ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 12, 2015-05-20 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט' בסיוון תשע"ה, 20 במאי 2015, יום רביעי בשבוע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כמדי יום רביעי בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הביטחון – ברכות על התפקיד החדש – חבר הכנסת אלי בן-דהן לעלות לדוכן כדי להשיב על שאילתה דחופה שמספרה 10 בנושא: חוסר ביטחון בתחבורה הציבורית למתיישבים.

יולי יואל אדלשטיין: השואל הוא חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ייגש למיקרופון ויקרא את נוסח השאילתה, וסגן השר ישיב.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת – חברת הכנסת זנדברג; שאלה נוספת – חבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי הרב אלי בן-דהן, סגן שר הביטחון, ראשית – ברכות.

אורן אסף חזן: בהמשך לשאילתה הדחופה שהגשתי, למרות סיכום בינינו, על-פי החלטת אלוף פיקוד המרכז, פועלים פלסטינים – אני מדגיש, פלסטינים שאינם אזרחי מדינת ישראל – חוזרים מדי יום לתחום הרשות ללא בידוק ביטחוני, ביקורת ומעקב, דבר הפותח פתח לטרור ולפגיעה בביטחון המתיישבים.

אורן אסף חזן: רצוני לשאול: מה ייעשה ונעשה לאכיפת הסיכום וההחלטות שהתקבלו בהמשך לסיכומים ביני לבין שר הביטחון?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד סגן שר הביטחון, בבקשה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, השר בגין, מערכת הביטחון מודעת לאתגרים המורכבים הקשורים בהעסקת פועלים פלסטינים בישראל ולסוגיות הרגישות הנגזרות מכך ומשפיעות על מרקם החיים באזור יהודה ושומרון.

אלי בן-דהן: כדי להתמודד עם אתגרים אלה בוצעה במערכת הביטחון עבודת מטה של חודשים רבים, ובעקבותיה הורה שר הביטחון על ביצוע כמה מהלכים להגברת האכיפה והפיקוח בנושא זה; זאת כדי להגביר את הביטחון ואת תחושת הביטחון.

אלי בן-דהן: בין היתר, א.

אלי בן-דהן: יישום נוהל סגירת מעגל במעברים מיהודה ושומרון לישראל, אשר יישומו יחל השבוע כפיילוט בארבעה מעברים – – –

תמר זנדברג: כרגע בוטל, סגן השר.

תמר זנדברג: תעדכן.

קריאות: החל מהיום, החל מהיום.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר ימשיך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לא להפריע.

אלי בן-דהן: הפיילוט הוא למשך שלושה חודשים.

אלי בן-דהן: סגירת המעגל תאפשר בקרה טובה יותר על הפועלים הנכנסים והיוצאים מאזור יהודה ושומרון לעבודה בישראל; ב.

אלי בן-דהן: הגברת האכיפה נגד פועלים בלתי חוקיים היוצאים מיהודה ושומרון לעבודה בישראל, הן לאורך הגדר והן בצירי התנועה מיהודה ושומרון.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת לחבר הכנסת חזן?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תפנה את השאלה לסגן שר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – חברי הכנסת זנדברג ושלח.

אורן אסף חזן: ראשית, אני רוצה לפנות לחברי חברי הכנסת.

אורן אסף חזן: אני רוצה להדגיש שמדובר באנשים שחלקם אויבי מדינת ישראל, חלקם רוצחים, חלקם מחבלים.

אורן אסף חזן: מספיק עם כל הפופוליזם הזול שלכם – שאתם מנסים להשוות אותם לערביי ישראל.

אורן אסף חזן: ערביי ישראל הם חלק בלתי נפרד מאזרחי ישראל.

אורן אסף חזן: הם שווים כמוני וכמוכם בדיוק.

אורן אסף חזן: צריך לשים את הדברים האלה על השולחן ולהפסיק לנסות לשנות את המציאות.

יולי יואל אדלשטיין: והשאלה היא?

אורן אסף חזן: בהמשך להגדרה, פיילוט – ראשית, מה יהיה בסוף הפיילוט?

אורן אסף חזן: מה יהיו המדדים ששר הביטחון ידידי, שאני מברך אותו על ההחלטה האמיצה, ואני גם אעמוד לצדו כדי ליישם אותה – – –

עמר בר-לב: בוטל, בוטל.

עמר בר-לב: נתניהו ביטל.

אורן אסף חזן: – – מה הם מדדי ההצלחה שיימדדו ומה הם מדדי הכישלון?

אורן אסף חזן: כיצד משרד הביטחון, ואתה שמייצג אותו כאן, כמי שעד אתמול היה צריך להיות אחראי למינהל האזרחי, והיום אחראי לשאילתות – מה הם המדדים שאתם מתכוונים לאכוף כדי שתחושת הביטחון של ילדינו ושלנו המתיישבים תחזור?

אורן אסף חזן: ויפה שעה אחת קודם.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי – שאלה נוספת לסגן השר.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש, קודם כול, אדוני סגן השר ואדוני השואל, אני רוצה לעדכן אתכם שבעוד אנחנו עומדים כאן בפרלמנט הישראלי ומנהלים דיון פסאודו-מנומס על הפרדה גזעית, הגיעה ידיעה מראש הממשלה ושר הביטחון שהתוכנית הזאת הושעתה, כלומר בוטלה.

תמר זנדברג: וטוב שכך.

תמר זנדברג: כי הפרדה גזעית, שיש לה גם מילה אחרת, אפרטהייד – אין דרך לכבס, ואין דרך להסתיר – –

אורן אסף חזן: – – –

תמר זנדברג: – – ואין דרך להיתלות בשיקולי ביטחון – –

אורן אסף חזן: – – – אני יודע שלצערך – – –

תמר זנדברג: – – או להסביר בכל מיני הסברים כאלה ואחרים כדי להסתיר דבר שהוא פשוט, והוא מובן לכל עין ישראלית ובין-לאומית, אם בגלל הביקורת מחו"ל ואם בגלל הביקורת בארץ – זה בכלל לא משנה.

תמר זנדברג: לדבר הזה יש שם.

תמר זנדברג: צריך לומר אותו, צריך לקרוא אותו בקול גדול.

תמר זנדברג: אני קוראת לך, אדוני סגן השר, במקום לעמוד כאן ולהתל בנו ולהסתתר באצטלה של ביטחון כביכול – זה באמת לשאת את שם הביטחון לשווא – ובאמצעותו להצדיק הפרדה גזעית ואתנית שאינה אחרת, אני קוראת לך כבר עכשיו להצטרף לשר הממונה עליך, שכרגע הודיע על השעיית התוכנית הזאת, וטוב שכך, ולהפסיק לדון בה לדרישת גורמים גזעניים כאלה ואחרים.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפר שלח.

אורן אסף חזן: – – – שתקראי לי "גזען", אני מוכן לשלם אותו.

עפר שלח: ראשית, אם חבר הכנסת חזן העיר לכיוון ספסלי האופוזיציה, אני רוצה להגיד לך, אדוני, כדאי שתלמד את התהליך שעובר פלסטיני שגר בשטחים עד שהוא מקבל רישיון עבודה בישראל.

עפר שלח: כדאי שתסתמך על דבריו של אלוף פיקוד המרכז הקודם, אלוף ניצן אלון, שאמר שאין בעבודה של האנשים האלה שום סיכון ביטחוני ואין שום צורך בהפרדה הזאת.

עפר שלח: את סגן השר אני רוצה לשאול – –

אורן אסף חזן: – – –

עפר שלח: – – תיארת פה עבודת מטה שנעשתה לאור העניין.

עפר שלח: אחרי עבודת המטה הזאת, אחרי שתי הערות בפייסבוק של שר הפנים לשעבר ואנשים אחרים, הדבר הזה מבוטל.

עפר שלח: אני רוצה לשאול, האם זאת המדיניות החדשה של משרד הביטחון – לקיים עבודת מטה מעמיקה, לקבל החלטה מטומטמת, לקבל את כל הנזק הבין-לאומי והפנימי שנגרם ממנה, ואז לבטל אותה?

אורן אסף חזן: מתי בפעם האחרונה נסעת באוטובוס?

אורן אסף חזן: – – –

עפר שלח: חבר הכנסת חזן, בחייך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, תודה.

עפר שלח: קודם לומדים, אחר כך מדברים.

עפר שלח: אז אני רוצה לשאול, האם זאת המדיניות החדשה?

עפר שלח: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר הביטחון, בבקשה.

אלי בן-דהן: לגבי הפיילוט, כפי שאמרתי, חבר הכנסת חזן, מערכת הביטחון תלמד את התהליך; תראה אם אכן כל מי שיוצא גם חוזר.

אלי בן-דהן: מי שיוצא ואיננו חוזר, תיבדק הסיבה.

אלי בן-דהן: אין ספק שמערכת הביטחון גם תפעל – – –

אורן אסף חזן: יישלל לו הרישיון?

אלי בן-דהן: תן לי, אני אשלים.

אלי בן-דהן: אני לא אומר את העונש, כי מערכת הביטחון כרגע אמורה לקיים – – –

אורן אסף חזן: אלו הסיכומים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, אתה לא מאפשר להשיב.

אלי בן-דהן: מערכת הביטחון אמורה לקיים את הפיילוט ולבדוק אותו לעומקו.

אלי בן-דהן: בהתאם לתוצאות, אם יתברר שבאמת יש תופעה נרחבת של כאלה שיוצאים לעבודה ולא חוזרים, או לא חוזרים באותו יום כפי שהם נדרשים אלא חוזרים כעבור זמן רב, בהחלט ייבדקו כל האפשרויות איך לטפל בתופעה הזאת.

אלי בן-דהן: חברת הכנסת זנדברג, אני חולק עלייך בכול מכול.

אלי בן-דהן: אין פה אפרטהייד, תפסיקו להשחיר את מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: מדינת ישראל היא המדינה הדמוקרטית ביותר שמכבדת את אזרחיה.

אלי בן-דהן: מספיק להוציא שם רע על מדינת ישראל.

תמר זנדברג: אתם מוציאים שם רע.

אלי בן-דהן: מספיק להוציא שם רע על מדינת ישראל.

תמר זנדברג: – – – הפרדה גזעית, אדוני – – –

אלי בן-דהן: גברתי, אני שמעתי אותך בסבלנות.

אלי בן-דהן: מספיק.

אלי בן-דהן: הרצון הזה ללכת ולהשחיר את פניה של המדינה – אני מצטער – –

תמר זנדברג: אולי תפסיקו עם זה.

אלי בן-דהן: – – אני מצטער, גברתי, הוא לא נכון, הוא לא במקום.

אלי בן-דהן: עם כל הכבוד, גם את יודעת שעברנו פה, לצערנו הרב, שנים קשות.

אלי בן-דהן: אולי את לא הכרת מספיק, אבל 1,500 הרוגים שנהרגו – –

תמר זנדברג: גם אתה יודע שאין שום קשר.

אלי בן-דהן: – – יותר מ-1,500 איש – – –

תמר זנדברג: אין שום קשר.

תמר זנדברג: גם גורמי הביטחון אומרים את זה.

אלי בן-דהן: אני לא הפרעתי לך.

אלי בן-דהן: יותר מ-1,500 אנשים נהרגו לא מפני שהם עשו משהו.

אלי בן-דהן: נשים, ילדים ובני-נוער – לא מפני שהם פגעו במישהו.

אלי בן-דהן: הם נהרגו אך ורק כי הם יהודים, והם נהרגו אך ורק כי יש אנשים שגרים ביהודה ושומרון, רוצחים שיש להם תאוות רצח לרצוח יהודים – –

תמר זנדברג: כן.

תמר זנדברג: תטפל בזה.

תמר זנדברג: תאסור כניסה לערבים?

תמר זנדברג: אתה לא מתבייש?

אלי בן-דהן: – – ולכן – – –

תמר זנדברג: – – – כניסה לערבים לאוטובוס?

תמר זנדברג: אתה לא מתבייש?

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, את שאלת שאלה.

תמר זנדברג: – – – בדיון הזה, תתבייש לך.

אלי בן-דהן: אולי את תתביישי, את מתעלמת מהעובדות.

אורן אסף חזן: – – –

תמר זנדברג: מי היה מאמין שאנחנו מנהלים פה את הדיון הזה?

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, ביקשת שאלה נוספת, קיבלת שאלה נוספת.

תמר זנדברג: – – – והערבים?

תמר זנדברג: תתבייש לך.

אלי בן-דהן: אני לא רוצה לחזור על האמירה הידועה, אבל אני אומר לך אותה – אני חס ושלום לא אמרתי שכל הפלסטינים הם מחבלים.

תמר זנדברג: אבל הם לא יעלו לאוטובוס.

אלי בן-דהן: אבל אני כן אומר שכל המחבלים הם פלסטינים, ואת זה כדאי שתלמדי.

תמר זנדברג: – – – לא נכון, ואתה יודע את זה.

אלי בן-דהן: תלמדי את זה.

אלי בן-דהן: תלמדי את זה היטב, אני מציע לך ללמוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרבה מחבלים יהודים נמצאים, הרבה.

קריאה: תגיד הרוב, תגיד הרוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרבה.

אלי בן-דהן: אתה יודע שזה לא כך, למה אתה אומר את זה?

אלי בן-דהן: אתה יודע שזה לא כך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ישלים את תשובתו לחבר הכנסת שלח, ואנחנו נסיים עם השאילתה הזאת.

אלי בן-דהן: אני מודה שגם אני מופתע מההשהיה.

אלי בן-דהן: אני גם אומר בשיא הכנות וגילוי הלב, לא ידעתי מכך, לא עדכנו אותי.

אלי בן-דהן: אני חדש בתפקיד.

אלי בן-דהן: רק הבוקר אני מתחיל להיות סגן שר וזה תפקידי הראשון.

אלי בן-דהן: אני מודה שזה מהלך לא נכון, לא ראוי – –

אורן אסף חזן: – – –

אלי בן-דהן: – – בוודאי לא לשלוח אותי לתת תשובה בלי שאני אהיה מודע לכך.

אלי בן-דהן: ואני אלמד את זה.

אלי בן-דהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את כבוד שר הפנים חבר הכנסת סילבן שלום.

אורן אסף חזן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה מפריע לי כרגע, חבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את שר הפנים חבר הכנסת סילבן שלום לעלות לדוכן על מנת להשיב לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה על שאילתה דחופה מס' 13 בנושא: מוכנות בריכות שחייה וחופי רחצה.

יולי יואל אדלשטיין: השר יעלה לדוכן וחבר הכנסת זחאלקה ייגש למיקרופון באולם ויקרא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: שר הפנים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, רבותי חברי הכנסת, מאז נפתחה עונת הרחצה טבעו כמה אנשים.

ג'מאל זחאלקה: בסוף השבוע האחרון טבעו שניים, ובהם ילד בן שלוש.

ג'מאל זחאלקה: ברצוני לשאול: 1.

ג'מאל זחאלקה: כמה מקרי טביעה היו מתחילת העונה?

ג'מאל זחאלקה: 2.

ג'מאל זחאלקה: מה היא רמת המוכנות של הבריכות ושל חופי הרחצה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר פנים, חבר הכנסת שלום, בבקשה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: – – –

תמר זנדברג: דיברנו על זה, חבר הכנסת טיבי.

סילבן שלום: מה קרה, אחמד?

אחמד טיבי: – – – אין בעיות.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, מוכנות בריכות השחייה וחופי הרחצה: 1.

סילבן שלום: עונת הרחצה החלה בתאריך 20 באפריל 2015, שזה אומר בדיוק חודש מהיום.

סילבן שלום: מתחילת העונה טבעו למוות בחופי הרחצה שלושה בני-אדם: א.

סילבן שלום: באילת טבע צוללן בחוף הווילג', המיועד לצוללנים ואסור לרחצה; ב.

סילבן שלום: בשמורת הטבע ים גדור, דרומית לחדרה, חוף אסור לרחצה; ג.

סילבן שלום: בכינרת, בין חוף לבנון לחוף חלוקים, באזור האסור לרחצה, נכנס למים אדם בשעות הלילה.

סילבן שלום: 2.

סילבן שלום: חופי הרחצה המוכרזים לרחצה מוכנים לקליטת כלל המתרחצים ופועלים בהתאם לחוק ולהנחיות משרד הפנים.

סילבן שלום: בריכות השחייה הציבוריות פועלות בהתאם לחוק רישוי עסקים ולתקנות בטיחות בריכות שחייה ומפוקחות על-ידי הרשויות המקומיות שמנפיקות להן את רישיונות העסק.

יולי יואל אדלשטיין: ג'מאל, שאלה נוספת, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, מובן שטביעת אנשים בבריכות שחייה, בכינרת או בחופי הים זה דבר מאוד כואב, מאוד מצער, ואפשר לצמצם את התופעה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו עדים בשנים האחרונות למצב שבו רוב הטובעים ורוב הקורבנות הם מהציבור הערבי, ואחת הסיבות לכך היא שלא לומדים שחייה בבתי-הספר.

ג'מאל זחאלקה: בריכות שחייה, למשל בכפר-קרע ובמקומות אחרים, נסגרו.

ג'מאל זחאלקה: למה נסגרו?

ג'מאל זחאלקה: כי קודם התלמידים באו ללמוד שחייה, עכשיו משרד החינוך קיצץ, לא לומדים שחייה ופשוט התוצאה היא טביעה בים.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני, פנו אלי מיחידת הצוללנים בכינרת.

ג'מאל זחאלקה: הם עובדים בהתנדבות.

ג'מאל זחאלקה: מה שהם ביקשו מהמשרדים הממשלתיים זה תמיכה בציוד ובתפעול, לא במשכורות.

ג'מאל זחאלקה: הם הצילו חיים של הרבה בני-אדם בכינרת, אני חושב שצריך גם להם לתת את התמיכה הראויה.

ג'מאל זחאלקה: דבר שלישי, צריך שתהיה אזהרה ושתהיה עבודה בבתי-ספר, שילמדו תלמידים מה מותר ומה אסור.

ג'מאל זחאלקה: לא רק ללמד אותם שחייה, ללמד אותם ולהזהיר אותם, ואפילו לנתח מקרים בתקשורת, למה זה קרה ככה, כדי שאנשים יראו וייראו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: שר הפנים, בבקשה.

סילבן שלום: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אני שמח שאתה מעלה את הנקודה, כי גם דיברנו על זה לפני שעליתי לכאן.

סילבן שלום: הנושא של שיעורי שחייה בבתי-הספר, לצערי, לא נמצא בתחום אחריותי, אבל לדעתי – ואמרתי את זה גם לך וגם לחבריך לרשימה פה – זה דבר מרכזי שאתם צריכים לעמוד עליו, כי בסופו של יום, הטביעה של בני המיעוטים נובעת מחוסר הידיעה לשחות.

סילבן שלום: זה מתחיל מזה שאין להם האמצעים ללכת ללמוד באופן פרטי, ולכן – יכולים להיות כמונו שלמדנו לבד, בלי מורים, בלי כלום, לא יודע איך, למדנו לשחות לבד כשהיינו ילדים, אין לי מושג עד היום איך עשינו את זה; אבל יש צורך להכניס את זה לבתי-הספר.

סילבן שלום: בעניין הבריכות, זה לא אמור להיות רק עניין פרטי.

סילבן שלום: אם הרשויות המקומיות ירצו לתפעל את זה, הן יכולות לתפעל את זה.

סילבן שלום: יש בריכות עירוניות בהרבה מאוד מקומות בארץ.

סילבן שלום: נכון שיש גם בריכות פרטיות, אבל אם אין שום בריכה, תוכל בריכה עירונית, ואם אין בריכה שהוקמה, יכולים להקים אותה מכספי הפיס שמגיעים להן, מכספי הטוטו שמגיעים להן.

סילבן שלום: השאלה היא כזאת: האם אנשים יגיעו לבריכה הזאת מעבר לשיעורי השחייה?

סילבן שלום: האם אנשים, יש להם המנהג ללכת לבריכה ולהשתכשך במי הבריכה?

סילבן שלום: זה עניין של כל מקום בפני עצמו.

סילבן שלום: אבל אני חושב שצריך לעשות את שני הדברים במקביל.

סילבן שלום: דבר אחד, אתם צריכים לעשות כל דבר כדי שיהיו שיעורי שחייה בבתי-הספר אצלכם, וזה לא שייך אלי.

סילבן שלום: דבר שני, לגבי הקמת בריכות, כמו שעשיתי גם במשרד לפיתוח הנגב והגליל וסייעתי להקמת בריכות ביישובים אחרים, אנשים פשוט לקחו את הכספים שמגיעים להם מהפיס, מהטוטו, ואנחנו ידענו להשלים כדי להביא לכך שיהיו שם בריכות.

סילבן שלום: אז גם בהפעלת הבריכה, אם היא קיימת, הרשות המקומית צריכה לקחת את זה על עצמה, כמובן יחד עם תשלום בכניסה, שהוא חלק מהעניין.

סילבן שלום: אני חושב שכך אנחנו נוכל גם לצמצם את מספר הטובעים.

סילבן שלום: אבל הדבר מתחיל בראש ובראשונה מזה שאנשים נכנסים לחופים אסורים לרחצה, לחופים לא מותרים, וגם זה חלק מעניין שצריך להכניס לבתי-הספר, שלא ילכו לחופי ים שהם אסורים לרחצה.

סילבן שלום: גם זה חלק מהעניין שצריך להכניס לבתי-הספר.

סילבן שלום: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הפנים חבר הכנסת סילבן שלום.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הכלכלה, חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי, לעלות לדוכן ולהסביר את חשיבות שיעורי השחייה על-פי ההלכה היהודית.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה לא אני, זאת המזכירות.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע איך כיף להעביר את האחריות למישהו אחר?

יולי יואל אדלשטיין: שר הכלכלה ושר הנגב והגליל, חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי, ישיב דווקא בתור שר הכלכלה על שאילתה מס' 11 של חבר הכנסת יצחק וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: שכרה של עובדת חרדית נמוך בכ-40% משכר מקבילתה הלא-חרדית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יצחק וקנין, נא לקרוא את השאילתה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש – אדוני שר הכלכלה, בהזדמנות זו אני מאחל לך הרבה הצלחה בתפקיד.

יצחק וקנין: תחקיר מגלה את אפליית העובדת החרדית לעומת מקבילתה באותה עבודה, בעיקר בתחומי החינוך וההיי-טק.

יצחק וקנין: רצוני לשאול: 1.

יצחק וקנין: האם המידע נכון?

יצחק וקנין: 2.

יצחק וקנין: אם כן – מה נעשה עד כה למניעת אפליה זו? 3.

יצחק וקנין: האם מכאן ואילך יצורפו מעשים לדיבורים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, ידידי חבר הכנסת יצחק וקנין, קודם כול, הנושא שהעלית הוא נושא חשוב.

אריה מכלוף דרעי: יש אוכלוסיות – הטענות הללו שאתה מעלה לגבי העובדות מהמגזר החרדי, אני שומע את הטענות האלה גם מהמגזר הערבי וממגזרים אחרים מוגבלים יותר.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יכול להתייחס לנתונים, כיוון שכל צד מציג את זה בצורה כזו או אחרת.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני מצהיר כאן כי נכנסתי למשרד הכלכלה על מנת לפעול למען אותם חלשים ואוכלוסיות חלשות ומופלות, כדי לדאוג שכל זכויותיהן ימולאו ושאף אחד לא יפלה אותן.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מוכן בשום אופן לקבל אפליה בשום מגזר.

אריה מכלוף דרעי: אם נמצא כי יש אפליה, נשתמש בכל הכלים – ויש לנו הרבה כלים – לאכוף את זה.

אריה מכלוף דרעי: ככל שהדין לא ממצה – אם הוא לא יספיק, נשנה גם את הדין.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לא מתכוננים לעבור על זה לסדר-היום.

אריה מכלוף דרעי: אבל נבדוק את זה; אני לא רוצה בהכללה להגיד – אבל אני שומע את הטענות הללו, ואגב, אני אשמח שכל מי שיודע – אני מזמין את כל החברים והחברות, כל מי שיודע על טענות של אפליה כלפי מגזר זה או כלפי אוכלוסייה חלשה אחרת, להביא את הטענות בפנינו ואנחנו נבדוק אותן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת יצחק וקנין, ולאחר מכן – חברי הכנסת שמולי וגפני ביקשו לשאול שאלה נוספת.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, מדברים גבוהה-גבוהה בעניין הזה של להוציא את הציבור החרדי לתעסוקה, אבל אני אומר לך, באחריות, ממה שאני יודע: אותה חברה מעסיקה בת חרדית, עם אותה הכשרה, בשכר של 5,200 – ואני אומר את זה באחריות – אותה חברה מעסיקה במסלול החרדי ב-5,200, ובאותו חדר, ליד, ב-8,800.

יצחק וקנין: עכשיו, יש דברים יותר גרועים.

יצחק וקנין: אפילו אם ההכשרה של המסלול החילוני היא הכשרה פחותה, עדיין השכר יותר גבוה ב-40% לפחות; ואני אומר את זה באחריות, מדוגמה אישית שלי.

אריה מכלוף דרעי: על איזה מקצוע אתה מדבר?

יצחק וקנין: אני מדבר על היי-טק.

יצחק וקנין: עובדים במערכת הביטחון, בהיי-טק, שמועסקים על-ידי אותה חברה – אני אומר את זה, על-ידי אותה חברה – בשכר שונה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השר, ראשית, הרשה לי לברך אותך.

אריה מכלוף דרעי: תודה.

איציק שמולי: יש לנו באמת – לי – ציפיות מאוד מאוד גדולות ממך.

איציק שמולי: אני יודע שהלב שלך במקום הנכון, ואני מקווה שתעשה דברים טובים עבור אותם אנשים שקופים שכל כך הרבה דיברנו עליהם במערכת הבחירות.

איציק שמולי: לגופו של עניין, אני רוצה להעלות מחדש את הנושא של עובדי הקבלן, בכל המגזר הציבורי, אבל תחת אחריות המשרד שלך, גם במקומות כמו משרדי הממשלה, שירותי הרווחה, ועוד ועוד ועוד.

איציק שמולי: השאלה שלי היא: איפה הדבר הזה עומד להיות בסדר-היום שלך והאם יש פעולות ממוקדות שאתה כבר חושב לעשות?

איציק שמולי: שמעתי היום בבוקר על פעולות שכבר מתוכננות בתחום של יוקר המחיה ומע"מ אפס.

איציק שמולי: האם יש כבר פעולות נקודתיות שאתם חושבים לעשות בתחום הזה?

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, ולאחר מכן – שר הכלכלה, הנגב והגליל ישיב לכולם.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני ידידי שר הכלכלה הרב דרעי, א.

משה גפני: אני מברך אותך על שנכנסת לתפקיד; זה תפקיד חבל על הזמן.

