקציב ישפיע על מדדי העוני?

סתיו שפיר: כיצד התקציב ישפיע על מדדי האי-שוויון?

סתיו שפיר: מה התקציב יעשה באמת לאזרחי ישראל?

סתיו שפיר: במה הוא יעזור להם?

סתיו שפיר: במה הוא יתקן את התלאות ואת הכאבים במדינה היקרה שלנו?

סתיו שפיר: כל הדברים האלה צריכים להיות חלק מהתקציב.

סתיו שפיר: התקציב הזה הוא חוזה – – –

נחמן שי: תודה.

סתיו שפיר: רק משפט אחרון, אם תרשה לי.

סתיו שפיר: התקציב הזה הוא חוזה בין המדינה לבין אזרחיה, החוזה המשמעותי ביותר שאנחנו עורכים כאן בכנסת, חוזה שאומר: זו ההתחייבות שלנו, זה מה שאנחנו מתכננים לעשות בשבילכם בשנה הקרובה.

סתיו שפיר: כחוזה כזה הוא חייב להיות חוזה לשנה והוא חייב להתחדש מדי שנה.

סתיו שפיר: בגלל זה החוזה הזה מביא להפלת הממשלה אם אנחנו מצביעים נגדו; הוא עד כדי כך משמעותי.

נחמן שי: תודה.

סתיו שפיר: אם אנחנו מזלזלים בתקציב הזה, בחוזה הזה, חלילה, אם אנחנו מזלזלים במה שקורה בין הדפים שלו, בכל סעיף וסעיף, אנחנו חוטאים בתפקידנו לאזרחי ישראל.

סתיו שפיר: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

נחמן שי: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

נחמן שי: בבקשה, אדוני.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, האמת שאני יכול להבין את השרים.

עמר בר-לב: הם רובם שרים חדשים, הלוא שיבצו כל אחד, הם באו לתפקיד שלהם והם אמרו:

עמר בר-לב: 100 יום, שעל-פי חוק-יסוד אמורים להספיק להצגת התקציב, לא מספיק להם, והם ביקשו הארכה, 160 יום.

עיסאווי פריג': 175.

עמר בר-לב: רגע, לאט-לאט.

עמר בר-לב: 100 – שרים חדשים – 160, ועכשיו 175 יום.

עמר בר-לב: אתה יודע מה?

עמר בר-לב: אני יכול להבין אותם.

עמר בר-לב: אני גם חושב שזה שהיום התקציב מנוהל על-פי 1 חלקי 12 כי אין תקציב, זה יתרון כי זה חוסך כסף.

עמר בר-לב: חוסך כסף למדינה.

עמר בר-לב: הממשלה לא עושה טעויות גדולות כי היא פשוט – איך אמרה חברת הכנסת סתיו שפיר לפני?

עמר בר-לב: הפקידים מנהלים את המדינה.

מיקי רוזנטל: אלה שיש להם דעה, מפטרים אותם.

עמר בר-לב: יש לי הרגשה שזה יותר טוב מהאלטרנטיבה.

מיקי רוזנטל: הפקידים שיש להם דעה, מעיפים אותם, שמת לב.

עמר בר-לב: בדיעבד.

עמר בר-לב: בודקים ואחרי זה גם מעיפים אותם, מחליפים אותם.

באסל גטאס: עמר, עמר, זה לא נכון, זה לא נכון.

באסל גטאס: כשמשקיעים פחות, כשמוציאים פחות, הכלכלה יש בה הידרדרות ואז ההכנסות הן פחות.

באסל גטאס: זה לא נכון.

עמר בר-לב: אתה צודק.

עמר בר-לב: אבל עוד יותר גרוע זה אם הממשלה תנהל את התקציב והשרים האלה שצריכים הרבה זמן להבין מה הם רוצים יתחילו לנהל את זה.

עמר בר-לב: זה יהיה עוד יותר גרוע.

עמר בר-לב: אני גם יכול להבין שצריכים הרבה מאוד זמן בשביל לדעת איך מסתדרים עם כל ההבטחות הקואליציוניות של ההסכמים הקואליציוניים והתקציבים הקואליציוניים.

עמר בר-לב: באמת צריך הרבה מאוד זמן בשביל לפתור את הפאזל הזה.

עמר בר-לב: הפאזל הזה הוא לא פתור.

עמר בר-לב: אבל אני, בכל אופן, אשתדל להיות טיפה רציני.

נחמן שי: חיובי, חיובי.

עמר בר-לב: לא, חיובי אני לא יודע, אין כאן שום דבר חיובי, לצערי, אבל רציני.

עמר בר-לב: יש כאן בעיה אמיתית.

עמר בר-לב: הבעיה האמיתית היא שיש לנו כאן חוק-יסוד, וכל שני וחמישי – בשבועיים האחרונים כבר פעמיים שינתה הממשלה את חוק-היסוד הזה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, זה קצת מזכיר לי את הדיון הקודם על המשרד לעניינים אסטרטגיים.

עמר בר-לב: אני אמרתי כאן, בדוכן הזה, שאני לא מבין למה צריך משרד לעניינים אסטרטגיים.

עמר בר-לב: כל משרד יש לו אסטרטגיה שלו; יש לו טקטיקה, יש לו אסטרטגיה, ולמה צריך משרד מיוחד?

עמר בר-לב: אבל למה צריך משרד מיוחד?

עמר בר-לב: צריך משרד מיוחד כי בעצם מה שקורה פה, במדינת ישראל, הכול מתוכנן מהיום למחר, רק טקטיקה, ולכן החליטו שצריך משרד לעניינים אסטרטגיים.

עמר בר-לב: אותו דבר בעניין חוק-היסוד.

עמר בר-לב: הבנו שלסמוך על חוק או תקנות כאלו או אחרות שמשתנות מדי שבוע זה לא נכון, ולכן בכנסות הקודמות – לא הכנסת הזאת – חוקקו חוק-יסוד שאומר: בתוך 100 ימים הממשלה צריכה להגיש תקציב.

עמר בר-לב: הנה הגיע שר האוצר.

עמר בר-לב: בתחילת דברי אמרתי שאני באמת מבין אותך, שאתה רוצה הרבה זמן כדי לעשות תקציב כמו שצריך.

משה כחלון: – – –

עמר בר-לב: אבל לא הכול הולך לפי זה.

עמר בר-לב: וחוק-יסוד הוא חוק-יסוד, וצריך בתוך 100 יום להחליט על תקציב, לקבוע תקציב ולצאת לדרך.

עמר בר-לב: שלא לדבר, אדוני שר האוצר, על זה שאתה הלוא ידעת שאתה תהיה שר האוצר כמעט מייד אחרי הבחירות.

עמר בר-לב: אז מאז עד עכשיו קיבלת עוד חודש, עוד 30 יום קיבלת.

עמר בר-לב: אז עכשיו עוד 175 יום?

עמר בר-לב: באמת.

עמר בר-לב: אז עם כל הבדיחוּת שבעניין, זה לא לעניין.

עמר בר-לב: אין מקום לשנות את חוק-היסוד הזה, ואני מאוד מאוד מקווה שהשינוי הזה, התקנה הזאת לא תשתנה, והממשלה הזאת תגיש בתוך 100 ימים את התקציב לשנה הזאת.

עמר בר-לב: ואתם יודעים מה?

עמר בר-לב: מצדי, גם לשנה הבאה.

עמר בר-לב: אבל מהיום.

עמר בר-לב: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

נחמן שי: חבר הכנסת איתן כבל, אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת איל בן ראובן.

נחמן שי: לכל אחד חמש דקות.

נחמן שי: אני מקווה שתקפיד על הזמן.

נחמן שי: חזרנו – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, ברשותכם, אדוני השר, אני באמת רוצה לומר לך שאני בכל לבי מאחל לך בהצלחה.

איתן כבל: אבל כשאנחנו כבר מסתכלים – – –

נחמן שי: את זה כבר אמרת קודם.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: ראינו את הדברים בהתחלה, איך הדברים מתנהלים.

איתן כבל: גברתי השרה, אני יודע שאת מנצלת כל דקה שאת שרה כדי להחליף מידע, אבל זה מפריע.

איתן כבל: אין לי בעיה.

איתן כבל: זה פשוט, המליאה, הצד שלכם כמעט ריק.

איתן כבל: זה מפריע.

איתן כבל: ברשותך, אדוני, אני רוצה לומר כך: אני באמת מאחל לך – – –

אלי אלאלוף: – – –

איתן כבל: חבר הכנסת אלי אלאלוף – – –

אלי אלאלוף: אתה אומר שאנחנו לא נראים.

איתן כבל: לא, אמרתי שאין כמעט.

איתן כבל: אתה, איך אומרים, חבר הכנסת אלאלוף?

איתן כבל: אתה אחד.

איתן כבל: אתה מקפיד לשבת פה.

אלי אלאלוף: – – –

איתן כבל: לגופו של עניין, תראה, אני אומר לך כבר בפתיחת הדברים: הרי ברור שהאוצר, יש לו אינטרס להביא את התקציב, מה יותר – אנחנו מכירים את הראש.

איתן כבל: מעבר לעובדה שאני יכול לבוא ולומר: אוקיי, מי צריך לעשות פעמיים מלחמה פה מול חברי הכנסת?

איתן כבל: כי כשאתה שר, אז אתה שר.

איתן כבל: אתה שוכח שאתה חבר כנסת ועד אתמול נלחמת בחפירות.

איתן כבל: זה בסדר גמור.

איתן כבל: אבל מצד שני, ברור לי שהשנה הראשונה מבחינתו של האוצר לפחות זה חיסכון נטו.

איתן כבל: הוא מביא את התקציב לקראת נובמבר, הוא כאילו הביא 2015, אבל אין 2015 באמת.

איתן כבל: אין 2015 באמת.

איתן כבל: זאת אומרת, אם אנחנו יודעים שאת כל התקציבים שהרוויחו באוצר, כמו שחבר הכנסת גטאס אמר לפני רגע, עצם העובדה שאין תקציב מסודר זה הרבה מעבר לשאלה אם הוא מנוהל על-ידי פקידים, כן או לא.

איתן כבל: זה העניין שאין הוצאה למען הציבור במדינת ישראל.

איתן כבל: בעצם עושים את מה שצריך במקרה הטוב, על משקל "אבנים שחקו מים", אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: לא מעבר.

איתן כבל: והשאלה הנשאלת היא: האם באמת תדע, אדוני השר, לקחת את הכסף הזה ובאמת לבוא ולומר ששנת 2015 הייתה שנה של אין-תקציב – –

מיקי רוזנטל: וניתן את הכסף לתשובה.

מיקי רוזנטל: וניקח את כל הכסף, ניתן לתשובה.

איתן כבל: – – והמשמעות היא שב-2016 באמת נקבל תקציב אחר לגמרי?

איתן כבל: לגבי הדחיפות – לי אין בעיה שאנחנו נשארים בשעה כזו, אבל חברי חבר הכנסת מיקי רוזנטל גם יציג אחר כך, כשהוא יעלה, את חוות הדעת של היועץ המשפטי, שאומר שעד שלא תקום בכלל ועדת כספים מסודרת, לא הזמנית, לא יהיה אפשר לדון בתקציב לקראת קריאה שנייה ושלישית.

מיקי רוזנטל: בתיקון, בהוראת שעה.

איתן כבל: בוודאי, בהוראת השעה אני מדבר.

איתן כבל: הביאו אותנו היום בצהריים, אמרו: חייבים, עכשיו ומהר.

איתן כבל: ואלה דברים שצריך כבר להעביר אותם מן העולם הזה, השמאל-ימין הזה.

משה כחלון: – – –

איתן כבל: גם אתה מלחיץ אותנו, אדוני השר?

איתן כבל: רק נכנסת.

משה כחלון: אני דרוך לשמוע את הסוף.

איתן כבל: לא, אין מה לשמוע את הסוף.

איתן כבל: הלוואי שהיה סוף.

איתן כבל: איזה סוף כבר יכול להיות?

איתן כבל: איזה סוף יכול להיות?

איתן כבל: הסוף היחיד שבאמת, שאנחנו מתפללים – ואני גם חבר שלך, מעבר לכול, זה לא סוד – –

משה כחלון: שיהיה סוף לצרותינו.

איתן כבל: – – שבאמת, שגם בסוף, הסוף יהיה אחר.

איתן כבל: כי איך שאני רואה את ראש הממשלה, נער הגומי, איך הוא מסובב ומסתובב, ומסובב ומסתובב, ומסובב ומסתובב, ואיך הוא באמת מסובב את כולם פה סביב שולחן הממשלה – – –

נחמן שי: עוד לא היה דבר כזה.

איתן כבל: עוד לא היה דבר כזה.

איתן כבל: באמת שאני אומר את זה בהן צדקי.

איתן כבל: עוד לא היה דבר כזה.

איתן כבל: זה נהיה עסק פתטי, שמשדרגים את הפתטיות מחדש כל פעם.

איתן כבל: זה לרגע שר, זה לרגע לא, זה שר לעניינים טקטיים, זה לעניינים אסטרטגיים.

נחמן שי: – – –

איתן כבל: מה זה?

איתן כבל: מה זה?

איתן כבל: זה הוא אומר כמו: באימא שלכם, תעזבו אותי, תנו לי רק להיות ראש ממשלה.

איתן כבל: לא אכפת לו משום דבר כאן.

איתן כבל: בסוף זה עסק שלנו.

איתן כבל: זו המדינה שלנו, כל מי שגר בה.

איתן כבל: אז אפשר לצחוק ואפשר לגחך – – –

נחמן שי: צריך לסיים.

איתן כבל: וצריך לסיים, אדוני השר.

איתן כבל: ואני באמת מתפלל – – –

משה כחלון: יש פה שר לשיחה נכנסת ושר לשיחה יוצאת.

איתן כבל: ברור לי.

איתן כבל: דרך אגב, אתה אמרת את זה – אל תתפלא אם זה יהיה.

משה כחלון: אתה אומר: אל תדבר, יכול להיות – – –

איתן כבל: אל תתפלא אם זה יהיה.

איתן כבל: עוד לא אמרתי לחברתי גילה גמליאל שמספר התיקים שהיא מחזיקה זה פוטנציאל לשלושה שרים בקדנציה הבאה.

נחמן שי: חבר הכנסת כבל, הזמן תם.

איתן כבל: אני אומר את זה: זה השר לענייני מגדרים, השר לענייני זה, השר לענייני זה.

נחמן שי: זמנך עבר.

אחמד טיבי: איתן, כמה מנכ"לים יהיו אצל גילה?

אחמד טיבי: כמה מנכ"לים?

איתן כבל: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: תודה.

נחמן שי: אני יודע שיש לך זיקה מיוחדת לשרה גמליאל.

נחמן שי: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

נחמן שי: אחריה – איל בן ראובן, וקסניה סבטלובה אחר כך.

נחמן שי: תודה.

קריאה: – – –

נחמן שי: כן, אני מאיץ בדוברים.

נחמן שי: כל אחד גולש 15–20 שניות, זה מצטבר.

נחמן שי: אני יודע, אני יודע.

נחמן שי: אנחנו נשב פה הרבה שעות היום, כן.

נחמן שי: בבקשה.

רויטל סויד: חברי איתן כבל, חבר הכנסת איתן כבל, תראה מה עשית לשר האוצר – הוא נעלם.

רויטל סויד: הוא הלך.

רויטל סויד: אחרי הנאום שלך הוא פשוט עזב את המליאה.

איתן כבל: הוא צריך לנוח.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ישבתי ככה פה עכשיו, ניסיתי להבין מה אנחנו עושים פה בשעה הזו, למה אנחנו נמצאים פה במליאה ועל מה אנחנו בעצם אמורים לדבר.

ינון מגל: גם אני שואל.

רויטל סויד: ואז אמרתי, מה יותר פשוט מאשר לקחת את דברי ההסבר של הצעת החוק ולראות מה באמת התכוון המחוקק כשכתב את דברי ההסבר; מה הוא רצה?

רויטל סויד: למה אנחנו נמצאים פה?

רויטל סויד: וכך נכתב, ונכתב ככה:

רויטל סויד: חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 נחקק ביום כך וכך על רקע נסיבות חריגות ומיוחדות אשר כללו התמודדות עם המשבר הכלכלי העולמי ועם חוסר ודאות פיסקלית, שנבעה מכך שתקציב המדינה לשנת 2009 טרם התקבל בכנסת עקב המצב הפוליטי ששרר באותה התקופה.

רויטל סויד: בהמשך: אי לכך נקבעה הוראת שעה לתקציב דו-שנתי.

רויטל סויד: המצב החריג, הנסיבות המיוחדות שכללו התמודדות עם משבר כלכלי עולמי.

רויטל סויד: אבל עם מה אנחנו מתמודדים?

רויטל סויד: למה אנחנו באופוזיציה היום צריכים לקבל החלטה להצביע נגד, אבל הקואליציה מנסה להעביר חקיקה, הוראת שעה, שוב לתקציב דו-שנתי.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: מה כל כך חריג?

רויטל סויד: מה הכאוס העולמי, המשבר העולמי, שקיים פה?

רויטל סויד: אבל בזאת לא די, כי כשעתרו לבג"ץ, אמר בג"ץ בבג"ץ 4908/10: בהתאם לעקרונות שנקבעו בבג"ץ בר-און לעניין תיקון הוראות חוקתיות בהוראת שעה, יש לצמצם עד מאוד בקביעה של הוראות שעה בחוקי-יסוד רק למקרים חריגים, קיצוניים וייחודיים, וזאת בשל מעמדם של חוקי-היסוד.

רויטל סויד: לפיכך החליטה הממשלה להטיל על שר האוצר ושרת המשפטים לבחון עד סוף שנת 2015 את הצורך בתיקון קבע של חוקי-יסוד.

רויטל סויד: איך אנחנו מגיעים למצב שבג"ץ מורה לנו באמירה מפורשת שיש לעשות רק במקרים נדירים תיקון של חוק-יסוד באמצעות הוראת שעה ויש לחוקק חוק של קבע?

רויטל סויד: ולמה אנחנו שוב נמצאים במצב הזה שאנחנו מחוקקים – לא מחוקקים חוק של קבע אלא עושים הארכה?

רויטל סויד: האמת?

רויטל סויד: קטונתי.

רויטל סויד: אין הסבר, למעט אחד.

רויטל סויד: מה שהביא לפירוק הממשלה בפעם הקודמת היה, בין היתר, בעיית התקציב.

רויטל סויד: אי לכך, ראש הממשלה נמצא בכאוס והקואליציה בחשש, בדיוק כמו אותו חשש עולמי שהיה כאשר נאלצנו להכריז בפעם הראשונה על אותו תקציב דו-שנתי.

רויטל סויד: זה החשש הגדול, זה החשש הלאומי, מפני העובדה שהתקציב לא יעבור שנה ועוד שנה, והכנסת תיאלץ להודיע על פיזורה.

רויטל סויד: ועכשיו, השלב הבא – הארכה מ-100 ימים ל-175 ימים.

רויטל סויד: מדוע?

רויטל סויד: למה שלא נשב פה היום, ובכלל בימים ובלילות הקרובים, ובמקום לכלות את זמננו לריק על כל מיני הארכות תוקף של הוראות שעה, פשוט נשב ונעשה את תקציב המדינה ונעביר אותו בתוך 100 ימים ולא בתוך 175 ימים?

רויטל סויד: מה יקרה ב-75 הימים, שמבקשים את התוספת שלהם, שלא יקרה עכשיו ב-100 ימים?

רויטל סויד: ואם ככה, למה לא 150?

רויטל סויד: ולמה לא 200?

רויטל סויד: ולמה לא 250?

רויטל סויד: ולמה לא 130?

רויטל סויד: מה יש באותם 75 ימים כדי להעביר את התקציב שלא יהיה כדי להעביר אותו גם ב-100 ימים?

רויטל סויד: ולכן, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אולי נשים סוף לכל הפארסה הזו.

רויטל סויד: נקבע ונחליט שבתוך 100 ימים יהיה פה תקציב וזהו.

רויטל סויד: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת סויד.

נחמן שי: חבר הכנסת איל בן ראובן, ואחר כך – קסניה סבטלובה, ואחר כך – שלי יחימוביץ.

נחמן שי: בבקשה, אייל.

נחמן שי: חמש דקות.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני רוצה לרגע לדבר בשם אלו שפועלים מתחת, לאור תקציב מדינה.

איל בן ראובן: אני חייתי שנים רבות בארגון כזה שחי לאור תקציב מדינה.

איל בן ראובן: במעלה הדרך במהלך השנים הלכו ותכפו להן כל מיני תוכניות, כל מיני צורות של תקציב, שמאוד מאוד הקשו על אלה שחיים מתחת לתקציב הזה.

איל בן ראובן: ואני יכול לומר שבמעגל השלם אין בזבוז גדול יותר של משאבי מדינה מלחיות ללא תוכנית וללא תקציב וללא פיקוח על התקציב.

איל בן ראובן: כי בסופו של דבר, חלק מהקלקולים צריך לתקן והמבולקה גדולה.

איל בן ראובן: אנחנו כמעט שנה עוד מעט חיים ללא תקציב מדינה מאושר ומסודר, ואני שואל: כמה אנשים הלכו לראות מה הן באמת המשמעויות בשטח, לאלו שעובדים בשטח עם התקציב הזה?

איל בן ראובן: באיזה נושאים לא ניתן לטפל ואיזה נושאים מהצד השני מטופלים ומתוקצבים במחיר גבוה, הפוך מיעילות וחיסכון?

איל בן ראובן: אז גם מבזבזים כסף באמצעות הקמת משרדים מיותרים והסכמים קואליציוניים בלתי סבירים, וגם הולכים ודוחים קבלת החלטות בנושא תקציב מדינה.

איל בן ראובן: ואני שואל, מדוע?

איל בן ראובן: אני מציע להסיר את ההצעה הזאת; לשבת ולהכין תקציב, ומהר ולהוציא את המדינה הזאת לדרך חדשה, לדרך מובלת, לדרך מתוכננת.

איל בן ראובן: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת אייל בן ראובן.

נחמן שי: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

נחמן שי: אחריה – שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי וחברות הכנסת, כולנו מלינים על כך שאנחנו עדיין ללא התקציב של 2015.

קסניה סבטלובה: ובאמת, במדינה מתוקנת לא הגיוני שתקציב יתקבל בחודש אוקטובר או בחודש נובמבר, כבר לקראת סוף השנה.

קסניה סבטלובה: מצד שני, אולי באמת התמזל מזלנו ואנחנו היום חיים על-פי התקציב של הממשלה הקודמת, והמטרות של הממשלה הנוכחית לא מתורגמות בתקציב של שנת 2015.

קסניה סבטלובה: אז אולי באמת רע לנו בלי התקציב החדש, אבל אולי גם טוב לנו, כי בסך הכול לא המאחזים החדשים שמתכננים לבנות בין חברון לבית-לחם, לא המוזיאון החדש, הרביעי במספר, להנצחה של מורשת גוש-קטיף ולא מטרות אחרות שמצוינות בהסכמים הקואליציוניים, שהם מוגזמים לכל דעה – המטרות האלה לא יתורגמו בתקציב של 2015.

קסניה סבטלובה: מצד שני, כל זה, כמובן לצד שיקולים שהם שיקולים עדכניים ביותר ורלוונטיים ביותר.

קסניה סבטלובה: יש לנו 100,000 נכים בישראל שזקוקים באופן מיידי לתוספת תקציבית, לתוספת לגמלה החודשית שלהם שתאפשר להם להתמודד עם העלאת שכרם של העובדים הזרים שעובדים אתם; יש לנו זקנים שמקבלים וחיים רק מקצבת הזיקנה, שעומדת כיום על 2,200 שקלים בלבד, והם זקוקים באופן נואש ודחוף לתוספת תקציבית ולשיפור ברמת החיים שלהם; יש לנו, כמובן, ילדים שהולכים לישון בלילה רעבים, והם כמובן זקוקים לכל עזרה אפשרית שאנחנו יכולים להעניק להם במסגרת התקציב.

קסניה סבטלובה: והדברים האלה נדחים לחודש נובמבר כי כנראה הם לא חשובים מספיק.

קסניה סבטלובה: אז לצד הדברים שלא יתגשמו בשנה הזאת, שהיו אמורים להתגשם לפי מה שאנחנו רואים בתכנונים של ההסכמים הקואליציוניים – יחד עם זאת, גם הדברים הטובים שאנחנו כבר שמענו את ההבטחות לגביהם ואנחנו ראינו את מי שמבטיח – יושב פה, כבר לא יושב פה, השר משה כחלון שמתכנן דברים טובים למדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: גם הם לא יתגשמו ולא יתבטאו בתקציב של 2015, כי אנחנו כנראה נועדנו לחיות ללא תקציב כמעט עד סוף השנה הזאת.

קסניה סבטלובה: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

נחמן שי: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

נחמן שי: אחריה – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא יודעת אם אתם יודעים, אבל היום יום המגבת הבין-לאומי על-שם דאגלס אדאמס, שהיה שדרן רדיו בריטי ואחר כך כתב סדרת ספרי science fiction.

נחמן שי: אמרת מגבת?

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': יום המגבת הבין-לאומי.

סתיו שפיר: שלי, אבל היית צריכה לעלות לנאום עם – – –

שלי יחימוביץ': הייתי אמורה לעלות לנאום עם מגבת.

שלי יחימוביץ': זה נכון.

נחמן שי: אסור.

שלי יחימוביץ': הגיבור של אדאמס נהג להסתובב במרחבי הגלקסיה כשרק מגבת לצווארו.

שלי יחימוביץ': וכך נכתבה סדרת הספרים המופלאה: "היו שלום ותודה על הדגים", "המסעדה שבקצה היקום" ו"מדריך הטרמפיסט לגלקסיה".

שלי יחימוביץ': במהלך כל סדרת הספרים הזאת נוטים לחשוב שמי שהיו הגזע הראשון שממנו צמח ההומו-ספיאנס שאנחנו מכירים היום הוא אדם קדמון טוב לב ופשוט הליכות.

שלי יחימוביץ': אבל באחד הספרים מתברר שאלה בכלל לא היו אבות אבותינו, זה היה שבט שהוכחד, הוא היה חביב מכדי להישרד, ובעצם אוכלוסיית כדור-הארץ מורכבת מפסולת גלקטית אנושית, כל מיני מקצועות מיותרים שהועמסו מכל מיני כוכבים במרחבי הגלקסיה, ובין המקצועות המיותרים האלה, לבושתנו, פוליטיקאים, עורכי-דין, יחצנים, יועצי תקשורת, ברוקרים, מתווכים – כל המקצועות הלא-מועילים האלה.

שלי יחימוביץ': ולא יכולתי היום, במיוחד מכיוון שמדובר – באמת ובתמים, אגב – כיוון שהיום מדובר ביום המגבת הבין-לאומי, לא יכולתי שלא לחשוב על כל התפקידים המופרעים – סליחה, לא המופרעים, זאת הייתה פליטת פה בשל השעה המאוחרת – המופרכים, התכוונתי לומר, כל התפקידים המופרכים, חסרי המשמעות, המצועצעים, עם השמות הגנדרניים, וגם על כך שאנחנו מתפקדים בתקציב של 1 חלקי 12, וכבר אמרו כאן קודמי בתבונה – אני לא באמת מתכוונת לזה, אבל אי-אפשר שלא להעלות הרהור, שאולי באמת צריך להמשיך לנהל את המדינה הזאת עם תקציב של 1 חלקי 12, בלי שרים במשרדים, והכול יתנהל באופן הרבה יותר טוב, כי גם לא ייעשו שגיאות ולא ייעשו דברים איומים ונוראים.

שלי יחימוביץ': יכול להיות שאפשר בכלל לגלח שכבה ענקית של כל מיני בעלי תפקידים פיקטיביים, שלפעמים לא רק שאינם מועילים, הם אולי אפילו מזיקים.

שלי יחימוביץ': אגב, גם בחברות גדולות, כל המנהלים שמרוויחים מיליון שקלים לחודש על כישרונותיהם הלא-מפוענחים, נגיד שהם ייסעו לכמה חודשים ולא יקבלו שכר, ובמקומם יעבוד הדרג הניהולי, דרג הביניים – משהו יקרה לחברות האלה?

שלי יחימוביץ': לא באמת, בואו נודה.

שלי יחימוביץ': אז השעה המאוחרת הזאת ואוסף התפקידים המוזרים והתקציב של 1 חלקי 12, שנדחה בעוד 175 יום, כל אלה באמת נותנים לנו רעיונות חדשים, ואני מאוד מקווה שהם לא ייתנו רעיונות חדשים גם לציבור, כי יכול להיות שהציבור יחליט שבכלל אין בנו צורך.

שלי יחימוביץ': ולכבוד הצעתו של שר האוצר החדש משה כחלון, שיהיה – אני לא יודעת אם שמעתם את קריאת הביניים שלו – שיהיה שר לענייני שיחות נכנסות ושר לענייני שיחות יוצאות, אני רוצה לסיים את דברי בשיר שכתבה – – –

נחמן שי: אולי גם שר לענייני שיחות תפוסות.

שלי יחימוביץ': שר לענייני שיחות תפוסות וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לסיים את הדברים בשיר שכתבה אפרת שטרן, השר לענייני: "השר לענייני עננים / רבץ בכורסה, נים-לא-נים / הוא פיהק ושיהק וגיהק, / הוא עלעל בעיתון – וצחקק.

שלי יחימוביץ': / אחר כך הוא הבריש נעליו / ושייף בקפידה ציפורניו / ודרש במפורש: שום שיחות טלפון / אני לא מקבל מעכשיו.

שלי יחימוביץ': / תוך פחות מדקה – נשמעה לה דפיקה / על דלתו של השר לענייני עננים, / ובפתח ניצב, עם שקית גרעינים, / השר לענייני גינונים.

שלי יחימוביץ': / מייד אחריו – בפרצוף משולהב – / הגיע השר לענייני הפתעות / והגיע השר לענייני מחמאות / ואתם גם הופיע, כולו מבודח, / אוחז בבקבוק של ליקר משובח / השר האחראי על עוזר היחצן / של יועץ הדובר הראשי של הסגן / של מנכ"ל משאבי האנוש בלשכה / של מומחה לדברי מתיקה.

שלי יחימוביץ': / עכשיו, כשהתכנסו בחדר נבחרי העם, / פנה המארח אל כולם בקול נפעם: / הנוהל, רבותי, הרי ידוע ומוכר, / אז בואו ונתחיל מייד, / את הזיעה מחה / והודיע במבוכה: / רבותי, עמכם הסליחה, / אך עלי להשבית ת'שמחה, / כי מחר מחכה לנו שוב יום לא קל / וזאת מכיוון שעלינו מוטל / כל הבוקר, על-פי פרוטוקול, / לשחק במשרד 'מונופול'; / בהמשך – ישיבה חשובה / שתוקדש ל'אמת או חובה'; / ולמרות שנהיה יגעים / לאחר כל אותם מבצעים, / גם רצוי שנכריז על גיוס / ארבעים חטיבות מילואים".

שלי יחימוביץ': אני מקווה שהסיפה הזאת לא תתרחש.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

נחמן שי: חבר הכנסת פרופסור מנואל טרכטנברג.

נחמן שי: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת זהבה גלאון.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי לכנסת – חברת הכנסת שלי יחימוביץ, חבל שלא היה פה השר לענייני חלל כדי שייהנה מהסיפור שסיפרת.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, כמה פעמים עמדתי לנאום כאן, על הדוכן הזה, ועדיין לא נאמתי את נאום הבכורה שלי.

מנואל טרכטנברג: אני מתאר לעצמי שאני אנאם אותו לקראת סוף הקדנציה, וזה מסתדר היטב עם מה שקורה כאן, שכנראה חוק התקציב ל-2015 יחוקק לקראת סוף 2015, אז הדברים איכשהו מסתדרים.

מנואל טרכטנברג: אני התעניינתי בזה, מן הסתם, וקראתי את דברי ההסבר להצעת החוק, ונדהמתי לגלות שהדרג המקצועי באוצר, לפי מה שכתוב כאן שחור על גבי לבן, לא מסכים, בעצם, להצעת החוק.

מנואל טרכטנברג: והנה, הם כותבים כך: "לדעת גורמי המקצוע במשרד האוצר" – אני מבקש מחברי לספסל הסיעה – –

נחמן שי: חברי הכנסת.

נחמן שי: השר סילבן שלום, בבקשה ממך.

מנואל טרכטנברג: – – תקשיבו, כי כדאי לקרוא את מה שכתוב כאן.

נחמן שי: אנא האזינו לחברנו.

נחמן שי: בבקשה.

מנואל טרכטנברג: "לדעת גורמי המקצוע במשרד האוצר, יש צורך לקבל כבר עתה את ההחלטות הנדרשות הן לגבי שנת 2015 והן לגבי שנת 2016" – כבר עתה, לא בעוד כמה חודשים.

מנואל טרכטנברג: גורמי המקצוע במשרד האוצר טוענים כך.

מנואל טרכטנברג: כנראה השר כחלון, ידידי, לא הספיק לקרוא את אשר אנשי המקצוע אמרו לו, כי הם מבינים היטב, במשרד האוצר, שאי-אפשר להמשיך להתנהל בצורה כזאת.

מנואל טרכטנברג: אז אחת מהשתיים, או שנכון מה שכתוב כאן על-ידי הדרג המקצועי, או שלא, אבל זה דורש הסבר כלשהו.

מנואל טרכטנברג: תראו, אנחנו מנסים להעביר את הזמן בשירה וכו', וזה מצוין, אבל כולנו מבינים על מה מדובר כאן.

מנואל טרכטנברג: מדובר על כך שלדעת כל בר-דעת אי-אפשר להתנהל בצורה כזאת, והוותיקים כאן יגידו – אני לא יודע, אבל נדמה לי שאין תקדים לכך שתקציב המדינה חוקק ביום האחרון של השנה החולפת.

מנואל טרכטנברג: אז אני קודם כול שואל את השאלה הזאת, אדוני היושב-ראש, וכדאי לבדוק את זה.

מנואל טרכטנברג: זה דבר חסר תקדים, וצריך להגיד זאת.

מנואל טרכטנברג: לא ייתכן, במדינה מתוקנת – ברור שזה לא נכון, ברור שאפשר אחרת, והסיבה היחידה לכך שזה קורה היא שראש הממשלה חושש להתעמת עם כנסת כזאת כאשר יש לו בקושי שוליים של רוב.

מנואל טרכטנברג: אבל לא ייתכן שמדינה שלמה תיפגע בצורה כזאת בשל צורך או חולשה פוליטית שמתגלה לעת עתה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לסיים ולהגיד שתקציב זה לא מסמך כלכלי, בעיקרו, וזה כמובן לא מסמך חשבונאי; זה מעל הכול תוכנית-אב למדינת ישראל, שצריכה להנחות איך להתנהל בכל הקשר והקשר, ואנחנו יתומים כבר שנה תמימה כמעט, וכך נמשיך ונהיה עוד זמן רב.

מנואל טרכטנברג: עשיתי חישוב שבעשור האחרון התנהלנו ללא תקציב יותר משנתיים וחצי.

מנואל טרכטנברג: אני חוזר: בתוך עשור התנהלנו ללא תקציב יותר משנתיים וחצי.

קריאה: חיסכון גדול.

מנואל טרכטנברג: אם אכן תתממש הבקשה של הקואליציה, תתווסף עוד חצי שנה לחשבון הזה, אוקיי?

מנואל טרכטנברג: כלומר, בעשור האחרון קרוב לשליש מהזמן אנחנו מתנהלים, בעשור האחרון, ללא תקציב.

מנואל טרכטנברג: רבותי, הפגיעה בעשייה, לא רק הממשלתית, בכלל במה שקורה במדינה, היא פגיעה אדירה, ולא ייתכן שזה יקרה.

מנואל טרכטנברג: אני מקווה שהשכל הישר יגבר, והדרג המקצועי באוצר יצליח לשכנע את הדרג הפוליטי, לפי מה שכתוב כאן, שהתקציב ל-2015 צריך לעבור מייד, ולא לחכות עד סוף השנה.

מנואל טרכטנברג: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נחמן שי: אחריה – חברת הכנסת גלאון; אחריה – חבר הכנסת יואל חסון, ואחר כך – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: חמש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשתדל גם הפעם לא לנצל אותן במלואן מחמת דאגתי העמוקה לחברי האופוזיציה ולחברי הקואליציה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשתף אתכם, ככה, במחשבות שחולפות לי בראש, נוכח המצב האבסורדי הזה, אז אני אתאר לכם את העולם הדמיוני שבו אני חיה: כשנסעתי הבוקר בדרכי ברכבת הפרברים בגוש-דן – אבל רק בדמיון שלי, בפנטזיה שלי נסעתי ברכבת הפרברים הזאת; או: כשהתחילו להזיז בשבוע שעבר את מכל האמוניה ממפרץ חיפה – אבל רק בדמיון שלי התחילו להזיז את מכל האמוניה ממפרץ חיפה; כשבשבוע שעבר הסיעה שלי החלה את השבוע בדימונה וראינו את כל המפעלים החדשים שמוקמים שם – אבל רק בדמיון שלי המפעלים החדשים מוקמים שם.

איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת להגיד לכם דבר אחד.

איילת נחמיאס ורבין: אני מגיעה מהמגזר העסקי – איפה ראיתי את אלי כהן?

איילת נחמיאס ורבין: איפה אלי?

איילת נחמיאס ורבין: אתה עדיין פה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת, אבל אני מחשיבה אותך כבן-אדם רציני.

איילת נחמיאס ורבין: בעולם התאגידי אין מצב שחברה רצינית מתחילה את השנה בלי תקציב.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מכירה, לא מכירה חברות שמתנהלות בתקציב של 1 חלקי 12, ואני רוצה להזכיר לכם שבעולם יש חברות שתקציבן גדול מתקציבה של מדינת ישראל, ולא מעט כאלה – כי מה שאומר תקציב, תקציב מצביע על תפיסת עולם.

איילת נחמיאס ורבין: תקציב הוא תוכנית העבודה שלך, תקציב אומר מה אתה רוצה ולאיזה כיוון אתה מכוון את הספינה המטורפת הזו שנקראת מדינה או חברה.

איילת נחמיאס ורבין: תקציב, אתה יודע – כבר נמאס לי מהמילים על אסטרטגיה, כי כבר דיברנו היום מספיק על אסטרטגיה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל עזבו, אנחנו מדברים על בני-אדם.

איילת נחמיאס ורבין: כשאין תוכנית עבודה אין מדיניות, לא בחינוך, לא ברווחה, לא בבריאות, לא בתשתיות, לא בתחבורה, לא בתיירות, לא בחקלאות, לא בביטחון פנים, לא בבני-אדם, לא בקשישים, לא בילדים ולא בחיים עצמם.

איילת נחמיאס ורבין: כל פעם אני חוזרת לאותו ראש ממשלה שדיבר בבחירות על איראן, כי זה החיים עצמם, ואני אומרת: איפה החיים עצמם?

איילת נחמיאס ורבין: איפה הוא רואה אותם?

איילת נחמיאס ורבין: אם שום חברה עסקית לא יכולה להתנהל בלי תקציב, עם כל הכבוד לפקידות – ובישראל יש פקידות מעולה, ואולי אפילו מצטיינת – עם כל הכבוד, אני לא רואה את זה שהחשכ"לית שבאמת באמת רואה לנגד עיניה את טובת ישראל, ואני יודעת את זה ממנה; אני יודעת שהיא מוציאה תקציבים לחינוך ולדברים שצריך אותם מתוך 1 חלקי 12 כי גם היא חושבת שהמדינה הזו צריכה להתנהל והיא בן-אדם אחראי.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט לא ייתכן הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תגידי לי, גם לא למדנו שום דבר מהתקציב הדו-שנתי שכבר היה פה?

איילת נחמיאס ורבין: פשוט, שמים אותנו לצחוק, לקלס, והנה אנחנו עומדים פה, כמעט חצות, ואנחנו מבינים מה צפוי לנו בדיונים על התקציב.

איילת נחמיאס ורבין: חברים, אנחנו נהיה שם בכוחנו, בהסתייגויותינו, ללא פחד, ללא מורא, אופוזיציה חזקה.

איילת נחמיאס ורבין: כן, מסייה אלאלוף היקר, שיושב באדיקות בדיונים, ואנחנו רואים את זה ומעריכים את זה, ככה זה צריך להיראות – קואליציה שמקשיבה גם לאופוזיציה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

נחמן שי: יואל חסון, מיקי רוזנטל, אילן גילאון וכו'.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סגן שר האוצר איציק כהן הציג לנו את התקציב, או את הסיבות שבגינן חברי הכנסת מהאופוזיציה שעלו לדבר פירטו למה צריך להאריך את התקופה לאישור התקציב.

זהבה גלאון: אין דרך אחרת להגדיר את זה אלא שזה מריחת זמן.

זהבה גלאון: זה מריחת זמן מטעמים פוליטיים, ואי-אפשר להגיד שהאינטרס הציבורי עמד לנגד עיני הממשלה, שר האוצר, סגן שר האוצר, כשהם הגישו את התקציב למליאה, ואני רוצה להקדיש את הדברים שלי, אדוני היושב-ראש, ברשותך, בזמן שיש לי, למה זה נקרא אינטרסים ציבוריים.

זהבה גלאון: אם שר האוצר היה, ביחד עם ראש הממשלה, מחשיב את האינטרס הציבורי, הוא היה צריך לקצר את הזמן להגשת התקציב.

זהבה גלאון: רצה הגורל, חברי חברי הכנסת, שהיום קרו שני אירועים שככה, כל אחד, בדרכו, חושף עד כמה קל לראשי ממשלה בישראל לשים בצד את האינטרסים של הציבור ולדאוג רק לעצמם ורק למקורבים שלהם.

זהבה גלאון: אני כמובן מדברת על שתי פרשות גדולות – לא דומות, לא זהות, אבל גדולות.

זהבה גלאון: האחת זה גזר-הדין במשפטו של בכיר נבחרי הציבור, ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט, בפרשת טלנסקי; אותו ראש ממשלה שהעביר מעטפות עם מאות-אלפי דולרים מכיס לכיס, או שקיבל מאות-אלפי דולרים במעטפות, ונגזרו עליו בפרשה הזו שמונה חודשי מאסר וקנס גבוה.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה כי מה לא היה כאן בתקופה הזו שנמשך המשפט שלו?

זהבה גלאון: עדת ספינולוגים ויחצנים ודוברים מטעם, ועיתונאים בהווה, ועיתונאים לשעבר, ומקורבים – כולם התגייסו להגן על אותו אחד שהם חשבו שהנה, או-טו-טו הוא מצליח לתעתע בכולם, והנה, או-טו-טו הוא יוצא מזה, והוא בכלל חוזר להנהיג את המדינה.

זהבה גלאון: השחיתות במירעה.

זהבה גלאון: ובמקום שכל אותם גורמי אכיפה יוכלו לעמוד איתן – ואני רוצה לברך בעניין הזה את הפרקליטות, שלא נכנעה למרות הביקורת הקשה נגדה – כל אותם, הייתי אומרת, שומרי הסף היו בסיטואציה קשה ביותר, כשגם התקשורת שהייתה או שנחשבת לכלב השמירה של הדמוקרטיה הפכה בהקשר של אהוד אולמרט ל"פודל", הייתי אומרת, ולא לכלב השמירה.

זהבה גלאון: אני מציינת את זה כי ראינו איך ראש ממשלה, לא מעניין אותו דבר וחצי דבר מהאינטרס הציבורי.

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד את זה גם לראש הממשלה נתניהו, שזרק לכלבים, אין לי דרך אחרת להגדיר את זה, את הממונה על ההגבלים העסקיים פרופסור דיויד גילה, איש אמיץ עם אינטגריטי, ישר, שלא נכנע לכל השטיקים והטריקים, הייתי אומרת, ולניסיונות של ראש הממשלה לצ'פר ולטפח את אותם מקורבים, במקרה הזה את תשובה; הציג מתווה שלא התקבל, ובאומץ החליט לפנות את מקומו ולא להשלים ולא להיות שותף ולא להשלים עם המהלך שמקדם ראש הממשלה בכל הקשור לאסדת הגז או לאסדות הגז.

זהבה גלאון: אני מציינת את זה כי אנחנו רואים בעצם שני מהלכים שקרו היום – אני חוזרת ומדגישה – שונים בדרכם.

זהבה גלאון: גם המעטפות של אהוד אולמרט, גם אסדות הגז של נתניהו וגם התקציב שמונח כאן היום בפני מליאת הכנסת; לכאורה, מה הקשר?

זהבה גלאון: תקציב, צריך לדון בו.

זהבה גלאון: כבר נאמר – יש תקציב שעובר במליאה, ואחר כך יש תקציב שחור שעובר בוועדת הכספים ו-1 חלקי 12, ואנחנו מכירים את כל הטיעונים, ולמה לא ולמה כן, והציגו את זה.

זהבה גלאון: לכאורה, מה הקשר לאותן שתי פרשות?

זהבה גלאון: זו אותה פרשה, אדוני היושב-ראש, זה האינטרס הציבורי.

זהבה גלאון: מי שהאינטרס הציבורי אינו לנגד עיניו ומי שמורח זמן בדיונים על תקציב במקום לקצר אותם, מפקיר את האינטרס הציבורי.

זהבה גלאון: זה לא מפתיע.

זהבה גלאון: ראינו את הממשלה הזו רק בשבוע שעבר נותנת שוחד פוליטי, מרפדת מפלגות וחברי כנסת שהם חברים בקואליציה, ועכשיו היא מבקשת שנצביע על הארכת מועד הדיונים על התקציב?

זהבה גלאון: זה נקרא, אדוני, הפקרת האינטרס הציבורי.

זהבה גלאון: הפקרת האינטרס הציבורי.

זהבה גלאון: ראינו לאן זה הביא אותנו.

זהבה גלאון: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת גלאון.

נחמן שי: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל וכו' – אילן גילאון, דני עטר, תמר זנדברג.

נחמן שי: בבקשה, לרשותך חמש דקות.

קריאה: – – –

יואל חסון: אני מנצל את ההזדמנות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חלקכם מכירים לאורך השנים מה המשמעות של תקציב 1 חלקי 12.

יואל חסון: כולנו יכולים לתאר לעצמנו כמה רפורמות, כמה תהליכים, כמה תקווה, בכל כך הרבה פרויקטים, נבלמו, נהרסו והלכו לכל עבר.

יואל חסון: כשאין תקציב, זה אומר שאין הרבה דברים, זה אומר שפרויקטים תקועים, זה אומר שמערכות המדינה לא מתפקדות באופן רגיל ובאופן שוטף.

יואל חסון: ומה קרה כאן לפני חצי שנה?

יואל חסון: לפני חצי שנה חשבנו שראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עושה מעשה פוליטי אמיץ, הירואי, מחליט לפזר את הכנסת וללכת לבחירות.

יואל חסון: האמת – אני הופתעתי.

יואל חסון: לא הגיוני.

יואל חסון: בוודאי לא מתאים לראש ממשלה כזה.

אלי אלאלוף: – – –

יואל חסון: יכול להיות, חלק מזה יצא לטובה, אתה רואה.

יואל חסון: אבל בכל אופן, אתה אומר לעצמך: למה ראש הממשלה עושה דבר כזה?

יואל חסון: זה לא הגיוני.

יואל חסון: ואז אתה רואה שראש הממשלה – אתה מגלה את זה כמובן – בואו נגיד, התמימים פחות ידעו שכנראה זו הסיבה והתמימים יותר גילו את זה יותר מאוחר – שראש הממשלה סגר כבר דיל, והיה לו הסכם עם המפלגות החרדיות, וככה הם התחייבו לו להיכנס לממשלה בכנסת הקודמת, וככה נוצרה הסיטואציה של בחירות.

יואל חסון: אבל מה קרה בדרך?

יואל חסון: האם בדרך ראש הממשלה העלה על דעתו שהוא הולך להשאיר תקופה כל כך ארוכה את מדינת ישראל ללא תקציב?

יואל חסון: האם הוא חשב או העריך את הנזק הגדול שהוא עושה לכלכלת ישראל?

יואל חסון: האם זה עניין אותו?

יואל חסון: ודאי שלא.

יואל חסון: ודאי שלא.

יואל חסון: הרי מדובר במהלכים פוליטיים ציניים ברורים, של ראש ממשלת הציניות.

יואל חסון: אין ציניות יותר ממה שמייצג ראש הממשלה נתניהו.

יואל חסון: פשוט – ממשלה לא טובה לי?

יואל חסון: נסגור עם האחרים שיחכו לי, נעשה בחירות, נקווה שננצח, יחזרו, ניתן להם את מה שהבטחנו, חלק לא ניתן, הכול ככה – ומה שקורה בדרך – שיש מדינה, שיש צורך לנהל פה מדינה – חצי שנה המדינה הזאת לא מתפקדת.

יואל חסון: חברים, יותר מזה, ב-31 במרס כולנו נשבענו אמונים לכנסת – עד היום הכנסת לא קיימת.

יואל חסון: כלום לא קורה.

יואל חסון: כלום לא מתפקד.

יואל חסון: ממשלה הוקמה רק לפני ימים ספורים.

יואל חסון: וכל זה תוצאה של מהלכים ציניים, הישרדותיים, של נתניהו, שהם נטו פוליטיקה.

יואל חסון: הם נטו פוליטיקה.

יואל חסון: ואתה יודעים מה?

יואל חסון: אנחנו יושבים באולם הזה; באמת יושבים פה חברים, באמת, קבוצה קטנה מאוד מאוד מאוד מהקואליציה – מובן שאנשי הליכוד לא יושבים כאן.

יואל חסון: למה שישבו?

יואל חסון: הם קיבלו 30 מנדטים.

יואל חסון: חטא ההיבריס כבר אמרנו?

יואל חסון: הם קיבלו 30 מנדטים, למי הם צריכים לתת דין-וחשבון בכלל?

יואל חסון: שהאופוזיציה תשחק, שהאופוזיציה תקשקש.