משה גפני: מה שאמרו לך בטח לפני שנכנסת לתפקיד, שאנחנו במדינה שוויונית – לא.

משה גפני: עכשיו תראה שאנחנו לא במדינה שוויונית.

משה גפני: השכר של גבר גבוה יותר משכר המקבילה שלו כשהיא אישה, השכר של יהודי גבוה יותר מאשר של ערבי.

משה גפני: אבל מה שזועק לשמים זה הנושא הזה של פערי השכר, מה שהעלה חבר הכנסת יצחק וקנין, שבאותה חברה אישה חילונית או גבר חילוני מרוויחים שכר גבוה יותר, לפעמים ב-50% יותר, מאשר האישה החרדית.

משה גפני: ומדברים על שילוב.

משה גפני: אבל תראה דבר יותר חמור.

משה גפני: אתה העברת אתמול בממשלה את ביטול החוק הפוליטי הזה, שאֵם עובדת לא תהיה מסובסדת מפני שבעלה עושה לא חשוב מה.

משה גפני: תאר לעצמך שהיו מעבירים החלטת ממשלה שאֵם עובדת לא תקבל שכר, או לא תקבל סבסוד במעון, אם היא לא תכריח את בעלה להיות רופא או טכנאי.

משה גפני: הייתה קמה פה זעקה: מה אתם רוצים מהאישה?

משה גפני: מה, היא חייבת במה שהבעל עושה?

משה גפני: ואני צריך להתראיין היום ברדיו, אדוני השר, ולהסביר למה אני מתרגז על זה שקיבלת החלטה אתמול בממשלה – החלטה נכונה – שאֵם עובדת, אִם היא זכאית לסבסוד, שתקבל את הסבסוד הזה, אחרת היא לא תלך לעבוד.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שלא סבלת בריאיון.

יולי יואל אדלשטיין: המראיין סבל, חבר הכנסת גפני לא סבל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, תגיע לשאלה.

משה גפני: אדוני השר, אדוני השר, הולך עיתון "הארץ" וכותב שעקבות ההחלטה הזאת של הממשלה הקודמת, 8,000 אברכים עזבו את הלימוד.

משה גפני: לא היה אפילו אחד.

משה גפני: באמת, עם כל הכבוד, אנחנו חרדים אבל לא מטומטמים.

יולי יואל אדלשטיין: האומנם?

יולי יואל אדלשטיין: האומנם, שואל חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר ישיב לכולם.

אריה מכלוף דרעי: חברי הכנסת יצחק וקנין ומשה גפני, תראו, אני אמרתי – בתחילת דברי הייתי זהיר.

אריה מכלוף דרעי: אבל זה מבסס את זה עוד יותר ועוד יותר.

אריה מכלוף דרעי: אני סומך על שני חברי הכנסת הבאמת-מלומדים ורציניים שהם לא סתם מעלים טענה, כיוון שגם אני שומע את הטענה הזו, בעיקר בריכוזים, בעיקר איפה שיש מסלול שמפעיל חרדיות.

אריה מכלוף דרעי: זה ממש זועק שבאותו חדר ובאותו מבנה יש הבדלים של 30%–40%.

אריה מכלוף דרעי: כמובן, לאור מה שהעליתם, אנחנו נבדוק את זה, וכפי שאמרתי, לא נעבור על זה לסדר-היום.

אריה מכלוף דרעי: זאת אפליה ברורה.

אריה מכלוף דרעי: אם לא נקבל תשובות אמיתיות וענייניות לסיפור הזה, אנחנו נפעל על-פי הדין.

אריה מכלוף דרעי: ואמרתי, אם נצטרך לשנות גם את הדין – זאת אפליה ברורה, ולא נשלים אתה.

אריה מכלוף דרעי: זה גם נוגד את כל המדיניות שאני חושב שמקובלת על שני צדדי הבית, שכולם רוצים לשלב את החרדים בעבודה; לא ראיתי אחד שמתנגד, אלא ההפך.

אריה מכלוף דרעי: ואני אומר את זה בצורה חיובית, כולם רוצים לשלב אותם ואת המגזר הערבי בעבודה ולשלב אותם במשק.

אריה מכלוף דרעי: אז צריך לתת להם את הכלים לכך.

אריה מכלוף דרעי: ומכאן, לפני חבר הכנסת שמולי, אני בטח לא ממשיך בהחלטת הממשלה מלפני שנתיים, לקנוס – ככה אני קורא לזה – לקנוס את האישה העובדת החרדית על זה שבעלה לומד תורה או עושה משהו אחר.

אריה מכלוף דרעי: לקנוס אותה – השנה היא קיבלה פחות 150 שקל, ובשנה הבאה – 300 שקל, ואחר כך 500 שקל.

אריה מכלוף דרעי: מישהו חולם שאיזה אדם שבאמת לומד תורה, לא הולך לעבוד בגלל – הוא ילך עכשיו, ירוץ לעבוד ויעזוב את לימוד התורה שלו בשביל 150 השקל שקנסו את אשתו?

אריה מכלוף דרעי: אז באמת זה לא חכם.

אריה מכלוף דרעי: הרי יש לנו מספיק דרכים וכלים אמיתיים לעזור למי שרוצה לעבוד; למשל למנוע את האפליה הזאת, ושכל המגזרים יקבלו תקצוב שווה; לעשות הכשרה מקצועית אמיתית; להסיר את האפליה שיש בשירות המדינה כלפי המגזר החרדי.

אריה מכלוף דרעי: לא מקבלים אותם לעבודה, לצערי הרב, ואנחנו יודעים את זה.

אריה מכלוף דרעי: ויש לנו בהסכמים הקואליציוניים – ואנחנו נבצע את זה.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נדאג לכך – אנחנו ויהדות התורה – שהממשלה הזאת, ואם צריך אז גם הכנסת, תקבל חוקים שעושים אפליה מתקנת כלפי המגזר החרדי; כיוון שכשאנחנו שולחים אותם ללמוד באקדמיה, והם מקבלים תארים – עורכי-דין, רואי-חשבון, כל המקצועות האחרים, מינהל עסקים – כשהם באים למכרזים בשירות המדינה, לא מזמינים אותם אפילו לריאיון.

אריה מכלוף דרעי: ברגע שמגלים שהוא למד במסלול חרדי או במכללה חרדית, הוא לא מוזמן.

אריה מכלוף דרעי: וזה משליך מייד גם על המגזר העסקי: אין סיכוי להתקבל להתמחות במשרדי עורכי-דין, אין סיכוי להתקבל להתמחות במשרדי רואי-חשבון.

אריה מכלוף דרעי: ומה יצא?

אריה מכלוף דרעי: שאותו אחד אומר: רגע, אז מה הרווחתי מזה?

אריה מכלוף דרעי: הייתי נשאר בישיבה ומקבל את המלגה לכל הפחות.

אריה מכלוף דרעי: גם חמש שנים רחצתי מדרגות בשביל לממן את הלימודים שלי באקדמיה – – –

עליזה לביא: אי-אפשר לבוא רק בסוף התהליך.

עליזה לביא: לא הכול זה חקיקה.

ישראל אייכלר: ייצוג הולם.

עליזה לביא: לא הכול זה חקיקה.

אריה מכלוף דרעי: אבל, לצערי הרב, זה – – –

עליזה לביא: לא הכול זה חקיקה.

אריה מכלוף דרעי: סליחה, הרי כשבאים בכלים – סליחה, חברת הכנסת, כשהכלי הוא ענישה, בלי לתת את הכלים החיוביים – הרי כשרצינו לעודד העסקה של המגזר הערבי בשירות המדינה, עשינו חוק של אפליה מתקנת.

אריה מכלוף דרעי: כשרצינו לגבי עולי אתיופיה, עשינו חוק מתקן.

אריה מכלוף דרעי: ומה אמרו עד היום?

אריה מכלוף דרעי: שאין הגדרה מיהו בחור חרדי.

אריה מכלוף דרעי: אוקיי, אז בחוק שוויון בנטל מצאו הגדרה מיהו חרדי: לפי ההשכלה שלו, איפה שהוא למד.

אריה מכלוף דרעי: חייבים – אין דרך אחרת, אני לא מכיר דרך אחרת כדי לדחוף את כל העגלה הזו.

אריה מכלוף דרעי: אם המדינה לא תראה לכולם שבפרקליטות המדינה, שברשות המסים ובכל גופי המדינה עובדים גם חרדים, אז זה לא ישליך גם על הגופים העסקיים האחרים; ואין סיכוי להוציא אותם לשוק העבודה אם הם לא יקבלו עבודה בסוף התהליך הזה.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו, אישה שהולכת ממסלול ההוראה, הרי יש לנו עניין – נמצא פה פרופסור טרכטנברג, שבאמת, בצדק, כל הזמן זעק: בואו נעשה מסלולים לנשים חרדיות, של מהנדסות, של אקדמיה, ולא רק הוראה.

אריה מכלוף דרעי: אוקיי, הנה, הן הולכות למסלולים הללו.

אריה מכלוף דרעי: כמו שאמר חבר הכנסת וקנין, הנדסאית מחשבים בחברת היי-טק בצפון מרוויחה במסלול החרדי 5,200, וחברה שלה, שהיא במסלול הלא-חרדי, מקבלת 8,000.

אריה מכלוף דרעי: מה קורה?

אריה מכלוף דרעי: אז תגיד האישה הזו: בשביל מה אני צריכה את זה?

אריה מכלוף דרעי: גם קונסים אותי במעון-יום, גם מונעים ממני את ההטבות וגם אני מרוויחה את זה?

אריה מכלוף דרעי: עדיף לי להיות, אתה יודע מה, עוזרת בפעוטון, עוזרת גננת, כפי שהיה עד עכשיו, מסורתי.

אריה מכלוף דרעי: ואז, בצדק, חברת הכנסת עליזה לביא תקים זעקה שעושקים את הנשים החרדיות בגנים ובפעוטונים.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, זה הכול מתחיל בנו, במדינה.

אריה מכלוף דרעי: אם אנחנו לא נדאג להסיר את האפליה הזאת – ולא על-ידי קנסות במעונות-יום, סליחה, עם כל הכבוד, אלא על-ידי עידוד, ולהפעיל את דיני העבודה ודיני האכיפה – לא נצליח.

עליזה לביא: – – – בנושא של הסייעות, החרדיות סובלות פעמים: פעם כנשים ופעם כנשים חרדיות; ואת זה צריך לתקן.

עליזה לביא: אבל אני מציעה שכמו שמכירים את תלמידי הישיבות בישיבה כדרגה – – – כך יכירו בסמינרים של הנשים חרדיות.

עליזה לביא: הרי הפער מתחיל מכאן.

עליזה לביא: כלומר, הכרתם בישיבות, להפלות – – – את הסמינרים החרדיים של הנשים שלכם – – –

אריה מכלוף דרעי: אני לא מכיר את זה, אדרבה.

עליזה לביא: תעשו את התיקון הזה, זה דבר ראשון.

עליזה לביא: דבר שני, בעולם העבודה יש אתגרים מאוד גדולים, אני אשמח להביא את כל הנתונים.

עליזה לביא: דנו בעניין הזה, ויש – – –

אריה מכלוף דרעי: טוב.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

אריה מכלוף דרעי: אני צריך להשיב לחבר הכנסת שמולי לגבי עובדי קבלן.

אריה מכלוף דרעי: זה נראה הרבה זמן, אבל אני בסך הכול שלושה ימים שר הכלכלה, וכבר אני כמעט כל היום במשבר בדרום, שיעלה עוד מעט לסדר-היום בכנסת, אז אני אאריך שם.

אריה מכלוף דרעי: אבל אין ספק, גם מהידע שלי וגם – כבר עכשיו בסקירות של המשרד נתתי את דעתי על הסיפור של עובדי הקבלן, שבמילים אחרות אפשר לכנות אותם גם עבדים, לצערי הרב.

אריה מכלוף דרעי: נכון שנעשו שינויים, שאתם הייתם – אתה וחברת הכנסת שלי יחימוביץ ואחרים שפעלו בעניין הזה.

אריה מכלוף דרעי: היום אנחנו נותנים רישוי לכל חברות הקבלן ודואגים לפחות לדברים מינימליים של הפקדת ערבויות ושל זכויות, אבל עדיין הדרך ארוכה מאוד.

אריה מכלוף דרעי: לפי דעתי, בקדנציה הזאת, כפי שהצהרתם, אני מאמין באמונה שלמה שבנושאים החברתיים לא יהיו קואליציה ואופוזיציה, אלא נלך ביחד על הנושאים.

אריה מכלוף דרעי: אתם תמצאו בי ובממשלה הזו, לפי דעתי, הרבה שיתוף פעולה בנושאים החברתיים הללו, וחייבים לתקן אותם.

אריה מכלוף דרעי: אם אנחנו באמת נחליט שלא תהיה אופוזיציה – הנה, חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה, הרבנית שלי יחימוביץ – נמצאים כאן כולם בעניין – אני רואה את דני עטר ואחרים.

איציק שמולי: והאברך שמולי.

אריה מכלוף דרעי: לא האברך, הרב שמולי.

אריה מכלוף דרעי: ביחד, אני אומר, נטפל בנושאים החברתיים הללו.

אריה מכלוף דרעי: לו יהיה שכרנו בכל הקדנציה הזו.

שלי יחימוביץ': רשת ביטחון חברתית.

שלי יחימוביץ': כמו שאומרים "רשת ביטחון מדינית" וכולם משתחווים, אפשר גם רשת ביטחון חברתית.

אריה מכלוף דרעי: בשמחה רבה.

אריה מכלוף דרעי: תמצאו אותנו שותפים לעניין הזה.

אריה מכלוף דרעי: זהו.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה, בעזרת השם, יש הרבה מה לעשות, גם בצד התעסוקה, אבל קודם, כדי שיהיה אפשר לעודד אנשים ונשים מהמגזרים הללו לצאת.

אריה מכלוף דרעי: אני יודע שיש לנו בעיה קשה מאוד במגזר הערבי, לנשים ערביות.

אריה מכלוף דרעי: זו גם בעיה מנטלית, גם בעיה של מקומות עבודה וגם בעיות אחרות, בעיות של משרות.

אריה מכלוף דרעי: זה אתגר, ולכן אנחנו נותנים הרבה מאוד כלים של סבסוד במעונות-יום, של הכשרה ושל הרבה מסלולים.

אריה מכלוף דרעי: אבל אם בסוף התהליך הן לא תדענה, הנשים הערביות והנשים במגזר החרדי ואחרות, שמשתלם כל המאמץ שהן עושות ושיהיה להן שכר הוגן, אם לא – זה לא יהיה שווה; כל העבודה שנעשה – אנחנו יכולים להצהיר פה הצהרות אין-סופיות, ובסוף זה לא ישתלם.

אריה מכלוף דרעי: בסוף – מה התלוש שהיא מביאה הביתה.

אריה מכלוף דרעי: אז היא תקבל גם את העזרה מהבעל, היא תקבל את העזרה מהסביבה, מהילדים.

אריה מכלוף דרעי: אם היא מביאה משכורת מכובדת היא תלך ו"תסבול" את המסלולים הארוכים של ההכשרה ואת כל הקושי – לשלוח את הילדים למעונות-יום – נשנה את התפיסה – אבל אם בסוף המשכורת תהיה נמוכה, אין לזה שום טעם ואין שום תועלת בכל המאמצים שאנחנו עושים.

זוהיר בהלול: כאיש עשייה מובהק ומוכח, שמים – – – את העניין המנטלי – – – ערביות, מי שבאות לעבודה רוצות לעבוד ומוכנות לעבוד ואני הולך אתך – – –

אריה מכלוף דרעי: כן, אני מסכים אתך, אבל, לצערי הרב, הנתונים שאתמול הציגו לי, למשל – זה מאוד כואב ומאוד צורם כשאתה רואה שאחוז העובדות המועסקות או המשתתפות בשוק העבודה במגזר הערבי הוא מאוד נמוך.

אריה מכלוף דרעי: אפילו כשאתה משווה אותו למשל עם הנשים החרדיות – זה אפילו מעבר לציפיות הממשלה, שם האחוז מאוד גבוה – יש פערים מאוד גדולים בתחום הזה, וצריך להתמודד אתם ביחד; וחבל, הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הכלכלה, הנגב והגליל חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי, וגם לחבר הכנסת יצחק וקנין, שהפנה אליו את השאילתה הדחופה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת זנדברג ועטר וגם כלל חברי הכנסת, המצב הוא כדלקמן: שר התחבורה חבר הכנסת ישראל כץ הודיע שהוא תקוע בפקקים.

יולי יואל אדלשטיין: זו לא בדיחה, זו ההודעה של שר התחבורה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אם תרצו בכך, חברת הכנסת זנדברג וחבר הכנסת עטר, אם תרצו בכך, ברגע שהשר יגיע, נשלב את השאילתות שלכם בהמשך סדר-היום, אבל רק על-פי בקשתכם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע את הודעת הממשלה – בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה – על החלטותיה כדלקמן.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההודעה השר התורן, הלוא הוא השר זאב בנימין בגין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בתוקף תפקידי המיוחד כשר התורן במליאה עד השעה 14:00, אני מתכבד להביא את הודעת הממשלה כדלקמן: א.

זאב בנימין בגין: שינוי שם של משרד והעברת שטחי הפעולה בענייני ירושלים.

זאב בנימין בגין: אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה לשנות את שם המשרד לירושלים והתפוצות, כך שייקרא מעתה: משרד התפוצות.

זאב בנימין בגין: בהתאם לפקודת פקידי הממשלה (שינוי תארים), 1940, תפורסם ברשומות הודעה שלפיה ישונה תוארו של השר לירושלים והתפוצות לשר התפוצות.

זאב בנימין בגין: כמו כן החליטה הממשלה, בהתאם לסמכותה לפי סעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר ממשרד התפוצות למשרד ראש הממשלה את שטחי הפעולה בענייני ירושלים, ובכלל זה את האחריות לרשות לפיתוח ירושלים, את כל התוכניות וההחלטות המנויות בסעיף 2(א) להחלטת הממשלה מס' 74 מ-28 באפריל 2013, לרבות שינויים ותוספות להחלטות האמורות שאושרו על-ידי הממשלה, וכן את החלטת הממשלה מס' 97 מ-5 במאי 2013 בעניין הקמת מרכז קונגרסים בירושלים, וכן כל החלטת ממשלה אחרת שמהותה בעניין ירושלים, שהייתה בתחום הפעילות של משרד התפוצות, כמי שהיה אמון גם על ענייני ירושלים, עובר להחלטה זו.

זאב בנימין בגין: ב.

זאב בנימין בגין: הודעה על העברת החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית.

זאב בנימין בגין: בהתאם לסעיפים 9(א)(11) ו-9(ב) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, מבקשת הממשלה להודיע לכנסת כי החליטה, בהתאם לסמכותה לפי סעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את האחריות לתכלול העבודה מול החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית ממשרד ראש הממשלה למשרד החקלאות ופיתוח הכפר.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: גם אני מודה לך, השר התורן, השר זאב בנימין בגין, על ההודעה.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה או בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נעבור לנושא הבא.

יולי יואל אדלשטיין: משבר התעסוקה, השביתות ופיטורי עובדים בדרום

יולי יואל אדלשטיין: נעבור לנושא הבא: משבר התעסוקה, השביתות ופיטורי עובדים בדרום – הצעות לסדר-היום מס' 116, 134, 137, 143, 147, 160 ו-168 – נושא, לצערי, מורכב וכואב.

יולי יואל אדלשטיין: כמה חברי כנסת העלו אותו לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב רק לשינוי קטן ברשימת הדוברים: במקום חברנו חבר הכנסת משולם נהרי, שבינתיים מונה לסגן שר מטעם סיעת ש"ס, ידבר חבר הכנסת יעקב מרגי, שבינתיים לא מונה לתפקיד בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ניגש לסדר הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לכולם בסוף שר הכלכלה והנגב והגליל חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת סופה לנדבר; בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לכל הדוברים, נא להקפיד.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי כנסת, אדוני היושב-ראש, ביום ראשון, יחד עם תושבי דימונה, השתתפתי בהפגנה למען עובדי "כימיקלים לישראל" שקיבלו מכתבי פיטורים, יחד עם חברי כנסת, יחד עם חברי כנסת מסיעת ישראל ביתנו, והעיקר – יחד עם העובדים למען העובדים.

סופה לנדבר: לפני כמה חודשים, אדוני היושב-ראש, אנחנו היינו גם בערד; סיעת ישראל ביתנו הייתה במפעל "מגבות ערד" שנסגר.

סופה לנדבר: אני צריכה להגיד שפגיעה אחרי פגיעה, מכה אחרי מכה, וזה דווקא בדרום, וזה דווקא בנגב.

סופה לנדבר: אם לדבר היום על דימונה, יש לעיר הזאת פיצול אישיות.

סופה לנדבר: דימונה היא מקום מיוחד, עיר שאפשר להגיד עליה שחיים בה אנשים איכותיים ביותר, ואפשר גם לומר במילים של השיר, "הדלקנו אור גם בדימונה גם בדגניה".

סופה לנדבר: האנשים האלה הדליקו אור בדימונה – אור הדליקו, אבל אור במשפחה ומקום פרנסה אין להם.

סופה לנדבר: דיברתי על פיצול אישיות של עיר, ואני חוזרת ואומרת שבעיר הזאת יש 15% אבטלה.

סופה לנדבר: דימונה יודעת הישגים של חינוך, הישגים אצל התלמידים, אבל גם יודעת או לא יודעת איך היא מתמודדת היום עם 15% אבטלה.

סופה לנדבר: אני חושבת שכולנו יודעים מה הסיבה שהיום מפטרים בעצם את העובדים של המפעל.

סופה לנדבר: אני רואה במאבק של ההנהלה של המפעל מאבק על הארכת הזיכיון אחרי ועדת ששינסקי.

סופה לנדבר: אני רוצה לומר שיש כאן בעיה.

סופה לנדבר: אני לא רוצה לעשות עכשיו סלט בנאום שלי, אבל יש פה בעיה נוספת: שואבים מים מים-המלח ופוגעים במשאבי הטבע של מדינת ישראל, ואנחנו בזמן הקרוב נצטרך לדרוש להקים ועדת חקירה ממלכתית על עתיד ים-המלח.

סופה לנדבר: כאן אני רוצה לחזור דווקא אל המפעלים שפיטרו את האנשים.

סופה לנדבר: רבותי, אנחנו צריכים תמיד לזכור שהערים האלו, שנמצאות בנגב, ערים שנמצאות בדרום – דימונה, ערד, באר-שבע – רוב מקומות העבודה של תושבי הערים האלו הם בדיוק סביב המפעלים שהיום מפטרים את האנשים.

סופה לנדבר: אנחנו צריכים לזכור שזה העוגן של האזור, ושהאנשים האלו הם לא עבדים.

סופה לנדבר: לא יכולים לזרוק אותם עכשיו, ואחר כך לזרוק עוד קבוצה של אנשים ממפעלים.

סופה לנדבר: אני כבר לא אדבר על דברים שהם – כל משפחה, מול הילדים, מול החובות, מול התחייבויות, מול משכנתה, מול ילדים.

סופה לנדבר: קשה להסתכל בעיניים של הילדים האלה כאשר האימא והאבא מפוטרים ואין להם מקום פרנסה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

סופה לנדבר: אני מסיימת.

סופה לנדבר: עוד כמה משפטים.

סופה לנדבר: אתמול התפוצץ המשא-ומתן.

סופה לנדבר: הוא התפוצץ בנושא גמישות ניהולית.

סופה לנדבר: אתה יודע מה זה גמישות ניהולית, אדוני היושב-ראש?

סופה לנדבר: זה פשוט לפרק בעצם את המעמד של העובדים, להחליש אותם ולשלוח אותם לחברות כוח-אדם.

סופה לנדבר: אני חושבת שהגיע הזמן למחוק את חברות כוח-האדם מסדר-היום של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אנשים צריכים להיות מועסקים על-ידי מפעלים במשרות ישירות ולא דרך חברות כוח-אדם.

סופה לנדבר: פה אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים לדרוש – ואני דורשת מהאוצר – הפעלת מניית הזהב וסנקציות נגד הבעלים של המפעלים האלו, מפני שהסנקציות יכולות להביא אותם למצב שהם יחזירו את כל העובדים ואף פעם בחיים לא ינסו לפטר אנשים.

סופה לנדבר: אני רוצה לומר שאחרי ועדת ששינסקי, יכול להיות שהבעלים של המפעלים האלה, משהו לא מסתדר להם עם הזיכיון שהם רוצים להאריך.

סופה לנדבר: אז שיתפטרו וייתנו למדינת ישראל לנהל מכרז חדש, ושהעובדים יישארו במקום.

סופה לנדבר: אנחנו פשוט דורשים ממשרד האוצר להפעיל את מניית הזהב.

סופה לנדבר: תודה רבה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה אני מברך את הנשים שהגיעו מסח'נין לחבר הכנסת מסעוד גנאים – ברוכים הבאים.

טלב אבו עראר: אהלן וסהלן.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מזה ארבעה חודשים העובדים במפעל כי"ל – מפעלי ים-המלח ומפעל הברום – שובתים במחאה על תוכנית הפיטורים שההנהלה מתכננת לבצע.

טלב אבו עראר: הנהלת כי"ל, כפי שידוע לכולם, מתכוונת לפטר יותר מ-140 עובדים.

טלב אבו עראר: אני חושב שהממשלה צריכה לתמוך, לתקצב, להקצות משאבים לתושבי הנגב בכלל, לתושבים הקיימים, לפני שיבואו החדשים.

טלב אבו עראר: אנחנו יודעים על מדיניות של הממשלה שמעודדת יהודים להגר לנגב, ולכן בוא נתמקד בעובדים הללו.

טלב אבו עראר: אם נתחיל בזימון שביצעה הנהלת כי"ל לעובדים האלה –הזימון לשימוע הגיע לידי העובדים בצורה פוגענית ובוטה, ממש כמו גנבי לילה.

טלב אבו עראר: באו השליחים של ההנהלה כדי להדביק זימון לשימוע על הדלת.

טלב אבו עראר: איפה אנחנו חיים?

טלב אבו עראר: אני לא מבין מה קרה.

טלב אבו עראר: הרי זה פוגע לא רק בעובד עצמו, שכשהוא קם בבוקר, במקום לקחת את ילדיו לגן או לבית-הספר, ימצא את מכתב הפיטורים או מכתב השימוע טרם הפיטורים.

טלב אבו עראר: יש כאלה שלקו בהתקף לב, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: לקחו אותם ממש – ראה את הזימון לשימוע, לקחו אותו לבית-החולים.