יואל חסון: אז אנחנו באופוזיציה עושים את מה שצריך לעשות, וגם בשעה כזאת – ואני לא בטוח כמה שומעים, או יודעים, או מסקרים את מה שאנחנו עושים פה עכשיו – אבל אני אומר לכם, כמי שלצערו יש לו ניסיון באופוזיציה: הדברים האלה הם חשובים, בוודאי כשמדובר בכנסת של 61 מול 59, ולאופוזיציה יש פה כוח משמעותי וחשוב, והכוח המשמעותי החשוב שלנו לא יהיה רק בנאומים כאן; הוא יהיה בעיקר בוועדות, ובעיקר בוועדות הרלוונטיות, ודאי בוועדת הכספים, כשנדון בסעיפי התקציב.

יואל חסון: אני אומר לכם, שם המאבק האמיתי שלנו, ושם ניאבק, שלפחות בתקציב הכי לא הגיוני, של שנה וחודש, לפחות בתקציב כזה, נקווה שיבואו בשורות כלשהן ורפורמות, ודברים אמיתיים – –

נחמן שי: תודה רבה.

יואל חסון: – – והדברים הפחות טובים, אדוני – אנחנו נצביע עליהם, ניאבק עליהם, ובעזרת השם גם נצליח להסיר אותם מסדר-היום.

יואל חסון: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון וחבר הכנסת דני עטר.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עד כמה מופרך המהלך הזה אני יכול להדגים לכם ממה שקרה רק היום: ועדת ההסכמות התכנסה היום, הופיע בפניה נציג האוצר והסביר את הדחיפות הרבה שהאוצר רואה בהעברת החוק הזה, ולכן הממשלה מבקשת פטור מהנחת החוק, דהיינו, צריך לעשות את זה בתוך יום-יומיים.

מיקי רוזנטל: אבל מה לעשות, אנחנו פנינו, חברת הכנסת גרמן ואנוכי, ליועץ המשפטי של הכנסת, מר איל ינון, והוא קבע בחוות הדעת שלו שמפאת חשיבות הנושא, הכנסת לא יכולה לדון בכלל בהצעת החוק הזאת בוועדה זמנית, ועד שלא תקום ועדת כספים קבועה לא יכול לקרות שום דבר, לא יהיה דיון בחוק, וכל הפטפטת והקשקשת הזאת של כמה דחוף לעשות את זה, ולכן לבקש פטור מחובת הנחה, זה בין יתר דיבורי הסרק של הממשלה.

מיקי רוזנטל: מה שמטריד אותי מאוד בהקשר הזה זה ההתקפלות הטוטלית של הפקידות המקצועית בפני הדרג הפוליטי.

מיקי רוזנטל: הדבר הזה קורה בימים האלה, והם ימים קשים מאוד.

מיקי רוזנטל: אתם תיזכרו בהם כימים שבהם התחילה הדיקטטורה הכלכלית של נתניהו, שבעצם הופך גם את הדבר החשוב ביותר בציבוריות הישראלית – את ההסכם הזה שבין הציבור לנבחריו – פלסתר; את תקציב המדינה – שהוא המכשיר המשמעותי ביותר לקביעת מדיניות – לבדיחה, ואת תפקידה של הכנסת כמפקחת על עבודת הממשלה – לצנינים ולצחוק.

מיקי רוזנטל: זאת המשמעות של מה שקורה פה עכשיו, וחבל שחבר הכנסת כחלון, שר האוצר, לא נמצא פה, כי גם הוא מריונטה במשחק של נתניהו.

מיקי רוזנטל: הוא אפילו עוד לא הבין את זה.

מיקי רוזנטל: ליאיר לפיד לקח שנה וחצי להבין את זה, גם הוא יבין את זה בשלב מסוים.

מיקי רוזנטל: נתניהו משחק בו.

מיקי רוזנטל: הדברים נראים בערך כך: הפקיד הזה, שאני לא רוצה אפילו לנקוב בשמו כי אני לא רוצה לפגוע בו, שטען היום בלהט, בתרתי דסתרי – הרי אם צריך כל כך מהר, למה לדחות את זמן הדיונים?

מיקי רוזנטל: אני באופן עקרוני, אגב, חושב שראוי מאוד שהכנסת תדון יותר על התקציב, אבל לא בשנה שהייתה שנת בחירות, כשהתקציב מאושר מנובמבר.

מיקי רוזנטל: ואני רוצה עכשיו להגיד לכם בפרגמנטים כמה דברים על המשמעות האמיתית של הדחייה הזאת.

מיקי רוזנטל: ראשית, ההמצאה הזאת של 1 חלקי 12 זה הבלוף הכי גדול: מדובר בקיצוץ של 2% מתקציב המדינה.

מיקי רוזנטל: זאת המשמעות, כי יש גידול של האוכלוסייה ב-2% בשנה, ותקציב משרד הבריאות, למשל, או החינוך, או כל תקציב אחר, בנוי על גודל האוכלוסייה, ובכל תקציב מעדכנים את זה.

מיקי רוזנטל: וכשיש תקציב של 1 חלקי 12 לא מעדכנים את זה, והמשמעות היא שתקציב המדינה מקוצץ בפועל בכ-2%.

יעל גרמן: וזה בלי השינויים.

מיקי רוזנטל: וזה בלי השינויים, זה רק מה שהיה.

מיקי רוזנטל: צודקת חברת הכנסת גרמן ואומרת: רגע, אבל איפה החזון פה, ומה עם הרפורמות וכו'?

מיקי רוזנטל: אבל עזבי רגע את זה, כי על זה לפעמים יש חילוקי דעות.

מיקי רוזנטל: על מה שמניתי עכשיו אין חילוקי דעות.

מיקי רוזנטל: מדובר בקיצוץ בפועל של 2% מתקציב המדינה; זאת המשמעות.

מיקי רוזנטל: וכל ההבטחות, והשקופים, ואנחנו חברתיים, והקשקשת הזאת – בסוף נותנים יד לקיצוץ של 2% בתקציב המדינה.

מיקי רוזנטל: ומי נפגע מזה כולנו יודעים.

מיקי רוזנטל: זה דבר אחד.

מיקי רוזנטל: דבר שני, הפגיעה בדרג המקצועי, השיטתית, שנועדה לסמן לכל פקיד שיש לו דעה עצמאית: עד כאן – זה חלק מהמדיניות השיטתית של נתניהו.

מיקי רוזנטל: הוא פיטר את אבי ברגר, שהיה מנכ"ל משרד התקשורת, כי הוא לא הסכים לדעתו; הוא גרם לדיויד גילה להתפטר, כי דיויד גילה מתנגד לדעתו; וכל מי שיתנגד לדעתו בעתיד, גורלו יהיה בהתאם.

מיקי רוזנטל: והפקידות המקצועית, שפעם הייתה לתפארת מדינת ישראל, הגנה על האינטרס הציבורי ללא כחל ושרק; לעתים הביעה עמדות שנויות במחלוקת, שאני בוודאי לא הסכמתי עם חלק מהן, אבל לפחות לא הייתה לה עמדה פוליטית – הייתה לה עמדה מקצועית שהיא הייתה יכולה להגן עליה – הדבר הזה נסדק, מתרסק, בעידודו של נתניהו, ואנחנו צריכים לעצור את התהליך הזה.

נחמן שי: תודה.

מיקי רוזנטל: והדבר האחרון שאני רוצה להתייחס אליו זה כמובן המהות של איך ממשלת ישראל הנוכחית פתחה את מהלכיה בכנסת ישראל: ברמיסה טוטלית של כבוד הכנסת, רמיסה טוטלית של תהליכי חקיקה של חוקי-יסוד.

מיקי רוזנטל: המסר הוא: אני ואפסי.

מיקי רוזנטל: ואנחנו ניאבק בדבר הזה, לא נאפשר אותו, ולא ניתן לנתניהו להרוויח זמן, כי בסוף הוא מבקש 175 יום לא כי הוא חושב על התקציב – כי הוא חושב רק על ההישרדות הפוליטית שלו וכמה זמן דרוש לו כדי להגדיל את הקואליציה שלו, והלוואי שייכשל.

נחמן שי: תודה רבה לך.

נחמן שי: חבר הכנסת אילן גילאון.

נחמן שי: אחריו – דניאל עטר, תמר זנדברג.

נחמן שי: אחר כך – יחיאל בר.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברתי השרה וכבוד השר, אתם יכולים לשבת בשולחן הממשלה, זאת לא בושה, זה גם לא כבוד גדול, אבל אתם יכולים לשבת שם.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, השעה דוחקת, עוד מעט כמעט חצות, ואני, נער הייתי ולא הפכתי לציני, אני חושב שיש כאן איזה סטרט-אפ, הרעיון של לקבוע את התקציב בסוף שנת התקציב הוא דווקא הגיוני לגמרי בעיני.

אילן גילאון: רואים מה היו ההוצאות ואז בונים את התקציב, וזה לגמרי יפה.

אילן גילאון: ואתם יודעים מה?

אילן גילאון: לי אין התנגדות לתקציב דו-שנתי.

אילן גילאון: להפך, אני אפילו בעד תקציב של חומש, אפשר לתכנן מראש, והלוואי שהיינו מתכננים מראש את הדברים האלה.

אילן גילאון: אבל למה דרושים 170 ימים?

אילן גילאון: בשביל מה?

אילן גילאון: כאילו, מה הולכים לעשות עם הדבר הזה?

אילן גילאון: אם אני הייתי יודע שהיום הממשלה לוקחת את ספר התקציב והופכת אותו על ראשו ועוסקת בחלוקה המרכזית המעוותת שיש במדינת ישראל, שנותנת כל הזמן פחות ליותר ויותר לפחות, הייתי אומר, בואו נלך על הדבר הזה.

אילן גילאון: אבל על מה אתם מדברים?

אילן גילאון: מה יהיו עקרונות התקציב הזה, שאתם צריכים 170 ימים ואתם לא יכולים לעשות ב-110 ימים או ב-80 ימים או ב-20 ימים?

אילן גילאון: מה הם העקרונות הנשגבים האלה שאתם מביאים לכאן?

אילן גילאון: ואני רוצה רק להראות כמה דברים שנשמעים מהמוזיקה של התקציב הזה, שעומד לחול ולהגיע אלינו, כל מיני הבטחות של בחירות.

אילן גילאון: קודם כול, אני רוצה לגעת בנושא של מע"מ אפס.

אילן גילאון: מע"מ, שהוא מכשיר רגולטורי ממדרגה ראשונה – באים אנשים גאונים מתחום הכלכלה, אחד מהם פרופסור מואב, שהיה יד ימינו של שטייניץ, ועל כן גם אפשר להבין כמה עצותיו היו טובות לשר האוצר שטייניץ; אומר: חס וחלילה, אם יהיה מע"מ אפס על מוצרי יסוד, הדבר הזה יעשיר את אלה שקונים הרבה יותר.

אילן גילאון: כלומר, בעצם תיזהרו כי אתם הולכים לממן את תשובה ואת עופר בסל שלו, משום שהסל של עופר מלא במוצרי יסוד, באופן יחסי.

אילן גילאון: אין משהו יותר חשוב מהלחם האחיד ומהמרגרינה ומהסוכר בסל של עופר.

אילן גילאון: לכן, זו שטות וגבבה; זאת פשוט שטות מוחלטת לומר את הדברים כך.

אילן גילאון: זהו מס, מס ערך מוסף, שהוא מס רגרסיבי, הוא מס שאפשר לכוון אתו דברים, בעיקר בתחום יוקר המחיה, והוא תופס נפח הרבה יותר גדול בסל של המשפחה החלשה מאשר אצל הטייקונים הגדולים האלה.

אילן גילאון: ולכן, אל תקבלו את הטעות הזאת, כי יש פה איזה פופוליסטיקה שכל הזמן אומרת את הדברים האלה.

אילן גילאון: מס הירושה, חברים, זה דבר בסיסי ביותר לנסות להתמודד באמצעותו בפער שהולך ומתפער – מבחינת פער – ומרחיב את עצמו בדורות הבאים, פער שמוליד עוני אחרי עוני אחרי עוני.

אילן גילאון: צריך לעשות אותו, בכל חברה מתוקנת עושים רוויזיות כאלה, עושים תיקונים כאלה.

אילן גילאון: גם בתחום האקטואריה צריך לעשות דברים כאלה, אבל כאן בוודאי ובוודאי.

אילן גילאון: מונופול הגז, מה יש לי להוסיף – אמרו כאן

אילן גילאון: קודמי – זה דבר פנטסטי, איך אנחנו מוכרים את מדינת ישראל לכל הממעיט במחיר.

אילן גילאון: יש לכם מה לומר, בשורה בתחום הזה?

אילן גילאון: דיויד גילה היום הוא בעצם ריאקציה של המציאות שקרתה כאן.

אילן גילאון: והנה, אני רוצה להראות לכם בקליפת אגוז, משום שהזמן ממש נגמר – חוץ מנושא האתנן, שחייבים למסד אותו בתוך התקציב – אתנן, אתנן בתוך התקציב, שעולה מיליארדים.

אילן גילאון: שימו לב על מה מתעקשים אנשים בתוך הקואליציה: להוריד את סעיף הנגישות.

אילן גילאון: חברים, נגישות היא קיצור תולדות הזמן החברתי בכל התחומים; היא המאפיין המרכזי של כל מה שנקרא חלוקה הוגנת וצודקת, שמאפשרת ונותנת לאנשים להגיע למחוז חפצם בצורה מכובדת ועצמאית, וזה כל-כולו של תפקיד המדינה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: ואתם קוראים לי שאתם היום ממשלה יותר חברתית ודרוש לכם זמן?

אילן גילאון: הייתי נותן לכם את כל הזמן שבעולם, אני לא מתקטנן על זה, כמו שלא התקטננתי על 18 שרים, אבל השאלה, לכל הרוחות, לצורך מה הדבר הזה, ואנה הדברים האלה צריכים להוביל?

אילן גילאון: אני בכלל רוצה להציע מס חדש; אני מציע שיוטל מס ערך מוסף על הבטחות, אוקיי?

אילן גילאון: והוא לא יהיה מס אפס, הוא יהיה מס ערך מוסף על הבטחות שאנשים מבטיחים לפני הבחירות.

אילן גילאון: כי – שימו לב, אם לחזור להתחלה – הנושא של מס ערך מוסף, מס אפס, הובטח על-ידי ראש הממשלה, על-ידי שר הכלכלה, על-ידי שר האוצר; תגידו לי, מי לא דיבר על הדבר הזה?

אילן גילאון: ופתאום, אופס, מה קרה?

אילן גילאון: פוף, הדברים האלה נעלמים.

נחמן שי: תודה רבה.

אילן גילאון: יש לי עוד שש שניות, ולכן אני אומר, הים הוא אותו ים והתקציב הוא אותו תקציב, אל תבלבלו את המוח, אתם לא צריכים אפילו שמונה שעות כדי לקבוע אותו.

נחמן שי: חבר הכנסת דניאל עטר.

נחמן שי: איפה הוא?

נחמן שי: איננו.

נחמן שי: טוב.

יחיאל חיליק בר: הוא היה פה.

נחמן שי: הוא היה, אבל אני לא רואה אותו.

נחמן שי: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

נחמן שי: שלום, גברתי.

נחמן שי: חמש דקות לרשותך.

נחמן שי: בבקשה.

תמר זנדברג: הדיון שהיה כאן בנושא הממשלה הזאת וכל קורותיה מיום שהושבעה, אתם יודעים שחלק מהכתבים הפוליטיים, אחרי תקופה כזאת ארוכה של בחירות ואחרי זה הרכבת קואליציה והרכבת ממשלה, יצאו לחופשה, נסעו לחו"ל, אמרו, אחרי חצי שנה שעובדים פה, מגיעה לנו חופשה, ולא תיארו לעצמם שהדרמה הולכת להימשך כל הזמן ואין פה רגע דל.

תמר זנדברג: כל מה שקרה כאן בממשלה הזכיר לי את תחזית מזג האוויר להשבוע.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אם עקבתם, אמרו ככה: שני-שלישי יהיה שרב, ברביעי התחממות, ובחמישי יגיע לטמפרטורות קיצוניות.

תמר זנדברג: זאת הפארסה שהייתה כאן עם הרכבת הממשלה: זה התחיל בבדיחה, זה המשיך בגיחוך וזה הגיע למחוזות האבסורד מאוד מאוד מהר – –

שלי יחימוביץ': וזה ייגמר בבכי.

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: – – והשאלה, במה זה ייגמר, השאלה, מה הטמפרטורות הקיצוניות שזה יגיע אליהן.

תמר זנדברג: האמת, רציתי לנצל את הזמן הזה, אם כבר כולנו כאן בשעת לילה מאוחרת, מבלות ומבלים אלה בחברתם של אלה, רציתי לעדכן אתכם במשהו שמתרחש בכל זאת בימים אלה ונעשה בשמנו, בנימה רצינית לחלוטין.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אם ידעתם, אבל ישראל נוהגת לייצא נשק – מייצאת נשק, טכנולוגיות ביטחוניות, במסגרת מה שנקרא היצוא הביטחוני.

תמר זנדברג: בשנת 2014, לא מזמן, התפרסם דוח של משרד הביטחון, מה עולה בגורל היצוא הביטחוני מדי שנה.

תמר זנדברג: והנה, הסתבר שבשנת 2014 ירד היקף היצוא הביטחוני בכמעט מיליארד שקלים, אבל זינק ב-40% למדינות אפריקה.

תמר זנדברג: עכשיו, במדינות אפריקה, בהרבה מהן, כמו שלחלקנו ידוע, מתנהלים סכסוכים לאומיים, אתניים, מלחמות אזרחים ומלחמות כאלה ואחרות, בין היתר במדינת דרום-סודאן.

תמר זנדברג: זו מדינה שהכריזה עצמאות ב-2012, ומאז מתנהלת בה מלחמה קשה מאוד, הממשלה נגד כוחות האופוזיציה, ומשני הצדדים מתנהלים שם דברים קשים וחמורים, הפרות חמורות של זכויות אדם, פשעים נגד האנושות, אונס, הפעלת צבאות של חיילים ילדים, שנלחמים, כמובן פגיעה ולקיחת חיים של חפים מפשע, עשרות-אלפים שהפכו לפליטים ועקורים בעקבות המלחמה הזאת, והסוף לא נראה באופק.

ינון מגל: – – –

תמר זנדברג: ולמה הסוף לא נראה באופק?

תמר זנדברג: כי שני הצדדים, ובעיקר הממשלה, חבר הכנסת מגל, ניזונים מהזרמת נשק למדינה, שממשיך ומזין את אותה מלחמת אזרחים שממשיכה כל הזמן להתנהל, ואין אינסנטיב, אין תמריץ, להגיע לשיחות שלום ולאיזו פסגה שהאו"ם מאוד מאוד מנסה לדחוף, מכיוון שכל הזמן יש עוד ועוד נשק, טכנולוגיות, אמצעי מעקב – – –

קריאה: – – –

תמר זנדברג: עכשיו אני אסביר לך למה.

תמר זנדברג: לא יודעת אם ידעת, בתור אזרח ישראלי ובתור חבר כנסת ישראלי, שבעוד האיחוד האירופי הפסיק, הטיל אמברגו נשק על המדינה, וכל המדינות החברות באיחוד האירופי לא מוכרות נשק לשום צד בדרום-סודאן, ובעוד הממשל האמריקני הטיל סנקציות על הנשק לדרום-סודאן, ובעוד במועצת הביטחון של האו"ם הולכת ומקודמת החלטה – –

קריאה: – – –

תמר זנדברג: – – להטיל אמברגו על הכנסת נשק – –

קריאה: – – –

תמר זנדברג: – – לדרום-סודאן, מדינת ישראל נשארה מדינה, אחת היחידות בעולם – אני לא אציין כאן בחברת אילו מדינות – שעדיין מוכרת נשק למדינה.

קריאה: – – –

תמר זנדברג: ואני, אני מאוד מוטרדת, ואני חושבת שגם אתה צריך להיות מודאג, וגם אתה, אדוני, צריך להיות מודאג מהעובדה שיש חשש כבד שנשק ישראלי משמש לביצוע אותם פשעים נגד האנושות והפרות חמורות של זכויות אדם.

אלי אלאלוף: – – –

תמר זנדברג: הדבר כמובן מטריד אותנו מאוד.

תמר זנדברג: אבל מכיוון שאני לא חברת פרלמנט באיראן, האחריות שלי – – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: – – – האחריות שלי היא לישראל.

תמר זנדברג: כן, מצאנו, מצאנו בהחלט משהו שקשור לאיראן.

תמר זנדברג: בוא, אני רוצה לעדכן אותך מה האחריות שלנו.

תמר זנדברג: כן, ישראל חוקקה לפני כמה שנים את חוק הפיקוח על היצוא הביטחוני.

תמר זנדברג: והחוק הזה, בסעיף 9 שלו, מקנה לשר הביטחון אפשרות להגביל או לבטל רישיונות ייצוא נשק מטעמים של השימוש הסופי שנעשה באותו נשק.

תמר זנדברג: ואני חושבת – –

נחמן שי: אנחנו – – –

תמר זנדברג: – – שבמקרה הזה – – –

נחמן שי: תודה רבה.

תמר זנדברג: שנייה, רגע.

תמר זנדברג: דקה.

תמר זנדברג: חצי דקה.

תמר זנדברג: – – – במקרה הזה, לא רק מסמכותו של שר הביטחון אלא מחובתנו שלנו, כל אזרחיות ואזרחי המדינה, קודם כול לדעת מה נעשה בשמנו ומה נעשה עם הנשק שאנחנו מייצאים – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: – – וחתומים על הרישיון.

תמר זנדברג: כי אנחנו לא איראן, אנחנו ישראל.

תמר זנדברג: אנחנו דמוקרטיה שוחרת שלום שאינה רוצה להשתתף, לא בהפרות זכויות אדם ולא במלחמות מיותרות שהיו יכולות להיגמר אם לא – –

נחמן שי: תודה.

תמר זנדברג: – – המצב הזה.

תמר זנדברג: ולכן אני מעדכנת אתכם שפניתי היום, הבוקר, לשר הביטחון.

תמר זנדברג: ביקשתי ממנו להפעיל את סמכותו לפי החוק.

תמר זנדברג: ואני מצפה, קודם כול, שכל אחת ואחד מאתנו, קודם כול נדע מזה – –

נחמן שי: תודה.

תמר זנדברג: – – ודבר שני, נשתתף במאמץ לעצור את זה.

תמר זנדברג: תודה.

נחמן שי: חן חן.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: הדובר הבא – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה – –

עיסאווי פריג': – – – עם איראן – – – ראש הממשלה.

נחמן שי: – – אחרי שהוא יסיים את שיחתו עם חבר הכנסת איציק שמולי.

נחמן שי: אחר כך אני אצטרך לדבר אבל אני אדלג.

תמר זנדברג: – – –

יחיאל חיליק בר: שאני אחליף אותך, נחמן?

נחמן שי: באסל גטאס יבוא אחר כך.

נחמן שי: עוד יש זמן.

נחמן שי: עוד יש זמן, באסל.

נחמן שי: גטאס, יש זמן.

תמר זנדברג: – – –

נחמן שי: ההתרגשות גבוהה, זה מאוד מעודד אותי.

נחמן שי: אבל אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת יחיאל בר, חיליק, להתחיל בדבריו.

נחמן שי: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, זה נחמן ביקש.

יחיאל חיליק בר: לא, לא אני.

עיסאווי פריג': – – –

נחמן שי: אני מבקש, עיסאווי.

נחמן שי: עוד מעט יהיה פה – –

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, אתה יודע – –

נחמן שי: – – בידור.

יחיאל חיליק בר: – – דיברו פה בערך 50 חברות וחברי כנסת לפני – –

נחמן שי: 26 – – –

יחיאל חיליק בר: – – על כך שזה משחק פוליטי מגעיל.

יחיאל חיליק בר: כל ההארכה הזאת מ-100 יום ל-175 יום, זו הארכת זמן, אמר אילן גילאון ידידנו, קומבינה פוליטית שאין בארץ ובשום מדינה מתוקנת.

יחיאל חיליק בר: אז ברור שלא ניתן לזה יד, וברור שלא ניתן יד למשחק המגעיל הזה, ונעשה הכול בשביל למרר להם את החיים.

יחיאל חיליק בר: על זה שבעצם מה?

יחיאל חיליק בר: שהם, בתקציב הזה – וזה מה שאני רוצה לדבר עליו, עיסאווי – שבתקציב הזה בעצם יהיו 100 יום, יהיו 175 יום.

יחיאל חיליק בר: השאלה החשובה באמת היא: מה יש בתקציב הזה?

יחיאל חיליק בר: עכשיו, כולנו ראינו מה יש בתקציב הזה.

יחיאל חיליק בר: אגב, קסניה סבטלובה חברתי אמרה, באמת, רק שתדע: מוזיאון רביעי למורשת גוש-קטיף.

יחיאל חיליק בר: יוסי, מוזיאון רביעי למורשת גוש-קטיף.

יחיאל חיליק בר: זה בסדר.

יחיאל חיליק בר: אגב, אני לא נגד.

יחיאל חיליק בר: הייתה שם מורשת, היו שם אזרחים.

יחיאל חיליק בר: צריך שיהיה.