טלב אבו עראר: ככה מתנהגת הנהלת כי"ל, תוך הפגנת זלזול עמוק – לא רק בעובדים אלא במשפחותיהם.

טלב אבו עראר: מה זה פיטורי עובדים?

טלב אבו עראר: משמעו זריקת משפחות שלמות למעגל העוני והאבטלה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, דרך אגב, אני כחבר כנסת ערבי בדואי מדבר בשם כל המקופחים בנגב – יהודים, בדואים, ערבים, ואני גם באמת מקווה שכך יעמדו לצדנו אלה שמייצגים את הציבור בנגב או בכלל.

טלב אבו עראר: אנחנו גם אוכלוסייה מקופחת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

טלב אבו עראר: לסיים – כמה דקות?

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות.

טלב אבו עראר: לא התחלתי.

יולי יואל אדלשטיין: הבעיה היא גדולה, אבל הזמן הוא שלוש דקות.

טלב אבו עראר: טוב.

טלב אבו עראר: אז צמצום העוני והאבטלה בארץ – אנחנו ככה היינו מקווים, במקום לפטר עובדים.

טלב אבו עראר: אני רוצה לדבר על קבלני המשנה, מכובדי היושב-ראש, שעל סמך המכרז שבו הם זכו הם שעבדו את רכביהם, את המשאיות שרכשו, לבנק, ולכן לא עומדים היום בהחזר החודשי.

טלב אבו עראר: ואז בא הבנק ולקח להם את המשאיות.

טלב אבו עראר: ואני מבקש שהאוצר יפצה את אותם קבלנים משניים ועובדיהם, שנפגעו קשות.

טלב אבו עראר: משפט סיום: חשוב לציין שב"מפעלי ים-המלח" יש 1,200 עובדים, ומהם רק חמישה עובדים הם ערבים-בדואים – רק חמישה.

טלב אבו עראר: על רקע מה?

טלב אבו עראר: הם, הבדואים האלה, לא עמדו בקריטריונים לקבלת העובדים, או מפני שהם ערבים-בדואים?

טלב אבו עראר: ולכן, בהיעדר מפעלים או מקומות עבודה או אזורי תעשייה ביישובים ערביים-בדואיים, אני חושב שמתבקש להעסיק יותר ויותר ערבים-בדואים שם, כדי להוציא אותם ממעגל העוני והאבטלה לחיים יותר מכובדים.

טלב אבו עראר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת משה גפני, ואחריו, כאמור – חבר הכנסת יעקב מרגי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי הכנסת, המדינה השקיעה בכי"ל, אזרחי המדינה השקיעו, במשך הרבה מאוד שנים, ממה שכל אחד מאתנו צריך לשלם – מסים, מס הכנסה.

משה גפני: מסים שונים שחברות משלמות – אצלם זה לא היה; או שהיה פחות ממה שאחרים משלמים או שבכלל לא.

משה גפני: נתנו את משאבי המדינה, משאבי הטבע שהקדוש-ברוך-הוא נתן לכלל אזרחי ישראל – החברה עשתה מזה הרבה מאוד כסף.

משה גפני: אני לא מעביר ביקורת על מה שהיה פעם; לא יודע מה היה, לא יודע למה נתנו להם את זה, אני לא יודע למה זה היה בצורה הזאת, אבל נתנו.

משה גפני: בכנסת השמונה-עשרה, כשהייתי יושב-ראש ועדת הכספים, התחלתי דיונים בעניין הזה – למה זה כך.

משה גפני: מה לעשות, באמצע נכנסה הממשלה הרעה הקודמת, ובממשלה הרעה הקודמת התחילו פיטורים בכי"ל.

משה גפני: הם מנהלים משא-ומתן עסקי עם המדינה, עם המשרדים הרלוונטיים.

משה גפני: היה אז שר אוצר בכנסת התשע-עשרה – אני יכול לדעת מה נעשה בעניין הזה?

משה גפני: באו אליהם ואמרו להם: המדינה השקיעה בכם כל השנים; אתם עכשיו לוקחים למעלה מ-140 עובדים תושבי הנגב, ואתם מפטרים אותם מפני שאתם רוצים שבסוג חברה אחד יהיה מאזן יותר חיובי?

משה גפני: יש להם היום כסף.

משה גפני: כששואלים שם את המנהל למה, הוא אומר: זאת חברה בפני עצמה.

משה גפני: אני יודע שכשאני הייתי יושב-ראש ועדת הכספים, כשהיה נושא כזה עולה לדיון, הייתי מכנס את הוועדה, הייתי נוסע עם הוועדה – כמו שעשינו בחצור-הגלילית, כמו שעשינו עם נעלי "בריל", כמו שעשינו עם תע"ש, כמו שעשינו עם מתפרת "העצמאות" במצפה-רמון.

משה גפני: הממשלה הקודמת לא עשתה כלום.

משה גפני: כלום.

משה גפני: אני לא הולך לנאום נאומים אופוזיציוניים על מה שהיה בשנתיים הקודמות, אבל זה פשוט לא ייאמן – איזו התרסקות של התעסוקה בנגב, כשהמדינה השקיעה שם הון תועפות.

משה גפני: הון תועפות.

משה גפני: התחלנו לעשות את החשבון מה המדינה השקיעה בכי"ל.

משה גפני: אני לא מתכוון – אני לא יודע, אני בינתיים לא נושא בשום תפקיד, אבל אם בעזרת השם אשא בתפקיד, אני לא מתכוון לשתוק על הדבר הזה.

משה גפני: אי-אפשר לעמוד מהצד.

משה גפני: אני מברך את שר הכלכלה, את הרב דרעי, שמייד נסע לדימונה, יושב עם ראש העיר, והוא מטפל בעניין הזה.

משה גפני: זה לא היה בקדנציה הקודמת.

משה גפני: אפילו שר הכלכלה הקודם לא היה שם.

משה גפני: אני היום שותף אתו בקואליציה, אבל צריך לומר את האמת.

משה גפני: אז הייתה אווירה רעה, אווירה שהעובדים הם לא חלק מהמערכת פה.

משה גפני: בקדנציה הקודמת נעלי "בריל" נסגרו, "מגבות ערד" נסגרו, "נגב טקסטיל" בשדרות נסגר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

משה גפני: אני כבר מסיים.

משה גפני: אני מבקש, אדוני שר הכלכלה: אתה יכול לראות בי ידיד נאמן – חוץ מזה שאנחנו ידידים – אתה יכול לראות בי ידיד נאמן בעניין הזה; מה שנצטרך לעשות, מה שתבקש שנעשה.

משה גפני: אני לא אשכח את "אופ-אר" באופקים שנסגר, שבאתי ביום שישי למשפחה שהמקרר שלה היה ריק.

משה גפני: מדברים על פיקוח נפש – על תושבי דימונה.

משה גפני: זה לא סיפור שאנחנו מדברים על איזה דבר ערטילאי – תעסוקה; מדברים על פיקוח נפש.

משה גפני: הממשלה הקודמת לא עשתה כלום.

משה גפני: הממשלה הזאת תהיה חייבת לעשות.

משה גפני: אם לא – לא נשתוק.

משה גפני: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, חברים, השר אריה דרעי, יושב-ראש התנועה שלנו, מה שאמר חבר הכנסת גפני – היינו שותפים לדיונים פה על "נגב טקסטיל" בשדרות.

יעקב מרגי: הפתרון היה מיליון שקל.

יעקב מרגי: מיליון שקל.

יעקב מרגי: זה לא המפעל וזה לא רק עובדי המפעל.

יעקב מרגי: התקיים דיון, והוכח שאם "נגב טקסטיל" נסגר – גם עסקים נלווים.

יעקב מרגי: התגובה הייתה – מיליון שקל; אין עניין להחזיק עסקים לא רווחיים.

יעקב מרגי: זו הייתה תשובה חוזרת, פעם אחר פעם.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, כאיש הנגב – אמרתי זאת הרבה פעמים על הדוכן הזה: אני לא יודע איך היה נראה הנגב אם לא החזון של ראשי המדינה, עם קום המדינה, להקים את קריות המחקר בנגב.

יעקב מרגי: אני לא יודע מה היה מצב התעסוקה בנגב אם לא היו מפעלי הכימיקלים, כי"ל, בנגב.

יעקב מרגי: אני רואה לפעמים ושומע תגובות: 100 עובדים, 150 עובדים – זה מה שיזעזע את הנגב?

יעקב מרגי: אני אומר להם: כן, כי זה נוסף על המצב הקיים, נוסף על כך שאין אלטרנטיבה בנגב.

יעקב מרגי: המרחקים הם גדולים.

יעקב מרגי: רוב התעשייה בנגב היא low-tech ולא היי-טק, אף שיש יוזמות חדשות, ואני מקווה שבאר-שבע תהיה מעצמת היי-טק בזמן הקרוב.

יעקב מרגי: אבל עדיין הנגב – "מגבות ערד", היינו שם.

יעקב מרגי: כאב לב לראות את מפעל "מגבות ערד" נסגר.

יעקב מרגי: על מה ולמה?

יעקב מרגי: עם קצת פתרונות ביורוקרטיים – אני זוכר את המאבקים על "פרי הגליל", על מפעלי הפלדה בצפון.

יעקב מרגי: רבותי, אנחנו באנו לכאן להקים מדינה.

יעקב מרגי: אסור לנו להסתכל על נושא התעסוקה והתעשייה רק במושגים כלכליים.

יעקב מרגי: בשביל זה יש מדינה, בשביל זה יש רגולטור, בשביל זה יש ריבון שצריך לשקול נזק מול תועלת.

יעקב מרגי: ואני שמח שהגישה החדשה במשרד הכלכלה היא גישה שמפשילים שרוולים, יורדים, לומדים את הבעיות, ואני מקווה שהמעורבות של המדינה תהיה ביתר שאת וביתר עוז.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

מכלוף מיקי זוהר: כבוד השר, הרב אריה מכלוף דרעי, במערכת הבחירות דיברת נכון וראוי בכל מה שקשור לשקופים.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה לציין כמה דברים, כי אתמול הגעתי למליאה ואמרתי את הדברים בדקה שניתנה לי, וביקשתי בכל מקרה להעלות את הנושא כהצעה לסדר-היום, כי היא נובעת מתסכול מתמשך, לפחות שלי.

מכלוף מיקי זוהר: אני רואה אנשי עסקים, טייקונים, שהפטריוטיות שלהם כלפי מדינת ישראל כבר איננה, היא כבר לא קיימת פתאום.

מכלוף מיקי זוהר: אתמול גם בחרתי לומר בכנסת את דעתי האישית בעניין, כי התייחסתי להתנהלות של הטייקון הידוע עידן עופר – שאני כמובן מפרגן לו על ההצלחה הכלכלית שלו, שהתחילה עוד מהוריו היקרים שעשו הרבה.

מכלוף מיקי זוהר: ואז אנחנו מפנימים שיש אדם שהחליט לעזוב את מדינת ישראל משיקולי מס.

מכלוף מיקי זוהר: ואותו אדם יושב על אוצרות הטבע של מדינת ישראל, ובמקביל הוא בוחר לפטר מאות עובדים שכולם תושבי הנגב, או רובם תושבי הנגב.

מכלוף מיקי זוהר: והשאלה שנשאלת, ואני שואל על במה זו: אין גבול לחזירות?

מכלוף מיקי זוהר: אין גבול?

מכלוף מיקי זוהר: אין טיפת חמלה?

מכלוף מיקי זוהר: אין טיפת גמילות חסדים עוד במדינה הזאת?

מכלוף מיקי זוהר: ככל שיש לך יותר כסף, אתה רוצה יותר כסף?

מכלוף מיקי זוהר: על כן אני אומר, השר דרעי, ואני אומר גם לשר כחלון, אני מציע לכם רעיון מעניין, ואם תשקלו אותו, לדעתי נוכל לעזור לחלשים בעצמנו: כל רווח או משאב מניב שמצוי בשטח של מדינת ישראל, ימוסה אך ורק בישראל – באמצעות חקיקה.

מכלוף מיקי זוהר: שום כסף שנמצא במדינה הזאת ומורווח במדינה הזאת לא יעזוב את המדינה הזאת.

מכלוף מיקי זוהר: הוא יישאר פה לפתחם של אותם טייקונים עשירים, שיהיו להם שתי אפשרויות: האחת, לעזור ולתרום לאנשים חלשים, ועל זה הם יקבלו שכר גם בעולם הזה וגם בעולם הבא; השנייה, לשלם מסים, ואנחנו נעשה בשבילם את העבודה, ואנחנו נדאג לחלשים.

מכלוף מיקי זוהר: אלו דברים שמדברים על כוחה ועוצמתה של חברה בגמילות החסדים שלה.

מכלוף מיקי זוהר: ולכן אני פונה מעל במה זו לכל הנוגעים בדבר: אנא מכם, בואו נפסיק את רדיפת הבצע הזו של אותם אנשים, טייקונים עשירים שלא מתחשבים באף אחד, למעט בכיסם הפרטי.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמיר פרץ – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר מודיע, חברי חברי הכנסת, שבתום הנושא הזה של משבר התעסוקה, השביתות ופיטורי עובדים בדרום, אנחנו נחזור לשאילתות דחופות, והשר ישראל כץ ישיב לחברי הכנסת עטר וזנדברג על השאילתות שלהם; בתום ההצעות לסדר-היום בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד שלוש דקות לרשות אדוני.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אני יודע שבתוככם אתם בהחלט מזדהים – לחלוטין – עם השאלה המהותית מאוד שאנו דנים בה היום.

עמיר פרץ: אני בהחלט מנצל את העובדה שנמצא כאן שר הכלכלה, ואין לי ספק שהרצון שלך לגרום למהפכה אמיתית בשאלת התעסוקה הוא רצון שאתה לא צריך להוכיח אותו, חברי השר דרעי.

עמיר פרץ: יחד עם זאת, אני אומר במפורש: המגמה הזאת שבה כולם מדגישים שאחוז האבטלה במדינת ישראל הוא מהנמוכים ביותר במדינות המערב – וזה נכון, זה נכון, אבל הגיע הזמן שנדבר על הדבר המהותי באמת, וזה השכר הממוצע שמשולם לפי אזורים, לפי הגדרות.

עמיר פרץ: הרי השכר הממוצע יקבע בסופו של דבר מה תהיה רמת השירותים בכל יישוב ויישוב.

עמיר פרץ: הוא זה שיקבע כמה ילדים משתתפים בכל חוג, אם המתנ"ס יחזיק מעמד, אם מערכת התרבות באותו יישוב תחזיק מעמד.

עמיר פרץ: כי כאשר כולם מתדפקים על פתחו של ראש העיר ומבקשים הנחות בארנונה וביטול כזה ופטור כזה – אני זוכר, בעימותים קשים מאוד מול האוצר, מול התעשיינים, היו אומרים לי: מה אתה רוצה?

עמיר פרץ: תראה, הרי מיליון איש במדינה הזאת לא משלמים מס הכנסה.

עמיר פרץ: איזו הטבה?

עמיר פרץ: כי זה נכון, יש מדינות שבהן המינימום שנדרש לשלם הוא לפחות 10%.

עמיר פרץ: אני אומר לך, כבוד השר דרעי, יש אוכלוסיות רבות שאחרי שהם גומרים להתפלל "מודה אני", התפילה הבאה שלהם היא: מתי סוף-סוף נשלם מס הכנסה?

עמיר פרץ: מתי?

עמיר פרץ: כי ביום שהם יתחילו לשלם מס הכנסה הם ידעו שאולי מצבם יתחיל להשתפר.

עמיר פרץ: וכל עוד הם לא משלמים מס הכנסה, הם יודעים שמצבם הוא מדחי אל דחי.

עמיר פרץ: אבל רציתי להתמקד בנקודה אחת, לתשומת לבך, כבוד השר.

עמיר פרץ: תראה, ב-2009 היה משבר כלכלי עולמי שמדינת ישראל צלחה אותו.

עמיר פרץ: אבל לפני שהיא צלחה אותו כולם היו בטוחים שהמשק נכנס לסחרור שלא יהיה אפשר לשלוט בו.

עמיר פרץ: ואז היו הסכמים בין האוצר להסתדרות.

עמיר פרץ: אחד הסעיפים בהסכם הוא שחצי – חצי – מעלות דמי ההבראה של כלל העובדים בשירות הציבורי, פלוס פדיון של יום חופשה של כלל העובדים במגזר הפרטי הולכים לקרן באוצר כדי שהקרן הזאת תהיה קרן זמינה לשיקום מפעלים ולסיוע למפעלים במשבר.

עמיר פרץ: אני מצטער מאוד, לאחר כשבע שנים, אין לי אלא להגדיר שמדובר פה באחת הגנבות הממשלתיות החמורות ביותר שהיו.

עמיר פרץ: חבורה לקחה סכום שמתקרב למעל מיליארד שקל שנמצא עד היום באוצר, והיום, בבירור שלי אומרים לי שבכלל כנראה חילטו אותם.

עמיר פרץ: אם לא מתכוונים להשתמש בכסף הזה לסייע למפעלים, נא להחזיר את זה לכל אותם העובדים שנתנו מכספם, מכיסם.

עמיר פרץ: אין לי אלא להגדיר זאת כגנבה ממשלתית.

אריה מכלוף דרעי: כמה כסף זה?

עמיר פרץ: נדמה לי שזה בין מיליארד ל-2 מיליארד שקל שמישהו לקח אומץ – ואני אומר לך, אני שוקל ללכת למשטרה.

נחמן שי: היא עסוקה עכשיו.

עמיר פרץ: למשטרה.

נחמן שי: היא עסוקה.

נחמן שי: היא עסוקה.

עמיר פרץ: בסדר, אולי זה יסיח את דעת – אתה יודע, מההתמקדות שם.

עמיר פרץ: ואני מאוד מקווה שהפעם – כי היו כמה הצעות חוק כיצד לחלק ולהחזיר את הכסף הזה.

עמיר פרץ: אני אתן לך רק דוגמה אחת, ברשות היושב-ראש, עוד משפט.

נחמן שי: משפט.

עמיר פרץ: ברגעים אלה ממש נמצאים העובדים של מפעל "אקסטרא פלסטיק" בשדרות – אומנם יש שם רק 80 עובדים, אבל 80 עובדים – נפש אחת, אתה יודע מה זה, עולם ומלואו.

עמיר פרץ: והם עכשיו בוויכוח על מיליון או שניים, איך מצילים את המפעל – –

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: תודה.

עמיר פרץ: אני מסיים.

עמיר פרץ: – – ואני מעורב בזה באופן אישי, ואני מנסה לשכנע את הבנקים לוותר על אותם 2 מיליון.

עמיר פרץ: אבל אם הייתה לנו היום הקרן, והקרן הייתה אומרת: אני אעמיד את 2 המיליון האלה כהשלמה, היו היום 80 עובדים יכולים לחגוג את חזרתם.

עמיר פרץ: ומשפט אחרון, שאיננו קשור ישירות לדיון.

עמיר פרץ: אני רוצה להביע – איך לומר?

עמיר פרץ: – את הדחייה הגדולה שלי מהאירוע המצער הזה של ההנחיה שיצאה ובוטלה על כך שיתחילו הסעות נפרדות של יהודים וערבים – –

נחמן שי: חבל על הזמן.

עמיר פרץ: – – ברחבי יהודה ושומרון.

עמיר פרץ: גם אם מישהו חושב על זה – –

נחמן שי: תודה.

עמיר פרץ: – – במחשכים, אז גם במחשכים נרדוף כל מי שיש לו חשיבה גזענית, וגם במחשכים ניאבק בכל מי שמנסה להוביל אותנו לסממנים של אפרטהייד.

נחמן שי: תודה רבה.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שאכן התוכנית הזאת נגנזה והיא לא תקום ולא תהיה.

נחמן שי: גם אני.

נחמן שי: גם אני.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: היא נגנזה.

נחמן שי: היא הושעתה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

נחמן שי: חבר הכנסת חיים ילין, ואחר כך – תשובתו של שר הכלכלה אריה מכלוף דרעי.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת – – –

חיים ילין: היושב-ראש, אני דורש שלוש דקות כמו של עמיר פרץ.

חיים ילין: אבל אותן שלוש דקות.

נחמן שי: אני לא רוצה לנהל אתך משא-ומתן.

נחמן שי: צא לדרך ונראה.

נחמן שי: הנושא הוא בעל חשיבות לאומית עליונה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

עמיר פרץ: על כל חמש שנים בכנסת יש לך חצי דקה.

נחמן שי: ולכן אישרנו את זה, שבועיים רצוף.

נחמן שי: אנחנו יודעים.

עמיר פרץ: שתדע את זה, בעוד חמש שנים תקבל עוד חצי דקה.

חיים ילין: אני יודע שזה הולך כנראה לפי ותק.

חיים ילין: אני כבר הבנתי את זה, אל תדאג.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: הבנת את העניין.

נחמן שי: זה בסדר.

דניאל עטר: לפי זה, נגמר לך הזמן, חיים.

חיים ילין: אני במינוס.

נחמן שי: עוד לא תזמנתי.

נחמן שי: בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, שרים, חברי כנסת, תרשו לי להסתכל על התמונה בצורה אחרת לגמרי, להסתכל מהפריזמה של הבחינה אסטרטגית של מדינת ישראל, ולא רק על הפיטורים.

חיים ילין: כי הפיטורים הם תוצאה של אסטרטגיה, מדיניות של מדינת ישראל, של ממשלות ישראל.

חיים ילין: ואני לא בא להאשים אף אחד.

חיים ילין: שגפני ידע, אני לא מאשים אף פעם, לא בשלב זה בחיים שלי.

חיים ילין: אשלג – אנחנו נמצאים בהפקת אשלג בים-המלח במקום שישי בעולם.

חיים ילין: אנחנו מפיקים 5 מיליון טונות בשנה – מקום 11 בעולם בעתודות של אשלג.

חיים ילין: ולמה אני אומר את זה?

חיים ילין: כי זה מחובר לתוחלת החיים ולכמות התושבים בעולם אשר זקוקים למזון.

חיים ילין: ואיך כל זה מתחבר ביחד?

חיים ילין: האשלג הוא המרכיב העיקרי בדשן.

חיים ילין: אם אנחנו מנתחים את המצב ואומרים שהקרקע נתונה, המים – אנחנו כבר ממחזרים 80%, מקום ראשון בעולם, ואנחנו צריכים להוציא עוד מזון מהקרקע בשביל להאכיל את העולם ובשביל להאכיל את מדינת ישראל, האפשרות היחידה לעשות זאת היא על-ידי דשן, והמרכיב העיקרי הוא אשלג.

חיים ילין: שימו לב לדבר המגוחך.

חיים ילין: הסוד הכמוס ביותר, סוד מסחרי, שמדינת ישראל מאפשרת לכי"ל ול"מפעלי ים-המלח" לשמור, זה כמה יצוא יש מחומר הגלם הזה.

חיים ילין: זה סוד כמוס.

חיים ילין: ואני דורש – האמן לי, השר דרעי, אני דורש מהממשלה להבין מה המשמעות של הדבר הזה.

חיים ילין: ברגע שאתה יכול לקחת את האשלג הזה כחומר גלם, לייצא אותו לחוץ-לארץ, למדינות שהשכר בהן הוא עשירית מבמדינת ישראל – שם הולכים לייצר את הדשן לעולם.

חיים ילין: ואת זה אנחנו חייבים להבין.

חיים ילין: והתוצאה של כל מה שאני אמרתי, בסוף, זה פיטורי העובדים במדינת ישראל.

חיים ילין: זאת התוצאה.

חיים ילין: ואנחנו – אני אומר לכם – אלופי העולם במים, במִחזור מים, אלופי העולם בזרעים, אלופי העולם בדשנים, ואנחנו מפטרים את האנשים שלנו.

חיים ילין: לא ייתכן דבר כזה.

חיים ילין: אנחנו יכולים להאכיל את העולם.

חיים ילין: אני אומר לכם שהחקלאות במדינת ישראל היא אור לגויים.

חיים ילין: אנחנו יכולים להאכיל את כל העולם, אבל אנחנו מפטרים את האנשים שלנו, אלה שמייצרים את הדשן, אלה – שהדשן למדינת ישראל מספיק.

חיים ילין: ולכן, מה שאני מציע, טיפ, במקום שיהיה יצוא המוני במספרים שאנחנו לא יודעים, וכמה טייקונים יתעשרו, אותם טייקונים – להחליט שמדינת ישראל באה ואומרת: לא, לא הכול ליצוא, חלק נשאר במדינת ישראל, חלק גדול.

חיים ילין: ויעשו את השלב השני ואת השלב השלישי ויקימו מפעלים נוספים, לא יפטרו.

חיים ילין: זה מה שהם צריכים לעשות.

חיים ילין: ואותו דיון – שלי, תקשיבי טוב – על האשלג הוא הרבה יותר גדול מאשר על הגז.

חיים ילין: כי הגז, מצאו אותו לפני כמה שנים.

חיים ילין: האשלג, מוציאים אותו ממדינת ישראל עשרות שנים, מול העיניים שלנו.

חיים ילין: ודין האשלג בדיוק כמו דין הגז – כמה אתה תייצא, כמה תשאיר בעתודות, ובסופו של דבר כמה מקומות עבודה יהיו, לעתיד של מדינת ישראל.

נחמן שי: ודין חבר הכנסת ילין כמו דין חבר הכנסת עמיר.

נחמן שי: משכתי.

חיים ילין: האמת, אני מודה לך מאוד.

נחמן שי: תודה רבה.

חיים ילין: רגע, אבל משפט אחרון.

נחמן שי: בסדר.

נחמן שי: בסדר.

חיים ילין: אני חושב שהדיון הזה הוא לא דיון פוליטי.

נחמן שי: נכון.

חיים ילין: הוא לא על כלכלה סוציאליסטית או קפיטליסטית – –

נחמן שי: נכון.

חיים ילין: – – הוא על זה שכל בן-אדם פה שם תוכנית חיסכון לילד שלו, וגם המדינה חייבת לשים תוכנית חיסכון לדור הבא ולנכדים ולנינים, וזה הגז וזה האשלג ואלה אוצרות הטבע של מדינת ישראל.

חיים ילין: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת ילין.

נחמן שי: נעבור עכשיו לתשובתו של שר הכלכלה אריה מכלוף דרעי.

נחמן שי: נדמה לי שהוא לא דיבר עדיין בתפקיד החדש שלו, אז אני מצטרף לכל הברכות שהושמעו פה – ואתגר גדול עומד לפניך, ידידי השר, אתגר גדול מאוד.

נחמן שי: בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, תודה על הברכות.

אריה מכלוף דרעי: ידידי כבוד השר, חברי וחברות הכנסת, אני אתחיל, לצערי, עם הנתונים הכואבים, אבל חייבים לשים אותם על השולחן.

אריה מכלוף דרעי: האבטלה במדינת ישראל – זו בשורה גדולה – היא רק 6%, שזו אבטלה גבולית, אבל באזור – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אריה מכלוף דרעי: – – – אבל באזור הדרום, לצערי הרב, אנחנו ברמה – בעיקר בנגב המזרחי – אנחנו מדברים על רמת אבטלה יציבה, כבר כמה שנים, של קרוב ל-15%; ואני אומר ממוצעת, יש מקומות שהיא יותר – –

טלב אבו עראר: – – –

אריה מכלוף דרעי: דקה.

אריה מכלוף דרעי: אני אגיע.

אריה מכלוף דרעי: שוואיה שוואיה, לאט-לאט.

אריה מכלוף דרעי: – – וזה בלי להביא בחשבון את הפזורה הבדואית, ששם המספרים – אני אפילו לא יודע אם מישהו יכול להגיד אותם במדויק, קשה מאוד לדעת, אבל מדובר בעשרות אחוזים, לצערי הרב.

אריה מכלוף דרעי: עוד נקודה אחת מאוד כואבת – מה שאמר חבר הכנסת עמיר פרץ.

אריה מכלוף דרעי: בממוצע, חבר הכנסת עמיר פרץ – – –

עמיר פרץ: – – –

קריאות: – – –

חיים ילין: עמיר, מדברים אליך.

אריה מכלוף דרעי: השכר הממוצע בדרום הארץ, לצערי הרב, נמוך בכ-20% בממוצע מהשכר במרכז הארץ, ויש מקומות שגם ביותר.

אריה מכלוף דרעי: גם הצפון, לצערי הרב, בבעיה דומה, ובתוך הצפון יש אזורים – עוד יותר.

אריה מכלוף דרעי: כמו בדרום, אין דינן של באר-שבע וקריית-גת כדין הנגב המזרחי; אותו דבר, אין דינה של בית-שאן, לצערי, והאזור הזה ועוד מקומות אחרים, כדין קריית-שמונה.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק – – –

יפעת שאשא ביטון: – – – יש הרבה יותר צפונה – – –

אריה מכלוף דרעי: נכון, נכון, נכון.

אריה מכלוף דרעי: אז זאת תמונת המצב.

אריה מכלוף דרעי: הדבר הראשון שעשיתי ביום שנכנסתי לתפקידי כשר הכלכלה והנגב והגליל, היה פגישה אצל ראש הממשלה, ביחד עם ידידי שר האוצר וראש עיריית דימונה בני ביטון, ושם ראש הממשלה מינה אותי, ביחד עם שר האוצר, להתעסק נקודתית בנושא של הנגב המזרחי ובתעסוקה לאזור הזה שם, למנות צוות בין-משרדי וללוות אותו.

אריה מכלוף דרעי: אני אולי מהדור הישן, רגיל שעבודה כזאת זה לקחת את הרגליים ולנסוע למקום, לשבת עם אנשים במקום, ולא להזמין אותם לירושלים ללשכות ולשמוע את הפקידים למה הכול טוב.

אריה מכלוף דרעי: ובאמת ירדתי לשם, פגשתי את ראשי הרשויות של הנגב המזרחי, בני ביטון מדימונה ומיכאל ביטון מירוחם, ומערד, ממלא-מקום ראש העיר – יש בחירות שם בחודש הקרוב – וגם את ראש המועצה של מצפה-רמון.

אריה מכלוף דרעי: הנתונים קשים.

אריה מכלוף דרעי: מצד אחד, יש התפתחות יפה מאוד בנגב המזרחי; חייבים לומר את זה, לא להדביק חלילה סטיגמה.

אריה מכלוף דרעי: דימונה של היום היא לא דימונה שאני הכרתי לפני 20 שנה, אין ספק, יש התפתחות יפה מאוד.

אריה מכלוף דרעי: מיכאל ביטון בירוחם עושה עבודה יוצאת מן הכלל, וכן, אין ספק שיש שם התפתחות – – –

נחמן שי: נתיבות.

נחמן שי: נתיבות.

אריה מכלוף דרעי: לא, נתיבות זה לא הנגב המזרחי.

נחמן שי: אה, אוקיי.

אריה מכלוף דרעי: אני מדבר על הנגב המזרחי.

חיים ילין: שדרות ונתיבות – – –

אריה מכלוף דרעי: כיוון שהמצב והתעסוקה בנתיבות יותר טובים מהמצב והתעסוקה בדימונה ובמקומות אחרים.

אריה מכלוף דרעי: אני בכוונה התמקדתי בנגב המזרחי.

שרון גל: באופקים לא.

שרון גל: אי-אפשר לעשות הפרדה.

אריה מכלוף דרעי: לא, לא.

אריה מכלוף דרעי: גם באופקים האבטלה יותר נמוכה, אני אומר לך, בנתונים.

אריה מכלוף דרעי: אלה הנתונים.

אריה מכלוף דרעי: ומצד אחד יש התפתחות גם במערכת החינוך וגם בבנייה למגורים, אתה רואה את זה בשווי, במחיר של הדירות – יש ביקוש, יש היענות.

אריה מכלוף דרעי: בדימונה מתוכננות – כבר בבנייה או בתכנון – 7,000 יחידות דיור.

אריה מכלוף דרעי: זו בשורה אדירה לדימונה.

אריה מכלוף דרעי: ובירוחם הוציאו מכרז לקוטג'ים – קפצו על זה; על כל קוטג' יש כמה מועמדים, ומדובר על 600–700 קוטג'ים.

אריה מכלוף דרעי: אלה לא דברים שהיינו רגילים אליהם לפני שנים.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שיש התפתחות, אבל יחד עם זאת, הבעיה של התעסוקה, של האבטלה, היא בעיה גדולה; היא בעיה גדולה וצריך לפתור אותה.

אריה מכלוף דרעי: ולכן, הפתרון – אין ברירה אחרת – הפתרון חייב להיות נקודתי ולטפל ברמת המפעל וברמת האיש.

אריה מכלוף דרעי: אם אני שומע, למשל, שבדימונה יש אפשרות שבתוך חודש רשת "פתאל" תפתח סנטר שיעסיק 250 עובדים ועובדות – שלא צריך הרבה הכשרה – – –

יפעת שאשא ביטון: צריך לדאוג שהשכר לא יהיה שכר מינימום – – –

עמיר פרץ: – – – שכר יותר נמוך.

קריאות: – – –

עמיר פרץ: השכר הממוצע ירד יותר.

קריאות: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – מה אתה מציע?

אורלי לוי אבקסיס: חדרניות?

אריה מכלוף דרעי: לא לא לא.

קריאות: – – –

אריה מכלוף דרעי: לא, לא, זה לא עובדי בית-מלון.

אריה מכלוף דרעי: זה עובדי – איך קוראים לזה?

אריה מכלוף דרעי: עובדי שירות.

אריה מכלוף דרעי: זה סנטר שנותן שירות לבתי-המלון.

אריה מכלוף דרעי: תראי, אנשים, קודם כול שתהיה להם תעסוקה.

אריה מכלוף דרעי: מי שרוצה ליצור תעסוקה, ואם יש ביקוש לדבר הזה, אז צריך לתת לו את הכלים.

אריה מכלוף דרעי: ובגלל בעיות ביורוקרטיות כאלה ואחרות, או תיאום בין משרדים – או אני אתן לכם דוגמה בולטת של הבוקר, לצערי הרב.

אריה מכלוף דרעי: אתה קם בבוקר – אני עוד מעט אדבר על המשבר בכי"ל, אבל לפני המשבר בכי"ל, אתה שומע שיש עוד מפעל בדימונה, "בטוב טעם", קייטרינג, שעומדים לסגור, עם כמה עשרות עובדים, 70 או 80 עובדים.

אריה מכלוף דרעי: וכל זאת למה?

אריה מכלוף דרעי: לא תאמינו.

אריה מכלוף דרעי: הוא יושב, הוא קיבל בפטור ממכרז ממינהל מקרקעי ישראל את הקרקע ששם הקייטרינג נמצא.

אריה מכלוף דרעי: היות שהוא נותן בעיקר שירותי קייטרינג לבתי-ספר, ובחודשי הקיץ בתי-הספר לא עובדים, אין לו עבודה בקייטרינג בחודשיים האלה, אז מה הפתרון שלו?

אריה מכלוף דרעי: הוא רצה, בקרקע שנתנו לו, לעשות בחודשיים האלה קצת אירועים כדי להחזיק את העובדים, כדי שאחר כך, בתחילת שנת הלימודים, הוא ימשיך בקייטרינג.

אריה מכלוף דרעי: אבל מייד הוא קיבל טלפון – הביורוקרטיה יודעת לעשות את זה מייד: אסור לך.

אריה מכלוף דרעי: תנאי השימוש האלה הם לקייטרינג, לא לאירועים הקטנים הללו, ולכן תשלח – מה אכפת לאותו פקיד ש-70–80 עובדים ילכו הביתה והמקום ייסגר?

אריה מכלוף דרעי: ואתם יודעים, לפתוח את הקייטרינג מחדש – זה יהיה קשה אחרי שתשלח את העובדים הביתה.

אריה מכלוף דרעי: אז אנחנו, למרות שזה לא קשור אלי, לתפקיד שלי – את המינהל אתמול החליטו להעביר לשר האוצר, לא אלי – אבל בכל זאת, אני מרגיש חובה לעניין הזה, ואני לא בורח מהעבודה.

אריה מכלוף דרעי: העובדים המסורים שלנו במשרד זימנו להיום ב-16:30 אצלנו את כל הגורמים בעניין.

אריה מכלוף דרעי: כך אני רואה את התפקיד שלנו: לנסות ולכנס את כל משרדי הממשלה.

עמיר פרץ: אדוני השר, ועדת השרים הזו שהוקמה – – –

סופה לנדבר: איך אתה לא מפעיל את מניית הזהב?

אריה מכלוף דרעי: דקה, אגיע לכי"ל, אני עכשיו נמצא – לפני מניית הזהב אני רוצה להתעסק עדיין בשניצל וברבע העוף של הקייטרינג, אחר כך נתעסק במניית הזהב.

נחמן שי: הוא יגיע לאט-לאט.

אריה מכלוף דרעי: נגיע לאט-לאט.

עמיר פרץ: אדוני השר, בוועדת השרים שהוקמה, ניתן לך איזה תקציב, איזה מסגרת, משהו?

אריה מכלוף דרעי: אז אגיד לך: כן.

עמיר פרץ: או ששולחים אותך, מה שנקרא, להיות שק החבטות הנחמד של האנשים.

נחמן שי: ילד הכאפות.

אריה מכלוף דרעי: לא לא לא, אני מאוד שמח שאתם דואגים לי, אבל לא אהיה – – –

נחמן שי: אמרנו שנתמוך – – –

אריה מכלוף דרעי: כן, כן.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לכם שוב: אין ספק שנצטרך גם להביא שורה – חבילה – של המלצות, אבל קודם כול צריכים לזכור: יש בתוך משרדי הממשלה כלים רבים מאוד וצריך לדעת להפעיל אותם.

אריה מכלוף דרעי: אתן לכם דוגמה: בערד, ששם זו באמת בעיה קשה מאוד, לו היו עובדים צעד-צעד כדי לגרום לכך שכל מי שצריך לעשות יעשה; אם צינור הגז הטבעי, שכבר פרוס, היה מגיע גם לערד, אולי – כך אומרים אנשי האוצר, אני לא בטוח – מפעל המגבות לא היה נסגר, ובטח מפעלים אחרים, כיוון שזה מוזיל ב-30%–40% את ההוצאות על אנרגיה, שהן הוצאות גדולות מאוד בתעשייה.

אריה מכלוף דרעי: התקציב נמצא, 12 מיליון שקל.

אריה מכלוף דרעי: אבל פה ביורוקרטיה כזו, רישיון כזה, וככה זה נתקע.

אריה מכלוף דרעי: אני מתכונן להיות נער שליח מחדר לחדר וממשרד למשרד כדי לדאוג לכך – – –

עמיר פרץ: האינסטלטור.

עמיר פרץ: משחרר את הסתימות.

אריה מכלוף דרעי: האינסטלטור – תקראו לזה איך שאתם רוצים.

אריה מכלוף דרעי: בפירוש אני רואה בזה, אני חושב, את המשימה החשובה שלי כשר הכלכלה – לדאוג לאותם שקופים, ובאמת לא כמליצה הפעם.

אריה מכלוף דרעי: ואני שמח שכולם אימצו את המילה הזאת, שקופים.

אריה מכלוף דרעי: כנראה היא מייצגת את האמת.

אריה מכלוף דרעי: באמת האנשים הללו היו שקופים, אף אחד לא התייחס אליהם, וצריך לדאוג לכך, לתת להם קצת צבע.

אריה מכלוף דרעי: והצבע הוא קודם כול בפרנסה; אין מה לעשות, אדם שעובד יש לו כבוד, אדם שלא עובד אין לו כבוד.

אריה מכלוף דרעי: לכן צריכים לדאוג לדבר הזה, וזאת המשימה.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו שורה שלמה של – באמת בתשובה לחבר הכנסת פרץ, מובן שנצטרך בסוף – הרי מה קורה?

אריה מכלוף דרעי: כשאני שומע, ושמעתי מהנהלת המשרד – הבאתי גם את משרד הנגב והגליל, שאני רואה בו כלי גם לעזור, בעיקר לדברים כמו שאמרת – הדברים הקטנים שחסרים, מיליון השקלים או חצי מיליון השקלים, כדי להביא את החבילה הגדולה.

אריה מכלוף דרעי: הרי אנחנו יודעים, אפשר להביא עזרה מהרבה, אבל בסוף הכסף הקטן הוא שהורס את הכול.

אריה מכלוף דרעי: אז אני רואה בכלי הזה של הנגב והגליל כלי כדי לעזור לנו בדברים.

אריה מכלוף דרעי: אבל שמעתי שיש באמת הרבה פתרונות, ואני שואל את האנשים: אם זה כל כך טוב, הכלים האלה שיש, אז למה בחמש השנים האחרונות נשארה האבטלה בנגב המזרחי 15%?

אריה מכלוף דרעי: אם אתם כל כך טובים בתשובות, אז למה נשארה כזאת אבטלה?

אריה מכלוף דרעי: מה התשובה?

אריה מכלוף דרעי: אגיד לכם מה התשובה.

אריה מכלוף דרעי: הכלים הם באמת טובים, אבל תגידו לי אתם בעצמכם: אם את אותם כלים נותנים גם לקריית-גת ולבאר-שבע ולמקומות אחרים, למה שיזם, עם כל הכבוד, יבוא לערד או יבוא לדימונה או יבוא למצפה-רמון?

אריה מכלוף דרעי: מה פתאום שיבוא לשם?

אריה מכלוף דרעי: אז המסקנה המתבקשת היא שצריך לעשות בתוך הנגב גם סדרי עדיפויות אחרים.

אריה מכלוף דרעי: אותו דבר בגליל, אותו דבר בצפון; אין דינה של צפת, למשל, או נניח קריית-שמונה, כדינה של כרמיאל או כדין חיפה או כדין הקריות.

אריה מכלוף דרעי: חייבים לעשות הפרדה בדברים הללו דרך הכלים, אם חוק עידוד השקעות הון או דרכים אחרות.

אריה מכלוף דרעי: ואני יודע שיהיו פה מלחמות על הדברים הללו, אנחנו יודעים מה קורה כשמגיעה בסוף החלוקה.

אריה מכלוף דרעי: אבל אין ברירה אחרת, אין דרך להתמודד.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר: אני לא מאשים אף אחד, באמת אף אחד לא אשם, אבל זה הנתון.

אריה מכלוף דרעי: יש מוקדי אבטלה שחייבים להתמודד אתם בטיפול מיוחד.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו אני מגיע לבדואים; הפזורה למשל בנגב.

אריה מכלוף דרעי: אי-אפשר – – –

טלב אבו עראר: בנגב המזרחי גם – – –

אריה מכלוף דרעי: אי-אפשר להתמודד – אין מה לעשות, זו בעיה ייחודית, זה אחוזי אבטלה נוראים, וחייבים להתמודד בכלים מיוחדים של הכשרה, של תעסוקה, של מלגות קיום, של להביא יזמים לשם, להביא תעסוקה.

טלב אבו עראר: אדוני השר, זה הפתרון?

טלב אבו עראר: אין מה לעשות?

אריה מכלוף דרעי: מה?

טלב אבו עראר: זה הפתרון?

טלב אבו עראר: אין מה לעשות?

אריה מכלוף דרעי: לא שומע.

טלב אבו עראר: אתה אומר: אין מה לעשות.

אריה מכלוף דרעי: לא, אין מה לעשות, וחייבים להתמודד עם הבעיה הזו בדברים ייחודיים, לתת להם פתרונות הולמים מיוחדים לאזורים שלהם.

אריה מכלוף דרעי: ההפך, חלילה, לא תשמע ממני לעולם: אין מה לעשות.

אריה מכלוף דרעי: זה בסדר.

עמיר פרץ: כשהוא אומר "אין מה לעשות" הוא מתכוון: אי-אפשר להתעלם מזה.

עמיר פרץ: לזה הוא מתכוון.

זוהיר בהלול: זה לומר משהו ולהתכוון להפך.

חיים ילין: כמו שהילדים אומרים, הפוך על הפוך.

אריה מכלוף דרעי: לכן נדאג במקומות הללו להגדלת היקף הסבסוד של קרקעות באזורי תעשייה; ניתן הכשרות מקצועיות, עם כל התנאים לכך, לאוכלוסיות מיוחדות; נרחיב ונוסיף את מרכזי הסיוע והליווי לעסקים קטנים, שאני רואה בהם דבר חשוב מאוד.

אריה מכלוף דרעי: העסקים הקטנים הם בסוף המנוע של הכלכלה והם הפתרונות הכי זמינים.

אריה מכלוף דרעי: ובמקום להתחיל – מובן שהכי טוב זה להתמודד, להביא עוד "אינטל" אחד למדינת ישראל, וזה חשוב.

אריה מכלוף דרעי: אבל בינתיים, על הדרך, עד שנמצא אחד כזה, זה העסקים הקטנים, שהם מתמודדים, הם מעסיקים – זה עשרה עובדים וזה חמישה; לתת להם אפשרות להוסיף עובדים, לקלוט עוד עובדים, להרחיב את העסקים שלהם, לעזור להם בדברים הללו, ובעזרה קטנה אפשר להניע מספרים גדולים מאוד.

אריה מכלוף דרעי: וכמובן, המשימה שלנו היא להעתיק ולאתר מפעלים חדשים לאזור.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש – אה, לגבי נושא כי"ל אני חייב להתייחס.

אריה מכלוף דרעי: תראו, הנושא של כי"ל הוא כמובן לא ישירות בתחום אחריותי, יש פה בעיות יותר גדולות.

אריה מכלוף דרעי: אני לא קשור למניית הזהב או הדברים האלה, זה יותר החשבת הכללית והאוצר, אבל בכל זאת זה נושא של תעסוקה.

אריה מכלוף דרעי: שוחחתי בימים האחרונים כמה פעמים עם מזכ"ל ההסתדרות אבי ניסנקורן שמייצג את העובדים ומנסה למצוא פשרה בעניין.

אריה מכלוף דרעי: גם דיברתי עם הנהלת כי"ל, בארץ ובחוץ-לארץ – בלי להיכנס לשמות, הגעתי לדרגים הכי גבוהים – והסברתי וניסיתי ועשיתי.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שנראה בזמן הקרוב – יש שתי בעיות: יש הפיטורים, שצריכים לפטר, שיש כאן פיצויים ותנאי פרישה – בזה פחות או יותר הגענו להבנה וסודר העניין הזה; הבעיה מכאן והלאה לעתיד היא לגבי הניהול, הניוד – נוסחאות מאוד קשות ולא פשוטות.

שלי יחימוביץ': זה עוד לא סודר.

אריה מכלוף דרעי: זה עוד לא סודר.

אריה מכלוף דרעי: זה לא סודר, הקטע הזה.

שלי יחימוביץ': לא, הנושא הראשון לא סודר.

אריה מכלוף דרעי: שלי, את מבינה, את מכירה משא-ומתן: כל עוד לא סגרת את הנושא השני, אז אתה גם לא מסכם את הנושא הראשון, בצדק.

אריה מכלוף דרעי: אבל שם היינו יכולים להתמודד.

אריה מכלוף דרעי: אבל בצדק – מה קורה בשנים הקרובות לגבי ניוד עובדים, לגבי צמצום יחידות ודברים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: זה כבר למעלה משלושה חודשים, חייבים לסיים את הפרק הזה.

שלי יחימוביץ': למה לא להפעיל את מניית הזהב ולהפעיל סנקציות אם לא שומרים על מקומות תעסוקה?

אריה מכלוף דרעי: תראי, אני לא מוסמך לענות לך על העניין הזה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מוסמך.

אריה מכלוף דרעי: אבל בדיון שהיה אצל ראש הממשלה ביום ראשון, באותו יום ראשון שבו דיברנו על המשבר הזה, הייתה גם החשבת הכללית.

אריה מכלוף דרעי: אני לא רוצה לדבר בשמה, אבל לא ראיתי שהיא דוחה את הרעיון שאת אומרת, אגיד את זה בלשון הכי עדינה שיכולה להיות.

אריה מכלוף דרעי: מובן שלא ממהרים לעשות את זה, אבל ראיתי שהיא לא נרתעת מלהשתמש אם יצטרכו.

אריה מכלוף דרעי: גם הבהרתי להנהלת כי"ל את העניין הזה, שאנחנו לא נוכל לעמוד מנגד הרבה זמן ולראות את הבעיה הזו, וחייבים למצוא פתרון.

אריה מכלוף דרעי: אני מעדיף שימצאו את זה – – –

קריאה: – – –

אריה מכלוף דרעי: היום מתקיים דיון, אני לא יודע אם כבר מסתיים, יותר שימוע כזה או יותר גישור אצל השופטת בבית-הדין לעבודה.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה מאוד שהיא תצליח קצת ככה להושיב אותם ולסיים את הקטע הזה, כיוון שכל מה שאמרתי זה שחוץ מהבעיה של כי"ל, אנחנו מתמודדים עם בעיות אחרות שאנחנו חייבים להתמודד אתן, אבל ברור שכי"ל מעיבה על כל האזור הזה, על כל העניין, כיוון שהיא המעסיקה הגדולה באזור ויש לזה השלכות גדולות מאוד.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה מאוד שנוכל לסיים את הפרק הזה עוד לפני חג השבועות השבוע.

אריה מכלוף דרעי: הלוואי שלא אהיה אופטימי מדי ובאמת זה יתקדם, כיוון שלפי – אני לא רוצה להיכנס לפרטים, המרחקים הם לא גדולים.

אריה מכלוף דרעי: המרחקים הם לא גדולים.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר באחריות שהמרחקים הם לא גדולים.

אריה מכלוף דרעי: זה רק עניין שצריך למצוא את הנוסחה הנכונה, ואני מקווה שהשופטת תדע להכניס אותם לסד הזה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, אני לא מתנגד לדיון, אני חושב שהכנסת תחליט לאיזו ועדה להוריד את זה.

אריה מכלוף דרעי: אדרבה, שימשיכו לעקוב אחרי העניין.

אריה מכלוף דרעי: אשמח על כל עזרה מהכנסת בעניין הזה, כיוון שהנושא חשוב.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: יש לנו שלוש עמדות נוספות: ראשון, חבר הכנסת זוהיר בהלול; אחר כך – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחר כך – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

נחמן שי: בבקשה, זוהיר.

נחמן שי: כן, מהמיקרופון בצד.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: זה קצר, זה דקה אחת.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, ידוע לך שיש כוונה לפנות את שבט אום-אלקיעאן, שהוא על-פי ההגדרה אום-אלחיראן.

נחמן שי: לא, זה לא פה עכשיו.

זוהיר בהלול: אבל השם הקדמון היה אום-אלקיעאן.

נחמן שי: אבל זה לא הנושא הזה.

נחמן שי: עכשיו אנחנו מדברים על האבטלה בדרום.

זוהיר בהלול: לא, לא, אז על זה רציתי לדבר.

זוהיר בהלול: אז לא עכשיו?

נחמן שי: לא, לא.

נחמן שי: אז אחר כך.

זוהיר בהלול: אוקיי.

זוהיר בהלול: הטעות היא לא שלי, הזמנתם אותי לדבר.

נחמן שי: אין דבר.

נחמן שי: נזכור את זה כשנגיע להצעה.

נחמן שי: אם כך, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

נחמן שי: לעניין הזה.

עמיר פרץ: למה זה לא קשור לכי"ל?

נחמן שי: אתה תמצא קשר, אני בטוח, אם תתאמץ, חבר הכנסת פרץ.

נחמן שי: בבקשה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב בראש, כבוד שר הכלכלה החדש, אני בכוונה אקח את המשפט שאמרת – נכון, אני לוקחת אותו קצת לכיוון אחר: המרחקים לא גדולים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רוצה לומר לך: המרחקים עצומים.

אורלי לוי אבקסיס: כמי שבאה מהפריפריה, כמי שמגדלת את הילדים שלה בפריפריה, וכמי שילדה את שתי בנותיה הבכורות במרכז הארץ, בתל-אביב, המרחקים עצומים, בכל התחומים.

אורלי לוי אבקסיס: אם אני, כאימא לילדות קטנות במרכז הארץ – יותר נכון בתל-אביב – יכולתי לקחת בכל שעה, בכל יום, את הילדות שלי לרופא, למרפאה שכולה רק מרפאת ילדים, עם שבעה רופאים במקביל, ויכולנו עד 19:00 להיכנס, לראות רופא, לקבל טיפול רפואי, אני רוצה לומר לך שבבית-שאן זה לא קיים.

אורלי לוי אבקסיס: ובית-שאן משרתת לא רק את בית-שאן אלא גם את היישובים ליד.

אורלי לוי אבקסיס: בטח שמעתם על הנושא של המחסור האמיתי ברופאים שעובדים רצוף, אבל אני אספר לכם מקרה פשוט מאוד, אדוני השר.

אורלי לוי אבקסיס: אם אני צריכה לקחת את הילד שלי ביום רביעי, אחרי 12:00 – בוקר-צהריים, איך שתקראו לזה – לרופא, אני צריכה לעלות אתו לבית-החולים בעפולה, ולי עוד יש רכב.

אורלי לוי אבקסיס: באמת, אוכלוסיות שקופות, כמו שאתם קוראים להם, אוכלוסיות רבות לא יכולות לעשות את זה, כי הן נאלצות לנסוע באוטובוסים, שלא תמיד זמינים, וגם המחיר – בואו נודה, לעזוב את יום העבודה, להוציא כסף על הנסיעות האלה, אולי גם לאכול משהו בדרך, כי הרבה שעות אתה תחכה שם, בבית-החולים.