יחיאל חיליק בר: מוזיאון רביעי אפשר לחשוב אם צריך או לא, אבל בסדר.

יחיאל חיליק בר: אבל השאלה היא: מה אין בתקציב הזה?

יחיאל חיליק בר: ועל זה כולנו צריכים לזעוק.

יחיאל חיליק בר: איפה בתקציב הזה יכולים להראות לי ינון מגל וחבריו – ינון, אני רואה אותו איך הוא מגן בחירוף נפש על דברים שהוא לא מאמין שהוא צריך להגן עליהם, ושככתב הוא היה נכנס באמ-אימא של הממשלה על תקציב כזה.

יחיאל חיליק בר: איפה, ינון, יש בתקציב הזה בשורה – –

רחל עזריה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – לילדים הרעבים?

יחיאל חיליק בר: אני אשמח לקחת כל אחד ואחת מכם.

יחיאל חיליק בר: אלי אלאלוף הוא אולי היחידי שבאמת מכיר את זה.

יחיאל חיליק בר: לא רק במפעלי ההזנה; אלה שלא מגיעים בכלל למפעלי ההזנה.

יחיאל חיליק בר: איפה הילדים הרעבים יכולים להגיד: אני, בתקציב הזה, אחרי 175 ימים הולך לראות בשורה שאני לא אחזור רעב הביתה, ושאח שלי, בגן השני, לא יחזור רעב הביתה?

יחיאל חיליק בר: לא, רחל עזריה, את יכולה לצעוק, אבל אני יודע על מה את נאבקת כשהיית חברת מועצת עיר, ולהרבה מהמאבקים שלך הייתי שותף והצדעתי להם.

רחל עזריה: אז חכה – – –

יחיאל חיליק בר: אין בשורה, אין בשורה לילדים רעבים בתקציב הזה – –

רחל עזריה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – כי אין שום סעיף יצירתי, שלא נותן להם דגים – שנותן להם ולהורים שלהם – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – חכות כדי שהם לא יהיו רעבים.

ינון מגל: עוד אין תקציב.

רחל עזריה: עוד אין תקציב.

יחיאל חיליק בר: איפה – ינון, אתה רוצה שאני אגלה לך איך התקציב הזה נראה וייראה?

יחיאל חיליק בר: אנחנו – – – כנראה יותר טוב ממך.

רחל עזריה: – – –

יחיאל חיליק בר: איפה קשישים נזקקים יראו בשורה, אנשים שרוצים לסיים את חייהם בכבוד?

יחיאל חיליק בר: איפה שירותי הבריאות של מדינת ישראל, שהולכים וקורסים, רואים בשורה בתקציב הזה?

יחיאל חיליק בר: אלי, אני מכבד אותך.

יחיאל חיליק בר: אתה יכול לחייך.

יחיאל חיליק בר: אני מבטיח לך שמערכת הבריאות – – –

אלי אלאלוף: – – –

יחיאל חיליק בר: מערכת הבריאות לא תראה מזור – –

אלי אלאלוף: – – –

יחיאל חיליק בר: – – אפילו לא תחת ליצמן.

יחיאל חיליק בר: עשיתי סיורים יחד עם חברים אחרים בסיעה בבתי-החולים.

יחיאל חיליק בר: התביישתי לראות מדינה שמדברת על זה שהיא שרדה את כל המשברים הכלכליים והכול, ואנשים ישנים במסדרונות.

יחיאל חיליק בר: אנשים חולים, אנשים זקנים, נשים זקנות, ישנים במסדרונות, כי אין לנו בתקציב הזה ולא תהיה לנו, ינון, בתקציב הזה תוספת לדברים שבאמת חשובים, למשל להרחבת בתי-חולים.

יחיאל חיליק בר: כי מה לעשות, גם אנחנו מתרחבים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו כבר לא 5 ו-6 מיליון.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע, עד היום אתה שואל ישראלי, כמה?

יחיאל חיליק בר: – הוא אומר לך: 6 מיליון אזרחים.

יחיאל חיליק בר: שוכחים שזה כבר 8 מיליון אזרחים.

יחיאל חיליק בר: וככה גם מערכת – – –

יעל גרמן: – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה?

יעל גרמן: קרוב ל-9 – – –

יחיאל חיליק בר: קרוב ל-9.

יחיאל חיליק בר: וככה גם מערכת הבריאות צריכה להתפתח ביחד עם – – –

רחל עזריה: – – – תצטרף לקואליציה – – –

יחיאל חיליק בר: אני לא אצטרף לקואליציה כזאת, גם אם מאוד תשכנעי אותי.

יחיאל חיליק בר: ותאמין לי, כשהיו הזדמנויות – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – וניסו לשכנע, הייתי נגד.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: איפה רחל עזריה?

יחיאל חיליק בר: את מכירה את זה.

יחיאל חיליק בר: יש או יהיה פתרון לצפיפות בכיתות?

יחיאל חיליק בר: ישבנו בשדולה שפתחתי עם גילה גמליאל למאבק בצפיפות בכיתות.

יחיאל חיליק בר: היית בישיבות האלה – שדולת הסרדינים – ואמרו שם: אין כסף לבנות כיתות.

יחיאל חיליק בר: צריך כסף לבנות כיתות.

יחיאל חיליק בר: לא יהיה כסף לבנות כיתות.

יחיאל חיליק בר: ואת יודעת מה?

יחיאל חיליק בר: כשתראי את סעיפי התקציב, גם את תודי שאני צודק.

יחיאל חיליק בר: אבל את יודעת מה – –

נחמן שי: טוב – – –

יחיאל חיליק בר: – – איפה – מדברים על החכות, לא על הדגים.

יחיאל חיליק בר: איפה דברים שבמהות של החברה הישראלית, כמו תוספת שכר אמיתית לשכירים שמחזיקים את החברה הזאת – –

רחל עזריה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – לשוטרים, למורות והמורים?

יחיאל חיליק בר: שכל הזמן מדברים עליהם גדולות-גדולות ברפורמות.

יחיאל חיליק בר: לאחיות.

יחיאל חיליק בר: אימא שלי אחות.

יחיאל חיליק בר: אימא שלי היא המקרה הכי טרגי.

יחיאל חיליק בר: היא הייתה 20 שנה מורה, ואז היא אמרה: נמאס לי, אני לא יכולה ככה לכלכל.

יחיאל חיליק בר: עשתה הסבה לאחות.

יחיאל חיליק בר: את מבינה?

יחיאל חיליק בר: זה מן הפח אל הפחת.

יחיאל חיליק בר: והיום היא כבר כמעט 20 שנה – –

נחמן שי: גם לעובדת סוציאלית אולי.

יחיאל חיליק בר: – – אחות.

יחיאל חיליק בר: להיות אחות היום בישראל זה לא מכבד, ובטח לא מורה.

יחיאל חיליק בר: האנשים שמחנכים את הילדים שלנו – – –

נחמן שי: לא, מכבד – – –

יחיאל חיליק בר: – – – שמחנכים את הילדים שלנו – זה המקצוע הכי לא נחשק בישראל, אף שיש דור שלם של אנשים צעירים שרוצים.

יחיאל חיליק בר: איפה התקציב הזה ייתן להם ויגיד להם: בואו, הנה אנחנו הולכים להפוך את מקצועות הליבה האלה, ששומרים את יסודות החברה שלנו, למקצועות מכובדים?

נחמן שי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: איפה התקציב הזה?

נחמן שי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – – פתרון לדיור.

יחיאל חיליק בר: רק משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: מה קורה לכם?

יחיאל חיליק בר: התקציב הזה אין לו, לא דגים ולא חכות לתת לציבור, ואת זה את צריכה לזכור, רחל.

יחיאל חיליק בר: אין בו בשורה.

יחיאל חיליק בר: אין בו יצירתיות.

יחיאל חיליק בר: והייתי מצפה ממך ומשכמותך, שעם הרוח החדשה הזאת שעמה באתם לכנסת, לדאוג שבתקציב הזה תהיה טיפה יצירתיות שתביא מזור אמיתי לחברה נאנקת שלא יכולה לחיות, לא מהמחלפים ולא מהגרפים של נתניהו.

יחיאל חיליק בר: מזה ילד רעב לא יכול לאכול ומזה מורה לא יכולה לכלכל את הילדים שלה.

יחיאל חיליק בר: תקציב פשוט בושה.

יחיאל חיליק בר: והייתי מציע לכם, עד שיהיו אותם סעיפים של התקציב, ינון ידידי – –

נחמן שי: תודה.

יחיאל חיליק בר: – – ינון ידידי – –

רחל עזריה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – ורחל, שתעשו הכול – –

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לך.

יחיאל חיליק בר: – – בשביל לתת יותר חכות לציבור הישראלי בתקציב הזה.

נחמן שי: תודה רבה.

קריאה: – – –

נחמן שי: תודה רבה, ידידי חבר הכנסת חיליק בר.

נחמן שי: עכשיו חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – אני, אבל אני לא יכול, אז באסל, באסל גטאס, אחרי חבר הכנסת הבא.

נחמן שי: טוב.

נחמן שי: אחרי יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש – –

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: ההתרגשות גדולה, אני מניח, אבל חבר הכנסת בר, בבקשה – – –

יוסי יונה: – – הבעיה היא באמת, אדוני היושב-ראש, שאין תקציב.

יוסי יונה: ולמה זו בעיה?

יוסי יונה: מאוד פשוט: כי חוק-יסוד: משק המדינה קובע באופן חד-משמעי שמדי שנה צריכים להציג תקציב בפני המחוקקים.

יוסי יונה: עכשיו, החשיבות של הדבר הזה, יש לה שני היבטים.

יוסי יונה: האחד, זה בעצם לבוא ולהגיד לציבור: הנה, זה התקציב – או למחוקקים – זה התקציב, דונו בו ואשרו אותו.

יוסי יונה: אנחנו יודעים שהתקציב הדו-שנתי, שדרך אגב, היה כבר בעבר.

ינון מגל: – – –

יוסי יונה: לא, אבל גם בהצעת חוק-היסוד זה בעצם תקציב דו-שנתי, 2015–2016, נכון?

יוסי יונה: אני לא טועה בעובדות האלה, ינון?

יוסי יונה: אומנם – נכון?

יוסי יונה: זה דו-שנתי.

רחל עזריה: 2015–2016.

קריאות: – – –

יוסי יונה: 2015–2016.

מיקי לוי: שנה וחודש.

יוסי יונה: שנה וחודש.

יוסי יונה: בסדר, שנה לא הייתה לנו ועכשיו – – –

שלי יחימוביץ': כן, דו-שנתי.

יוסי יונה: דו-שנתי.

יוסי יונה: דו-שנתי.

יוסי יונה: עכשיו, יש עיקרון אחד של ממשל דמוקרטי, שאומר את הדבר הבא: אין מסים ללא ייצוג ואין תשלומים בהיעדר הסכמה.

יוסי יונה: עיקרון מאוד מאוד בסיסי.

יוסי יונה: שוב, להזכיר לכם, אין מסים ללא ייצוג.

יוסי יונה: זאת אומרת, אין המדינה יכולה לגבות מסים מאזרחיה בלי שמתקיים איזה דיון ואישור עליו, והיא גם לא יכולה להתחייב לתשלומים, כן, ללא התהליך הדמוקרטי הזה.

יוסי יונה: זה בעצם היסוד של הדמוקרטיה, ולכן זה גם חוק-יסוד.

יוסי יונה: והנה, אנחנו רואים למול עינינו המשתאות, כפי שציינו גם לפני כן, שחוקי-יסוד הופכים להיות כל כך נזילים, שהמשמעות של חוק-יסוד אובדת להם.

יוסי יונה: אין חוקי-יסוד.

יוסי יונה: גם אם אנחנו יודעים שהיום חוקי-יסוד שבעצם חוקקו אותם הם כאלה שלא צריך איזה רוב מיוחס כדי לשנות אותם, עדיין – עדיין, נורמטיבית – אנחנו מתייחסים אליהם כאל חוקים בעלי חשיבות ומשמעות מיוחדת, ומשעה שאנחנו בקלילות כל כך גדולה מפֵרים אותם, הדבר מעיד, אני חושב, בראש ובראשונה על חוסר יציבות, חוסר משילות, והייתי גם ממשיך ואומר, חוסר לגיטימציה של הממשלה.

יוסי יונה: משעה שהממשלה מחוקקת או רוצה להעביר חוק תקציב דו-שנתי, היא בעצם מעידה על כך שהיא חוששת לגורלה, שהיא יודעת שהלגיטימציה הציבורית שלה היא בעייתית, ולכן היא מבקשת לעשות זאת.

יוסי יונה: ולכן, זה עוד אחד מהביטויים לפיאסקו הזה, לאופן שהממשלה הזאת כוננה.

יוסי יונה: ודיברנו על כך, אם תרצו, בסיבוב הקודם, על הבעיות המהותיות שאנחנו נתקלים בהן עם הממשלה הזאת, ובעיקר – ובעיקר – מה שקרה היום, מה שקורה כל הימים האחרונים, שממשלה שדוגלת ומעלה על נס את החשיבות של כלכלת שוק חופשי חוזרת ופוגעת באופן שיטתי באידיאולוגיה שבה היא מאמינה.

יוסי יונה: ראינו את זה במשרד התקשורת, ראינו את זה, אם כן, גם בממונה על ההגבלים.

יוסי יונה: בשני המקרים הללו ממשלת נתניהו, נתניהו בעצמו, האיש שמניף את הדגל של הכלכלה החופשית, במו-ידיו פועל כדי לפגוע בכלכלה החופשית.

יוסי יונה: חלקים מאתנו כאן לא חסידים גדולים של הכלכלה החופשית, ויש לנו המון השגות וביקורות על הכלכלה החופשית, אבל לפעמים זה בסדר – כל מקרה לגופו.

יוסי יונה: ואנחנו באים ואומרים: אוקיי, כל מקרה לגופו: לפרק את המונופול על הגז – בוודאי, בשם הכלכלה החופשית בואו ונעשה את זה; לעשות רפורמה בתקשורת – בואו ונעשה את זה.

יוסי יונה: ומי בעצם מסכל את העשייה הזאת?

יוסי יונה: למרבה ההפתעה, ראש הממשלה בעצמו.

יוסי יונה: הכיצד יכול להיות דבר כזה?

יוסי יונה: אני לא חושב שיש היום בציבוריות הישראלית, בפוליטיקה הישראלית, אדם שמזוהה עם הכלכלה החופשית יותר מאשר ביבי נתניהו.

יוסי יונה: והנה, ביבי נתניהו, הוא בעצמו, עושה כל שיש בידו כדי לסכל את הכלכלה החופשית במדינת ישראל.

יוסי יונה: האם האיש שינה את דעתו?

יוסי יונה: האם אנחנו רואים כאן איזו מטמורפוזה?

יוסי יונה: הוא לא מאמין בכלכלה החופשית?

שלי יחימוביץ': הוא הפך להיות סוציאליסט.

יוסי יונה: בדיוק.

יוסי יונה: אה, קשה להאמין שביבי נתניהו הפך לסוציאליסט.

יוסי יונה: אז היכן טמון הסוד?

יוסי יונה: היכן קבור הכלב?

יוסי יונה: לעתים השרידות של הממשלה לא עולה בקנה אחד גם עם כלכלת השוק, ואז לכל הרוחות כלכלת השוק.

יוסי יונה: ואולי באמת אנחנו רק צריכים לדאוג, אנחנו, המחנה הציוני, אנשים שאמונים על התפיסה הסוציאליסטית, ליצור אולי מצב שבו שרידותה של ממשלת נתניהו תעלה בקנה אחד – – –

שלי יחימוביץ': לא כולנו.

יוסי יונה: חלק ניכר מאתנו מאמינים בסוציאל-דמוקרטיה.

יוסי יונה: ואולי יכול להיווצר מצב שכזה, תחשבו, ואולי זאת אחריות שלנו ליצור מצב כזה, ששרידותו של נתניהו תהיה תלויה בקיומה של מדינת רווחה פרוגרסיבית.

יוסי יונה: אולי זה האתגר שעומד בפנינו.

זהבה גלאון: בקיצור, הממשלה הזאת תחזיק מעמד הרבה זמן.

יוסי יונה: סליחה?

זהבה גלאון: הממשלה הזאת תחזיק הרבה זמן.

יוסי יונה: מה זאת אומרת?

יוסי יונה: אם – – –

קריאות: – – –

יוסי יונה: זהבה, היה והממשלה הזאת מחויבת לסוציאל-דמוקרטיה – –

אילן גילאון: הם חייבים להחזיק לפחות – – –

יוסי יונה: – – והם יתקדמו בהסכמי שלום, אנחנו מוכנים לתמוך בה גם מהאופוזיציה.

נחמן שי: אנחנו צריכים – לסיים את דבריך.

יוסי יונה: נכון?

אילן גילאון: כן, בטח.

נחמן שי: כן, לגמרי.

יוסי יונה: נכון?

יוסי יונה: אנחנו נתמוך.

נחמן שי: חבר הכנסת יוסי יונה, עליך לסיים.

יוסי יונה: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: חן חן, תודה.

עיסאווי פריג': עכשיו נכנסת לתחום שהוא לא התחום.

נחמן שי: חברים, אנחנו נתסיס את הדיון קצת, כדי שיהיו אנרגיות חיוביות.

קריאות: – – –

נחמן שי: חבר הכנסת באסל גטאס.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין; אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן; אחריה – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

נחמן שי: עוד לילה ארוך לפנינו.

נחמן שי: כולנו, בסבלנות.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת גטאס.

באסל גטאס: טוב, כבוד היושב-ראש – –

נחמן שי: חבר הכנסת עיסאווי, חברי הכנסת – – –

באסל גטאס: – – חברי חברי הכנסת, אני יודע שקשה להאזין ולהתרכז בשעה כזאת – –

נחמן שי: לא, נו, זה לא קשור.

באסל גטאס: – – אבל זאת הייתה בחירתנו, לדבר ולשפוך את כל מה שאנחנו חושבים על התנהלות הממשלה, ביציאתה לדרך, כנראה לדרך שאבדה לה.

באסל גטאס: אני עמדתי כאן בשנתיים וחצי האחרונות ודיברתי על התקציב.

באסל גטאס: אם עבדאללה אבו מערוף, חבר שלי, טוען לזיכיון על שימושו במילה קרקס לגבי התנהלות הממשלה, אני השתמשתי בה כמה פעמים בעבר בנושא איך התקציב – – –

רחל עזריה: – – – אופוזיציה.

באסל גטאס: – – – איך התקציב – קרקס התקציב.

באסל גטאס: עכשיו, קרקס התקציב זה כשמביאים תקציב, אבל כשמנסים לדחות את תקציב 2015, להחליט עליו בנובמבר, זה כבר לא קרקס, זה כבר אפילו לא להיכנס לאותו קרקס.

באסל גטאס: זה למנוע מאתנו את החוויה המבישה השנתית, הריטואל של איך כנסת, איך פרלמנט באמת דן בדבר הכי חשוב שהוא אמור לדון בו, וזה תקציב המדינה.

באסל גטאס: אבל אתם יודעים מה, חברי מהאופוזיציה, הדבר הראשון שעלה בדעתי לדבר עליו הוא מושג מעולם הרפואה.

באסל גטאס: יש מושג שהשתמשתי בו גם מעל הבמה הזאת כשהביאו לנו את חוק ההאכלה בכפייה לשבירת שביתת רעב של אסירים.

באסל גטאס: והמושג הלטיני אומר, ברפואה, נקרא ככה: Primum non nocere, כלומר, אתה בתור רופא, קודם כול, אל תגרום נזק.

קריאה: לא להזיק.

באסל גטאס: אל תגרום נזק, ואולי, אולי, בעצם, דחיית תקציב 2015 – לפחות אנחנו יודעים שנזק לא יהיה.

באסל גטאס: נזק לא יהיה במה?

באסל גטאס: במה שיוצע לנו כתקציב 2015.

באסל גטאס: חברי יצחק כהן אמר לי כשתפסתי אותו בצד – אמרתי לו: איך אתה מסכים לדבר הזה?

באסל גטאס: הוא אומר לי: אתה יודע מה, לפחות לא יהיו קיצוצים.

באסל גטאס: 2015, נעבור אותה בלי קיצוצים.

באסל גטאס: זה, קברניט הוא היום, הוא לא מהאופוזיציה.

באסל גטאס: הוא מדבר בתור חלק מהממשלה.

באסל גטאס: אבל זה אומר דורשני אם שר במשרד האוצר מדבר ככה.

באסל גטאס: אבל, רבותי, מה קורה כאן – במושגים בסיסיים במקרו-כלכלה מנסים למרוח את הכנסת.

באסל גטאס: מה זה אומר להתנהל על בסיס 1 חלקי 12 מתקציב 2014?

באסל גטאס: מילא אם היה תקציב 2014 תקציב מוצלח, משהו שתוכנן טוב, משהו שהוכיח את עצמו ונאלצים לתקופת-מה לעשות 1 חלקי 12, מילא.

באסל גטאס: אבל לאמיתו של דבר, היום זה הופך – להתנהל על-פי תקציב 2014, זה אומר מדיניות כלכלית מכווצת, מדיניות כלכלית שלא רק שלא מעודדת צמיחה, אלא תופסת את המשק, מנציחה את הפערים, מגדילה את הפערים, מגדילה את העוני.

באסל גטאס: אנחנו נראה אותו בכל הנתונים הכלכליים.

ינון מגל: – – –

באסל גטאס: אתה מסכים או לא מסכים?

ינון מגל: לא מסכים.

באסל גטאס: לא מסכים?

באסל גטאס: כשבמקום לבנות על צמיחה, על השקעות – איך ההכנסות?

באסל גטאס: איך באות ההכנסות?

באסל גטאס: אם אתה לא מוציא כסף, אם אתה לא משקיע, מאיפה יבואו ההכנסות?

באסל גטאס: אם הכלכלה לא מתרחבת, איך יהיו הכנסות ממסים?

באסל גטאס: אולי אתם, יש לכם במגירה דברים שאנחנו לא יודעים עליהם.

באסל גטאס: אולי.

באסל גטאס: אולי מכינים לנו שורה של אסונות, שורה של קיצוצים, שורה של דברים שכנראה – לא יודע, השר כחלון הבטיח שלא יהיו קיצוצים.

באסל גטאס: אבל ראינו מה קרה עם כל ההבטחות, אלי.

אלי אלאלוף: – – –

באסל גטאס: הדבר המהותי שאפשר לסכם בו את המדיניות, את ההתנהלות התקציבית, זה שלא מפנימים לקחים.

באסל גטאס: אין, אפילו בסעיפים הפשוטים ביותר לא מפנימים.

באסל גטאס: אתה עוד תראה איך מדקלמים – –

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חברים, להקפיד על זמן.

באסל גטאס: – – איך משכפלים תקציב, מתחילים יום למחרת לשנות אותו, כפי שהסבירה חברתי סתיו שפיר.

נחמן שי: תודה, חבר הכנסת באסל גטאס.

נחמן שי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

נחמן שי: אני מציע שתנועו במרץ, תנהרו לכיוון המיקרופון.

נחמן שי: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

נחמן שי: אחריה – אורלי לוי אבקסיס.

נחמן שי: ואנא, הקפידו לא לחרוג ממכסת הזמן, אם אתם עוד רוצים לראות את הזריחה בבית.

נחמן שי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, עד לבחירתי לכנסת עמדתי בראש עמותה לקידום מדיניות חברתית, והאמת היא שאם היינו מגיעים לאמצע השנה, כמו עכשיו, כשאנחנו באמצע 2015, אם לא הייתי מכין תקציב לשנה שלאחר מכן, 2016, עד אוקטובר, עד נובמבר, הנהלת העמותה הייתה נכנסת ללחץ והיו שואלים אותי: נו, איפה התקציב?

יוסף ג'בארין: מה נעשה?

יוסף ג'בארין: ככה לא מנהלים עמותה.

יוסף ג'בארין: אז אם ככה בעניין עמותה, כנראה הכללים כאן שונים לגבי תקציב של מדינה.

יוסף ג'בארין: חוק-יסוד: תקציב המדינה נותן בעצם 100 ימים אחרי הקמת הממשלה כדי לאשר את התקציב.

יוסף ג'בארין: כאן מבקשת הממשלה להוסיף עוד 75 ימים, שזה עוד כחודשיים וחצי, ובהצעת החוק עצמה מצוטטת הלכת בית-המשפט שאומרת ששימוש בהוראת שעה כדי לתקן חוק-יסוד צריכה להיות שמורה רק למקרים ייחודיים, קיצוניים ומאוד חריגים.

יוסף ג'בארין: אני מחפש בהצעת החוק מה הן הסיבות החריגות, מה הם המקרים הקיצוניים שמצדיקים את תיקון חוק-יסוד: תקציב המדינה על-ידי הוראת שעה, ואני לא מוצא שום סיבה שמופיעה שם.

יוסף ג'בארין: ואני חושב שאמרו חברי קודם, מבקשים עכשיו להוסיף 75 ימים, כשאנחנו עוד בתחילת התקופה הזו, ולא ברור מדוע צריכים כל כך הרבה זמן.

יוסף ג'בארין: אני מניח שכנראה הממשלה או – ראש הממשלה מודע לכך שהוא צריך בעצם לרצות את השותפים הקואליציוניים, הוא צריך הרבה יותר זמן מ-100 הימים שכבר מובטחים.

יוסף ג'בארין: ההיגיון היה אומר שאפשר לנסות לקדם, לעמוד אולי בדברי החוק, ורק אם לא מצליחים לעשות את זה לבקש, אז, ארכה של 75 ימים, שהיא בעצם ארכה של כמעט פי-שניים מהתקופה.

מיקי לוי: 1 חלקי 12 נותן לו עודף תקציבי.

יוסף ג'בארין: כנראה.

יוסף ג'בארין: אבל האמת היא שאני גם רוצה לנצל את ההזדמנות הזו ולהגיד כמה מילים, כבוד היושב-ראש, בגנות התופעה הזו שאנחנו עדים לה בשבועיים האחרונים של שינוי כללי המשחק תוך כדי המשחק.

יוסף ג'בארין: ואנחנו מדברים כאן על חוקי-היסוד.

יוסף ג'בארין: זה התחיל כשנאמר לנו שראש הממשלה הכריז שיש לו ממשלה, אבל הסתבר אחר כך שלא ממש יש ממשלה, ולפני שהושבעה הממשלה נכנסה כאן הוראת שעה שביקשה בעצם להרחיב את מספר השרים של אותה ממשלה שעוד לא קמה.

יוסף ג'בארין: ולכן היה בעצם שינוי של כללי המשחק בדבר מספר השרים עוד לפני שקמה ממשלה.

יוסף ג'בארין: ולכן היה שינוי של חוק-יסוד תוך כדי התקופה שהיינו אמורים לפעול בה לפי חוק-היסוד הקודם.

יוסף ג'בארין: אני חושב שאותה בעיה חוקתית חוזרת כאן על עצמה גם עכשיו, במובן הזה שאחרי שקמה הממשלה ואחרי שהושבעה הממשלה, ולפי חוק-יסוד: תקציב המדינה יש לממשלה 100 ימים, רוצים עכשיו בעצם לשנות את הכלל שמלכתחילה הממשלה נבחרה לפיו.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, בדרך כלל בנושאים החוקתיים אנחנו – אני אומר אנחנו, כי אני מלמד את הנושאים הללו סטודנטים למשפטים – אנחנו מדגישים שני עקרונות מרכזיים.

יוסף ג'בארין: עיקרון ראשון, שבעצם לא משנים כללי משחק באופן רטרואקטיבי כזה; ועיקרון שני, שצריך לכבד את מילות המשפט, ורק במקרים חריגים קיצוניים עושים את הדבר הזה.

יוסף ג'בארין: לצערי, במשך השבועיים האחרונים מה שאנחנו עדים לו זה פשוט היפוך שני הכללים הללו, ובמקום לחנך את האזרחים לכבד את החוק, במיוחד אם מדברים על חוקי-יסוד, אנחנו בעצם מחנכים אותם לזילות החוק ולחוסר כבוד לחוק.

יוסף ג'בארין: כמובן, הדבר חשוב שבעתיים כשאנחנו מדברים על חוקי-יסוד שבאים לתקן אותם על-ידי הוראת שעה.

יוסף ג'בארין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן; בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, בוקר טוב.

יולי יואל אדלשטיין: עדיין לילה.

עאידה תומא סלימאן: לא, אבל זה כבר מתחיל.

עאידה תומא סלימאן: האמת, אני רוצה להצטרף לפתיחה של חבר הכנסת ג'בארין, שהתחיל מהניסיון האישי בניהול עמותה.

עאידה תומא סלימאן: ואני בדיוק חשבתי על זה כל הזמן בדיון הזה, כמי שניהלה עמותה 20 שנה, איך באמת התנהלנו עם העניין של התקציב ועד כמה החמיר אתנו רשם העמותות בעניין של אישור תקציב לפני תחילת שנה.

עאידה תומא סלימאן: ושאלתי את עצמי מי ייתן את אישור הניהול התקין לממשלה הזו, כמו שפעם היו עושים אתנו בעמותות.

עאידה תומא סלימאן: אם אנחנו לא היינו מאשרים את התקציב ולא היינו מתנהלים לפי תקציב מאושר מראש, שעבר תוכנית, שבירר מה באמת סדר העדיפויות, לא היו נותנים לנו אישור ניהול תקין.

עאידה תומא סלימאן: ושאלתי, באמת, האם יש או קיימת אפשרות כזאת, לתת אישור ניהול תקין לממשלה שמתנהלת בעצם על-פי תקציב – או רוצה להתנהל על-פי תקציב – שיאושר לקראת סוף השנה הראשונה של תקציב של שנתיים?

עאידה תומא סלימאן: בעצם אנחנו אמורים לאשר את התקציב הזה, של 2015–2016, בסוף שנת 2015.

עאידה תומא סלימאן: כמי שחדשה במשכן הזה, הסתובבתי קצת ושמעתי את כל ההתבדחויות על עצם העובדה שבאמת, מה אנחנו עושים עד שעה כזו, למה צריך למשוך את הדיון הזה ולמה אנחנו מטריחים את עצמנו כל כך.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבלתי אפשרי לא להזכיר לעצמנו, שבעצם זה לא עניין של הצגה, וזה לא עניין של למשוך את הזמן, רק, אלא באמת לקיים דיון רציני, אם אפשר להסכים למצב כזה, שהמדינה והממשלה יתנהלו לפי תקציב שכולם אומרים שהוא לא מסודר, לא אושר, לא בנוי טוב, ובעצם הכול לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: זה תקציב שכן בנוי, זה תקציב שכן יאושר לקראת סוף השנה, וזה תקציב שמישהו שם אותו לפי סדר עדיפויות מסוים, לפי חלוקת משאבים מסוימת ולפי אינטרסים מסוימים.

עאידה תומא סלימאן: אני מצפה שלאחר שנבחרתי – כולנו נבחרנו כדי להשפיע, כדי לשנות, כדי לנסות באמת להוביל למהלכים שישרתו את האינטרסים של כלל האזרחים וגם של הבוחרים שלנו.

עאידה תומא סלימאן: ובעצם מה אנחנו אומרים הלילה?

עאידה תומא סלימאן: תשכחו מזה, אתם לא באתם כדי להשפיע, אתם באתם להשתתף כאילו בהצגה מסוימת פה, כי בעצם על מה אנחנו מנסים להשפיע?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא נוכל להשפיע רטרואקטיבית, אנחנו לא נוכל לשנות את סדר העדיפויות לאחר שנה שכבר מבצעים את סדר העדיפויות הזה, ולאחר ששנה הממשלה מיישמת בעצם את הרצונות שלה ואת ההחלטות שלה, ובדיעבד אנחנו צריכים להסתכל אחורה ולהגיד: אוקיי, אנחנו מאשרים את 2015 לאחר שביצעתם אותה, ואנחנו צריכים לאשר גם את 2016, ולא להביא בחשבון את הצרכים של קבוצות שהן מוחלשות, קבוצות שהן מודרות, קבוצות שבעצם לא הביאו אותן בחשבון כאשר חילקו את העוגה, וחילקו את התקציב של המדינה, כי בעצם לקחו מאתנו את האפשרות הזאת, להביא את הקול הזה.

עאידה תומא סלימאן: לפי הסדר שמוגש לנו, אנחנו אמורים לאשר את התקציב בסוף נובמבר.

עאידה תומא סלימאן: מדינה שאמורה להתנהל בצורה לפחות רציונלית לא לוקחת על עצמה את הסיכון הזה, לאשר רטרואקטיבית תקציב, ולאשר, ולחתום רק, על הרצונות של ממשלה, שבעצם מביאה תקציב שיוכן לפי רצונה, ובלי אפשרות להתדיין לעומק ולנסות לשנות בו כמה דברים.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני, כנראה, כמו הרבה מחברי החדשים בכנסת הזאת, למדתי ששבירת כלים היא שם המשחק הפעם; שבירת כלים – אם חוקי-יסוד, משנים אותם בלילה אחד, כהרף עין, ומביאים תקציבים, להחליט עליהם בצורה כזאת, אז בעצם אנחנו שוברים את כל הכלים, או הממשלה רוצה לשבור את כל הכלים, ועל חודו של קול אחד.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת, אני לא יודעת איך להסביר את זה לבוחרים, שבעצם התקציב שאמור להכריע בהרבה שאלות מהותיות ביותר בחיים של הבוחרים, של יום-יום של האזרחים, מתנהל באולם חצי ריק, בשעות כאלה, במחטף כזה – אני חושבת שזה מביש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אני רוצה לצאת קצת מהקופסה ולבוא לומר כמה דברים שאולי קצת יהיו שונים, למי שמדבר מהאופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: כי אני אגיד לכם את האמת – יש היגיון, כאשר שר האוצר החדש נכנס ואומר: אני צריך ללמוד את התקציב, אני רוצה להגיש משהו שישתלב באמת בצורה קצת יותר נכונה עם ה"אני מאמין", עם ההבטחות בבחירות.

אורלי לוי אבקסיס: הרי זה די הגיוני שכאשר כחלון מגיע והופך להיות שר האוצר, הוא לא יכול להגיש את תוכנית התקציב של יאיר לפיד.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה איזה שינוי באג'נדה.

אורלי לוי אבקסיס: אין ספק, כחלון דיבר אל מעמד הביניים, אל המעמד הנמוך, כאשר התקציב הקודם, בעיקר בממשלה הקודמת, היה בעייתי לפחות בעיני, כמי שמייצגת את הנושאים של הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: אמה מה, הזמן הזה הוא קריטי, כאשר אתה בא להבשיל תוכניות חדשות, לשנות את הדיסקט.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני מתעוררת הבוקר, ואני פותחת את העיתונים, אני מגלה תמונה שונה לחלוטין; פתאום האג'נדה שעליה דובר במהלך הבחירות, שאומצה בצורה מדהימה על-ידי ביבי נתניהו, ראש הממשלה שלנו, כן, פתאום היא לא חלק מאותו שיח של האוצר בגיבוש התוכנית – התקציב לשנה-שנתיים הקרובות, ויותר שנה וחצי, שנה ושליש.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני רוצה להקריא לכם משהו לגבי מע"מ אפס על מוצרי יסוד: "זו הטבה שתגיע למיליוני אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: זה הצורך הבסיסי ביותר של אנשים – לחם, חלב, ביצים.

אורלי לוי אבקסיס: התוכנית הזאת תאפשר לחסוך מאות עד אלפי שקלים בשנה.

אורלי לוי אבקסיס: זו הפחתה מיידית של 15% במחירי המזון המפוקחים.

אורלי לוי אבקסיס: כל ההנחה הזאת תגיע לאזרחים, וככל שהמשפחה חלשה יותר, החיסכון יהיה משמעותי יותר.

אורלי לוי אבקסיס: זה צדק חברתי".

אורלי לוי אבקסיס: מי אמר את הדברים האלה, אדוני היושב-ראש?

יפעת שאשא ביטון: לא כחלון.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: ביבי נתניהו במערכת הבחירות.

יפעת שאשא ביטון: נא לדייק.

אורלי לוי אבקסיס: קצת מוזר, לא?

אורלי לוי אבקסיס: אז בסדר, כולם מגחכים, יודעים מה ראש הממשלה אומר מצד אחד; מצד שני, למחרת, הוא אומר דברים הפוכים.

אורלי לוי אבקסיס: זה יותר עצוב מאשר מצחיק.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אמר את הדברים האלה ראש הממשלה ביבי נתניהו.

אורלי לוי אבקסיס: אמר את הדברים האלו גם שר האוצר כחלון.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

אורלי לוי אבקסיס: והיום אנחנו, מתברר – תראי, במשא-ומתן הקואליציוני ישראל ביתנו העלתה את הדרישה של 0% מע"מ על מוצרי מזון בסיסיים.

אורלי לוי אבקסיס: זה המשיך את הקו שנהגנו בו גם בכנסת הקודמת.

אורלי לוי אבקסיס: ניסינו להכניס את הפירות והירקות לפיקוח – לא עלה בידנו, הייתה התנגדות של האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: אחר כך העברנו את זה בקריאה טרומית, לא הספקנו לחוקק.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הרציונל שעומד מאחורי הדברים הללו הוא באמת נכון.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאמר ביבי נתניהו זה אחד לאחד נכון – זה יעזור למשפחות החלשות.

אורלי לוי אבקסיס: הרי רוב המחיה שלהן מתבססת על מוצרי היסוד.

אורלי לוי אבקסיס: אז היום אנחנו מגלים שפרט לכך שאריה דרעי הכניס את זה בסעיפים של הקואליציה, וקיבלו את ההסכמה הן של שר האוצר והן של ראש הממשלה, פתאום חברים באוצר באים ואומרים: זה לא הגיוני, זה לא נכון, תשובה ייהנה מזה, אקירוב ייהנה מזה, ולא האוכלוסיות החלשות.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, האוכלוסיות החלשות ייהנו מזה.

אורלי לוי אבקסיס: ואם באים ואומרים לנו שיש פה בעיות של פרוצדורה, איך לעשות את זה – המדינה יודעת טוב מאוד איך לבנות את הדברים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא אם רוצים או לא רוצים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר עוד משהו.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים, ברוב מדינות ה-OECD יש מס על ירושות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, בארצות-הברית, למשל, המס הזה הוא בסביבות ה-40%.

אורלי לוי אבקסיס: היום אנחנו מגלים שוב, שראש הממשלה כנראה הוריד גם הנחתה לשר האוצר, אני לא יודעת איך זה יהיה, אבל פתאום נגנזת גם התוכנית לגבי מס ירושה; ואנחנו מדברים פה על ירושות של 20 מיליון שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: הרי הפערים החברתיים הם פועל יוצא של מה שאתה מעביר הלאה, לפי מה שנחתך בעבר.

אורלי לוי אבקסיס: האיזונים צריכים להיות כאלה, שמי שיש לו יותר, אדוני שר האוצר לשעבר, יישא קצת בנטל של אלו שיש להם פחות.

אורלי לוי אבקסיס: וזה עובר בירושה: אתה מוריש לא רק את העושר שלך, אתה מוריש גם את החובות שלך ואת המצוקות שלך.

אורלי לוי אבקסיס: והיום קיבלו רגליים קרות, הן במשרד ראש הממשלה, ובעיקר כנראה במשרד ראש הממשלה, אבל השקט הזה שאנחנו שומעים משר האוצר – – –

אביגדור ליברמן: זה מעניין, כי במשרד האוצר – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז מסתבר שהיום באוצר, לפחות אלו שדיברו עם העיתונאים, לא כל כך רוצים את זה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: – – –

אורלי לוי אבקסיס: זה נורא פשוט ליצור את הפרוצדורה – – –

יפעת שאשא ביטון: נא לדייק – – –

טלי פלוסקוב: – – –

אורלי לוי אבקסיס: תקשיבו, אתן מתחילות להיראות כמו עדי קול וחבריה בכנסת הקודמת.

אורלי לוי אבקסיס: אל תהיו להקת מעודדות.

אורלי לוי אבקסיס: תאמינו לי, אני עניינית.

אורלי לוי אבקסיס: אני עניינית.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, מי שרוצה להיטיב עם השכבות החלשות ומעמד הביניים – יש איך לעשות את זה.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להחליט אם רוצים לעשות את זה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, לדעתי, כולנו – זה החמצן שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: היה ותשכחו את זה, לא תהיה לכם זכות קיום.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אהיה פה להזכיר לכם את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אני עדיין מאמינה שאתם תלכו על זה.

אורלי לוי אבקסיס: היה ולא – אנחנו יודעים להיות פה ולא להביך רק את ראש הממשלה, גם אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שמה שישראל ביתנו ניסתה לעמוד עליו במשא-ומתן הקואליציוני – פטור על מוצרי יסוד בסיסיים ופיקוח על מחירי פירות וירקות, שלא יקפיצו את המחירים, כי זה האוכל הבסיסי ביותר של הילדים, וללא תזונה נכונה הילדים לא מתפתחים נכון – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – ואנחנו נשלם על זה גם במערכת הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מקווה שהזמן הזה שלוקח לשר האוצר להגיש תקציב חדש הוא באמת כדי להביא אג'נדה חדשה, אג'נדה חברתית.

אורלי לוי אבקסיס: אם כך יהיה הדבר, אני אתמוך; אם לא – אני גם אדע להתנגד.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני מוכרח לציין בצער שמלווה אותי איזו תחושה של אובדן שליטה.

נחמן שי: עוד לפני שהממשלה הזאת יוצאת לדרכה היא כבר מתפוררת ומתפרקת.

נחמן שי: רק לפני שבוע כולנו עמדנו פה בשורה ולחצנו ידיים, ואפילו חיבקנו – הייתה ביקורת על כך – את השרים החדשים, ואמרנו: צאו לדרך.

נחמן שי: אפילו יש איזו ברכה מסורתית – תלכו בדרככם, נראה, אנחנו לא מכשילים אתכם בצעד הראשון.

נחמן שי: ואילו הממשלה שמה רגל לעצמה, בלי בכלל להתבלבל.

נחמן שי: אנחנו עומדים שבוע אחרי, ואנחנו לא יודעים מי הממשלה, אנחנו לא יודעים מי חבר בממשלה ומי לא, אנחנו לא יודעים מה חלוקת התפקידים בתוך הממשלה; משרדים ננסיים מתחלקים לשניים ולשלושה, ורבים עליהם, כל שר – בעבר הייתה איזו שאיפה לקבל תיקים ביצועיים, למי שעוד בבית הזה זוכר.

נחמן שי: רצו תיק ביצועי.

נחמן שי: לתוך התיקים הביצועיים האלה עכשיו יוצקים איזה תיקים מדיניים קטנים כאלה, כדי שתהיה איזו ארומה, תתווסף איזו ארומה.

נחמן שי: זה כבר לא מספיק להיות שר התחבורה והתשתיות, זה לא מספיק, צריך איזה משהו אסטרטגי קטן, איזה הסברה, שזה יהיה – כולם רוצים להיות שרי חוץ וראשי ממשלה ביום מן הימים.

נחמן שי: וזה מגחיך, אני אומר לכם, זה מגחיך את הפעילות של הממשלה הזאת.

נחמן שי: עכשיו, זה היה מצחיק אותי לולא הייתה זו הממשלה שלנו והמדינה שלנו והמדיניות שאנחנו צריכים לראות בסופו של דבר יוצאת לפועל.

נחמן שי: וזה התקציב של מדינת ישראל שעומד עכשיו על סדר-היום, זה לא תקציב של מפלגה זו או אחרת.

נחמן שי: ואני רוצה, באמת, למנות כמה מהדברים שהדאיגו אותי – אני מאמין שאת כולנו – בימים האחרונים: ההסתערות על הדרג המבצע – תראו, אי-אפשר להוציא שום דבר לפועל, כולל בתקציב – אם סוף-סוף, בעזרת השם, נראה אותו – אי-אפשר לעשות אותו בלי שיהיה דרג מבצע.

נחמן שי: ודרג מבצע מתחיל במנכ"לים.

נחמן שי: אם מפטרים מנכ"לים כמו זבובים במדינת ישראל – בשבוע האחרון פיטר ראש הממשלה שני מנכ"לים.

נחמן שי: שני מנכ"לים.

נחמן שי: אני לא יודע למה הוא פיטר אותם, גם לא ניתנו הסברים.

נחמן שי: אחד פוטר בטלפון, אחר פוטר בשיחה.

נחמן שי: הראשון היה במשרד התקשורת, השני היה במשרד החוץ.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: מה המסר שעובר מפה ואילך אל מנכ"לים אחרים, אל עובדים בכירים בשירות הציבורי?

נחמן שי: האם הם צריכים לעמוד על דעתם, אם יש להם דעה בכלל?

נחמן שי: האם הייעוץ המקצועי שלהם חשוב או לא חשוב?

נחמן שי: זה לא יכול לעבור.

נחמן שי: אנחנו צריכים לתת כבוד והערכה לדרגים המקצועיים, כי בלעדיהם כל הרעיונות הטובים שמעופפים בבית הזה לא יצאו לעולם לפועל.

נחמן שי: מטריד אותי לחלוטין היעדרו של השיח המדיני במדינת ישראל היום.

נחמן שי: אני יודע, על סדר-היום עומד תקציב, אבל התקציב, בין היתר – בין היתר – צריך להתלוות אל שיח מדיני בין ישראל לבין הפלסטינים, בין ישראל לבין העולם.

נחמן שי: ואנחנו רואים שם עננים שחורים, בגזרה הזאת.

נחמן שי: ואני לא רואה – לא שמעתי עדיין שום אמירה, להוציא משפט אחד מפי ראש הממשלה, שאני חושב שחבריו עוד כועסים עליו, על זה שהוא חזר – לא יודע למה הוא חזר, אם הוא חזר – על שתי מדינות לשני עמים.

נחמן שי: אני לא שומע יותר התבטאויות בכיוון הזה, ואני לא רואה את הממשלה מסתערת לעבר הדרך המדינית.

נחמן שי: מטריד אותי גם שכשמדברים על התקציב אני לא שומע ואני לא רואה מטרות כלשהן לאן הממשלה הזאת מוליכה את עצמה.

נחמן שי: היא לוקחת הרבה זמן; זה בסדר, זה לא מפריע לי שייקחו הרבה זמן, צריך זמן בשביל להכין תקציב, בטח אם רוצים לעשות אותו לשנתיים.

נחמן שי: אבל עוד לא שמעתי אמירה אחת, כולל לא משר האוצר החדש – שבאופן אישי אני כמובן מאחל לו, שוב, אמרתי, הצלחה – לאן הוא רוצה להוליך כלכלית את המדינה.

נחמן שי: אני מחכה לראות.

נחמן שי: אני מכיר את ההצהרות מתקופת מערכת הבחירות, אבל עכשיו אנחנו נכנסים סוף-סוף – הוא גם נמנע מלעלות על הבמה היום, הוא נתן לסגנו.

נחמן שי: לפי המסורת הנהוגה במשרד האוצר, נותנים לסגן את העבודה – אני לא אגיד השחורה, חס וחלילה – את העבודה הזאת.

נחמן שי: עוד לא ראיתי את שר האוצר עולה על הדוכן ומתחיל להסביר לנו מה הם היעדים הכלכליים שהוא רוצה, שהוא מציג ורוצה להוביל את מדינת ישראל אליהם.

נחמן שי: אני, בסופו של דבר, רוצה לומר שאנחנו מתחילים ברגל שמאל.

נחמן שי: מדינת ישראל מתחילה ברגל שמאל.

נחמן שי: זה מדאיג, זה מפריע, זה כואב, וזה לא יכול ללכת כך.

נחמן שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת חנין זועבי – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

משה גפני: הם החליטו כולם לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר, חבר הכנסת גפני, שכשאתה היית באופוזיציה היית לוחם לא קטן.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני לא אדבר על הנושא הזה שהממשלה החליטה שתקציב המדינה יאושר בכנסת רק בנובמבר.

חנין זועבי: אבל אני לא מבינה את ההסבר, ואיך המדינה, הממשלה, אמורה לנהל את התקציב.

חנין זועבי: ההסבר אומר שמשרדי הממשלה, כוח העבודה הממשלתי והציבורי, הפרויקטים למיניהם, ימשיכו לפעול על בסיס התקציב של 2014.

חנין זועבי: ואני רוצה לשאול שאלה שאף אחד לא שאל: האם יש בסיס לתקציב של 2014?

חנין זועבי: מישהו חושב שבאמת יש בסיס לתקציב הזה?

חנין זועבי: בתחומים מסוימים בתקציב יש חריגה של 1,000% מהתקציב של הבסיס הזה, ובסעיפים אחרים יש ניצול של 10%–30% מהתקציב.

חנין זועבי: זאת אומרת שלא רק מבקרים את התקציב עצמו ואיך אנחנו מממשים פוליטיקה, מדיניות שהיא רחוקה מצדק חברתי ורחוקה מצדק פוליטי, אבל גם במימוש של סעיפי התקציב הממשלה עצמה חורגת ואין שום ביקורת.

חנין זועבי: רק מבקרים את התקציב כאשר הם מחליטים על התקציב, אבל אין שום בקרה על איך מנהלים, איך מנצלים את התקציב.

חנין זועבי: לפעמים אני תוהה גם איזה אפקט יש לביקורת שלנו פה ומה הביקורת שלנו עושה לגבי כל העוולות הנוראיות שהתקציב הזה גורם לחלקים גדולים מהאוכלוסייה.

חנין זועבי: ואני ממשיכה ושואלת עד כמה אפשר למחות, עד כמה אפשר לדבר נגד ממשלה שתקועה באידיאולוגיה אשר מגלמת את ההפך הגמור מצדק חברתי ומגלמת את ההפך הגמור מצדק פוליטי.

חנין זועבי: אנו מבקרים ומבקרים, עד התחושה שנמאס מהביקורת.

חנין זועבי: וכשמיצינו את הכול, מיצינו את כל מה שנותר לומר, אז מסתבר שלא, עוד לא אמרנו את הכול, והביקורת שאנחנו מביעים כל פעם כשאנו עולים על הבמה איננה מספיקה וגדול הנסתר על הידוע.