אורלי לוי אבקסיס: אז זה מתחיל בבריאות וזה נמשך בחינוך.

אורלי לוי אבקסיס: עניין התעסוקה זה באמת רק פן אחד של הקושי לגור בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: שלא לדבר על התחבורה הציבורית, שבאמת מקשה מאוד על אותם הורים, שגם אם הם בעלי ידע, יכולת, אקדמאים, אין להם איפה לעבוד; הם צריכים לעבוד במרכז.

אורלי לוי אבקסיס: הכול פה זה מעגל אחד גדול.

אורלי לוי אבקסיס: וכאשר אני שומעת, עם כל הכוונה הטובה, על לפתוח רשת של "פתאל" שתעסיק כמה עובדים – –

נחמן שי: אנא לקצר.

אורלי לוי אבקסיס: – – שוב – מה אנחנו מציעים להם?

אורלי לוי אבקסיס: להיות שואבי המים של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: מדוע לא נעשה כמו שעשתה ארצות-הברית?

אורלי לוי אבקסיס: ארצות-הברית לקחה את המפעלים עתירי הידע שלה, את ההתפתחות הטכנולוגית הגדולה ביותר, והעבירה אותם למדינות ולערים הפריפריאליות ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: קידמו את האוכלוסייה, המצב הסוציו-אקונומי עלה, ובמקביל התפתחו שם מרכזי מסחר, וההורים יכלו לתת גם שירותים נוספים לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני רוצה לשאול אותך, אדוני השר, דבר פשוט מאוד: אתה, בממשלה, יכול להשפיע על קווי היסוד, על המדיניות.

אורלי לוי אבקסיס: מדוע החוק לעידוד השקעות הון, שהמדינה מוותרת בו על מיליארדי שקלים לחברות הגדולות – מסתבר שלא מגיע כמו העיקרון שהוביל את החוק לעידוד תעסוקה בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: מי שקיבלו היו אותם מפעלים שקמו במרכז הארץ.

אורלי לוי אבקסיס: מה יש להציע לזוגות צעירים, חוץ ממשהו שהוא ממש לא רציונלי?

אורלי לוי אבקסיס: כי אם זוגות צעירים היום נשארים בפריפריה, כאשר אין שם דיור כהלכה, כאשר המחירים, אפילו של השכירות, הם מטורפים – מה יש להם?

אורלי לוי אבקסיס: אולי הקרבה להורים המבוגרים, שלא להשאיר אותם לבד.

נחמן שי: חברת הכנסת אבקסיס, זה יותר ארוך מההצעה לסדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: האוכלוסייה בפריפריה מזדקנת.

אורלי לוי אבקסיס: אין מה להציע לזוגות הצעירים – ואדוני, דבר אחד נוסף:

אורלי לוי אבקסיס: אפילו אותה עוולה שעשתה הממשלה הקודמת, שלצערי הרב הייתי חברה בה – הפסיקה את מענקי המקום.

אורלי לוי אבקסיס: מה יש להציע לאותם זוגות צעירים, פרט לתחושה מסוימת שלא נוטשים ספינה טובעת?

אורלי לוי אבקסיס: הספינה הזאת טובעת, וכדאי להתחיל להוציא ממנה את המים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אני רק רוצה להעיר שעמדות נוספות נועדו להיות קצרות.

נחמן שי: אני מודה שהדברים שאמרת, גברתי, הם כל כך חשובים, שאנחנו חורגים – כל אחד בבית הזה מרגיש בצורך, והדוגמאות שאת מביאה מדברות לכל אחד מאתנו, אבל פשוט – רק מסגרת הזמן.

נחמן שי: אבל אני מודה לך על דברייך.

נחמן שי: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי ריטונים בקרב בני המעמד העליון שמתקוממים נגד תושבי הדרום שמבקשים לחם ועבודה.

ישראל אייכלר: כתוב: "לחם שאלו כהוגן", ואני שאלתי תמיד: מה זה "לחם, עבודה"?

ישראל אייכלר: היום אני מבין.

ישראל אייכלר: השבוע אמרו ברדיו שכי"ל מוכנה לתת משכורת מלאה לאנשים עד גיל 67 פלוס פנסיה, רק שישבו בבית.

ישראל אייכלר: אני מבין מה זה.

ישראל אייכלר: הם צריכים גם לחם וצריכים גם עבודה.

ישראל אייכלר: אני שומע גם את בני המעמד העליון מתקוממים נגד השר, הרב דרעי, והממשלה, שביטלו את האפליה הגזענית נגד אימהות חרדיות עובדות.

ישראל אייכלר: ואני שואל – פעם היו אומרים: מדינת ישראל היא מדינה ענייה ואזרחיה עשירים; זה היה בתקופה של "פק"מ בלטות" וכל הדברים האלה.

ישראל אייכלר: היום זה הפוך: מדינה עשירה ואזרחיה עשוקים ועניים.

ישראל אייכלר: האוצר מלא.

ישראל אייכלר: גביית המסים לא הייתה מעולם כל כך רבה.

ישראל אייכלר: שכבה עבה של עשירים חיה ברמה בין-לאומית גבוהה מאוד, ומיליוני אזרחים אין להם פרנסה, ודאי שלא פרנסה ראויה.

ישראל אייכלר: אסור להשאיר מיליוני אזרחים על סף קו העוני, 800,000 ילדים מתחת לקו העוני, כאשר בצד השני יש אנשים שלא יודעים מה לעשות עם הכסף.

ישראל אייכלר: שלא לדבר על מה שאנחנו מתבשרים, שיש באדמה אוצרות טבע אדירים והולכים למכור את זה לטייקונים בנזיד עדשים.

ישראל אייכלר: רבותי, יש פה פערי מעמדות כל כך קיצוניים, שמי שקצת יודע היסטוריה יודע שבעבר פערים כאלה גרמו למהפכות ומרד המוני במדינות שלמות.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה את המצב הזה.

ישראל אייכלר: יש לנו מספיק אויבים מבחוץ שמחכים לקריסה חברתית ולמלחמת מעמדות ודתות.

ישראל אייכלר: הציבור צריך להרגיש שגם אם אי-אפשר לעשות את כולם שווים, עשירים ועניים – אין עני ואין עשיר, כולם שווים, זה ניסיון קומוניסטי שלא הצליח – פערים אדירים כאלה, גם זה בלתי אפשרי.

ישראל אייכלר: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

נחמן שי: אני רוצה לפנות אל המציעים ולשאול לאן הם רוצים לראות את ההצעה הזאת עוברת.

נחמן שי: אני רוצה להזכיר לכולם שעוד אין לנו ועדות מתפקדות.

נחמן שי: איפה המציעים?

נחמן שי: אז אני מציע שנעביר את זה לוועדה המסדרת.

נחמן שי: אוקיי, אז אנחנו נעביר את זה לוועדת הכלכלה, לכשתקום.

סופה לנדבר: כספים.

נחמן שי: כספים?

נחמן שי: אתם רוצים בכל זאת כספים עכשיו.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אם יש התנגדות – – – השר?

אריה מכלוף דרעי: לא.

אריה מכלוף דרעי: מה שאתם רוצים.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אז ההצעה היא כזאת: להעביר את ההצעה – עד שיוקמו הוועדות אולי ייקח זמן – לוועדת הכספים כיום, בהרכב הנוכחי שלה.

נחמן שי: אומנם הוא זמני, אבל הוא הרכב לכל דבר, ואנחנו נקיים על כך הצבעה.

נחמן שי: אז מי שבעד – בעד העברה לוועדת הכספים.

קריאה: כספים, כן?

נחמן שי: כן, כספים.

נחמן שי: בעד זה בעד ועדת הכספים; נגד זה נגד ההעברה לוועדת הכספים.

נחמן שי: אין הצעות אחרות.

נחמן שי: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

נחמן שי: אני מסכם – 12 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נחמן שי: תודה רבה לכולם.

נחמן שי: אנחנו חוזרים עכשיו לשאילתות הדחופות.

נחמן שי: היה שיבוש.

נחמן שי: הבנתי ששר התחבורה צריך לחלץ עוד כמה פקקים בכבישים.

נחמן שי: כנראה בגלל זה הוא האריך את הקדנציה – כדי שלא ניתקע עוד.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אתה יכול להוסיף את הצבעתנו?

יואל חסון: כי אנחנו לא הספקנו להצביע.

נחמן שי: אז להוסיף את שניכם – אוקיי.

נחמן שי: אז חברי הכנסת דני עטר ויואל חסון הצטרפו, וגם השר, כמובן.

נחמן שי: אז יש לנו 15, בעצם.

נחמן שי: אני רושם בפרוטוקול.

נחמן שי: הם הצטרפו להצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים.

נחמן שי: חברת הכנסת זנדברג עוד לא דיברה.

נחמן שי: חברת הכנסת זנדברג, את הצגת את השאילתה שלך?

תמר זנדברג: לא.

נחמן שי: עוד לא.

נחמן שי: בבקשה, השר.

נחמן שי: מתחילים.

נחמן שי: חשבתי שעשינו חלק מהתהליך.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: לא הייתי באותו הזמן במליאה.

נחמן שי: בבקשה, השר.

נחמן שי: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: אדוני השר, קודם כול, אני רוצה לברך אותך על שהגעת למרות הפקקים, שמצביעים שוב על הצורך לפתח את התחבורה הציבורית כדי להימנע בין היתר גם מפקקים.

תמר זנדברג: השאילתה נוגעת לסוגיית החיוב הכפול.

תמר זנדברג: כידוע, אחת הבשורות של הרפורמות בתחבורה הציבורית, בכמה מקומות ומטרופולינים בארץ, היא האפשרות לנסוע במחיר של כרטיס אחד במהלך 90 דקות ולעבור בין כלי תחבורה שונים.

תמר זנדברג: לאחרונה דווח על תקלות בהטבה שנקראת "סע כפי יכולתך במשך 90 דקות ושלם על נסיעה אחת" – או שלמי – שגרמה לחיובים כפולים בקרב הנוסעים ולטיפול לקוי מצד חברות התחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: ברצוני לשאול: 1.

תמר זנדברג: האם נכון הדבר?

תמר זנדברג: 2.

תמר זנדברג: אם כן – מה נעשה לטיפול בתקלות?

תמר זנדברג: 3.

תמר זנדברג: כיצד יפוצו הנוסעים שנפלו קורבן לחיוב הכפול?

תמר זנדברג: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: בבקשה, אדוני; ואני מצטרף לברכות של עמיתתי.

ישראל כץ: תודה רבה.

ישראל כץ: התשובה לחברת הכנסת, כפי שהועברה להתייחסות מנהל הרשות הארצית לתחבורה ציבורית – להלן מובאת תמצית התשובה שהתקבלה: 1.

ישראל כץ: אכן הייתה לאחרונה תקלה מערכתית במערכות הכרטוס בחברת "אגד תעבורה" באזור ירושלים.

ישראל כץ: 2.

ישראל כץ: תקלת המעברים במטרופולין ירושלים במערכות של "אגד תעבורה" תוקנה וטופלה.

ישראל כץ: נכון לעכשיו אין פניות של לקוחות או נהגים בנושא הזה.

ישראל כץ: התקלה נבעה מכך שבמהלך שדרוג מערכות הכרטוס בחברת "אגד תעבורה" בהתאם לתקן המעודכן, שהחל בחודש פברואר 2015, השדרוג הזה כלל הגדרה מאובחנת של אזורי המעבר השעתיים המזכים בנסיעה חופשית בתוך 90 דקות מהנסיעה הראשונה.

ישראל כץ: לפיכך נערכו בדיקות מקיפות במערכות, ואף הותקנה בכמה רכבים גרסת תוכנה לאבחון אירועי הכשל.

ישראל כץ: אכן התברר שטבלת אזורי המעבר השעתיים השתבשה בחלק מהאוטובוסים.

ישראל כץ: עם בירור התקלה אותחלו מחדש כל מכשירי הכרטוס בחברה ונטענו בטבלאות תקינות ועדכניות.

ישראל כץ: 3.

ישראל כץ: לגבי קבלת הפיצוי – על מנת לפצות את הנוסעים שנפגעו נבנה מנגנון ייחודי שאיתר את כל הנוסעים שנפגעו עקב התקלה הטכנית.

ישראל כץ: קובץ הזכאים וכמות הנסיעות שלה הם זכאים מתפרסם באינטרנט.

ישראל כץ: בנוסף, יש עמדות שירות ייעודיות שבהן ניתן לקבל את החזר הנסיעות.

ישראל כץ: כמו כן, החברה מבצעת פנייה יזומה ללקוחות לקבלת הזיכוי.

ישראל כץ: יצוין כי לרשות הארצית לתחבורה ציבורית במשרד התחבורה לא ידוע על תקלות נוספות מסוג זה בחברות השונות, ובמידה שתתקבלנה תלונות שכאלה הן יטופלו כנדרש.

נחמן שי: שאלה נוספת, חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: תודה, אדוני השר.

תמר זנדברג: מכיוון שההטבה הזאת או הנסיעה החופשית הזאת במהלך 90 דקות היא בעצם מההטבות הייחודיות והחשובות שבהפעלת התחבורה הציבורית, ומכיוון שבתקלה האמורה בעצם נוצר מצב שנוסעים לא ידעו על החיוב הכפול מכיוון שהם מכניסים את הכרטיס ומבחינתם הוא היה אמור לתת להם מעבר חופשי והם לא יודעים שהם חויבו פעם נוספת, אני רוצה לבקש מאדוני, בהמשך לתשובה שמסרת, לוודא שאכן תיעשה פנייה יזומה לכל אותם משתמשים – אפשר לזהות אותם לפי הכרטיסים – ולו למראית עין של אמון הציבור במערכת, כי התלונות שהגיעו היו תלונות של אנשים שלא היו מודעים לכך, וזה יוצר גם עוגמת נפש רבה, גם אובדן אמון במערכת וגם אכזבה ותסכול.

תמר זנדברג: גם ככה אנחנו נמצאים בעידן שבו הצורך לעודד את השימוש בתחבורה הציבורית הוא גדול, ולא רק לספק את הצרכים של אלה שכבר משתמשים בה לעתים בלית ברירה.

תמר זנדברג: אז אם תוכל להתחייב שהמשרד יוודא שאכן תיעשה פנייה יזומה ושכל מי שנפגע, גם ללא ידיעתו, יפוצה – תודה.

ישראל כץ: אני רק יכול להוסיף ועוד הפעם לומר, שנוסף על דרכי הפיצוי שנקבעו על-ידי פרסום קובץ הזכאים באינטרנט ועמדות שירות ייעודיות שבהן ניתן לקבל את החזר הנסיעות, החברה, כפי שהיא מציינת כאן, מבצעת פנייה יזומה ללקוחות לקבלת הזיכוי, ואני באמת אבדוק שאכן הדבר הזה מתבצע.

ישראל כץ: זה מסוג התקלות שמן הראוי שלא תהיינה, אבל הן מתוך מגמה חיובית של שיפור השירות.

ישראל כץ: בשנה הזאת אמורות להבשיל כמה פעולות ואמורים להבשיל כמה תהליכים, שנמשכים כבר שנים, של שדרוג התחבורה הציבורית: עלייה מדלת אחורית, מרכז מידע אחיד, מרכז סליקה אחיד בין החברות; כי צריך להבין, כשהתחלנו בזה לפני כמה שנים, זה היה לקדם דבר – לא בכפייה אבל בהכרח על החברות – כי אחרת זה לא היה מתחיל, כל הנושא של ה"רב-קו" וכל האפשרות של המעבר.

ישראל כץ: והחברות עצמן, תוך כדי, משדרגות את עצמן לפי היעדים שנקבעו להן.

ישראל כץ: בישראל צריך להיות שירות תחבורה ציבורית מודרני.

ישראל כץ: אני מקווה ומעריך שבשנה הזאת תהיה פריצת דרך בנושאים האלה.

ישראל כץ: במידה שתוך כדי המעברים האלה מתגלות תקלות, נשמח לכל מידע, וכמובן נפעל כדי לתקן את העוול שנגרם לאנשים תוך כדי הביצוע.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: שאלה נוספת לחבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אני גם מצטרף לברכות ולאיחולים להצלחה.

אורי מקלב: מעבר ליכולות הגדולות שלך, הרצף השלטוני שיש לך במשרד התחבורה יכול מאוד להיות לתועלת, ואנחנו מאחלים הצלחה.

אורי מקלב: נוסף על התקלה הזאת שדיברה עליה חברת הכנסת זנדברג, זה לא רק תשלומים כפולים – לאנשים גם נגרמו קנסות ברכבת הקלה בגלל התקלות בכרטוס.

אורי מקלב: אם אתה מטפל בזה, טפל גם בדוחות של 180 שקל, 186 שקלים, שקיבלו אנשים בעקבות התקלה הזאת ב"אגד".

אורי מקלב: יש כאלה שטוענים, אדוני השר, אני אומר את זה קצת בהומור, ששתיית דיאט משמינה.

אורי מקלב: מה הראיה לכך ששתיית דיאט משמינה?

אורי מקלב: שאנשים מלאים מחזיקים תמיד דיאט.

אורי מקלב: זו בדיחה, אבל לפי המשוואה הזאת, האם זה נכון לבוא ולהגיד, לנוכח הנתונים האחרונים שהיו, על עלייה דרמטית בהרוגים בשנת 2014 בעיקר בהולכי רגל – שם הייתה עלייה של 33%, ורוב אלה שנהרגים כהולכי הרגל נהרגים במעברי חציה – האם נכון להגיד, חס וחלילה, שלעבור במעבר חציה נהיה דבר מסוכן?

אורי מקלב: זה נתון שרוב הולכי הרגל נהרגים במעברי חציה ולא בעבירה.

אורי מקלב: זה נכון.

אורי מקלב: זה מפני שאנשים אומנם צריכים לעבור במעבר חציה.

אורי מקלב: האם הדבר הזה, שהוא נתון קבוע – של מעברי חציה שהופכים למקום מסוכן – לא הרבה יותר קל לטפל בו מאשר בדברים אחרים שאתם צריכים להתמודד אתם, כמו מהירות גבוהה, כמו התנגשות חזיתית?

אורי מקלב: מעברי חציה שהפכו למסוכנים מאוד – אלה נתונים של הרשויות, ומה שמפחיד – ובזה אני אסיים – שבתקציב 2014 או 2015 ירד באופן דרמטי הטיפול של הרשויות המקומיות.

אורי מקלב: זו אולי הסיבה שלא מטפלים במעברי החציה.

אורי מקלב: תודה.

נחמן שי: תודה.

ישראל כץ: לגבי השאלה הנוספת של חבר הכנסת מקלב, קודם כול – בהמשך יש שאילתה של חבר הכנסת דני עטר בנושא תאונות הדרכים, על עלייה במספר הנפגעים.

ישראל כץ: אני אתייחס, אבל בעיקרון, תקציב הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים הוא פועל יוצא של תקציב המדינה, ועלייה או ירידה במספר הנפגעים לא תמיד קשורה קשר ישיר דווקא לתקציב הזה.

ישראל כץ: חבר הכנסת מקלב, אני רוצה לציין שבתקציבי משרד התחבורה – אתה דיברת על ירידה אולי בנושא תקציב הסימון – גם כן נתון שצריך לבדוק – אבל תקציבי משרד התחבורה שמועברים לרשויות המקומיות ושמושקעים בכבישים הבין-עירוניים בתשתיות בסך הכול עולים בצורה דרמטית, והיקפי הפעילות וההשקעה גם כן גדלים בצורה דרמטית.

ישראל כץ: לכן אי-אפשר למדוד את זה כדבר נפרד לחלוטין.

ישראל כץ: אבל בהחלט, נושא מעברי החציה – אני לא בטוח, אגב, שרוב הנפגעים הולכי הרגל או שכולם נפגעו רק במעבר חציה; יכול להיות שזה בעת חציית כביש באופן רגלי גם כן.

ישראל כץ: אני לא רוצה להתייחס כאן לנתונים לא בדוקים כרגע.

ישראל כץ: על כל פנים, ודאי שכל הגורמים המוסמכים בודקים ומפיקים לקחים – הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, משטרת ישראל, אגף התנועה, כל הגורמים שקשורים – על מנת להפיק לקחים ולתקן ולטפל ככל שניתן בדברים האלה.

ישראל כץ: לגבי הרכבת הקלה, אנחנו נבדוק אם התקבלו קנסות כתוצאה מהשיבוש הזה.

ישראל כץ: הציבור גם כן רשאי לפנות כמובן.

ישראל כץ: הקמנו גם ועדות ערר כדי לתקן מצבים מהסוג הזה.

יצחק וקנין: השאלה הבאה – של חבר הכנסת דניאל עטר.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, אדוני שר התחבורה, בשבוע החולף נהרגו 17 בני-אדם בתאונות דרכים בכבישי ישראל.

דניאל עטר: נתון זה הוא חלק מתמונת המצב הקשה של עלייה של 36% במספר ההרוגים בתאונות מתחילת השנה.

דניאל עטר: ברצוני לשאול: 1.

דניאל עטר: האם נכון הדבר?

דניאל עטר: 2.

דניאל עטר: אם כן – מה הם הגורמים לעלייה?

דניאל עטר: 3.

דניאל עטר: מה בכוונת

דניאל עטר: כם לעשות בנדון?

דניאל עטר: 4.

דניאל עטר: ויותר ספציפי – מתי, להערכתך, ייפתרו הבעיות בכביש 71, שגובה מחיר כבד בחיי אדם ובנפגעים רבים?

דניאל עטר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דניאל עטר.

יצחק וקנין: ישיב שר התחבורה.

ישראל כץ: אשר לשאילתה של חבר הכנסת דניאל עטר, פנינו גם לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים וקיבלנו נתונים.

ישראל כץ: אכן הנתון הזה הוא נכון ביחס לתקופת הזמן הנוכחית.

ישראל כץ: אלא שתמיד בודקים בהתאם לשנה הקלנדרית את מספרי הנפגעים וההרוגים בסופו של דבר.

ישראל כץ: אני יכול לומר לך שלפני שנה, ב-2014, דווקא בחלק הראשון של השנה, בארבעת-חמשת החודשים הראשונים, הייתה ירידה דרמטית – בדיוק ההפך מאשר השנה – של למעלה מ-25%, ביחס לשנה הקודמת אפילו, ועד סוף השנה, לצערנו, זה התאזן, ואפילו הייתה עלייה מסוימת במספר הנפגעים.

ישראל כץ: לכן זה יימדד עד סוף השנה.

ישראל כץ: יכול להיות שבעצם מכל מיני נסיבות ודברים יש עלייה או ירידה.

ישראל כץ: אנחנו גם מודדים באופן ארוך-טווח – חמש-שנתי, דו-שנתי – את המגמות, גם של מספר הנפגעים וגם של מספר ההרוגים, ומתייחסים ברצינות ועושים ככל שניתן ברמה הזו של פעילות ממשלתית, משטרתית, תחבורתית, הסברתית, כדי לנסות לצמצם את מספר הנפגעים.

ישראל כץ: אני חייב לומר שלפני שש שנים, כשנכנסתי לתפקידי, היו 450 הרוגים; בשנת 2008.

ישראל כץ: בין 2009 לבין 2014 בסך הכול הייתה מגמה של ירידה.

ישראל כץ: הייתה אפילו שנה דרמטית של ירידה מתחת ל-300 הרוגים.

ישראל כץ: לאחר מכן זה מעל 300.

ישראל כץ: אבל אנחנו נמצאים בטווח הזה, ואנחנו מנסים וקבענו יעד גם לשפר ולהוריד ככל האפשר באמצעות פעולות שחלק מהן מונחות בבניין הזה, פעולות חקיקתיות שבאות לטפל במקרים של עבירות קשות, של מה שנקרא תיקים אדומים; גם תיקוני חקיקה באשר לאפשרות של הפקעת רכבים שהיו מעורבים בתאונות חמורות, של החמרה בענישה במקרה כזה, וכל שאר הדברים.

ישראל כץ: בהחלט, בכוונתי לזמן דיון ולשמוע ולראות – אף שאני ממשיך בתפקידי אני מתייחס לזה כאל כניסה מחדש – לשמוע את כל הגופים ולראות איך ניתן לעשות את המקסימום כדי להיערך לשנה הזו ולשנים הבאות בטיפול בדרכים.

ישראל כץ: כביש 71, שמוכר לך היטב, וגם לי, הוא כרגע מהכבישים שעוד לא בוצעו מחדש.

ישראל כץ: הוא בהחלט כביש שקודם בו התכנון, ותכנון זה דבר שלוקח גם שנים, כמו שאתה יודע כראש מועצה יוצא, על מנת לבצע אותו, כמו שיש כביש עפולה–גולני וכבישים אחרים.

ישראל כץ: למה בולט שעוד לא ביצעו?

ישראל כץ: כי הביצוע בכל רחבי הארץ הוא באיכות וברמה מאוד גבוהות ובהיקפים מאוד גבוהים, ולכן, מטבע הדברים, כשעושים – רוצים שיעשו בכל מקום ומקום.

ישראל כץ: צריך להבין שהטיפול הכולל בכביש 71 הוא טיפול בהיקף של מעל מיליארד שקלים, מיליארד וחצי שקלים.

ישראל כץ: עכשיו, הוא גם חייב להיות מטופל במסגרת תוכנית מסודרת.

ישראל כץ: מה כן נעשה כרגע?

ישראל כץ: באופן מיידי הוגברה האכיפה המשטרתית בכביש והאכיפה של משרד התחבורה בנושא המשאיות.

ישראל כץ: בטווח הבינוני יושלם ביצוע טיפול במוקדי סיכון, ואני לוקח גם את פרויקט רכבת העמק, שהוא בביצוע ממש מואץ ועתיד להיות מושלם, בעזרת השם – בחודש אוגוסט-ספטמבר בשנה הבאה הרכבת אמורה כבר לעבוד.

ישראל כץ: ותוך כדי ביצוע המסילות מבצעים גם הפרדות בין הכביש לבין המסילות.

ישראל כץ: אנחנו כמובן מנצלים את זה על מנת לשפר את איכות הכביש ולצמצם את הסיכונים בכביש עצמו.

ישראל כץ: מדובר בארבעה מוקדים שבהם בהחלט העבודות על מסילת רכבת העמק גם משדרגות את הכביש.

ישראל כץ: בכל מקרה, אנחנו מתחילים בדיונים במשרד התחבורה בתקופה הזאת, בקרוב.

ישראל כץ: ביקשתי שיביאו בפני את כל החומר על מנת להתחיל לגבש את התוכנית הרב-שנתית הבאה.