חנין זועבי: אני רק רוצה להביא כמה דוגמאות מהאופן שבו הממשלה ניצלה את התקציב של 2014.

חנין זועבי: סכום הניצול של פיתוח תשתיות יישובי ההתנתקות גדול פי-תשעה מהתקציב שאושר.

חנין זועבי: החטיבה הכי לא לגיטימית, התחומים הכי לא לגיטימיים, הקשורים לכיבוש, חורגים בממוצע של 800% מהתקציב הראשוני שאושר להם.

חנין זועבי: המשרד לפיתוח הנגב והגליל חורג ב-300% מהתקציב הראשוני שאושר לו – –

טלי פלוסקוב: – – –

חנין זועבי: – – והגידול הזה כלל – מה כלל הגידול הזה?

חנין זועבי: בנייה ליהודים והריסה לערבים.

חנין זועבי: התקציב שתפח ב-300% נועד לבולדוזרים, להרס, לרדיפה של האנשים שחיים בנגב, ונועד לבנייה לקבוצה – – –

שרון גל: אדוני, צריך להצביע – – – בשעה כזו אין רייטינג, אפשר לדלג.

חנין זועבי: חלאס, חלאס, חלאס.

חנין זועבי: נמאס לנו, נמאס לנו מהמנטרה שלך.

חנין זועבי: חלאס.

חנין זועבי: אמרתי לך, אתה יכול כל פעם לצאת מהאולם.

שרון גל: אני – – –

חנין זועבי: תקציב המשרד לביטחון פנים עלה ב-175% מהתקציב הראשוני שלו.

חנין זועבי: אחוז פענוח תיקי הרצח בחברה הערבית יורד; המלחמה באלימות ובפשע כאילו יצאה לפנסיה, אבל התקציב למשרד ביטחון הפנים עולה – ב-300%, ואין שום יעילות; האלימות עולה, והתקציב עולה.

חנין זועבי: האלימות שהמשרד לביטחון פנים אחראי לה עולה, הפשע עולה, והתקציב עולה.

חנין זועבי: עכשיו, אחוז – לעומת זאת, השרה גילה גמליאל, אם עודנה פה – לעומת זאת – –

יאיר לפיד: גילה פה, הנה היא פה.

חנין זועבי: – – הניצול של עידוד תעסוקת אוכלוסיות ייעודיות, הערבים, החרדים, אנשים עם מוגבלות, אימהות חד-הוריות – אחוז הניצול של התקציב – 63%.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

חנין זועבי: אני מסיימת, אוקיי.

חנין זועבי: עוד שני נתונים, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

חנין זועבי: מתוך – – –

קריאות: – – –

חנין זועבי: לא, זה קשור.

חנין זועבי: אמורים לנהל את – – –

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, את צריכה לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: את רוצה למסור איזה נתון – –

חנין זועבי: כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: – – אז בבקשה, אבל לא לנהל ויכוחים.

חנין זועבי: מבקשים לנהל את 2014 על בסיס התקציב הזה, כשהתקציב של החינוך לא מנוצל, של הבריאות לא מנוצל, התקציב החברתי לא מנוצל, והתקציב הביטחוני תופח עד ל-1,000%.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, משפט אחרון.

חנין זועבי: חברות וחברי הכנסת, אין משמעות לתקציב, אין משמעות למספרים.

חנין זועבי: הכול סדרי עדיפות, הכול פוליטיקה.

חנין זועבי: מדובר בפוליטיקה דוחקת, מדירה ומעליבה, ומול פוליטיקה כזאת אפשר וצריכים רק להיאבק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשותך.

שרון גל: – – –

חנין זועבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זועבי, אני מאוד רוצה לשמוע את חבר סיעתך חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מעוניין לשמוע אותו, ואת כרגע מפריעה לו.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

חנין זועבי: הוא מפריע.

יולי יואל אדלשטיין: אל תענו, אז הוא יפסיק להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: זה פטנט של עשרות שנים בכנסת.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר אקוניס, אני מבין שאתה בוחר כבר לעבור לספסלי האופוזיציה; אני מבין את זה, אני חושב שזה הדבר הנכון לעשות.

חמד עמאר: – – – את ישראל ביתנו.

אופיר אקוניס: – – –

דב חנין: בסדר, בין ישראל ביתנו לרשימה המשותפת יש עוד מקום אפילו לחבר הכנסת אקוניס.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, על מה בעצם מתנהל הדיון היום?

דב חנין: על מה בעצם מתנהל הדיון היום?

דב חנין: במילה אחת, עמיתי חברי הכנסת, הדיון היום מתנהל על דמוקרטיה.

דב חנין: השאלה הבסיסית שנמצאת בוויכוח כאן היא שאלת הדמוקרטיה.

דב חנין: במישור הראשון אנחנו עוסקים בכללי התנהלות.

דב חנין: הממשלה הזאת היא ממשלה צעירה וטרייה, אבל הדבר היחיד שהיא הספיקה לעשות בינתיים זה לשבור פעם אחר פעם את כללי ההתנהלות הבסיסיים ביותר, כללי ההתנהלות שהכנסת קבעה בחוקי-יסוד.

דב חנין: הפעם שוברים את כללי ההתנהלות ביחס לצורה ולזמן של אישור התקציב בכנסת.

דב חנין: חוקי-יסוד הם כללי התנהלות בסיסיים ביותר.

דב חנין: מה שבעצם הממשלה אומרת לנו – כשחוקי-היסוד לא נוחים, אין בעיה, אפשר, אולי אפילו מומלץ, לרמוס אותם, להתגבר עליהם, לשנות אותם, לבטל אותם, בהליך מהיר, בהוראות שעה.

דב חנין: כך לא נראית דמוקרטיה.

דב חנין: אנחנו עוסקים בשאלות של תקציב.

דב חנין: אמרו לפני, וזה נכון:

דב חנין: תקציב 2015 לפי הצעת החוק הזאת הולך להיות מאושר בתחילת נובמבר 2015.

דב חנין: מי מכם שמכיר את צורת ההתנהלות והעבודה של משרדי הממשלה יודע שלתקציב שמאושר בנובמבר של שנה מסוימת אין שום משמעות לגבי אותה שנה.

דב חנין: עד שהמשרד יודע להתחיל לעבוד עם התקציב הזה, השנה כבר מסתיימת.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, מה שיש לנו כאן באמת זה לא תקציב דו-שנתי, אלא תקציב חד-שנתי – תקציב 2016.

דב חנין: ל-2015, בפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל, אין תקציב שאושר על-ידי הכנסת.

דב חנין: שנה ללא תקציב שאושר על-ידי הכנסת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, ההחלטה על התקציב היא מרכז העשייה הפרלמנטרית בכל מערכת פרלמנטרית.

דב חנין: אני לא מדבר רק על מערכת פרלמנטרית בשיטה פרלמנטרית, גם במערכת פרלמנטרית בשיטה נשיאותית – מרכז העשייה הפרלמנטרית הוא החלטה על התקציב, וזה מכוח העיקרון הבסיסי שאומר שמי שמחליט על כספי הציבור הם נבחרי הציבור.

דב חנין: את העיקרון הבסיסי הזה אנחנו שוללים, ושוללים את זה בפעם הראשונה בהיסטוריה של הכנסת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, התקדים הזה הוא תקדים מסוכן, והוא מתחבר למגמה כללית שמאפיינת את הממשלה החדשה הזאת; בשורה ארוכה של נושאים הממשלה הזאת מגלה עוינות לשיטה הדמוקרטית, עוינות למערכת הדמוקרטית.

דב חנין: זה מתבטא עכשיו בזלזול בחוקי-היסוד, ברמיסת העיקרון שנבחרי הציבור הם שמאשרים את התקציב הציבורי, וזה מתבטא גם בדברים אחרים; זה מתבטא בנכונות לרמוס את התקשורת, זה מתבטא ברעיונות של למחוץ את ארגוני החברה האזרחית, אותם ארגוני חברה אזרחית שיש להם ביקורת כלפי השלטון.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הממשלה הזאת מסוכנת לדמוקרטיה, ואנחנו רואים הוכחה נוספת לסכנות שבה.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות, גברתי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי, חברי חברי הכנסת, כן, הארכת מועד התקציב אינה טובה לנו.

עליזה לביא: היא רעה, היא רעה מאוד.

עליזה לביא: היא גורמת לכך שלמעשה בשנת 2015, כמו שאמרו קודמי וקודמותי, מדינת ישראל פועלת ללא תקציב.

עליזה לביא: כל התוכניות ימשיכו להיתקע, לא להתקדם.

עליזה לביא: האזרחים שלנו לא יקבלו את השירות שמגיע להם בצדק.

עליזה לביא: לא יעלו קצבאות לקשישים, לא יורחב פרויקט קייטנות החופש הגדול, ועוד הרבה הרבה דברים טובים.

עליזה לביא: באמת, בואו נודה, ובואו נהיה כנים עם עצמנו: אין צורך בהארכת מועדי התקציב.

עליזה לביא: על שולחנה של הכנסת מונח התקציב החברתי ביותר שהוגש פה, במדינת ישראל, והוא כבר עבר, והכנסת הצביעה עליו, כולל ראש הממשלה.

עליזה לביא: הארכת מועד התקציב נחוצה רק כדי לבטל את כל ההישגים של יש עתיד.

עליזה לביא: בואו נהיה כנים.

עליזה לביא: את הזמן הזה אתם צריכים כדי להרוס, כדי לבטל: השוויון בנטל, לימודי הליבה, יציאה לעבודה של חרדים, הוועדה למלחמה בעוני, הרפורמות בבחינות ובבריאות.

עליזה לביא: אבל זאת אינה סיבה מספיק טובה.

עליזה לביא: התקציב הוא כלי חשוב מאין כמותו, ואסור לכם, אסור לכם להקל בו ראש.

עליזה לביא: אבל יש משהו אחד שאני רוצה לבקש מכם.

עליזה לביא: אדוני, השרה לשוויון מגדרי, השרה התורנית, כאן?

עליזה לביא: אשמח מאוד אם היא תהיה כאן כשאני מדברת.

משה גפני: לא חשוב, אני אגיד לה.

עליזה לביא: לא.

עליזה לביא: אני רוצה – הדברים מכוונים אליה.

יצחק וקנין: בואו נגיד ככה, היא לא מחויבת להיות פה.

יצחק וקנין: יש שר תורן, שזה השר אופיר אקוניס.

עליזה לביא: אתה השר התורן?

עליזה לביא: טוב, אם היא לא מחויבת, אז אוקיי.

משה גפני: למה הגדלתם את זה מ-45 ימים ל-100 ימים?

משה גפני: למה?

עליזה לביא: אני פונה גם אליך, יושב-ראש ועדת הכספים.

עליזה לביא: אני מאוד שמחה, חבר הכנסת גפני – אני אשמח מאוד שגם אתה תשמע את הדברים, וברשותך, אשמח אם תקפיד עליהם.

עליזה לביא: אבל אדוני זוכר שאחד המהלכים החשובים ביותר שהובלנו במסגרת התקציב היה באמת הנושא של התקציב המגדרי.

עליזה לביא: תקציב מגדרי בתקציב מדינת ישראל – הפנייה שלי היא לשר האוצר לשעבר, חבר הכנסת יאיר לפיד, שאימץ באחת את התקציב המגדרי של מדינת ישראל, ובפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל – תקציב 2015 הוגש כתקציב מגדרי.

עליזה לביא: לכל מי שלא היה כאן, זה בעצם, למעשה, תקציב שמגיע בפן ובפילוח מגדרי; בשנה הראשונה ב-30%, לאחר מכן ב-50% וב-100%, שהיה אמור להיות מוגש בתקציב 2017.

עליזה לביא: אז, כשהייתי יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בכנסת הקודמת, העברנו בהחלטת ממשלה את הצגת תקציב המדינה בזווית המגדרית שלו.

עליזה לביא: הוועדה לבחינת תקציב המדינה – – –

יפעת שאשא ביטון: מה זה תקציב מגדרי?

עליזה לביא: אני אסביר לך.

עליזה לביא: אני אסביר לך.

עליזה לביא: אני אשמח מאוד לשבת, להסביר ולבקש ממך להצטרף לכך שתהיה דרישה, גם בתקציב הבא, להגיש את תקציבי משרדי הממשלה בראייה מגדרית, בפילוח מגדרי.

עליזה לביא: למשל, תקציב משרד התחבורה: תקציב משרד התחבורה מוגש בהתאמה ובהבנה איך נוסעים, מי נוסע באוטובוסים, באילו שעות יש אוטובוסים, את מי זה משרת.

עליזה לביא: למשל, תקציב משרד הספורט: מי מקבל ומה, כמה כסף במשרד הספורט מוגש לספורט גברים וכמה לספורט נשים – מי כמוך, שהנושאים הללו מאוד מאוד קרובים אליה ופעלה בהרבה תחומים – אבל בסוף הדרך, בסוף הדרך, כשראית את הפערים, כשראית את ההבדלים בקבוצות, בעידוד, במי מקבל ומי לא מקבל, מי מקבל ומי לא מקבלת ולמה, צריך לבדוק בתחילת הדרך.

יפעת שאשא ביטון: תקציב צריך להיות שוויוני.

עליזה לביא: איך התקציב – כלומר, מה שאנחנו מבקשים בתקציב מגדרי זה לחבוש את המשקפיים המגדריים ולבחון בראשית הדרך, בחלוקה עצמה, איך הכסף מתחלק בהיבט המגדרי.

עליזה לביא: ואת זה יישמנו.

עליזה לביא: החלטת ממשלה – הקמנו ועדה לבחינת תקציב המדינה במשרד האוצר, עם שותפות, גם מהאקדמיה, גם מהמרחב הציבורי, ויחד הם בנו גם את הכלים, גם את הכללים, ומשרדי הממשלה חויבו.

עליזה לביא: אני יכולה לציין את משרד התחבורה, שהגיש בצורה – – –

משה גפני: כמה מחמישה שרים שיש – – –

יצחק וקנין: אדוני, זה הזמן – – –

עליזה לביא: אדוני – זה לא על חשבוני, אדוני.

יצחק וקנין: כן, אבל זמנך תם.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

עליזה לביא: זאת הפעם הראשונה שבאמת משרדי הממשלה עשו את העבודה הזאת.

עליזה לביא: אני רוצה לבקש מכם – זה לא נושא של אופוזיציה וקואליציה, זה נושא של חברה מתוקנת ושוויונית יותר.

עליזה לביא: התחלנו מהלך, וצריך להמשיך ולהיצמד למדינות מערביות שעושות את התהליך הזה.

עליזה לביא: תקציב מגדרי צריך להיות מוגש במדינת ישראל.

עליזה לביא: יש ההחלטה הזאת, ההחלטה הזאת עברה בממשלה בכנסת הקודמת.

עליזה לביא: קחו את זה, תמשיכו את זה, ויחד, לפחות בדברים מסוימים, ננצח.

עליזה לביא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, כנסת מנומנמת, לפי דעתי, הדיון היום הוא לא על התקציב.

איתן ברושי: יש פה חברים שיש להם מה לומר על התקציב, אבל זה לא הדיון.

איתן ברושי: הדיון הוא על מסגרת לוח הזמנים והכנת התקציב של 2015–2016, ולפי דעתי, השאלה שנשאלת היום – למה נחוץ הזמן?

איתן ברושי: והתשובה, לפי דעתי, היא השאלה אם הבעיה היא שחסר, או מהו חוט השדרה של הממשלה שנבחרה לאחרונה, שאמורה להביא תקציב שהוא ביטוי למדיניות.

איתן ברושי: השאלה היא מהו סדר העדיפויות שאתו הממשלה הזאת רוצה להנהיג את מדינת ישראל בשעות האלה, בימים האלה.

איתן ברושי: השאלה, אם הולכים לשתי מדינות לשני עמים, ולאחרונה ראש הממשלה חזר על זה, אם הולכים למשא-ומתן ולניסיון להסדרים, או שהולכים לשנים של עימות ושל חירום, ואולי, חס וחלילה, מלחמה.

איתן ברושי: השאלה היא אם הולכים לפתח את הנגב, את הגליל, או שהולכים לתת עדיפות, פעם נוספת, ליהודה ושומרון; אם הולכים למדיניות ברורה בכיוונים שאנחנו למדנו עוד מזמנו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ששינה את סדר העדיפויות, שנתן עדיפות לנושאים חברתיים, תשתיות, או שאנחנו הולכים רק למלא את הימ"חים בציוד לשעת חירום ואולי יותר מכך.

איתן ברושי: לפי דעתי, אם יש משהו בזמן הזה, שעומד לרשות הממשלה, ובעיני יש לזה גם הצדקה מסוימת, זה ניסיון לא להעתיק תקציב, אלא לבנות אותו מחדש על בסיס תפיסת עולם שעומדת למבחן, והתקציב הוא ביטוי מספרי ליעדים ולערכים.

איתן ברושי: ואני חושב שפעם נוספת צריך לומר, ודאי לחלק ששכחו, שבישראל לכל ממשלה היה יותר מדגל אחד.

איתן ברושי: לפחות שניים; דגל חברתי-כלכלי ודגל מדיני-ביטחוני.

איתן ברושי: אומנם שר האוצר לא פה, אבל הוא יסכים שיש רק קופה אחת, ואי-אפשר תמיד גם וגם וגם.

איתן ברושי: נכון, ב-2015 – ובדקתי את זה עם שר האוצר – יש חיסכון של כמה מיליארדים מתקציב 1 חלקי 12.

איתן ברושי: אבל לפי דעתי, לא זאת הייתה הכוונה במציאות שנוצרה.

איתן ברושי: לכן, לפי דעתי, למרות השעה המאוחרת, מה שעומד על סדר-היום הוא סדר עדיפויות של החברה והמדינה.

איתן ברושי: השאלה אם התקציב יהיה בנובמבר או חודש קודם היא לא שאלה שצריך לעסוק בה בשעה כזאת.

איתן ברושי: השאלה שעומדת לפתחנו היא מה המדיניות שראש הממשלה רוצה להוביל.

איתן ברושי: עד עכשיו זה לא ברור.

איתן ברושי: מה שתלוי בי, מה שתלוי בנו – אני חושב שצריכה להיות מדיניות שתבטא השקפת עולם של חתירה להסדרים, חתירה של מתן עדיפות לנגב ולגליל, לחזק את החקלאות ואת ההתיישבות, לחתור לשלום ולחתור ליציבות.

איתן ברושי: לכן, בעיני, בתקופה שנותרה עד הגשת המספרים יש לחזור ולדון בערכים, לחזור ולדון במטרות וביעדים.

איתן ברושי: התקציב הוא חשוב, אבל קודם כול צריך להחליט לאן רוצים להגיע, ונדמה לי שכאן יש ערפל כבד.

איתן ברושי: לכן הבעיה היא לא המספרים, אלא הערכים.

איתן ברושי: אני קורא לממשלה להציג תפיסה שלמה, ולא רק לחזור למספרים.

איתן ברושי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: אם חיים ילין לא יהיה – אני לא רואה אותו באולם – חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב – – –

מרב מיכאלי: שגם אותו אתה לא רואה באולם, האמת.

יצחק וקנין: אני מקווה שהם ייכנסו.

יצחק וקנין: הם נמצאים.

מרב מיכאלי: אנחנו נסמוך על זה.

מרב מיכאלי: מעולה.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, תראו, תקציב הוא למעשה הצהרת הערכים האמיתית היחידה שאנחנו עושות ועושים.

מרב מיכאלי: זה בפינתנו "שימו את הכסף שלכם איפה שהפה שלכם", כמו שאומר הביטוי האמריקני הידוע.

מרב מיכאלי: אז תקציב הוא באמת, זה ה-hardcore, הדבר עצמו, איפה אנחנו באמת שמות ושמים את הכסף שלנו, זאת התמונה האמיתית של הערכים שלנו.

מרב מיכאלי: באה הממשלה החדשה, באמת עוד לא גמרה להיות ממשלה, זאת הממשלה המתהווה החדשה, הממשלה הלא-גמורה החדשה, ומתחילה את התקציב הזה בהצהרת ערכים לא דמוקרטית, חגיגית, חד-משמעית, גורפת, בוטה, דורסנית, מזיקה, מסוכנת.

מרב מיכאלי: על ההתחלה היא באה, ובאבחה, באמת, בצורה מכוערת אפילו, לא סתם מסוכנת ולא דמוקרטית, אלא באמת מכוערת, מביאה שינוי בחוק-יסוד, ועושה בתוכו, ככה סתם בשביל הקישוט והסלסול, עוקף עוד חוק-יסוד בתוכו, ככה.

מרב מיכאלי: צריך לחזור ולהזכיר שזה חוק-יסוד שחלק מהממשלה הזאת, למעשה ראשה, קיבל את ההחלטה על שינויו אך לפני שנה או כמה.

מרב מיכאלי: אז זה הוצג לנו שוב כנפלאות הבריאה.

מרב מיכאלי: גם אז זה נעשה בצורה דורסנית, גם אז התנגדנו, גם אז עמדנו כאן ופרסנו את ההתנגדות שלנו, גם אז עמדנו כאן ופירטנו את הדאגה שלנו לדמוקרטיה הישראלית.

מרב מיכאלי: הדאגה הזאת, חברות וחברים, לא זאת בלבד שהיא עוד בתוקף, היא רק הולכת ומתעצמת מאז.

מרב מיכאלי: הדאגה הזאת, חברי וחברותי, הולכת והופכת יותר ויותר רלוונטית עם כל יום וכל מופע חדש של ראש הממשלה עם הממשלה הרביעית והלא-דמוקרטית שלו.

מרב מיכאלי: אין לנו אלא לקוות שכשהתקציב אכן יגיע, אם יצליחו הקואליציה והממשלה להעביר אותו הערב, הערכים שיהיו בתוכו יהיו טובים יותר מאלה שמוצגים באופן שהוא עומד להיות מועבר כאן הערב.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו יעלה חבר הכנסת מיקי לוי; אם לא יהיה נוכח – חברת הכנסת קארין אלהרר.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, למרות השעה אני אנסה להגיד כמה דברים שלדעתי כולנו צריכים לנסות ולהבין אותם.

חיים ילין: א.

חיים ילין: השלטון המקומי; עכשיו אני מדבר כראש מועצה לשעבר – יש פה גם דני עטר, שלא נמצא פה כרגע, אבל אני יכול להגיד לכם שני דברים.

חיים ילין: טלי פה, את יכולה לספר לכל החברים שלך מה קורה אם ראש עיר או ראש מועצה לא מאשר תקציב עד 31 בדצמבר.

חיים ילין: אין.

חיים ילין: לא יעלה על הדעת דבר כזה.

חיים ילין: מה קורה אם צו המסים לא מאושר עד 30 בנובמבר; מה קורה אם יש סדר-יום ומישהו בשנייה, במילימטר, זז הצדה מסדר-היום של המליאה בשלטון המקומי – כל המליאה פסולה, כל ההחלטות פסולות.

עיסאווי פריג': תלוי איפה.

עיסאווי פריג': תלוי איפה.

חיים ילין: ידידי, תאמין לי, ב-80% של המועצות האזוריות והערים שאמרתי זה מתקיים, ומי שלא מקיים את זה, זו בעיה שלו, ומשרד הפנים מטפל בזה.

חיים ילין: אבל במהות.

קריאה: – – –

חיים ילין: לא, עזוב.

חיים ילין: במהות.

חיים ילין: בוא נראה עכשיו – זה שלטון מקומי – בוא נראה עכשיו את ממשלת ישראל, איפה התקציב, איפה סדר-היום.

חיים ילין: היום הקראתי שלוש פעמים, כי סדר-היום השתנה שלוש פעמים.

חיים ילין: רק ממשלת ישראל מסוגלת לעשות דבר כזה.

חיים ילין: היא הריבון, ממשלת ישראל, היא צריכה לתת דוגמה לכל עם ישראל, לשלטון המקומי.

חיים ילין: עכשיו תבינו למה הממשלות לא שורדות במדינת ישראל, למה השלטון המקומי – יכולים להתקיים שם אנשים, להיות שם חמש, עשר ו-15 שנים, כי הם עומדים בסטנדרטים שממשלת ישראל קבעה, אבל היא לא עומדת בהם.

חיים ילין: לא מדובר פה לא על הליכוד, לא על זה ולא על שום דבר.

חיים ילין: בסדר?

חיים ילין: אני מדבר עכשיו על ניהול של ממשלה.

חיים ילין: בואו אני אספר לכם את הסיפור – מה זה – – –

אלי אלאלוף: שיטת הבחירות לא משפיעה?

חיים ילין: א

חיים ילין: לאלוף, בוא אני אספר לך עכשיו את הסיפור של התקציב – – –

אלי אלאלוף: שיטת הבחירות, זה לא משפיע?

חיים ילין: איך?

חיים ילין: שיטת – – –

אלי אלאלוף: הבחירות.

חיים ילין: אני לא אמרתי שלא.

חיים ילין: תקשיב, אפשר תמיד להסתכל על המחלה ולהגיד: זאת הבעיה.

חיים ילין: אם זאת הבעיה, גם בניהול מדינה צריך להגיד, אוקיי, צריך לשנות את זה.

חיים ילין: אבל אף אחד לא עושה את זה.