ישראל כץ: במסגרת הזאת יש התחייבות שלי, ולשמחתי אני יכול גם לפעול כדי לממש אותה כי אני ממשיך בתפקידי, התחייבות שגם מוכרת לך, שכביש 71 יהיה בין הפרויקטים הראשונים שייכנסו לביצוע על מנת לבצע אותו במלואו.

ישראל כץ: נוסף על זה, אני רוצה לומר, בתור מי שדחף את רעיון רכבת העמק ואת הביצוע, שהרכבת היא דו-שימושית: היא גם לנוסעים והיא גם לתובלה.

ישראל כץ: אחת המטרות הברורות היא להעביר את תובלת המשאיות מנמל חיפה ונעה לכיוון מזרח – גם היום זה מתקיים – להעביר אותה ככל שניתן לתובלה רכבתית.

ישראל כץ: גם הנחיתי להקים מסוף מטענים באזור בית-שאן.

ישראל כץ: הוא בשלבי תכנון, ואני באופן מוקפד מוודא שהביצוע יהיה מהיר ככל שניתן.

ישראל כץ: יש היום משאיות טורקיות, יש אחרים שמובילים, ואני בטוח שהמסחר יתרחב.

ישראל כץ: החזון הוא, אגב, חיבור המסילה, מסילת העמק – – –

יעקב פרי: עד איפה תגיע – – –

ישראל כץ: היא תגיע עד אזור בית-שאן, עד בית-שאן, עם מסוף מטענים – –

יעקב פרי: אפשר – – –

ישראל כץ: – – שיהיה.

ישראל כץ: כך שיובילו ברכבת – –

יעקב פרי: אפשר – – –

ישראל כץ: – – ומשם המשאיות הירדניות או הישראליות יובילו.

ישראל כץ: החזון האמיתי שאנחנו מקדמים תכנונית: לחבר מסילות רכבת בין ישראל לירדן, ובאזור שיח'-חוסיין אנחנו מקדמים כרגע את התכנון מבית-שאן לאותו אזור.

ישראל כץ: יש גם גורמים בין-לאומיים שמתעניינים בנושא במסגרת החזון האזורי.

ישראל כץ: גם בשיחות שהיו עם ירדן בדרגים הבכירים ביותר ניתן אור ירוק להתחיל לקדם תכנון ולבדוק את האפשרות לבצע, כך שאותה רכבת העמק תצטרך, גם בהיקף הנוסעים וגם בתובלה, להוריד מהכביש עומס.

ישראל כץ: מעבר לזה, מובן שאנחנו נבצע גם ונטפל בכביש באופן יסודי כפרויקט מלא.

ישראל כץ: מעבר לדברים שאנחנו עושים כאן, כמו שציינתי, גם עפולה–גולני, נוסף על כל מה שעשינו כמובן, הזרוע הצפון-מזרחית של כביש 6, שכבר עכשיו היא בביצוע מלא, כך שאפשר יהיה לנסוע מעמיעד, ליד קריית-שמונה, עד צומת שוקת, וכבר בסוף השנה אמור להיות הכביש מוכן, כביש חוצה-ישראל, ללא אף רמזור, כביש בטוח ומהיר.

ישראל כץ: האזור של כביש 71, העמק והגליל, הוא כמובן חלק שיטופל מכל החזון הזה.

ישראל כץ: ואכן, הדברים שקורים – אותם כבישים אדומים, בעיקר בפריפריות – אנחנו מטפלים בהם בהיקפים חסרי תקדים, אבל לא נוכל, אפילו בקדנציה של שש שנים, שגם מוארכת כרגע, לפתור את כל מה שלא עשו כאן הטורקים, האנגלים, אבות הציונות, קברניטי מדינת ישראל וכו' וכו'.

ישראל כץ: אנחנו מוציאים, וזה ידוע, תחת אידיאולוגיה מאוד ברורה של חיבור הגליל והנגב, ירושלים, למרכז, וגם בתוכם, סכומים חסרי תקדים.

ישראל כץ: והיקף הביצוע – נחישות הביצוע – אני יכול לומר, וכולם רואים – היא כזו שלא הייתה מעולם בהיקפים כאלה, אבל ייקח זמן, ותמיד יהיו כמובן צרכים נוספים לטפל בהם.

יצחק וקנין: תודה, אדוני השר.

יצחק וקנין: יש עדיין שאילתה דחופה, שאלת המשך.

יצחק וקנין: אחריך, חבר הכנסת אורי מקלב וחבר הכנסת חמד עמאר, שאילתה נוספת.

דניאל עטר: אדוני השר, כיוון שאנחנו מכירים לא מהיום ועבדתי מולך מיום כניסתך למשרד, ואני יודע להעריך מאוד את יכולות הביצוע שלך – ואת התוצאות שלהן רואים בשטח; אף אחד לא יכול להתכחש לכך, זה לא קשור לא לאופוזיציה ולא לקואליציה, זה קשור לאמת.

דניאל עטר: ודווקא בגלל היכולות האלה, וכיוון שאתה מעורה ובקי בפרטים של איחוד המינהלות של הרכבת ושל מע"צ באזור של כביש 71 עם מסילת הרכבת ועם הכביש הדו-מפלסי – ואנחנו יודעים שזו משימה שגם כשאחד כמוך ידחף אותה היא לוקחת כמה שנים, כי זה לא מעט עבודה.

דניאל עטר: ואם מוסיפים לזה את ההסכם שנחתם, שיוצר שיירות כמעט אין-סופיות של פריקה של תוצרת בנמל חיפה והובלתה על גבי משאיות בכביש 71 דרך הגשר לירדן – העומסים האלה מגבירים את הסכנה של החיים לאורך הכביש הזה, בקיבוצים, במושבים, בעיר בית-שאן ובעיר עפולה.

דניאל עטר: כל מה שאני מנסה לחדד זה – האם ניתן לממש את אותה תוכנית שגובשה אצלכם במשרד התחבורה, והוצגה בפנינו כבר לפני שנה וחצי, לתקופת הביניים, עד להשלמה של הרכבת והפחתת העומסים על הכביש, וכמובן סלילת הכביש עם כל המחלפים שאושרו אחרי הרבה מאוד שנים?

דניאל עטר: תקופת הביניים הזאת – השקעה מזערית.

דניאל עטר: מדובר שם על סך הכול כ-6, 7, 8 מיליון שקלים שיכולים להציל חיי אדם.

דניאל עטר: אם אפשר, ברשותך, את הנקודה הזאת לחדד.

דניאל עטר: אני חושב שזה יכול להיות יוצא מן הכלל ולהמשיך את האווירה הקיימת סביבך, ואני מאחל לך שתמשיך לעשות בצורה חיובית גם בקדנציה הנוכחית כמו בקדנציות הקודמות.

דניאל עטר: תודה.

ישראל כץ: תודה רבה.

ישראל כץ: התשובה היא כן.

ישראל כץ: אני חושב שציינתי שחלק א' זה אותו טיפול במוקדי סיכון – – –

יצחק וקנין: אדוני השר, אולי השואלים הבאים ישאלו, ואז תשיב לכולם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי מקלב, שאילתה נוספת – שאלה נוספת לשר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמאר – איננו, אז נשמע רק את – – –

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי השר, זה בעצם המשך השאלה הנוספת הקודמת, אבל באמת כאן המקום מתאים יותר, בעקבות השאילתה של חבר הכנסת עטר: העלייה במספר ההרוגים ב-2014 – ואנחנו יודעים שאתם מאוד נלחמים – בתוכם, העלייה בהרוגים היא בעקבות הפגיעה בהולכי רגל.

אורי מקלב: וכפי שאתה אמרת בדברי תשובתך, יש סיבה, ואני מחזיק כאן נתון של הרשות, שהפעילות ברשויות מקומיות ואזוריות, הנושא שאתה דיברת עליו, התקציב – הצפי ב-2015 הוא רק 12 מיליון, וב-2014 היו 34 מיליון, אבל יש גם הערה בצד.

אורי מקלב: שני הסעיפים האלה קטנו ביותר מ-50% עקב – – –

ישראל כץ: האם אמרת תקציב 2015 מול 2014?

אורי מקלב: כן, כן.

אורי מקלב: 2015 מול 2014.

ישראל כץ: אבל בעצם תקציב 2015 הוא תקציב 2014 ב-1 חלקי 12.

ישראל כץ: אין תקציב כזה.

אורי מקלב: אבל זה הצפי שלכם.

ישראל כץ: יכול להיות שהיה עלול להיות, היה אמור להיות.

ישראל כץ: אבל בפועל, תקציב 2015 כרגע הוא כמו תקציב 2014.

אורי מקלב: כתוב "הצפי".

אורי מקלב: באמת יש הערה שזה הצפי.

אורי מקלב: אבל בסופו של דבר, החלק שקטן הוא בגלל השותפות ברשויות המקומיות.

אורי מקלב: הרשויות המקומיות – וזה מסביר את מה שאמרת קודם – הורידו את ההשתתפות שלהן.

אורי מקלב: זה יכול לבוא לידי ביטוי בעיקר בסימונים של מעברי חציה ועוד, כשזה נעשה בתקציבים משותפים לא פעם, או שהם לא מוכנים לתת את החלק שלהם וממילא משרד התחבורה לא תורם את חלקו מכיוון שאין שיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות.

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: אני רק אומר, שאם זה הנתון, השאלה, אם לא כדאי להפריד, או לדרוש להפריד את תקציב משרד התחבורה כדי שמשהו ייעשה.

אורי מקלב: התוצאה היא שאם אין שותפות של הרשויות המקומיות, לא נעשה שום דבר.

אורי מקלב: אז אולי משרד התחבורה ייתן את חלקו גם אם אין – במקרים מסוימים, במקומות מסוכנים – גם אם אין את חלקה של הרשות המקומית.

אורי מקלב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מקלב.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב גם לחבר הכנסת עטר וגם לחבר הכנסת מקלב.

ישראל כץ: לגבי חבר הכנסת דני עטר, אני חושב שהוא דיבר על אותם מוקדי סיכון שציינתי שזה בשלבי ביצוע עכשיו, באותם סכומים, באותם דברים, אלה אותם מוקדי סיכון שצריכים טיפול מיידי, וזה דבר שכרגע הוא בתהליך ביצוע; לטפל בהם עד שהרכבת ועד שהכביש עצמו, לאחר מכן, אכן יהיו מוכנים, ובצורה נורמלית, כמו שכל אזור זכאי, הם יחוברו בתוכם ולכל אזורי מדינת ישראל.

ישראל כץ: זה אכן יתבצע.

ישראל כץ: חבר הכנסת מקלב, אני לא הייתי ממהר לומר שהייתה עלייה דרמטית במספר ההרוגים מבין הולכי הרגל לעומת ירידה דרמטית במספר ההרוגים בקרב הנהגים – בסך הכול, זה אותו מכלול, בסופו של דבר, כי יש שנים שיש עלייה בהרוגים בקרב הצעירים ולאחר מכן ירידה.

ישראל כץ: יש הולכי רגל, שזה מאוד חריג.

ישראל כץ: יש דברים אחרים.

ישראל כץ: אני חושב שצריך לנתח את זה בצורה מלאה, ואכן כך עשו ועושים, ולשים דגש בתוכנית הפעולה על אותם דברים.

ישראל כץ: אני גם לא הייתי ממהר להאשים רשויות מקומיות.

ישראל כץ: אני לא יודע על נתון שהרשויות לא מבצעות.

ישראל כץ: אני כרגע לא יודע על נתון כזה.

ישראל כץ: אני חושב שכל רשות רוצה לעשות את חלקה.

ישראל כץ: אנחנו מדברים עכשיו על סימונים ועל דברים מהסוג הזה.

ישראל כץ: אני חושב שהרשויות כן עושות את זה, משרד התחבורה כן העביר את הכספים, והדברים האלה מבוצעים.

ישראל כץ: מדוע הפגיעה הגדולה בהולכי רגל?

ישראל כץ: אלה דברים שצריכים להיבדק; אגב, חלק מחוץ למעברי החציה.

ישראל כץ: נדמה לי שעכשיו בודקים גם שיטה של מספור, דומה קצת לחו"ל, במעברי החציה וברמזורים, איזו התראה לפני החלפת האורות.

ישראל כץ: גם שינו עכשיו, אגב, שונתה התקנה לגבי זכות החציה של הולכי רגל, עם עדיפות להולכי הרגל על הנהגים כרגע.

ישראל כץ: בעצם יש שינוי בדבר הזה.

ישראל כץ: יש גם העניין של האכיפה – צריך להעמיד כלים רחבים לרשות משטרת ישראל.

ישראל כץ: יש הרבה מחשבות בעניין הזה, כדי שהאכיפה תוכל להתבצע בהיקפים המתאימים.

יצחק וקנין: תודה, אדוני השר.

יצחק וקנין: אני מודה לשר התחבורה ישראל כץ.

יצחק וקנין: אני מודה לשואל דני עטר וגם לחבר הכנסת מקלב.

יצחק וקנין: חמישים שנה למותו של אלי כהן הי"ד

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעה לסדר-היום: 50 שנה למותו של אלי כהן הי"ד, מס' 142, הצעה של חבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: תשיב על ההצעה לסדר-היום שרת התרבות והספורט, השרה מירי רגב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב מרגי, רשות הדיבור שלך.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: עמדה נוספת.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, סליחה על הצרידות, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, גברתי השרה, הרשי נא לי: נפלה בחלקי הזכות לברך אותך בהצעה הראשונה לסדר-היום.

יעקב מרגי: אין לי ספק שתצליחי לבטא את היכולות שלך, כפי שעשית בכל התפקידים, גם בתפקיד זה, ואאחל לך את ברכת ההצלחה בכל מעשי ידייך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, ההצעה לסדר-היום של הכנסת באה לציין שגם אחרי 50 שנה מדינת ישראל וכנסת ישראל זוכרות ולא שוכחות את גבורתו ומסירות נפשו של אלי כהן, המרגל הישראלי בדמשק.

יעקב מרגי: וזה המקום גם להודות לנשיאות על המחווה.

יעקב מרגי: זה היה מעבר ובשונה בהגדרה, אנחנו יודעים גם להכיר טובה גם לנשיאות שאישרה.

יעקב מרגי: אלי כהן הי"ד, אחד מגיבורי ישראל, ישב ופעל בדמשק במשך שלוש שנים וחצי ברציפות.

יעקב מרגי: לוי אשכול, ראש ממשלת ישראל בעת מלחמת ששת הימים, אמר במפורש כי מעשיו של אלי כהן חסכו למדינת ישראל חטיבות רבות של חיילים, והמידע שהוא הביא לפני מלחמת ששת הימים היה מידע שלא יסולא בפז, והביא לניצחון הגדול במלחמת ששת הימים.

יעקב מרגי: בשנים שלפני מלחמת ששת הימים מדינות ערב, במיוחד סוריה, גיבשו תוכניות לפגוע בישראל.

יעקב מרגי: אלי כהן, שראה את הסכנה המיידית בתוכניות שלהם, הביא מידע חשוב לשירותי הביטחון הישראליים על המקומות המתוכננים לפיגוע.

יעקב מרגי: הסורים, שאמצעי החבלה שלהם במוביל הארצי נהרסו זמן קצר אחרי שהציבו אותם שם, הבינו שיש מרגל שמעביר מידע.

יעקב מרגי: רבותי, חברי חברי הכנסת, אלי כהן נתפס מאחר שלא ידע שהסורים עושים דממת אלחוט ומחליפים את כל מערכות הקשר שלהם.

יעקב מרגי: לכן, בזמן שהייתה דממת אלחוט הם התבייתו על התשדורות שלו ועצרו אותו.

יעקב מרגי: אלי כהן לא התנגד למעצר, הודה, עמד בגבורה.

יעקב מרגי: מצאתי לנכון להביא את מה שאלי כהן כתב לאשתו נדיה במילות פרידה אחרונות.

יעקב מרגי: אני, ממרומי גילי – הייתי ילד קטן אז כשאלי כהן נתפס, וכל הזמן זה ליווה אותנו.

יעקב מרגי: לימים זכיתי – –

מירי רגב: כולנו רצינו להיות אלי כהן.

יעקב מרגי: – – זכיתי להקים בית-מדרש בשכונה ד' בבאר-שבע עם פעילות קהילתית וגם בית-כנסת, והשם של בית-המדרש ושל בית-הכנסת היה "אלי כהן".

יעקב מרגי: אלי כהן כתב לאשתו נדיה: "נדיה יקירתי, משפחתי היקרה, אני כותב אליכם מילים אחרונות אלו בתקווה שתישארו תמיד מאוחדים.

יעקב מרגי: אני מבקש מאשתי שתסלח לי, שתדאג לעצמה ושתעניק השכלה טובה לילדינו.

יעקב מרגי: יום יבוא וילדי יהיו גאים בי".

יעקב מרגי: – הוא לא ידע כמה העם יהיה גאה בו – "ולך, נדיה יקירתי, את רשאית להינשא לגבר אחר למען יהיה אב לילדינו.

יעקב מרגי: בנושא זה את חופשייה לגמרי.

יעקב מרגי: אני מבקש ממך לא להתאבל על מה שקרה, אלא להסתכל על העתיד.

יעקב מרגי: אני שולח לכם נשיקות אחרונות.

יעקב מרגי: התפללו לעילוי נשמתי".

יעקב מרגי: ולמה לקחתי דווקא את האמירה הזאת?

יעקב מרגי: בקטע הרגשי הזה, שאלי כהן בחר, מתגלמת האישיות של אלי כהן.

יעקב מרגי: ברגעים האחרונים לפני הוצאתו להורג, האי-וודאות המוחלטת, רואים אדם חדור אמונה בשליחות שלו.

יעקב מרגי: אין לי ספק שמומחים שהיו מפענחים את זה היו מגיעים לאותה מסקנה: חדור אמונה, הולך יציב, גאה במה שעשה, חדור בחרדה לגורל עם ישראל ומדינת ישראל, ומסתכל באופטימיות על העתיד של המשפחה שלו ועל העתיד של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: אלי כהן הוצא להורג בתלייה במרכז כיכר אל-מרג'ה, באכזריות, אפילו לא זכה למה שמועלים לגרדום – סליחה, זה מהיום?

יצחק וקנין: רק רגע, תחליפו את – אתה יכול לשתות מזה.

יעקב מרגי: הוא לא זכה אפילו למחווה המינימלית שזוכים לה אנשים שמוצאים להורג בתלייה, כיסוי הראש והפנים.

יעקב מרגי: המשטר הסורי מתנגד והתנגד ועדיין מתנגד לאפשר להביא את עצמותיו לקבורה בארץ-ישראל.

יעקב מרגי: ואני רוצה לומר פה לנדיה: עם ישראל לא שכח את אלי כהן, לא ישכח את אלי כהן.

יעקב מרגי: אלי כהן הונצח במהלך שנות ה-70 במקומות רבים: כיכרות, רחובות, בתי-כנסת, גנים, שבילים.

יעקב מרגי: גם בארצות-הברית, במוזיאון הריגול, קורות חייו ומורשתו של אלי כהן מונצחים.

יעקב מרגי: ולו תהיה זו המחווה הקטנה שאנחנו יכולים לעשות.

יעקב מרגי: אני מקווה – אני לא בקי, כיושב-ראש ועדת החינוך אבדוק זאת – אני מקווה שילדי ישראל זוכים לטעום במהלך שנותיהם הרבות במערכת החינוך קצת ממורשתו של אלי כהן, מאומץ הלב, מגודל רוחו של אלי כהן.

יעקב מרגי: אלי כהן הוא אחד, אחד מני רבים.

יעקב מרגי: אחד מני רבים, כשאנחנו לפעמים פה מתעסקים – לא בזוטות, גם בוויכוחים הציניים שיש פה, גם זה, אבל בכל רגע ורגע – וזאת ההזדמנות גם לומר את מילות ההערכה, ההוקרה והתודה לאלה שמחרפים נפשם, אותן דמויות שאין אצלם הודעה לתקשורת, אין אצלם יצר של קרדיט, הולכים עם זה שנים רבות.

יעקב מרגי: הלוואי, הלוואי שיהיה יום מיוחד שיצוין בו, יחד עם אלי כהן – יום ההוקרה וההצדעה לאותם אנשים שרק את הצללים שלהם אנחנו זוכים לראות לפעמים ולא לדעת את מעשה גבורתם.

יעקב מרגי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: תעלה ותשיב שרת התרבות והספורט, השרה מירי רגב.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, השר ישראל כץ שנמצא פה, אני רוצה לפתוח ולהודות לידידי חבר הכנסת מרגי שהעלה לדיון במליאה את אחת הסוגיות המרתקות בתולדות מדינת ישראל במהלך מלחמת ששת הימים.

מירי רגב: אלי כהן, זיכרונו לברכה – שלום, כבוד השר בגין – שנולד וגדל במצרים, הפך ללוחם המוסד ונחשב לאחד הלוחמים הגדולים של ישראל; אלי כהן, זיכרונו לברכה, מסמל עד עצם היום הזה גאווה לאגף המודיעין, למוסד, למדינת ישראל, שאותה שירת בנאמנות אין קץ.

מירי רגב: אלי כהן, זיכרונו לברכה, סיפק למוסד במהלך שירותו מידע חשוב אשר הביא לשיפור המודיעין ולהיערכות צה"ל באופן משמעותי במהלך מלחמת ששת הימים, ואף תרם לכך שמדינת ישראל הייתה ערוכה ומוכנה למלחמה, בעיקר למערכה עם סוריה, שהביאה לכיבוש רמת-הגולן.

מירי רגב: אלי כהן, זיכרונו לברכה, הפך להיות במותו ובחייו לגיבור ישראל וסמל לנאמנות והקרבה למען מדינת ישראל.

מירי רגב: השבוע, במלאות 50 שנה להוצאתו להורג בדמשק של לוחם המוסד אלי כהן, נערך אירוע בבית הנשיא בירושלים בהשתתפות ראש הממשלה בנימין נתניהו, נשיא המדינה ראובן ריבלין וראש המוסד תמיר פרדו.

מירי רגב: באירוע השתתפו ראשי המוסד לדורותיהם, ראשי היחידות במוסד וגם בני המשפחה, ובהם אלמנתו נדיה, שלושת ילדיו ואחיו.

מירי רגב: כנסת נכבדה, אדוני היושב-ראש, ידידי מרגי, אין עתיד בלי תקווה ואין עתיד בלי נכונות להקרבה; זאת עובדת חיים בחיי האומות כולן, ובוודאי בחיי האומה שלנו.

מירי רגב: מדינת ישראל רוויית אתגרים, מוקפת אויבים שמשנים את פניהם אבל עדיין מסרבים לקבל את היותנו כאן בארצנו.

מירי רגב: גם בתקופתנו ראינו גיבורים רבים, בני ובנות נוער שמתגייסים לצה"ל ומקריבים את עצמם למען המולדת; ראינו זאת במהלך "צוק איתן", "עופרת יצוקה", מלחמת לבנון הראשונה, מלחמת לבנון השנייה, ובמהלך הפעילות המבצעית השוטפת של חיילי ומפקדי צה"ל, אנשי השב"כ ואנשי המוסד.

מירי רגב: גם אם לעתים אנו שומעים ציניות ואי-יכולת להוקיר את אותם גיבורים, רוב הציבור הישראלי מוקיר, מודע, מצדיע לגיבורינו.

מירי רגב: לוחם אלמוני, אלי כהן, זיכרונו לברכה, לוחם סתר נועז, שתרומתו לביטחון ישראל ייחודית ומתמשכת, ובאותו יום מר, 18 במאי 1965, באו לקצם ארבעה חודשים של סבל ועינויים נוראיים, עם עלייתו של אלי לגרדום בלב דמשק.

מירי רגב: בבת-אחת נתגלה הסוד לכולנו.

מירי רגב: הציבור אז, כולו, חש תסכול וזעם על המשטר הסורי שסירב לחוס על חייו, אך בד בבד הציבור הישראלי הרגיש גאווה, כבוד, תודה, הכרה שמילאה – אני זוכרת את הסיפורים, מי לא גדל אז, בתקופה הזאת, ורצה להיות – אנחנו רוצים להיות אלי כהן הבאים, לחיות את החיים המסתוריים האלה, ולעשות ולהקריב למען מדינת ישראל.

מירי רגב: אלי, זיכרונו לברכה, שימש לנו עיניים ואוזניים בשנים שבהן הקצין משטר הבעת' בסוריה את מדיניותו כלפי ישראל.

מירי רגב: הסורים התחמשו בנשק סובייטי, בנו מוצבים, בונקרים, ברמת-הגולן.

מירי רגב: הם ערכו תמרונים, הם פעלו להטיית מקורות הירדן כדי לפגוע במשק המים הישראלי והם עודדו את פעילות הטרור הפלסטיני.

מירי רגב: רבותי חברי הכנסת, אנו מחויבים לקדש את זכרו ולפעול להנצחת שמו של אלי כהן, זיכרונו לברכה.

מירי רגב: אני מתכוונת לפרוס בפניך, חבר הכנסת מרגי – כי זה היה חלק מההצעה שלך לסדר-היום – כיצד מדינת ישראל פועלת ומנציחה את שמו של גיבור ישראל: 40 שנה מאז הוצאתו להורג, ביום האזכרה השנתי למותו, נערך במוסד טקס רב-משתתפים בנוכחות בני משפחתו; במהלך הטקס הוסב שמו של בניין המדרשה, בניין ההדרכה של המוסד, לשמו של אלי כהן; מתקיימת אחת לשנה התייחדות שנתית של עובדי המוסד על שמו; שמו הונצח בבתי-כנסת – הזכרת גם אתה את בית-הכנסת – ברחובות, בכיכרות ובמתנ"סים, בגנים ציבוריים, באנדרטאות ובספריות; הנחלת מורשתו באמצעות אתר ההנצחה של קהילת המודיעין לתלמידי בתי-ספר תיכוניים ערב גיוסם לצה"ל.

מירי רגב: לציון 40 שנה להעלאתו לגרדום התפרסמה כתבה מקיפה על פרשת אלי כהן, זיכרונו לברכה, בגיליון המרכז למורשת המודיעין; בימים אלה פועלים להקמת אנדרטה ברמת-הגולן לזכרו של אלי כהן; השנה, כאמור, לאור ציון של 50 שנה לעלייתו לגרדום של אלי כהן, נערך טקס מרשים, מכובד, לזכרו בבית נשיא המדינה, בהשתתפות ראש הממשלה, אישים רבים ובני המשפחה.

מירי רגב: אני חושבת שצריך לברך את המוסד במדינת ישראל על כך שהם מנציחים את זכרו של אלי כהן, מעבירים את מורשתו לבני-נוער, לחיילים, ללוחמי המוסד, וממשיכים לעשות זאת שנה-שנה, ואף שומרים על קשר מצוין עם משפחתו של אלי כהן.