חיים ילין: יש לנו דוגמאות.

חיים ילין: זה לא שנחתנו מהירח.

חיים ילין: אנחנו לא עב"מים, ראשי מועצות וראשי ערים לשעבר.

חיים ילין: הנושא השני החשוב הוא התקציב שצריך להיות מאושר בנובמבר.

חיים ילין: הרי זה מה שאתם מבקשים מאתנו; אתם מבקשים מאתנו 175 יום.

חיים ילין: אני אסביר לכם משהו – כבוד היושב-ראש, עשה סדר שם.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אתם מפריעים לחבר שלכם.

חיים ילין: אני מנסה להסביר משהו חשוב.

חיים ילין: נגיד שבנובמבר מאושר התקציב, כולנו מכירים את זה.

חיים ילין: עכשיו בנובמבר מאושר תקציב.

חיים ילין: אין תקציב עדיין.

חיים ילין: מי שחושב שיש פה תקציב, טועה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אין תקציב, זה הם – – –

חיים ילין: לא, לא, לא, גם בנובמבר לא יהיה תקציב.

חיים ילין: עכשיו אני אלמד אותך משהו.

חיים ילין: עכשיו מזרימים, החשבות מזרימה את התקציבים למרכב"ה.

חיים ילין: אולי, אולי, אולי, בתחילת דצמבר, ראשי מועצות וראשי ערים יראו את התקציבים.

חיים ילין: תסבירו לי עכשיו איך את תקציב 2015 הולכים להוציא ב-30 יום.

חיים ילין: אין חיה כזאת, עובדים עלינו בעיניים, ולא משנה מי תהיה הממשלה.

חיים ילין: אני אומר לכם את זה עכשיו.

חיים ילין: ואז, מה יקרה?

חיים ילין: אני אגיד לכם עכשיו מה הטריק הידוע לכולם.

חיים ילין: משרד החינוך, משרד הרווחה, כולם מוציאים הרשאות.

חיים ילין: מה זה הרשאות?

חיים ילין: זה נייר, נייר שיש בו כסף, אבל אף אחד לא יכול להוציא אותו.

חיים ילין: אפילו יותר חכם לקחת את הכסף הזה, להקטין את החובות של מדינת ישראל, לחסוך בעלויות, ולהכניס לקופה של המדינה עוד 2–3 מיליארדי שקלים, אבל גם על זה אתם לא חושבים.

חיים ילין: איפה זה נמצא?

חיים ילין: זה לא שייך בכלל אם אתם רוצים מדינה קפיטליסטית, סוציאליסטית, או אם אתם רוצים משהו אחר.

חיים ילין: זה ניהול בסיסי, ונכשלתם בזה, נכשלתם לחלוטין.

חיים ילין: ובמקום 175 יום הייתם צריכים לקחת שלושה סעיפים חברתיים, להריץ אותם, לבוא ולעשות את הדבר הזה ולבקש אחרי זה ארכה לגבי התקציב של מקומות אחרים.

חיים ילין: כי מי מרוויח מזה?

חיים ילין: אני אגיד לכם מי מרוויח מזה.

חיים ילין: משרד הביטחון, שהוא לא צריך מועצות אזוריות – הן הזרוע הביצועית של עצמן, וכל משרד שיש לו תקציב מבצע בעצמו.

חיים ילין: כל תקציב שעובר דרך משרד הרווחה, חינוך – כל אותם תקציבים חברתיים שצריכים לעבור דרך השלטון המקומי, אף אחד לא יוציא אותם.

חיים ילין: עובדים עלינו בעיניים, אבל זאת האמת.

חיים ילין: לא יעזור כלום.

טלי פלוסקוב: הם פועלים עכשיו 1 חלקי 12.

יפעת שאשא ביטון: – – –

חיים ילין: אני מנסה להסביר.

חיים ילין: אל תבקשו 175 יום – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

חיים ילין: – – תבקשו 30 יום – –

יצחק וקנין: רבותי, זמנו תם.

חיים ילין: – – ואז תהיה חצי שנה להוציא את התקציב.

חיים ילין: זה בדיוק מה שנדרש.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני חייב להגיד פה משהו.

יצחק וקנין: על הצבע של הנייר?

חיים ילין: לא, לא.

חיים ילין: יש פה הצעת חוק.

חיים ילין: אני רוצה להקריא לכם.

חיים ילין: יש פה הצעת חוק של הממשלה, מס' 916; זה החוק שאתם הבאתם.

חיים ילין: כתוב מאחור: "המחיר 3.24 שקלים".

חיים ילין: חבר'ה, יש לי פה שטר של 20, תנו לי עודף על תקציב המדינה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: ואחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, השעה 01:18, לאחר חצות, תקציב אין.

יצחק וקנין: רואים שזה משפיע עלינו.

מיקי לוי: תקציב אין.

מיקי לוי: לא, אנחנו מלאי אנרגיה ומרץ.

מיקי לוי: הכול בסדר.

חיים ילין: הלילה עוד צעיר.

מיקי לוי: הלילה עוד צעיר, מה שנקרא.

מיקי לוי: באמת, אני שואל את עצמי, ואני יכול להבין את הבעיה שנכנסה אליה הממשלה הנוכחית, אני באמת יכול להבין, אבל לבוא ולדרוש 175 יום?

מיקי לוי: למה?

מיקי לוי: בשביל מה?

אלי אלאלוף: אדוני סגן השר לשעבר, כמה אתה צריך לממשלה שלמה?

מיקי לוי: הנה, אני אומר לך, אלי, ידידי היקר: 130.

מיקי לוי: הנה אני אומר לך: 130.

אלי אלאלוף: נו, אז זה עוד – – –

מיקי לוי: אבל אתה – תקשיב, תקשיב.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מיקי לוי: מוטב היה אילו הממשלה הזאת – אה, עוד 40 יום זה ככה, אני מבין, זה מה שנקרא ביידיש – – –

טלי פלוסקוב: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

יצחק וקנין: רבותי, מה קורה לכם?

מיקי לוי: – – – 40 יום זה מה שנקרא ביידיש כלאם פאד'י, זה לא נחשב – חודש וחצי.

מיקי לוי: אתה צודק, מה זה חודש וחצי?

מיקי לוי: לאבד שנה כלכלית שלמה זה לא נורא.

מיקי לוי: 1 חלקי 12, מה משמעותו כדי דחיית התקציב לסוף השנה?

יפעת שאשא ביטון: מיקי, אתם שברתם את הכלים ויצאתם לבחירות, יכולנו לא להיות פה עכשיו אם הייתם מעבירים תקציב.

יפעת שאשא ביטון: יש אילוצים.

מיקי לוי: אז הנה, יש לי הצעה בשבילכם, ואני אומר לכם, אני אצביע – אפילו אם תהיה משמעת קואליציונית – אני אצביע בעד.

מיקי לוי: קחו את תקציב 2015 – קחי את תקציב 2015, תוציאו ממנו אפילו מה שלא נוח לך – – –

טלי פלוסקוב: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

מיקי לוי: הנה, אתם לא שומעים.

יצחק וקנין: חברות הכנסת.

מיקי לוי: קחו את תקציב 2015 – הרי 70%, כולל ידידי השר ללא תיק במשרד התקשורת אופיר אקוניס, שאני מאוד מעריך אותו, באמת, אנחנו חברים טובים, אבל לבי עליו; כל השרים – 70% מהשרים שישבו פה – הם אותם שרים שהצביעו בישיבת הממשלה על התקציב של 2015, והם אותם שרים שהצביעו פה במליאה בקריאה ראשונה על תקציב 2015.

מיקי לוי: המשמעות של אי-העברת התקציב היא אובדן שנה כלכלית שלמה.

טלי פלוסקוב: – – – אתה – – –

מיקי לוי: אז אני אומר – תראי, הנה – תעבירי את ההצעה – הנה, נמצא כאן אלי כהן, אדם מבין, מבין כלכלה, עם ראש פתוח, אני מאוד מעריך אותו, מאוד, ואני לא אומר את זה מהפה ולחוץ.

מיקי לוי: קחו את תקציב 2015, שימו אותו על השולחן, תוציאו את המרכיבים או את הרכיבים שאינם מוצאים חן בעיניכם, ותעבירו – המשמעות היא אובדן שנה כלכלית שלמה.

מיקי לוי: המשמעות היא שאי-אפשר לתכנן.

מיקי לוי: המשמעות היא ש-1 חלקי 12 זה כדי לצבור כספים לסוף השנה.

מיקי לוי: עכשיו, אני מבין את שר האוצר, הוא מסכן, כל הכספים הקואליציוניים האלה, שעלו כ-10 מיליארד שקלים, צריכים להיות ממומנים מאיזה מקום.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מיקי לוי: אז אני ממליץ לך ללכת לבדוק, לא טעיתי.

יפעת שאשא ביטון: – – – כל כך הרבה – – –

אלי אלאלוף: – – –

מיקי לוי: לא שמעתי.

מיקי לוי: בבקשה, אלי.

אלי אלאלוף: איך ידעת לבדוק משנה שוטפת – מתקציב שוטף של 2014 – 8 מיליארד שקל?

מיקי לוי: תיקח את כל ההסכמים הקואליציוניים – הם מעל 9 מיליארד שקל.

מיקי לוי: מעל 9 מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: – – – ההסכם הקואליציוני – – –

מיקי לוי: חברים, הרי התקציב נפרץ, המספרים האלה לא התכנסו, אתם יודעים את זה היטב, אז מה עשו עכשיו?

מיקי לוי: לקחו 1 חלקי 12 כדי שכל הכסף יתכנס ויהיה מה לבזבז בשנה הבאה.

מיקי לוי: זה בסדר, רק תבואו ותגידו.

טלי פלוסקוב: – – –

מיקי לוי: חברים, התקציב של 2014 היה התקציב החברתי ביותר שעבר כאן בשנים האחרונות, ואתם יודעים את זה יפה מאוד.

מיקי לוי: אובדן של שנה כלכלית – – –

שלי יחימוביץ': יש לך מזל שאנחנו עייפים מכדי להפריך את הדבר הזה, שאין לו יסוד במציאות.

מיקי לוי: שלי, עם כל הכבוד, אז – באמת.

שלי יחימוביץ': עם כל הכבוד – – – מעמד הביניים חש על בשרו.

מיקי לוי: שמענו, שלי.

מיקי לוי: שלי, שמענו, באמת, בעניין הזה – –

שלי יחימוביץ': העניים רוקדים ברחובות.

מיקי לוי: – – ראוי שתיקחי את תקציב 2015, ואחת ולתמיד תבדקי אותו, כי בתקציב 2015, בעקבות ועדת אלאלוף היו 1.7 מיליארד שקל בתקציב למאבק בעוני – –

שלי יחימוביץ': כבר עשיתי את זה.

מיקי לוי: – – והיו 1.2 מיליארד שקל לטובת המשרד לביטחון פנים, והיו כ-4 מיליארד שקל לנושא הבריאות ו-2.2 מיליארד שקל לתוספת לחינוך.

מיכל בירן: – – –

מיקי לוי: ובתקציב הזה – – –

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: לא, היא הפריעה לי, אדוני.

מיקי לוי: אני מבקש.

יצחק וקנין: בסדר, אבל אתה מנהל דו-שיח, הזמן שלך עבר מזמן.

יצחק וקנין: זה לא זמן בלתי – – –

מיקי לוי: תן לי בבקשה עוד דקה, אני אבקש.

מיקי לוי: ובתקציב הזה – בשנת 2014 היה 2.8% גירעון ו-67.3% חוב–תוצר, הטוב ביותר ב-20 השנים האחרונות.

מיקי לוי: אז לכי תבדקי את המספרים האלה ואחר כך תבואי – – –

יפעת שאשא ביטון: מיקי, אני – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, האם אני יכול לשתף את כבודך בייסורי האישיים?

זוהיר בהלול: אני יכול?

יצחק וקנין: תמיד.

שלי יחימוביץ': לא להיסחף יותר מדי.

זוהיר בהלול: עבדך הנאמן, בשעה כזו של הליל, או השחר, כבר מזמן עלה על יצועו, אבל הואיל וחברי הכנסת, ידידי וחברי, מהלכים עלי אימים בימים האחרונים ואומרים לי שבכנסת נהוגים לילות שימורים, וזה חשוב וערכי, קיבלתי בהכנעה את השיבוש בסדרי בראשית של חיי האישיים.

יצחק וקנין: על זה נאמר: "אם אתן שנת לעיני לעפעפי תנומה עד אמצא מקום לה'".

זוהיר בהלול: זו הסיבה שאתה מסעיר את מוחי ומפרה את רוחי, אדוני היושב-ראש.

שלי יחימוביץ': ברוכים הבאים.

זוהיר בהלול: כן, מה לעשות, אני מקבל השראה מאנשים שמעוררים את השראתי.

זוהיר בהלול: בשעות כאלה, אדוני היושב-ראש, אני בעצם חולם חלומות פז ונוחר – – –

יצחק וקנין: חלום מלא בלהות.

זוהיר בהלול: אבל מה לעשות, כמו שאמרתי, חברתי לכנסת, כך, על-פי הקודים הערכיים שלי, והדמוקרטיים, זו כנסת מאוד ערכית, אבל לא העליתי בעיני רוחי שהכנסת בעצם דנה בסוגיות רטרואקטיביות שעבר זמנן ובטל קורבנן, ולא הבנתי שהכנסת בעצם חוזרת אל העתיד במנהרת הזמן.

זוהיר בהלול: זה מעל לבינתי ומעל ליכולתי הקוגניטיבית, ובכל זאת, אני עדיין מנסה – – –

יצחק וקנין: אדוני שר האוצר לשעבר, אתה רואה?

יצחק וקנין: יש עתיד לכנסת.

זוהיר בהלול: יש עתיד – הוא חלף כאיילה שלוחה, ולכן אתה נזכרת ביש עתיד עכשיו.

יצחק וקנין: כנסת.

יאיר לפיד: כתבו עלי הרבה דברים, זוהיר.

יאיר לפיד: איילה שלוחה – זו הפעם הראשונה – – –

זוהיר בהלול: כמתאגרף לשעבר.

זוהיר בהלול: חברות וחברים, תסלחו לי אם אני מחזיר אתכם לספסל הלימודים ומזכיר לכם שאדיסון המציא את החשמל, ניוטון גילה את כוח המשיכה, האחים רייט המציאו את האווירון, וגם פלמינג, אם זיכרונכם עדיין בקרבכם, אלכסנדר פלמינג, יצר את הפניצילין, גלילאו גליליי יצר את הטלסקופ, וכך הלאה וכך הלאה.

זוהיר בהלול: בנימין נתניהו, שדברי הימים מבחינתו זה יותר ממשאת נפש, רוצה להיכנס אל הגלריה האקסקלוסיבית הזאת אחר כבוד, והוא רוצה להיות הראשון עלי אדמות בציוויליזציה המודרניסטית לנהל מדינה עם תקציב של בדיעבד, ושל מנהרת הזמן לאחור, ולאשרר תקציב שכבר נגמר.

זוהיר בהלול: איפה שאר הרוח, מר בנימין נתניהו?

זוהיר בהלול: תקציב זה ערכים, תקציב – – –

קריאה: – – –

זוהיר בהלול: כן, בסדר, על יצירתיות אפשר לדבר.

זוהיר בהלול: – – – אבל נדמה לי, חברות וחברים, שתקציב – שלי, ואת יודעת יותר ממני – זה תפיסת עולם, תקציב זה ערכים חברתיים קיומיים אקוטיים.

יפעת שאשא ביטון: לכן לא – – –

זוהיר בהלול: איך אפשר לסרטט תקציב לאחור, כאשר זונחים את הצרכים האמיתיים של האנשים, שכבר נעשו – הדברים כבר נעשו והתקבלו?

זוהיר בהלול: אני תוהה, האם בנימין נתניהו וחבריו בספסל המכובד לשמאלי קראו את הספר האלמותי "מסביב לעולם ב-80 יום" ושדרגו את הספר הזה בצורה מדהימה לכדי "מסביב לעולם ב-175 יום"?

זוהיר בהלול: נדמה לי, נחמן שי, חברי וידידי, שמן הדין היה, אם היו מבינים היטב את תורת היחסות של אלברט איינשטיין, שדווקא היחסות של הזמן הייתה אמורה לקצר אותו דווקא כאשר אנחנו מתקדמים קדימה.

זוהיר בהלול: אבל מה לעשות שנבחרתו של בנימין נתניהו חוזרת רק לאחור?

זוהיר בהלול: אדוני, מר בנימין נתניהו, הניתוח אומנם הצליח אבל החולה מת.

זוהיר בהלול: אללה ירחמו.

זוהיר בהלול: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל בירן, ואחריה – חבר הכנסת יאיר לפיד.

יאיר לפיד: אני מוותר.

יצחק וקנין: אדוני מוותר?

יצחק וקנין: אם כך, חברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: לא עכשיו, אחרי חברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, חברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כן, הנאום השלישי היום.

מיכל בירן: מעניין אם מישהו כבר השתמש בדוקטורט שלו בניסיון לבדוק מה היחס בין השעה המאוחרת לבין התוכן הקוהרנטי בנאומים בכנסת.

מיכל בירן: אני חושבת שיכולות להיות תוצאות מעניינות.

מיכל בירן: כמה בעיות עומדות בפני בבואי להצביע על העניין שעומד בפנינו היום.

מיכל בירן: לכאורה, זה נשמע כמו הצעה טובה: נותנים יותר זמן לכנסת כדי לעשות דיון יותר מעמיק בתקציב.

מיכל בירן: מי יכול להתנגד לזה?

מיכל בירן: הרי רק בפעם הקודמת התמרמרנו, ובצדק, על זה שקיבלנו פה תקציב בהפתעה, שלא הספקנו לקרוא אותו לפני הקריאה הראשונה.

מיכל בירן: והנה, הולכים לכיוון אחר לגמרי, מאריכים את התקופה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת חיים ילין ועפר שלח, לא.

יצחק וקנין: אתם מפריעים לדוברת.

מיכל בירן: אתם מפריעים לי, עפר.

יפעת שאשא ביטון: המסקנה, איך שלא עושים זה לא טוב.

יצחק וקנין: מפנים אליה את הגב וגם עומדים וגם מדברים בקול רם, וזה מפריע לדוברת.

מיכל בירן: לכאורה זה נשמע כמו הצעה טובה, לכנסת יהיה יותר זמן.

מיכל בירן: אבל כשמפשפשים קצת בהצעה הזאת מתגלים כמה דברים.

מיכל בירן: דבר ראשון, ה"יותר זמן" הזה בעצם קורה בחגים והוא למעשה לא יהיה באמת יותר זמן אמיתי וריאלי לדון ביסודיות בתקציב.

מיכל בירן: בעיה שנייה היא, שככל שמורחים את תקציב 2015, כל עוד לא מעדכנים אותו, המשמעות היא קיצוץ דה פקטו.

מיכל בירן: מה שחייבים להסביר למי שלא מכיר את העניין, לצופינו בבית, זה שברגע שהממשלה התפזרה התקציב ממשיך על-פי 1 חלקי 12 של התקציב הקודם.

מיכל בירן: מה הבעיה עם זה?

מיכל בירן: שאוכלוסיית מדינת ישראל ממשיכה לגדול, בלי העדכון הדמוגרפי הבסיסי שאפשר היה לעדכן באופן כמעט אוטומטי – כל עוד לא מעדכנים את זה, המשמעות היא קיצוץ רגרסיבי דה פקטו שמונְחָת יום-יום על אזרחי מדינת ישראל.

מיכל בירן: עכשיו דמיינו את זה.

מיכל בירן: משרד שיש לו הרבה מה לעשות, עובדים סוציאליים וכל זה.

מיכל בירן: אבל שוב, האוכלוסייה גדולה יותר מרגע לרגע, זה קורה כל שנה.

מיכל בירן: כשלא מגדילים את התקציב, יודעים כל השרים וכל מי שיצא לו לעבוד בעבודה מיניסטריאלית, שאם על אוכלוסייה יותר גדולה נשאר אותו תקציב, גם אם לא קוראים לזה ככה, דה פקטו מדובר בקיצוץ.

מיכל בירן: וכשאומרים שעכשיו ממסמסים את תקציב 2015 בעוד כמה חודשים, חשוב להבין שאנחנו מנחיתים קיצוצים על הציבור.

מיכל בירן: עניין נוסף שמפריע לי הוא עניין הוראת השעה.

מיכל בירן: שוב ושוב ושוב באים ומתקנים את עניין התקציב הדו-שנתי.

מיכל בירן: התקציב הדו-שנתי הוא רעיון גרוע.

מיכל בירן: גם לא שמעתי מישהו שיגיד: עכשיו, מכיוון שזה מה שנקרא "מיטה וחצי", תקציב וקצת, זה יהיה ביחד אבל התקציב הבא יהיה בנפרד, כי ראינו שכבר יש הארכות לתקציבים 2017 ו-2018.

מיכל בירן: התקציב הדו-שנתי הוא מופרך.

מיכל בירן: דוגמה קטנה שממחישה כמה הוא מופרך: לפני הבחירות הקודמות הגיע שאול מופז ואמר שהולך להיות גירעון של 40 מיליארד שקלים.

מיכל בירן: אמרו לו: אתה הוזה, אתה טועה.

מיכל בירן: אני חושבת שאפילו כמעט פיטרו את פקיד האוצר שהביא את הנתונים האלה.

מיכל בירן: כי לפני בחירות, להגיד שיש גירעון גדול, מה זה אומר?

מיכל בירן: זה אומר שנתפסה הממשלה עם המכנסיים למטה.

מיכל בירן: אז אמרו: לא, לא, אין גירעון של 40 מיליארד.

מיכל בירן: אבל אז, כשבאו להעביר תקציב והיה צריך להטיל גזירות קשות אמרו: לא, לא, עכשיו כן, כן יש גירעון של 40 מיליארד, אין מנוס, צריך להדק את החגורה, צריך לחתוך בבשר החי.

מיכל בירן: אבל היופי הפלאי, הכמעט-קוסמי, זה שמייד לאחר שעבר התקציב והנחית על הציבור גזירות, נעלמו 40 המיליארד של הגירעון, והוא שוב הצטמצם באופן מיסטי כדי לתת הקלות למי שרצו לתת הקלות.

מיכל בירן: כך שאני מוטרדת מאוד שוב מהתקציב הדו-שנתי הזה.

מיכל בירן: הייתי מאוד מקווה ששר האוצר משה כחלון יודיע כבר עכשיו, כפי שהודיע שר האוצר הקודם יאיר לפיד, שהוא מבין שתקציב דו-שנתי זה רעיון לא טוב; שאי-אפשר באמת לחזות שנתיים מראש, לא את ההוצאות ולא את ההכנסות.

מיכל בירן: זאת יומרה מגוחכת להניח את הדבר הזה.

מיכל בירן: אני חושבת שכולנו היינו מקבלים את זה בקלות רבה יותר אם היינו יודעים שהתקציב הבא יהיה תקציב חד-שנתי.

מיכל בירן: והערה אחרונה.

מיכל בירן: מיקי לוי, אתה עוד כאן?

מיכל בירן: מיקי לוי שדיבר קודם על נפלאות התקציב של יש עתיד.

מיכל בירן: אז הערה קטנה לסיום.

מיכל בירן: באמת אתם אתנו עכשיו באופוזיציה, אבל זה לא אומר שאפשר לשכתב את ההיסטוריה.

מיכל בירן: אתם הכרזתם מלחמה על המבנה של מדינת הרווחה האוניברסלית במדינת ישראל.

מיכל בירן: אתם ביטלתם את האוניברסליות של קצבאות הילדים.

יצחק וקנין: תודה.

מיכל בירן: משפט אחרון.

מיכל בירן: אתם ביטלתם את האוניברסליות של קצבאות הילדים.

מיקי לוי: את לא מבינה על מה את מדברת.

מיקי לוי: אין לך מושג וחצי מושג.

מיקי לוי: אין לך חצי מושג.

מיקי לוי: את לא מבינה מה את מדברת.

מיכל בירן: אתם רציתם לבטל את האוניברסליות של מערכת הבריאות הציבורית, והדרג המקצועי עצר בעדכם.

מיכל בירן: אתם רציתם לבטל את האוניברסליות של קצבאות הזיקנה, והדרג המקצועי עצר בעדכם.

מיכל בירן: אתה לא יכול – – – תודה רבה.

מיקי לוי: את משחררת את השטויות שלך.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי, שקשה לו לשמוע את הדברים, אני מבין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחריה – אחרון הדוברים מטעם האופוזיציה, חבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, חברת הכנסת סופה לנדבר.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רציתי לפנות לשרים בממשלה, אבל הם לא נמצאים כאן ליד השולחן.

יצחק וקנין: יש, יש.

יצחק וקנין: השר אופיר אקוניס נמצא פה כל הזמן, והשר בגין והשר גלנט.

סופה לנדבר: השרים לא נמצאים מפני שהם נמצאים במבוכה.

סופה לנדבר: הם מתביישים מהמצב הנתון, מהמצב שהיום אנחנו צריכים לאשר את תקציב המדינה בלי תקציב שנתי לשנת 2015.

יצחק וקנין: אפילו שר האוצר נמצא פה, משה כחלון.

סופה לנדבר: טוב.

סופה לנדבר: אני חושבת שגם שר האוצר נמצא במבוכה, מפני שאתה מבין בדיוק.

סופה לנדבר: אתה חבר כנסת לא חדש, ואנחנו ישבנו יחד בוועדות הכנסת, ואתה יודע בדיוק שלהשאיר מדינה שלמה בלי תקציב לשנת 2015 זה לא רק בושה, זה אסון כלכלי למדינת ישראל.

סופה לנדבר: בחוק שהונח היום כאן, אישור תקציב 2015, כתוב כך: יאושר במועד מאוחר יותר.

סופה לנדבר: יש שם משפט נורא מרגיז: כדי לאפשר לממשלה לקיים הליך מקצועי.

סופה לנדבר: אני שואלת אתכם כאן, רבותי, אישור תקציב לא בא לשרת את הציבור במדינת ישראל, לנהל חיים נורמליים במדינת ישראל, לנהל חיים אנושיים במדינת ישראל?

סופה לנדבר: אני חשבתי שבתקציב הזה חייב להיות משפט: התקציב הזה בא לשרת חיים של אזרחי מדינת ישראל, חיים נורמליים של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אתם יודעים שכולנו הגענו היום לכנסת ישראל, ובכביש יש תמרור "עצור", עצור בתנועה.

סופה לנדבר: אבל אני חושבת שלאזרחים של מדינת ישראל, בכביש החיים, בדרך החיים, אסור שיהיה תמרור "עצור", מפני שהתמרור הזה יכול לעצור את החיים של ניצולי שואה.

סופה לנדבר: מה הם יעשו, רבותי, בלי תקציב?

סופה לנדבר: או ילדים במערכת חינוך, מה הם יעשו בלי חינוך, בלי מערכת חינוך עם תקציבים?

סופה לנדבר: ובחדרי מיון?

סופה לנדבר: כבר נאמר כאן שאנשים ממתינים בתור בחדרי מיון 12 שעות עד שמגיע רופא לטפל.

סופה לנדבר: רבותי, 12 שעות.

סופה לנדבר: ולפעמים עוברים יומיים עד שמכניסים אותם למחלקה מפני שאין מיטות.

סופה לנדבר: ואני שואלת, גם לאנשים האלה אנחנו יכולים להגיד: עצרו, אתם יכולים לחכות ולהמתין?

סופה לנדבר: ופרויקטים ביטחוניים, רבותי – לעצור אותם בלי תקציב?

סופה לנדבר: ותרופות מצילות חיים, גם תמרור "עצור"?

סופה לנדבר: ופרויקטים לעולים חדשים – לעולים חדשים, אנחנו יכולים להגיד: אל תגיעו למדינת ישראל?

סופה לנדבר: אתם יכולים לעצור, אתם יכולים לחכות בצרפת ובמדינות בעולם.

סופה לנדבר: אתם יכולים להמתין.

סופה לנדבר: מדינת ישראל נמצאת בלי תקציב ואז לא יכולים לנהל את הפרויקטים שקיימים במדינה כבר במשך שש שנים.

סופה לנדבר: וזוגות צעירים בלי דיור?

סופה לנדבר: אדוני שר האוצר, הרי הבטחתם בזמן הבחירות, הבטחתם לקיים כאן חיים, לבנות בתים, לבנות דיור ציבורי, לתת לצעירים של מדינת ישראל גג מעל הראש.

סופה לנדבר: הבטחתם.

סופה לנדבר: ומה יהיה בשנת 2015?

סופה לנדבר: שיעצרו, לא יקבלו דירות.

סופה לנדבר: שלא יעצרו, רבותי, שלא יעצרו – לבנייה, לזוגות צעירים, לזוגות של קשישים, למבוגרים, לניצולי שואה, לילדים, לאזרחי מדינת ישראל.

סופה לנדבר: תעצרו.

סופה לנדבר: ממשלת ישראל החליטה לעצור כאן חיים במדינת ישראל.

סופה לנדבר: ואני הייתי רוצה לפנות לראש הממשלה – אבל בינתיים הוא עוד לא הגיע – לפנות אליו ולהגיד: ראש הממשלה, אומנם רק שבועיים לממשלה שלך, אבל תן גז, אין בדרך של החיים תמרור "עצור".

סופה לנדבר: תן גז, מכיוון שאנשים במדינת ישראל, אזרחים במדינת ישראל, דורשים תקציב כדי לקיים חיים נורמליים, אנושיים, במדינת ישראל.

סופה לנדבר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ינון מגל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תאמין לי, הסתכלתי על השעה ואמרתי: שעה מאוחרת, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לוותר, לתת לאנשים ללכת לישון.

חמד עמאר: חלק גדול דיבר על שינה, על שעות-לא-שעות.

חמד עמאר: אבל שמעתי כמה חברי כנסת שאמרו שמה שמתרחש כאן זה קרקס.

חמד עמאר: אמרתי: אני לא יכול לא לעלות ולהגן קצת על הקרקס.

חמד עמאר: בקרקס, אדוני היושב-ראש, כל אחד יודע מה הוא עושה, ואף אחד לא יכול לטעות.

חמד עמאר: כי אם אחד טועה, יש לך אסון שם.

חמד עמאר: ואני לא רואה קרקס כאן, כי אני לא רואה עדיין מישהו מהשרים כאן או מישהו מחברי הכנסת שמכיר את התארים של השרים שיש.

חמד עמאר: אני לא יודע אם השרים בעצמם יכולים לזכור את התארים.

חמד עמאר: כי יש שרים עם כל כך הרבה תארים, שהוא צריך לרשום את זה באיזה מקום, כי כשישאלו אותו באיזה צד אתה, הוא יוציא את הדף ויגיד בדיוק איזה תפקידי שרים הוא ממלא ואיזה תפקידים הוא ממלא ולאיזה משרדים הוא אחראי.

חמד עמאר: אני לא מבין עד עכשיו איך הממשלה הזאת – ואולי אתה יכול לעזור לי, אדוני היושב-ראש; אתה בכל מקרה יותר ותיק ממני בכנסת.

חמד עמאר: אני חושב שהממשלה הזאת שוברת כל שיא.

חמד עמאר: היא הצליחה לפני שהיא הקימה ועדות לשנות שני חוקי-יסוד.

חמד עמאר: שינתה חוק-יסוד אחד, ניפחה את הממשלה, ביטלה חוק קיים בהוראת שעה, ועכשיו היא עוד הפעם, בהוראת שעה, מחוקקת חוק של תקציב לשנתיים.

חמד עמאר: אבל בעצם התקציב הוא לשנה אחת, לשנת 2016.

חמד עמאר: ב-2015, בנובמבר, אתה יודע כמה כסף יישאר בכל משרד ומשרד ממשרדי הממשלה?

חמד עמאר: המון כסף.

חמד עמאר: למה ינצלו את הכסף הזה?

חמד עמאר: להסכמים הקואליציוניים שהיו.

חמד עמאר: איך שר האוצר יכול לעמוד בכל ההתחייבויות שהיו?

חמד עמאר: הרי היו התחייבויות במיליארדים, קרוב ל-12 מיליארד שקל.

חמד עמאר: אם הוא יאשר את התקציב באוגוסט, אז יש מצב שהמשרדים יצליחו לבצע את כל התקציב של 2015.

חמד עמאר: אבל אם יאשר את התקציב בנובמבר, זה בטוח שלא יצליחו לנצל את התקציב בכלל.

חמד עמאר: אני לא יכול לעלות לדבר כאן בלי להזכיר את הנושא של העדה הדרוזית.

חמד עמאר: והבטחתי לשר השיכון, שנמצא כאן, והוא אמר שיישאר וישמע אותי, להסביר לו בדיוק מה שהצלחנו להשיג בממשלה הקודמת.

חמד עמאר: הצלחנו להשיג הנחה של 90% גם בפיתוח של חלקות לחיילים משוחררים וגם בקרקע.

חמד עמאר: ונאמר: ברגע שיאושר התקציב, יקבלו את ההנחה.

חמד עמאר: בינתיים התקציב יאושר בנובמבר.

חמד עמאר: אתה בעצמך אמרת לי שהריבוי הטבעי אצל הדרוזים כמעט אפסי, ואני הסברתי לך למה אפסי – מפני שלא מצליחים לבנות את הבית שלהם.

חמד עמאר: ואין מה לעשות, יש לנו מורשת שאנשים נכנסים לבית שלהם.

חמד עמאר: ואין לנו האפשרות הזאת.

חמד עמאר: לכן הריבוי הטבעי שלנו היום כמעט שואף לאפס.

חמד עמאר: והנקודה השנייה, והסברתי אותה ואני אסביר אותה עוד הפעם – התקציב של המועצות המקומיות הדרוזיות נבנה מתוכניות חומש, ותוכנית חומש הסתיימה בסוף שנת 2014.

חמד עמאר: לכן כל המועצות המקומיות עכשיו, אין להן תקציב, כי לחלק ל-12 בשנת 2015 זה אומר שהן לא כלולות בתקציב של 2014, כי הן בתוכנית חומש.

חמד עמאר: זה אומר שאין להן שקל אחד בתקציב בפיתוח.

חמד עמאר: זה אומר שלא יכולים, לא לבנות בתי-ספר אם חסר, לא לבנות גני-ילדים, לא לסלול כבישים ולא לעשות כלום.

חמד עמאר: זה מה שזה אומר כשאתה דוחה את התקציב עכשיו לנובמבר 2015.

חמד עמאר: זה אומר שאני צריך ללכת להסביר לצעיר הדרוזי עכשיו שהממשלה והאוצר לא הצליחו ולא מצליחים להעביר את התקציב באוגוסט וכמה שיותר מהר אחרי הבחירות, וצריך לחכות לנובמבר.

חמד עמאר: וזה אומר שהמועצות שלהם יתקיימו ללא תקציב וללא פיתוח, וללא אפשרות לבנות את הבית שלהם בשביל לקבל את ההנחה של 90%.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

חמד עמאר: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני חושב שמה שקורה עכשיו – צריך למצוא מילה אחרת חוץ מקרקס.

חמד עמאר: חשבתי וחשבתי ולא הצלחתי למצוא.

חמד עמאר: אולי אני איעזר בזוהיר בהלול, כי שמעתי ממנו כל מיני משפטים.

חמד עמאר: אולי הוא ימצא את המשפט הנכון מעבר לקרקס.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן רשימת חברי הכנסת שהשתתפו בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן, שהציג לנו את החוק, גם לסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני חייב לומר שאני כל כך שמח על ההשתתפות הערה סך הכול – – –

אחמד טיבי: לא כל כך ערה.

יצחק כהן: בבקשה?

יצחק הרצוג: לימדת אותנו באופוזיציה, איציק.

יצחק כהן: רגע, ד"ר טיבי, מה אמרת?

אחמד טיבי: ערנות זה לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: חפש מילה אחרת במקום ערה.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, השתתפות – כן, אבל ערה?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע.

יצחק כהן: אני שמעתי את הנאומים של כולם, חלק פה באולם, חלק בחדר.

יצחק כהן: אני חייב לומר לך, אדוני היושב-ראש, שאתה יכול להיות גאה בבית הזה.

יצחק כהן: מי אמר שקואליציה של 61 אין לה יתרונות?

יצחק כהן: לדעתי זה יתרון עצום.

יצחק כהן: אתה רואה, כולם פה, כולם נואמים, כולם מדברים, כולם משתתפים.

יצחק כהן: וכולם דיברו דברי טעם, אני חייב לומר.

יצחק כהן: אבל סך הכול מה ביקשנו?

יצחק כהן: ביקשנו הארכת מועדים, וכבר היה כזה דיון סוער – – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: סך הכול מה ביקשנו?

קריאות: – – –

יצחק כהן: אני שמעתי גם את הנאום שלך.

יצחק כהן: גם את נאום המנכ"לים שלך שמעתי.

יצחק כהן: היה לך נאום מצוין.

יצחק כהן: טעית בכמה דברים, אבל סך הכול היה נאום מצוין.

מיקי רוזנטל: איציק, אל תיתן ציונים.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, ננצל את הזמן עד שראש הממשלה יגיע ונאמר לכם שצפויים לנו עוד הרבה לילות כאלה.

יצחק כהן: תאזרו כוחות.

יולי יואל אדלשטיין: זה איום או הבטחה?

יחיאל חיליק בר: אל תאיים.

יחיאל חיליק בר: אל תאיים.

יצחק כהן: זו מציאות, לא איום ולא הבטחה.

יצחק כהן: אם על דבר כל כך קטן ישבנו לילה שלם, מה יהיה כשיגיעו הסעיפים הגדולים, כשתגיע הרפורמה בדיור, למשל?

איילת נחמיאס ורבין: שאלה טובה.

איתן כבל: אתה רוצה עוד 100 ימים?

איתן כבל: שיהיה לכם זמן.

יצחק כהן: לא, ממש לא.

יצחק כהן: 5 בנובמבר תאריך מצוין.

איתן כבל: שיהיה לכם זמן.

יצחק כהן: ואני שואל ותוהה מה יהיה כשתגיע הרפורמה בדיור.

מיקי רוזנטל: חכה, חכה.

יצחק כהן: אוה, אני בטוח.

יצחק כהן: אין לי ספק.

יצחק כהן: גם לשר האוצר אין ספק שהתמיכה תהיה מקיר לקיר.

יצחק כהן: מה, לא?

יצחק כהן: אתה לא תתמוך ברפורמה בדיור?

מיקי רוזנטל: לא יודע, נשמע את הפרטים.

חיים ילין: מה יהיה – – –

יצחק כהן: זה כבר היסטוריה, חיים.

יצחק כהן: זה היסטוריה.

יצחק כהן: אתה יודע מה?

יצחק כהן: תשאל את זה שיושב לידך מצד ימין.

מיקי רוזנטל: רגע, זה אפס מע"מ?

מיקי רוזנטל: זה אתם?

מיקי רוזנטל: אפס מע"מ זה אתם?

עיסאווי פריג': סגן השר, שיחליפו אותך.

עיסאווי פריג': אל תעשה את העבודה המלוכלכת.

יצחק כהן: האמת, אתם עושים לי את העבודה.

עיסאווי פריג': אל תהיה קול של – – –

יצחק כהן: בהחלט.

יצחק כהן: בהחלט.

יצחק כהן: יש לי הנאומים שלך, מיקי.

יצחק כהן: אני אוציא אותם.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, צפויים לנו עוד הרבה דיונים ערים כאלה, עוד מספר רפורמות לא קטן שבדרך לפה, כולל תחרות בבנקים.

מיקי רוזנטל: בגז, בגז.

יצחק כהן: כולל נושא הגז.

יצחק כהן: זה נושא מאוד כבד.

יצחק כהן: אתה צודק.

יצחק כהן: אתה מאוד צודק.

יצחק כהן: כולל נושא הגז.

מיקי רוזנטל: חבר הכנסת כהן, משנה מקום זה לא תמיד משנה מזל.

יצחק כהן: על כל פנים, לספר להם על הרפורמה בנדל"ן?

יצחק כהן: משה, שר האוצר, לא לספר?

יצחק כהן: נשמור את זה בסוד.

מיקי רוזנטל: מה עם מס הירושה?

מיקי רוזנטל: מה עם מס הירושה?

יצחק כהן: על האשראי החוץ-בנקאי – – –

עיסאווי פריג': תראה מה כתב זוהיר: אם המילים נוצקו מכסף, השתיקה שווה זהב.

יצחק כהן: שתיקה שווה זהב – זה כתוב במקורותינו.

יצחק כהן: הוא לקח את זה משם.

יצחק כהן: הוא ציין מקורות, זוהיר?

יצחק כהן: טוב, רבותי.

מיקי רוזנטל: איפה ראש הממשלה?

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה עוד עם אלקין על ענייני השר לירושלים?

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: זה הסתדר.

מיקי רוזנטל: זה הסתדר?

מיקי רוזנטל: הכול?

מיקי רוזנטל: אני רגוע.

מיקי רוזנטל: עכשיו אני רגוע.

יצחק כהן: הסתדר.

יצחק כהן: ירושלים נשארה מאוחדת.

אורלי לוי אבקסיס: אני רואה שאתה מחפש – – – ספר לנו.

יצחק כהן: אני לא שומע, אורלי.

יצחק כהן: בדרך כלל את אומרת דברי טעם.

אורלי לוי אבקסיס: אני רואה שאתה מחפש את – – –

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: מה פתאום?

יצחק כהן: מה פתאום?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק כהן: זו שאלה טובה.

אראל מרגלית: לא, למה באמת?

אראל מרגלית: תענה לה.

אראל מרגלית: תענה לה.

אראל מרגלית: למה אתם צריכים פתאום 175 יום?

יצחק כהן: כל כך הרבה רפורמות – –

יצחק הרצוג: מה קרה?

יצחק הרצוג: יכולת לאחר – – –

יצחק כהן: – – אם שאלת ברצינות, יש מספר רפורמות לא קטן שעובדים עליהן כרגע.

יצחק כהן: ואין לי שום ספק שכשהן יגיעו לכאן לא רק הקואליציה תצביע בשבילן, גם האופוזיציה תצביע, והיא תתמוך בהן.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, ש"ס ויתרה על מוצרי יסוד ללא מע"מ?

יצחק כהן: כן.

אורלי לוי אבקסיס: ויתרה?

יצחק כהן: אם יהיה אפס מע"מ על מוצרי יסוד?

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: אכן כן.

יצחק כהן: זו הבטחה שהבטיח.

אורלי לוי אבקסיס: שר האוצר יודע?

יולי יואל אדלשטיין: מה נורא מעניין, חבר הכנסת פריג', מה קרה לך?

יולי יואל אדלשטיין: זה נורא מעניין.

יצחק כהן: אני לא יכול להבטיח.

יולי יואל אדלשטיין: שותה בצמא כל מילה.

יצחק כהן: אני לא יכול לענות לכם.

יצחק כהן: אחד-אחד.

יצחק כהן: בואו ננהיג בפעם הראשונה בבית הזה הצבעות.

יצחק כהן: מי שרוצה לדבר – שיצביע.

יצחק כהן: כן, אילן.

אילן גילאון: – – –

יצחק כהן: היא מדברת, חברה שלך.

יצחק כהן: תן לשמוע אותה.

יצחק כהן: אורלי, שאלת.

יצחק כהן: קיבלת תשובה?

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא אם ראש הממשלה ושר האוצר – – –

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: למה, אורלי?

יצחק כהן: – – – זה זמני.

יצחק כהן: לגמרי זמני.

קריאה: לאן נעלם ראש הממשלה?

איציק שמולי: אני רוצה שתפתור לי את הבעיה עם הגמלאים שעדיין לא קיבלו – – –

יצחק כהן: דיברנו.

יצחק כהן: הבטחתי לך שאני אדבר עם מנהל רשות המסים.

יצחק כהן: דיברנו אתו כבר, כן, שיגלה רגישות מיוחדת; שיבדוק את 800 התיקים האלה ושהאצבע לא תהיה קלה על ההדק.

יצחק כהן: והוא אכן הבטיח לעשות את זה.

יצחק כהן: כן, עוד שאלות.

עיסאווי פריג': – – –

יצחק כהן: לא, אתה כבר שאלת.

מיקי רוזנטל: איציק, אין לך מה להגיד – – –

יצחק כהן: מיקי, מה ביקשנו סך הכול?

יצחק כהן: להאריך מועדים.

יצחק כהן: כמה אפשר לדבר על זה?

יצחק כהן: התחלנו לפני חמש שעות.

יצחק כהן: כולה הארכת מועדים.

יצחק הרצוג: איציק, איפה אלקין?

יצחק הרצוג: איפה אלקין?

איתן כבל: אני מוכן לעלות לדבר במקומך.

יצחק כהן: לא, זו הפריבילגיה שלי.

עיסאווי פריג': יש לנו פה קרקס.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, איפה אלקין?

יצחק הרצוג: איפה אלקין?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כבל, אני מבקש לא לפנות אלי כי אני במצב של דיכאון.

יולי יואל אדלשטיין: אני פתאום הבנתי כרגע שב-1999, כשניהלתי כאן ישיבות ליליות בתור סגן יושב-ראש הכנסת, הייתי הרבה יותר ערני.

יולי יואל אדלשטיין: פתאום נפל לי האסימון שעברו הרבה שנים, ואני בדיכאון.

יולי יואל אדלשטיין: אז אל תהרגו אותי בדיון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תעזרו לסגן השר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, וזה רק הפרומו, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: הבעיה שגם אנחנו בדיכאון.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, מסיבות הומניטריות אני מוכן להחליף אותו.

איתן כבל: אין לו מה להגיד.

יצחק הרצוג: אולי אפשר לשאול איפה אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: אני עוד לא מכיר מאז מצב שליצחק כהן אין מה להגיד.

יצחק כהן: מה שאני מציע – אתה יודע מה?

יצחק כהן: אני מציע הצעה פשוטה.

יצחק כהן: איתן, אנחנו נביא את הנושאים שבקונסנזוס.

יצחק כהן: נתחיל אתם.

יצחק כהן: ואני באמת רוצה לבחון אתכם אם אתם באמת תתמכו בהם.

יצחק כהן: נתחיל קודם כול בנדל"ן, בדיור.

יצחק כהן: תתמכו בזה?

יצחק כהן: יפה מאוד.

יצחק הרצוג: אולי נקריא נאומים שלך מהאופוזיציה?

חיים ילין: אבל עד שתביאו את זה לא יהיה כסף.

יצחק כהן: לא, זה הרבה יותר מהר ממה שאתה חושב.

יצחק הרצוג: מה עם השרים – – –

עיסאווי פריג': השר אקוניס עושה את זה יותר טוב.

אילן גילאון: אל תיתן לו רעיונות.

עיסאווי פריג': השר אקוניס.

אילן גילאון: לא, לא, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: הבטחת להסביר לגבי ארבעת ראשי השנה – – –

יצחק כהן: רק במוצאי-שבת היה תיקון ליל שבועות.

יצחק כהן: אתם רוצים שנשחזר אותו?

יצחק כהן: כן?

יצחק הרצוג: הנה, אלקין הגיע.

איתן כבל: אלקין נכנס.

אראל מרגלית: השר לענייני ירושלים נכנס.

איתן כבל: המשיח הגיע ולא על חמור.

מיקי רוזנטל: השר אלקין, זה בסדר?

מיקי רוזנטל: קיבלת את ירושלים?

אראל מרגלית: אנחנו פה תושבי ירושלים במתח לראות מי יהיה השר לענייני ירושלים.

יצחק כהן: טוב, לאלה ששכחו מה ביקשנו נחזור על עיקרי הדברים.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יצחק כהן: לא, לא, לא.

יצחק כהן: הצעת חוק-יסוד זו מבקשת לתקן את חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות).

מיקי רוזנטל: הוא הגיע.

מיקי רוזנטל: אתה יכול להפסיק.

מיקי רוזנטל: הוא הגיע.

מיקי רוזנטל: הוא הגיע.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו כולם מבינים.

יצחק כהן: לא, עכשיו אני אקריא את הכול.

יצחק כהן: תמתינו עד שאני אגמור לקרוא את כל החוק.

יחיאל חיליק בר: איציק, נאום הפתיחה שלך היה שתי דקות.

יחיאל חיליק בר: מה קרה?

יחיאל חיליק בר: מה קרה?

חיים ילין: איציק, תסתכל מאחורה מה כתוב על הפתק פה.

חיים ילין: כתוב פה: המחיר 3.24 שקלים.

חיים ילין: זה מה שאומר לך החוק.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: מכיוון שכולם כבר הבינו מה רצינו, אני מבקש לגשת להצבעה.

יצחק כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: גם הפעם יש בכנסת אחדות דעים – גם האופוזיציה וגם הממשלה מבקשות הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ערוכים לקיים הצבעה שמית, ולכן אבקש מכולם לשבת על מנת שמזכירת הכנסת והסגן יוכלו להתחיל בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נתחיל.

קריאה: אדוני היושב-ראש, אפשר להתחיל פעם אחת מהסוף?

יולי יואל אדלשטיין: כל עוד שם היושב-ראש מתחיל באל"ף, זה לא יקרה בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: פעם שיבחרו איזה ששינסקי או משהו כזה, אולי זה יקרה סוף-סוף.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – נגד טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – נגד באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד שרון גל – נגד זהבה גלאון – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד דני דנון – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד משה יעלון – בעד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – אינו נוכח משה כחלון – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – נגד ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – נגד יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – נגד ינון מגל – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – נגד איימן עודה – נגד רחל עזריה – בעד דניאל עטר – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – בעד שי פירון – נגד טלי פלוסקוב – בעד מאיר פרוש – בעד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – נגד נורית קורן –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי וחברות הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת סילבן שלום – אינו נוכח

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האם יש מישהו שמעוניין להשתתף בהצבעה ומזכירת הכנסת לא קראה בשמו או בשמה?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא להגיש לי את התוצאות.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אפשר לבקש רוויזיה?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), קריאה ראשונה; ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: תוצאות: 57 בעד, 55 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הכספים של הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, ח' בסיוון תשע"ה, 26 במאי 2015, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.