מירי רגב: אין לי ספק שמדינת ישראל והמוסד ימשיכו ללמוד ולהעביר את מורשתו מדור לדור.

מירי רגב: יהא זכרו ברוך.

מירי רגב: השם ייקום דמו.

יצחק וקנין: תודה, גברתי השרה.

יצחק וקנין: את מבקשת להסתפק?

מירי רגב: אני חושבת שהתשובה הזאת בהחלט מספקת.

מירי רגב: הבאנו את זה לדיון במליאה.

יצחק וקנין: תסתפקו.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו מסתפקים בתשובה.

יצחק וקנין: תודה לגברתי השרה.

מירי רגב: תודה, כבוד היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי, שהעלה את הנושא.

יצחק וקנין: עיכוב תשלומי פנסיה למאות גמלאים

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: עיכוב תשלומי פנסיה למאות גמלאים – הצעות לסדר-היום מס' 124, 138 ו-153, של חברי הכנסת איציק שמולי, יואב בן צור ורועי פולקמן.

יצחק וקנין: איציק שמולי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר האוצר – אנחנו מברכים את חבר הכנסת יצחק כהן, שנכנס אתמול לתפקיד סגן שר האוצר.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני סגן השר, ראשית, אני בהחלט רוצה לברך אותך.

איציק שמולי: אני כל כך מלא שמחה וגם ציפייה ממך.

איציק שמולי: היית אחד האנשים שקיבלו אותי כאן לבית הזה.

איציק שמולי: אני יודע כמה הלב שלך רגיש, ואני שמח שאנשים כמוך ישבו במשרד האוצר ויוכלו להסתכל על הדברים לא רק דרך הגרוש של הלירה, אלא יביאו בחשבון גם שיקולים נוספים.

איציק שמולי: אני, אדוני היושב-ראש, רציתי להעלות נושא כאוב שהעבירה אלי הסתדרות הגמלאים.

איציק שמולי: זה המקום גם לברך את שמוליק מזרחי, שנבחר להיות יושב-ראש הארגון במקומו של גדעון בן-ישראל, זיכרונו לברכה, חבר הכנסת לשעבר, שנפטר לפני כמה חודשים.

איציק שמולי: הבעיה, אדוני היושב-ראש, נעוצה באי-תשלום של כספי פנסיה למאות גמלאים על-ידי חברת "עמיתים", שמנהלת את קרנות הפנסיה הוותיקות – גוף מאוחד שמנהל, כמדומני, שמונה קרנות פנסיה ותיקות.

איציק שמולי: כמו הנוהג שמוכר לכולנו, אנחנו צריכים מעת לעת להגיש טופס 101 לשם תיאום מס.

איציק שמולי: הבעיה היא, אדוני היושב-ראש, שעבור הרבה מאוד גמלאים, שברגע שהם נתקלים בביורוקרטיה הזאת, בטפסים ובשאלונים – ובכלל כל מגע עם הממסד הוא מאוד מאוד טראומטי עבורם – לא אחת הם פשוט מוותרים על זה, רק שהם לא מודעים עד הסוף לכך שמרגע שהם לא ממלאים את הטופס, הם גם עלולים שלא לקבל את הכסף.

איציק שמולי: נכון, עד היום רשות המסים נהגה בהגינות, במידתיות ובשכל רב, ואני מניח שבמרבית המקרים הגיעה להבנות כאלה ואחרות עם הארגונים, או שנהגה באנושיות ופנתה שוב ושוב ושוב באופן אישי לאותם גמלאים והסבירה להם את הצורך.

איציק שמולי: מה שונה הפעם הזאת?

איציק שמולי: בפעם הזאת לקח לעצמו מישהו ברשות המסים את הסמכות פשוט להחליט באופן חד-צדדי ובצעד לא מידתי להעניש את אותם הגמלאים.

איציק שמולי: אני זוכר את אחד הנאומים המפורסמים של משה כחלון, שר האוצר, שהסביר לנו איך ברפורמה של הסלולר, החברות הסלולריות מענישות את הקשישה באוטובוס שלא מצליחה אפילו לפתוח את האפליקציה.

איציק שמולי: היא לא יודעת מה זה אפליקציה, אבל חברות הסלולר גובות ממנה סכומים יתרים על גלישה באינטרנט.

איציק שמולי: והמקרה הזה, אדוני היושב-ראש – אני מסיים – הוא על אותו משקל.

איציק שמולי: לא יכול להיות שאדם קשיש ייענש מפני שהוא פוחד מהביורוקרטיה הישראלית.

איציק שמולי: הכספים האלה – כמו שאנחנו עובדים – – –

יצחק וקנין: תודה.

איציק שמולי: כמו שאנשים במשק עובדים והמעסיק לא יכול לבוא לעובדים ולהגיד להם: מכיוון שלא מילאתם טופס 101 אתם לא תקבלו שכר – זה אותו הדבר.

איציק שמולי: ולכן, אני מבקש ממך, אדוני סגן שר האוצר, לפתור גם את העניין הזה, וגם לוודא מול רשות המסים שמקרה כזה לא יישנה.

איציק שמולי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואב בן צור – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת רועי פולקמן – אינו נוכח.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב.

יצחק וקנין: סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן, ברכה והצלחה.

יצחק וקנין: תעלה ותצליח.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חבר הכנסת איציק שמולי, אני מודה לך על ההצעה לסדר-היום.

יצחק כהן: רק לומר לך, שרק נכנסנו לתפקיד וזה נחת על שולחננו.

יצחק כהן: יש פה תשובה שהכינו ברשות המסים, אבל אתה צודק.

יצחק כהן: כשמדובר בגמלאים צריכים לגלות רגישות יתר ולא להפעיל ישר את הסנקציה.

יצחק כהן: צריך לבדוק עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם.

יצחק כהן: על כל פנים, תקנה 5 לתקנות מס הכנסה (ניכוי ממשכורת ומשכר עבודה) קובעת את אופן ניכוי המס מקצבה וממשכורת בעד משרה נוספת.

יצחק כהן: התקנה אומרת – אתה מכיר את התקנה, תקנת משנה (א): "מעביד המשלם לעובד משכורת חלקית, או משכורת בעד משרה נוספת שעליה הצהיר העובד בטופס 0101, או משכורת כאשר העובד לא מילא טופס 0101, או שלא מילא את הסעיף העוסק בפרטים על הכנסות אחרות, ינכה ממנה בעת התשלום מס בשיעור המרבי".

יצחק כהן: זו התקנה וזה לשון החוק.

יצחק כהן: אבל כפי שאמרתי, כשמדובר בגמלאים צריכים לגלות רגישות יתר, ואני מניח שסך הכול מתוך 200,000 מקבלי הקצבה, מדובר על 3,000 שלא הסדירו, ומתוכם 2,000 כבר הסדירו.

יצחק כהן: אז יש פה כנראה 1,000 שעדיין או שלא יודעים או שיש להם קושי כלשהו למלא את זה, וצריך ללכת לקראתם בנושא הזה.

יצחק כהן: אבל התקנה היא תקנה, ואם יש לו עיסוק נוסף ינכו לו, ואם הוא לא יצהיר עליו, לא תהיה ברירה – יצטרכו לנכות לו את המס המרבי.

איציק שמולי: אין לי מחלוקת על זה שזאת התקנה, אבל אתה יודע, בסוף אלה שלא יקבלו את הכסף הם הקשישים בדרגה הנמוכה ביותר.

יצחק כהן: נכון, נכון.

יצחק כהן: צריך לבדוק במי מדובר, ואם צריך – לסייע להם.

יצחק כהן: אני מניח שאם הם לא מילאו טופס, אז צריך לבדוק למה.

יצחק כהן: על כל פנים, מתוך למעלה מ-200,000 גמלאים מקבלי קצבה, אתה מדבר על 3,000 גמלאים כאלה, ו-2,000 מתוכם כבר הסדירו את העניין, הביאו אישור תיאום מס.

יצחק כהן: מדובר על תיאום מס.

יצחק כהן: אם זה תיאום מס, סימן שיש להם הכנסה נוספת, או שהצהירו שזאת ההכנסה היחידה שלהם.

יצחק כהן: על כל פנים, אנחנו נעביר את הדברים, שכשמדובר בגמלאים יתנהגו אתם בחסד וברחמים, ולא יפעילו ישר את אבחת הגרזן בניכוי מס מרבי.

יצחק כהן: אני מציע להסתפק בתשובת סגן השר, אלא אם כן – – –

איציק שמולי: באמת בלשון של בקשה, רק כדי להמשיך ולעקוב אחרי המקרה – –

יצחק כהן: אני אעקוב אחרי זה.

איציק שמולי: – – אם תוכל להעביר את זה לוועדה.

יצחק כהן: אני אעביר.

יצחק כהן: מה הבקשה?

יצחק כהן: מה שתרצה.

איציק שמולי: אם תגיד שאתה ממשיך לעקוב אחרי זה באופן אישי – – –

יצחק כהן: אני אעקוב אחרי זה ואדווח לך.

יצחק וקנין: אם אדוני מסתפק, אני לא אעשה הצבעה.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: אני אעקוב אחרי זה.

יצחק כהן: אני אדבר גם עם היושב-ראש עמיתי וגם עם מנהל רשות המסים, לגלות רגישות יתר כשמדובר בגמלאים כאלה.

יצחק כהן: יכול להיות, כמו שאתה אומר, שאם 1,000 מתוך 3,000 לא הסדירו, הם כנראה לא מסוגלים.

יצחק כהן: אוקיי.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר.

יצחק וקנין: אדוני איציק שמולי מסתפק בתשובת סגן השר.

יצחק וקנין: הכרזת סכסוך עבודה של מורי תוכנית היל"ה מול מעסיקם, רשת "עתיד"

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הכרזת סכסוך עבודה של מורי תוכנית היל"ה מול מעסיקם, רשת "עתיד" – הצעות לסדר-היום מס' 114, 117, 123, 128 ו-167.

יצחק וקנין: כמה חברי כנסת הגישו הצעה לסדר-היום.

יצחק וקנין: הדוברת הראשונה, המציעה הראשונה – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לכל אחד.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יוסי יונה, שהוא גם שותף לבקשה, להצעה לסדר-היום הזאת, אני חושבת שמה שקורה היום עם תוכנית היל"ה צריך להדיר שינה מעינינו, כל חברי הכנסת החברתיים, כל חברי הכנסת שאכפת להם מעתיד המדינה, והייתי רוצה לחשוב שזה רובנו פה, כי על מה מדובר?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים באמת על תוכנית שבאה לתת מענים לילדים שנמצאים בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, אדוני היושב-ראש, התוכנית הזאת היא סוג של הפרטה.

אורלי לוי אבקסיס: מי שעובדים היום בתוכנית היל"ה הם בדרך כלל מורים שעובדים בתנאי תעסוקה שונים מאוד מחבריהם שנמצאים במערכת החינוך, אם מבחינת חופשות, אם מבחינת אופק תעסוקתי ואם מבחינת כל מה שקשור – אתה יודע, מורי היל"ה יכולים להתחיל את השנה, והם לא יודעים אם הם יסיימו אותה; הם לא יודעים אם ישלמו להם עבור כל אותן שעות שהם אמורים ללמד.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה לא רק נגזרת של תנאי העסקה, של זכויות עובדים שנפגעות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לדבר על הפן של הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שאנחנו מדברים על ילדים במצבי סיכון – ואני רוצה להביא לתשומת הלב של החברים שנמצאים כאן:

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על אותם ילדים שנמצאים בתוך תהליך של נשירה, אם נשירה סמויה ואם נשירה גלויה, אותם ילדים שזקוקים להכוונה, למורים האלה, שגם מקבלים את ההכשרה איך לפנות לאותם ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: כשהייתי יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, קיימתי דיון על נוער נושר.

אורלי לוי אבקסיס: אם מישהו פה רוצה להזדעזע, יש לי נתון מאוד מאוד מאוד מזעזע: כ-30% מהתלמידים במערכת החינוך נמצאים בנשירה סמויה מבתי-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: אותם ילדים, אם לא תנגיש להם בצורה הטובה ביותר את האפשרות לקבל חינוך, למידה משמעותית והכוונה – כי המורים הללו בעצם טבעם לא משמשים רק כמורה בכיתה שבא להעביר חומר, וקלטת קלטת, לא קלטת – לך תיקח מורה פרטי, אלא הם אמורים להיות אלה שמתקנים את החולי של המערכת.

אורלי לוי אבקסיס: ואותם מורים לא יכולים לעשות זאת – לא בתנאי ההעסקה שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: הפועל היוצא של זה הוא איזה מורים יגויסו לשירות הזה בעתיד, כי בדיוק באותו נושא מכון ברוקדייל ערך מחקר וגילה בעצם מה הם אותם הממדים, הסממנים, שאנחנו יכלים להסתכל עליהם ולהגיד: בעקבות כך אנחנו יכולים להסתכל על הילד ולדעת שהוא בסכנת נשירה.

אורלי לוי אבקסיס: אחד הדברים שבאמת יכולים למנוע את סכנת הנשירה, יכולים לעזור לילד לעמוד על הרגליים, לרכוש את החינוך, את ההשכלה, אלה אותם מורים, אבל אומרים התלמידים: כאשר המורה הוא אקטיבי, כאשר הוא בעל יכולת לדבר, לראות את הילד, ולא רק לראות "איך אני מעביר לו את החומר הלימודי" – יש את המשמעות וההשפעה הגדולות ביותר על הצלתו של אותו ילד.

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אם נקצץ את הזכויות האלה של המורים, נביא לכך שאוכלוסייה לא חזקה תיכנס למערכת הזאת, ובמקביל אנחנו נפגע בילדים בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: באמת עוד נתון אחד, שאמור לזעזע: השנה נסגרו שמונה מרכזי היל"ה ברשויות: מג'ד-אלכרום, מועצה אזורית שפיר, חדרה, בית-שאן, בועיינה-נוג'ידאת, ביר-אלמכסור.

אורלי לוי אבקסיס: כמו כן בבית-שמש וברחובות נסגרו מרכזים שטיפלו בבני חרדים, ונסגר מרכז היל"ה אחד שפעל במעון חסות הנוער "אבן דרך".

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, הייתי רוצה לדעת אם יש תוכנית חלופית שרואה את הילדים הללו, שמטפלת בהם.

אורלי לוי אבקסיס: נסגרו מרכזים – מה עשו עם הילדים?

אורלי לוי אבקסיס: אבל עכשיו אנחנו מבינים מה נעשה עם המורים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אומנם יש סכסוך עבודה, ונקווה שהבוררות תצליח.

אורלי לוי אבקסיס: היה ולא – לא נשתוק ולא נשקוט על השמרים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נקים קול זעקה – –

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – אם בוועדות, אם במליאה, ותחת כל עץ רענן.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שלא נידרש לכך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחרונת הדוברים תהיה חברת הכנסת מירב בן ארי.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, השר בני בגין, חברי כנסת, מדובר באמת בתופעה מבישה, של מורי קבלן בכלל, כתופעה בשוק העבודה הישראלי, והיא מבישה שבעתיים כאשר היא מתרחשת במערכת החינוך.

יוסי יונה: אנחנו מדברים, אם כן, על מספר שעומד היום על 13,000 מורות ומורים שמועסקים כעובדי קבלן במערכת החינוך, ומהם כ-1,600 מועסקים כמורי היל"ה.

יוסי יונה: היום אנחנו מביאים באופן ספציפי את עניינם של מורי היל"ה בפני יושבי הבית, בפני הממשלה החדשה שכוננה.

יוסי יונה: נאמר על-ידי שרים – ואני מצטט דווקא מדבריו של הרב אייכלר: רבותי, כוננה פה ממשלה חברתית?

יוסי יונה: – יפה, ואנחנו מוכנים לתת לממשלה החברתית את ימי החסד, אבל עליה לפעול כממשלה חברתית.

יוסי יונה: מורי קבלן בתוכנית היל"ה – האם אתם יודעים במה מדובר?

יוסי יונה: על 600 מורים שמטפלים בילדי קצה, ילדים בסיכון רב, ילדים שנושרים מהמערכת.

יוסי יונה: האם מישהו מכם יכול להעלות על הדעת כיצד מורָה או מורֶה יכולים לטפל ברצינות בילדים הללו, שזקוקים נואשות לאהבה, לחום, לעידוד, כאשר אין להם ביטחון תעסוקתי?

יוסי יונה: כאשר הם לא נהנים מזכויות סוציאליות כמו מורות ומורים אחרים?

יוסי יונה: זו השעה.

יוסי יונה: אכן, יש הסכם קיבוצי כזה או אחר שהיטיב את התנאים של המורות והמורים הללו, אבל לא די בכך.

יוסי יונה: יש להעביר את מורי הקבלן בכללותם, במערכת החינוך, להעסקה ישירה של משרד החינוך, ובמיוחד את מורי היל"ה.

יוסי יונה: זו חרפה על מצחה של החברה הישראלית, זו חרפה על מצחה של הממשלה הזאת, ואני קורא לה – לשר בנט במיוחד, משום שהוא שר החינוך – לעשות את הצעד המתבקש: לבוא ולומר חד-משמעית: אנחנו מתכוונים להעביר את מורי היל"ה להעסקה ישירה על-ידי משרד החינוך.

יוסי יונה: רק אז זו תהיה הסנונית שאולי מבשרת שאכן כוננה פה בישראל ממשלה חברתית.

יוסי יונה: אז אנחנו ממתינים.

יוסי יונה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת גנאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

יצחק וקנין: סגן שר החינוך נמצא פה, והוא ישיב.

מסעוד גנאים: סגן שר, הרב פרוש.

יצחק וקנין: גם לו, לחבר הכנסת מאיר פרוש, אנחנו מאחלים הרבה הצלחה בתפקידו כסגן שר החינוך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר – סגן השר, לצערי, זו לא הפעם הראשונה שאנחנו מעלים את כל נושא עובדי הקבלן – ובמיוחד מורי הקבלן – מושג כזה, שאני מקווה שהוא יעבור מהעולם, במיוחד כשאנחנו מדברים על חינוך.

מסעוד גנאים: בקשר לתוכנית היל"ה, אני מכיר אותה מקרוב מהעיר שלי סח'נין.

מסעוד גנאים: אני מכיר את העבודה שלהם, מה הם עושים ובאיזה ילדים הם מטפלים.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, במדינה הזאת הכול הפוך: כאשר עולה הצורך בתוכנית מסוימת, מפחיתים בסיפוקה או בתמיכה בה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כאשר את המורים והמורות בתוכנית היל"ה, שיש להם תואר, יש להם תעודת הוראה, ממשיכים להעסיק על-ידי גופים חיצוניים כמורי קבלן, לפי דעתי זאת חרפה למדינה ולחינוך ולמשרד החינוך.

מסעוד גנאים: מורים כאלה, שאני יודע מקרוב איך הם תומכים, איך הם נותנים מסגרת לילדים שיכולים ללכת לרחוב – ילדים נושרים, ילדים חלשים שזקוקים מאוד לתמיכה בכל מיני מקצועות – מתמטיקה, עברית, שפות – ובסוף ממשיכים להעסיק אותם על-ידי גוף חיצוני ובהגדרה כמורי קבלן ועל-ידי חוזה שמשתנה ומפלה אותם.

מסעוד גנאים: אני חושב שהגיע הזמן שמשרד החינוך והממשלה יגיעו להחלטה שאלה מורים לכל דבר, שאלה מורים של משרד החינוך שמועסקים ישירות על-ידי המשרד.

מסעוד גנאים: תוכניות כאלה לא צריך לסגור.

מסעוד גנאים: אנחנו שמענו על כל מיני יישובים ערביים ולא-ערביים שבהם התוכנית נסגרה.

מסעוד גנאים: אז במקום לתמוך, במקום להעלות – אבל העיקר, במקום לכבד את המורים והמורות העוסקים בתוכנית הזאת על-ידי העסקתם ישירות, מפלים אותם גם בחוזים.

מסעוד גנאים: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שכולנו צריכים לעשות הכול כדי להעביר מהעולם את התופעה ששמה מורי קבלן.

מסעוד גנאים: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

נחמן שי: אנחנו עוברים לחברת הכנסת מיכל רוזין; בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שמחה שסגן השר פה אתנו, והוא ישיב לנו, אבל אני בהחלט ציפיתי לראות פה את שר החינוך.

מיכל רוזין: הוא רק נכנס לתפקידו, וראוי שהוא ישמע את דבר הכנסת לגבי הנושאים החשובים במשרדו.

מיכל רוזין: אתמול הודיע שר החינוך בנט במסיבת עיתונאים כי הירידה במספר בני-הנוער שלומדים חמש יחידות במתמטיקה היא איום אסטרטגי על מדינת ישראל; לא פחות.

מיכל רוזין: מייד קראתי לבן שלי שהיום עובר את בחינת הבגרות בארבע יחידות והודעתי לו, כמתגייס לצה"ל בשנה הבאה, שהוא-הוא האיום האסטרטגי על מדינת ישראל.

מיכל רוזין: אז אני רוצה לעדכן את השר בנט שהאיום האסטרטגי על מדינת ישראל הוא דווקא הפערים החברתיים והעוני במדינת ישראל.

מיכל רוזין: זה האיום האמיתי.

מיכל רוזין: אני הייתי מצפה ממשרד החינוך שהמורים והמורות האלה, מורי תוכנית היל"ה, יהיו יחידת האליטה היוקרתית והמקצועית ביותר של מערכת החינוך; כי המשימה שניצבת לפתחם, לדאוג להשכלה ולדאוג לעתיד של נערים ונערות שצריכים אותנו יותר מכולם, היא המשימה החשובה ביותר של מערכת החינוך.

מיכל רוזין: חברה נבחנת לפי הקצוות שלה, לפי החברות המוחלשות שבה, הקבוצות המוחלשות שבה – איך אנחנו מטפלים בהן, איך אנחנו מרימים אותן, ואז כל המערכת מורמת.

מיכל רוזין: לצערי הרב, ב-20 השנים האחרונות אנחנו רואים בדיוק את המצב ההפוך; אנחנו רואים מורים ומורות שזוכים לתנאי עבודה משפילים, מה שפוגע בהכרח גם בתלמידים, אין ספק.

מיכל רוזין: מדי שנה משרד החינוך מוציא את התוכנית למכרז.

מיכל רוזין: הם לא יודעים מה יהיה גובה השכר שלהם; אם הם יועסקו לאורך כל השנה או רק, כמובן, עשרה חודשים; הם לא יודעים אם, למשל, מספר התלמידים ירד, והם פתאום יכולים למצוא את עצמם במחצית השנה ללא עבודה בכלל.

מיכל רוזין: לא מתקבל על הדעת שדווקא נוער שנמצא בסיכון הגבוה ביותר של נשירה מהלימודים יקבל מורים ומורות שחרדים למקום עבודתם, חרדים לביטחון התעסוקתי שלהם.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים כל הזמן על איכות המורֶה והמורָה; על כך שצריך להביא יותר מורים כאלה לפריפריה הגיאוגרפית ובעיקר החברתית.

מיכל רוזין: איך יגיעו מורים איכותיים למקום הזה אם הם יודעים שאין להם ביטחון תעסוקתי?

מיכל רוזין: לצערי הרב, הפתרון לבעיה לא יכול להיות ביחסי עובד–מעביד; לא יכול להיות, כמו שעשה בנט במשרד הכלכלה בעניין המאבטחים, שזה רק עם כל מיני הטבות כאלה ואחרות.

מיכל רוזין: צריכה להיות פה החלטת ממשלה ברורה.

מיכל רוזין: אני כמובן בעד שכל השירות הציבורי לא יהיה אלא בהעסקה ישירה, אבל יש מקצועות שלא ייתכן שלא תהיה בהם העסקה ישירה, בוודאי מורים ומורות, כמו גם רופאים ורופאות וכדומה.

מיכל רוזין: לכן ממשלת ישראל צריכה לשים סוף לקרקס הזה, בוודאי במשרד החינוך; כי המורים והמורות נופלים, והילדים אתם.

מיכל רוזין: הניסוי הזה הוא ניסוי כושל; אחרי 20 שנה אפשר לומר זאת בוודאות.

מיכל רוזין: הגיע הזמן לסיים אותו.

מיכל רוזין: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

נחמן שי: אנחנו עוברים לחברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

נחמן שי: לרשותך שלוש דקות.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לאחל מזל טוב לחבר סיעתי מייקל אורן, שהיום הוא בן 60.

מירב בן ארי: בשמי ובשם הסיעה שלי ובשם חברי הכנסת, מזל טוב.

מירב בן ארי: הוא לא כאן, אבל הוא רואה.

מיכל רוזין: אין לאחל מזל טוב בלי עוגה.

מירב בן ארי: מיכל, זה – – – העוגה במשרד.

מירב בן ארי: זו אחריות של הכנסת.

מירב בן ארי: הכרזת סכסוך העבודה של מורי תוכנית היל"ה מול מעסיקתם, רשת "עתיד", היא חלק מעוול היסטורי שקיים במקומות רבים גם בחינוך וברווחה, אך בעיקר בחינוך הבלתי-פורמלי.

מירב בן ארי: תוכנית היל"ה היא המענה הבלעדי של המדינה להענקת השכלה לנוער מנותק; נוער שנשר ממערכת החינוך; נוער שהושם על-ידי המדינה במעונות של משרד הרווחה או בבתי-הכלא.

מירב בן ארי: מורי היל"ה זכאים כמו שאר המורים בישראל לרצף תעסוקתי, לביטחון ולתנאים סוציאליים נאותים.

מירב בן ארי: דווקא במקומות הכי חשובים במדינת ישראל, בתוכניות הכי משמעותיות, אותן תוכניות שמשנות חיים של בני-נוער רבים ונותנות הזדמנות אחרונה בהחלט לנערים ולנערות להצליח בלימודים ולעשות בגרויות – דווקא תוכניות אלו סובלות כבר שנים רבות מהפרטה, מהחלפת חברות כל כמה שנים באמצעות מכרז.

מירב בן ארי: בסופו של יום הבעיות לא ייפתרו עד שמשרד החינוך ייקח אחריות על התוכנית ויכניס אותה תחתיו, כך שהמורים יהיו מועסקים בצורה ישירה על-ידי המשרד.

מירב בן ארי: כל עוד התוכנית תמשיך במתכונת הנוכחית של העברה ממפעיל אחד למשנהו, של אי-פתירת הבעיות של המורים המועסקים בתוכנית, כמו חוסר הביטחון ותנאי ההעסקה – כל זה יפגע גם בנערים ובנערות, אותה קבוצה המוחלשת ביותר של מדינת ישראל שהולכת וגדלה עם השנים.

מירב בן ארי: יציבותם של העובדים משפיעה באופן ישיר על יציבות הנערים והנערות במערכת.

מירב בן ארי: מורים מסורים אשר משכורתם משולמת בזמן ואשר משכורתם ראויה והולמת את כישוריהם, מורים אשר לא מודאגים מהקיץ או מהשנה הבאה, ישקיעו את כל מרצם וכישוריהם בתלמידים שלהם ולא יהיו מודאגים מרווחתם הכלכלית.

מירב בן ארי: הנערים והנערות של תוכנית היל"ה נפגעים פעמיים.

מירב בן ארי: את האמון שלהם במערכת החינוך הבלתי-פורמלית הם איבדו כבר בשלב מוקדם יותר, וכעת, כאשר הם חוזרים לספסל הלימודים המיוחד הזה של תוכנית היל"ה, הם נפגעים שוב מחוסר היציבות של המורים שלהם במערכת אשר משפיע עליהם באופן ישיר.

מירב בן ארי: האחריות שלנו היא בכינוסה של ועדת החינוך לדון בנושא הסכסוך, אך לדון בנושא העקרוני שהוא פועל יוצא של הסיטואציה היום – חוסר הביטחון התעסוקתי וחוסר היציבות הכלכלית של מורים בתוכניות חינוך בלתי פורמליות בכל מערכת החינוך והרווחה.

מירב בן ארי: אמרתי בתחילת דברי ואומר גם בסיום: בסופו של דבר מדובר על טיפול שורש בבעיה שקיימת במערכת, וכרגע נראה שכולם מאוד רוצים לעזור, אבל אין באמת פתרונות ריאליים לבעיה.

נחמן שי: תודה.

מירב בן ארי: רק משפט אחרון: מורי היל"ה הם הנכס החשוב ביותר של התוכנית.

מירב בן ארי: יש שיפור בשנתיים האחרונות, אבל עדיין יש עוד מה לעשות, וצריך לתת להם רשת יציבה ובטוחה לפתרון הבעיה.

מירב בן ארי: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

נחמן שי: ישיב עכשיו סגן השר במשרד החינוך מאיר פרוש.

נחמן שי: אחר כך תהיה עמדה נוספת של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

נחמן שי: ידידי סגן השר פרוש, נדמה לי שזו הפעם הראשונה שאתה מדבר בתפקידך החדש.

מאיר פרוש: תודה, תודה.

נחמן שי: כן, חדש-ישן.

נחמן שי: אני מברך אותך בהצלחה רבה.

מאיר פרוש: תודה רבה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערנו, בכל שנה נפלטים ממערכת החינוך הפורמלית כ-6,000 ילדים.

מאיר פרוש: משרד החינוך, בשיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות, פועל בפועל לאיתור כל ילד שנפלט, ובתוך כך ממשיך ללוות כ-11,000 ילדים בשנה בקידום נוער.

מאיר פרוש: כפי שכבר נאמר, בכל זאת אני חוזר על כך, תוכנית היל"ה – שזה השכלת יסוד ולימודי השלמה – מהווה נדבך מרכזי ומשמעותי בליווי אותם ילדים שהזכרתי.

מאיר פרוש: הליווי הזה נעשה תוך עבודה מקצועית מסורה, עבודה מאוד רגישה של המורים, אלה שעובדים בתוכנית הזו.

מאיר פרוש: התוכנית הזו, צריך שנדע, פועלת כיום בכ-190 מרכזים שפרוסים ב-150 רשויות בכל הארץ.

מאיר פרוש: כמו שאמרתי בתחילת דברי, התוכנית הזו מלווה בפועל כ-6,000 תלמידים בשנה, והמשרד, משרד החינוך, משקיע בתוכנית חיונית זו כ-120 מיליון שקל, מתוכם 2.5 מיליון שקל בבקרה.

מאיר פרוש: אופי העבודה הרגיש, שהוא גם מותאם לכל ילד וילד, מצריך גמישות רבה ומצריך גם התמקדות מלאה בילד ובצרכיו, ויחד עם זה נגזר גם אופי ההעסקה הגמיש, תוך שמירה מלאה על זכויות המורים המועסקים.

יוסי יונה: זה לא קורה.

מאיר פרוש: וזה נעשה – – –

מיכל רוזין: אבל אין.

מאיר פרוש: וזה נעשה במסגרת ההסכם הקיבוצי – – –

מיכל רוזין: – – – של מה שאמרת.

מאיר פרוש: וזה נעשה במסגרת ההסכם הקיבוצי שנחתם בין מורי היל"ה לרשת "עתיד".

מאיר פרוש: רשת "עתיד" היא הספק שמפעיל את תוכנית היל"ה מתוקף זכייתו במכרז, החל משנת הלימודים תשע"ג.

מאיר פרוש: אני מבקש להדגיש שוב שהמורים המועסקים בתוכנית היל"ה חתומים על הסכם קיבוצי מול רשת "עתיד", הסכם שמשרד החינוך איננו צד בו.

מיכל רוזין: כי זאת הפרטה.

מיכל רוזין: מה שאתה אומר זה שמשרד החינוך ימשיך בתהליך ההפרטה של מערכת החינוך.

מאיר פרוש: לא לא לא.

מיכל רוזין: זה מה שאתה אומר.

מאיר פרוש: משרד החינוך הלך על תוכנית ומראש אמר שהוא לא יהיה צד, מכיוון שסוג ההעסקה של אותם מורים הוא לא בדיוק כמו המורים שאנחנו יודעים שמשרד החינוך אחראי לאופן העסקתם, אלא מדובר פה על תוכנית מיוחדת אחרת.

מאיר פרוש: לכן כאשר המשרד יצא למכרז בנושא הזה, המשרד אמר:

מאיר פרוש: אנחנו נעשה את התוכנית הזו במסגרת רשת שתזכה במכרז, והיא שתעסיק את המורים, היא שתהיה אחראית.

מיכל רוזין: כך גם עשו בבריאות עם החיסונים.

מיכל רוזין: זה פטנט של הממשלה להפריט את כל השירותים הציבוריים.

יוסי יונה: סגן השר, לידיעתך, יש דוח פנימי במשרד החינוך המורה על כך שהתוכנית הזאת של ההפרטה נכשלה כישלון חרוץ.

יוסי יונה: משרד החינוך אינו מוכן לחשוב – – –

מאיר פרוש: אני לא מכיר את הדוח הזה, אבל אני אומר שמלכתחילה, לפני שלוש שנים, כשיצאו עם התוכנית הזו, יצאו בדרך הזו.

יוסי יונה: דוח בר-גיורא.

יוסי יונה: תביא את זה לתשומת לבך.

מאיר פרוש: יחד עם זאת, אני רוצה להוסיף שהספק גם נדרש לעמוד בכל דרישות המכרז.

אורלי לוי אבקסיס: – – – אין ילדים בסיכון במקומות האלה?

מאיר פרוש: אני עוד מעט אתייחס לזה.

אורלי לוי אבקסיס: שמונה מרכזים.

מאיר פרוש: הספק שחתם עם משרד החינוך – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

קריאה: – – –

נחמן שי: חברת הכנסת, בלי שיחות פרטיות.

נחמן שי: סגן השר משיב.

נחמן שי: אם אתם רוצים, הוא עונה פה עכשיו.

מאיר פרוש: הספק שחתם עם משרד החינוך נדרש לעמוד בכל דרישות המכרז, ובכלל זה בכל הקשור לתשלום השכר ותנאי השכר שנקבעו במכרז ולהקפדה על דיני העבודה במדינת ישראל.

מאיר פרוש: ואני אציין עוד משהו, שבמסגרת הפיקוח שעורך המשרד על השירותים – עולה כי הספק עומד בדרישות המכרז.

יוסי יונה: לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: מה הן דרישות המכרז?

מאיר פרוש: תתבע אותי – אני אומר לך שאלה המנגנונים של המשרד, ואני מוסר את זה כאן מעל דוכן הכנסת.

מאיר פרוש: אני אומר עוד פרט – – –

מיכל רוזין: האם לא כדאי להגיד שאתה בתפקידך תבחן את זה מחדש?

מאיר פרוש: אני אומר עוד פרט.

מאיר פרוש: אם את רוצה לומר במקומי, למה אני עליתי בכלל?

נחמן שי: – – – תוצאות הבחירות כדי ששוב – – –

מיכל רוזין: בסדר, אז הממשלה התחלפה – – –

מאיר פרוש: אני רוצה לומר שהמשרד הוא בעצם זה שמבצע בפועל את ההכשרה למורים, והוא קובע גם את המדיניות של התוכנית.

מיכל רוזין: אבל אתם קובעים את המדיניות.

מאיר פרוש: והוא קובע גם את המדיניות של התוכנית.

מיכל רוזין: לא, אתם קובעים מדיניות.

מאיר פרוש: אבל שוב, מי שמפעיל הוא כמובן הזכיין, קרי רשת "עתיד", דרך המרכז לטכנולוגיה חינוכית.

מאיר פרוש: לגוף הטענות, אציין שהמורים שפוטרו לאחרונה – על כל פנים זה מה שהמשרד יודע לומר – נאלצו לסיים את עבודתם עקב סגירת המרכז שבו הם עבדו; והפסקת פעילות של מרכז השכלה – כמו שאני מציין אותו – ברשות מקומית, נעשית בהחלטה של הרשות המקומית ולא של משרד החינוך.

מאיר פרוש: הסיבות שגורמות לרשות מקומית להפסיק פעילות נסבות ככלל ובעיקר על העובדה שאין די בני-נוער לשילוב בתוכנית היל"ה באותו אזור שבו נסגר המרכז.

אורלי לוי אבקסיס: באמת באמת?

אורלי לוי אבקסיס: – – – באיזה מקומות הוא נסגר?

מאיר פרוש: אני מוסר נתונים.

מאיר פרוש: אם יש לך נתונים אחרים, ואת חושבת שמשרד החינוך נתן פרטים שהם לא נכונים, את יכולה לעשות מה שאת מבינה.

מאיר פרוש: אני מוסר את הפרטים האלה.

מאיר פרוש: אלה שנסגרות, זה מכיוון שאין די בני-נוער לשילוב בתוכנית היל"ה, או לחלופין בשל אי-העמדת כוח-אדם טיפולי ניהולי ביחידה לקידום נוער ברשות המקומית.

מאיר פרוש: לסיכום, אני מבקש לציין שהמשרד עומד בקשר רציף עם רשת "עתיד", ולמיטב ההתרשמות של אנשי המקצוע במשרד, רשת "עתיד" פועלת לשילוב מורים שהועסקו במרכזי השכלה, שהרשויות בחרו כאמור לסגור, במרכזים אחרים; והמשרד עושה הכול כדי להיות במצב שאלה שעזבו במרכז אחד, להעביר אותם למרכזים אחרים, וכמובן בהתאם לצורך בכל מרכז ומרכז ובהתאם לנכונות המורה.

מאיר פרוש: לכן כאשר יש דרישה לקיים דיון במליאה – אני לא חושב שצריכים לקיים דיון במליאה; אולי נוכל ללכת על דיון בוועדת החינוך.

מאיר פרוש: תודה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אתה מציע ועדת חינוך?

מאיר פרוש: הרי מי שמציע מבקש דיון במליאה.

מיקי לוי: ועדת חינוך.

נחמן שי: נכון.

מאיר פרוש: אני אומר שאין צורך לקיים דיון במליאה.

נחמן שי: אמת.

מאיר פרוש: אם מבקשים, ייתכן שאפשר לעשות את זה בוועדת החינוך.

נחמן שי: בינתיים, ביקש חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס עמדה נוספת; בבקשה, ידידי.

מנחם אליעזר מוזס: לפני שאני אומר את דברי, אני רוצה לברך את הרב פרוש על מינויו לסגן שר החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר לכם שמשפחת פרוש וחינוך – זה לא מתחיל היום, אלא עוד לפני 90 שנה.

מיכל רוזין: – – –

מנחם אליעזר מוזס: לפני 90 שנה, כשסבא שלו, הרב משה פרוש, עזב את ירושלים, ירד ליבנאל, לגליל, על מנת ללמד את ילדי ישראל ביבנאל, ועד כדי כך פגע בו הגורל, והציבור לא ידע שהוא איבד שם את אשתו וחזר לירושלים עם יתום קטן, ללא אישה, אחרי שמסר את נפשו על חינוך הילדים ביבנאל.

מנחם אליעזר מוזס: עוד דבר אני רוצה להביא לתשומת לבכם, שמרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה, היה גם תלמידו של הרב משה פרוש בבית-הספר "מרום ציון", שהוא הקים בירושלים לילדי ירושלים.

חיים ילין: אבל אנחנו לא מבינים מה הקשר.

קריאה: – – –

מאיר פרוש: אני מדבר על הקשר בין משפחת פרוש לחינוך.

חיים ילין: אבל סגן שר החינוך נותן פה נאום 24 שעות – – –

מיכל רוזין: – – –

מנחם אליעזר מוזס: שתצליח בכל אשר תפנה, תשכיל ותצליח, הרב פרוש.

מנחם אליעזר מוזס: ולעצם העניין, אני רוצה לומר לכם שגם אנחנו בבית-שמש נפגעים מכל הסיפור הזה של היל"ה ורשת "עתיד".

מנחם אליעזר מוזס: בכלל, הרב פרוש, מה שצריכים לעשות – ההוצאה הלאומית על חינוך במדינת ישראל, אתם יודעים מה הסכום של ההוצאה הלאומית על חינוך, קרי תקציב משרד החינוך פלוס רשויות מקומיות?

מנחם אליעזר מוזס: כמעט 83 מיליארד.

מנחם אליעזר מוזס: כמעט 83 מיליארד.

מנחם אליעזר מוזס: כשהייתי סגן שר החינוך למדתי להבין שהמון המון כספים מתבזבזים דווקא בגלל כל הדברים האלה של מיקור חוץ.

מנחם אליעזר מוזס: אני רק אזכיר לכם את הסיפור ששירותי הבריאות והחיסונים לתלמידים – הוציאו את זה למיקור חוץ, וזה פשוט נכשל בצורה מזוויעה, אפשר לומר.

מנחם אליעזר מוזס: איזה נתונים קיבלנו.

מנחם אליעזר מוזס: אני בטוח, הרב פרוש – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – שחייבים לקחת מתוך 83 המיליארד, להפסיק עם כל מיקורי החוץ ועם כל הדברים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: שיהיו מועסקים ישירות.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שאם נשכיל, אפשר להתגבר על כל הדברים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל צריך לפתוח מחדש את תקציב החינוך, ולהתחיל מא'.

מנחם אליעזר מוזס: א', ב', ג' – מה אנחנו עושים בסדר עדיפות ראשון, שני ושלישי.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה לכם.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

נחמן שי: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון ביקשה, וגם חבר הכנסת יוסי יונה יוכל אחריה, כולם בעמדה נוספת.

נחמן שי: בבקשה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני, ברשותכם, קצת קשה לי בדיון בחינוך להישאר בצד, אז ביקשתי להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אין ספק שהתופעה של מורי קבלן היא תופעה שצריך לעקור ממערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: זה משהו שיצא לי לדבר עליו הרבה בחודשים האחרונים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לומר בסוגיה הזו – וזה נכון שעכשיו אין לנו הזמן לכך, אבל צריך לכוון לשיח כזה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לטפל בכלל בסוגיית המורים במערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: במקרה, דווקא מורי היל"ה – בניגוד לפרויקטים אחרים שבהם יש עובדי קבלן שנכנסים לתוך מערכת החינוך – להם יש רצף תעסוקתי ולהם יש ביטחון תעסוקתי.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה להגיד לכם שיש מורים – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יפעת שאשא ביטון: אני אתך, אורלי, אבל רגע, תני לי לחדד ולהראות לך שיש תופעה הרבה יותר חמורה: מורים – – –

אורלי לוי אבקסיס: זה לא נכון – – –

יפעת שאשא ביטון: – – – מורים לחשבון, לאנגלית, לתנ"ך, שנמצאים בתוך מערכת החינוך, מורים מן המניין, שעברו הכשרה – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: – – שעברו סמינר להכשרת מורים – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

נחמן שי: חברת הכנסת – – –

יפעת שאשא ביטון: אורלי, אורלי, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: הם כולם באותו סל, אני רק אומרת שיש תופעות אפילו הרבה יותר חמורות, וגם עליהן אנחנו צריכים לתת את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: מורים שנמצאים בתוך מערכת החינוך ומפוטרים מדי שנה, אין להם ביטחון תעסוקתי, וצריך שהמערכת – משום שהם נדרשים לצורכי המערכת – תמצא להם פתרון ותיתן להם את הביטחון שנדרש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תשתדלו, ככה, לתת לדוברים לדבר.

נחמן שי: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: טוב, שאלה היפותטית, אבל לפני כן – לדברים שיפעת שאשא ביטון חברתי אמרה.

יוסי יונה: בוודאי שאנחנו מסכימים אתך.

יוסי יונה: התחלואים בתוך מערכת החינוך הם רבים ומגוונים.

יוסי יונה: היום אנחנו עסקנו באופן ספציפי בתוכנית היל"ה, משום שהדבר הזה בא למודעותו של הציבור בעקבות המשבר שפרץ, אפרופו סכסוך העבודה בינם לבין חברת "עתיד".

יוסי יונה: אני רק רציתי להביא לתשומת לבו של סגן השר – – –

מאיר פרוש: באיזה מעמד הוא עושה את זה?

מאיר פרוש: הרי יש חוק.

מאיר פרוש: הוא הציע הצעה, אז עכשיו הוא מדבר משהו נגדי?

יוסי יונה: לא נגדך, הכול בסדר.

יוסי יונה: אנחנו – – –

מאיר פרוש: השלמה?

יוסי יונה: השלמה.

יוסי יונה: אני רק רוצה להביא לתשומת לבך, לגבי התשובה שאתה השבת, את העובדה שקיים דוח במשרד החינוך עצמו, שמשום מה הוא חסוי ולא מציגים אותו בפני הציבור, דוח בר-גיורא, שמראה באופן חד-משמעי שהתוכנית הזאת, תוכנית היל"ה, כשלה כישלון חרוץ.

יוסי יונה: אז אנחנו מבקשים גם שהדבר הזה יובא בפני הציבור, בוודאי בפנינו.

יוסי יונה: תודה.

מיקי לוי: חוק חופש המידע.

מיקי לוי: אתה חייב לדרוש – – –

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

מיקי לוי: – – –

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אני לא רואה פה בקשות נוספות.

נחמן שי: אני רוצה לסכם כך – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני גם יכולה להגיד עוד משהו?

נחמן שי: את יכולה להעביר.

מאיר פרוש: גם אני אוכל להגיד עוד משהו?

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, אני חושבת – – –

נחמן שי: נושאים חשובים, באמת.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כול, בוא נתחיל בתיקון עוולה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו באמת מאחלים הצלחה גדולה לסגן השר פרוש.

אורלי לוי אבקסיס: הוא כבר היה בתפקיד הזה קודם, בכנסת השמונה-עשרה, אז הוא מכיר פחות או יותר את המאטריה.

אורלי לוי אבקסיס: שתצליח.

אורלי לוי אבקסיס: ההצלחה שלך היא ההצלחה שלנו, בעיקר כשמדובר בילדים בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, אין ספק שיש הרבה עוולות בכל מה שקשור למערכת החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רואים את זה החל בבריאות התלמיד, אנחנו רואים את זה דרך המחסור במורים מקצועיים בנושאים של הליבה, של המתמטיקה, של האנגלית, ובעיקר בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה עדיין לא מכשיר את הנושא שבו אנחנו דנים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו דנים עכשיו בנקודה ספציפית.

תמר זנדברג: מה זה?

תמר זנדברג: – – – המציע – – –

מיכל רוזין: אני גם רוצה להגיד – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לדעת מה קורה עם אותם נערים בקצה הרצף; מה יהיה עם אותה תוכנית שאמורה לתת את המענים ולהחזיר את הילדים האלה למסלול.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לדעת שמחר או מחרתיים האנשים שילכו לתחום הזה יהיו אנשים מספיק איכותיים, שיוכלו להוות מודל לאותם ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: במקום כך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שאצלי בוועדה דובר על כך שלמעלה – לדוגמה, בקצין ביקור סדיר – אלה ילדים שלא מגיעים למערכת, שזה כבר נשירה – יש טיפול ביותר מ-56,000 תלמידים, ובעל המקצוע אומר אצלי בוועדה שיש עוד 100,000 שלא מטופלים.

אורלי לוי אבקסיס: זה הרבה יותר קשה ממה שאנחנו רואים או ממה שאנחנו מקבלים מהדוחות הגלויים.

אורלי לוי אבקסיס: הגיע הזמן שנאמר שהתופעה של עובדי קבלן – דרך אגב, אני וחבר הכנסת שמעון אוחיון מישראל ביתנו העברנו חוק בקריאה טרומית להפסיק את כל התופעה של עובדי קבלן במערכת החינוך בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב עיכבו אותנו ולא נתנו לנו להעביר את זה בקריאה ראשונה.

נחמן שי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להחזיר את זה – – –

קריאה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: יש עתיד.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עכשיו אני, ביחד עם חברים מיש עתיד, מנסים להעלות את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שיהיה פתרון אמיתי.

אורלי לוי אבקסיס: כי אם לא יהיו מורים כאלה, לא יהיה מזור לילדים האלה, וכנראה אף אחד לא סופר אותם.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אנחנו עומדים עכשיו בפני הצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך והתרבות, אבל כרגע ועדת החינוך לא קיימת, אז האם אתם – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מיקי לוי: – – –

נחמן שי: היא עוד לא התחילה בפעולתה, אבל האם המציעים רוצים – – –

קריאות: – – –

מסעוד גנאים: כאשר.

מסעוד גנאים: כאשר.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אז אנחנו נצביע – – –

מאיר פרוש: – – –

נחמן שי: בבקשה, סגן השר.

מאיר פרוש: אני לא אמרתי – – – אני חושב שכשזה יגיע לוועדה, נוכל גם לבדוק מתי התחילה הבעיה הזאת.

מאיר פרוש: רק לציין שהיא התחילה בימי הממשלה הקודמת – – –

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: – – –

תמר זנדברג: – – –

חיים ילין: – – –

נחמן שי: אנחנו במשך השנתיים הקרובות נתקן את התיקונים של הממשלה הקודמת.

מיקי לוי: – – –

מיכל רוזין: – – –

מאיר פרוש: – – –

נחמן שי: ברור, ברור.

נחמן שי: אתה צודק, ברור.

מאיר פרוש: – – – הייתה ממשלה, הייתה קואליציה – – –

מיקי לוי: – – –

מאיר פרוש: הייתה קואליציה שכנראה לא – – –

נחמן שי: עוד לא הספקתם לקלקל את זה.

נחמן שי: תודה.

מיקי לוי: – – – לא, זה יותר טוב.

נחמן שי: תודה רבה.

מאיר פרוש: – – –

מיקי לוי: – – –

נחמן שי: עוד נשמע הרבה את הטיעון הזה.

מאיר פרוש: לוועדת – – –

מיקי לוי: – – –

נחמן שי: אני רוצה לגשת, ברשותכם – – –

קריאות: – – –

מאיר פרוש: – – –

נחמן שי: אני רוצה – – –

קריאות: – – –

נחמן שי: חבר הכנסת ילין – –

מאיר פרוש: אפשר להצביע – – –

נחמן שי: – – אנחנו עוד נשמע הרבה מה קרה בממשלה הקודמת.

נחמן שי: אני רוצה לגשת להצבעה.

נחמן שי: על סדר-היום: מי שבעד העברת הנושא לוועדת החינוך – בעד.

נחמן שי: מי שנגד – נגד.

נחמן שי: בבקשה, להצבעה.

נחמן שי: הנה, הנה, זה עולה.

קריאה: בעד זה לוועדה?

נחמן שי: בעד – זה ועדה.

נחמן שי: כן, אדוני, בעד זה ועדה.

נחמן שי: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

מירי רגב: הצבעתי ממקום לא שלי.

נחמן שי: רגע, אנחנו מייד נתקן את זה, מייד נתקן.

נחמן שי: קודם כול, יש לנו 26 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נחמן שי: השרה מירי רגב אומרת שהיא הצביעה – –

מירי רגב: ממקום לא שלי.

נחמן שי: – – ממקום אחר בגלל בעיות תקשורת, נכון?

נחמן שי: עם הטלפון – אני זיהיתי.

נחמן שי: אוקיי, אז היא הצביעה ממקום אחר.

נחמן שי: היא מצטרפת להחלטה.

נחמן שי: הריסת הכפר הערבי אום-אלחיראן

נחמן שי: –עתיר

נחמן שי: אנחנו עוברים עכשיו לנושא הבא על סדר-היום: הריסת הכפר הערבי אום-אלחיראן

נחמן שי: –עתיר; הצעות לסדר-היום מס' 154, 162 ו-166.

נחמן שי: ביקש חבר הכנסת איימן עודה.

נחמן שי: בבקשה, ידידי.

נחמן שי: בבקשה.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, כמה עוול אפשר לעולל לכפר קטן אחד?

איימן עודה: אני מדבר על הכפר אום-אלחיראן, משפחת אבו אלקיעאן.

איימן עודה: המשפחה הזו הועברה בשנת 1948 למקום סמוך, ובשנת 1956 המושל הצבאי החליט לעביר אותם שוב למקום חדש, המקום הנוכחי, אום-אלחיראן.

איימן עודה: הם נמצאים שם כבר 60 שנה, קצת יותר.

איימן עודה: המדינה טענה שהם לא בני רשות, שהם מסיגי גבול.

איימן עודה: אבל בית-המשפט דחה את התביעה הזו והוא קבע שהם בני רשות והם לא מסיגי גבול.

איימן עודה: בדרך כלל מאשימים את הערבים בנגב שהם מסיגי גבול; הפעם זה לא.

איימן עודה: הטענה השנייה היא שאי-אפשר לאשרר, אי-אפשר לעשות לגליזציה.

איימן עודה: הפעם אפשר.

איימן עודה: כי במקום אום-אלחיראן רוצים לבנות יישוב יהודי בשם חירן.

איימן עודה: כלומר, מבחינת יישוב, גברתי שרת המשפטים, אפשר לבנות יישוב שם, אין בעיה תכנונית.

איימן עודה: עכשיו, לפני שבוע, בית-המשפט קבע שאכן הם צודקים, הוא מבין זאת, אכן יש פגיעה – ברוב דעות, שניים מול אחד, קבע שצריך להוציא אותם משם.

איימן עודה: אז אפשר להתגונן ולהגיד: מה אפשר לעשות?

איימן עודה: בית-המשפט קבע.

איימן עודה: דרך אגב, במקרים אחרים, כמו בירעם ואקרית, אכן בית-המשפט קבע, אבל אפשר אחרת.

איימן עודה: עכשיו אני מדבר גם כמשפטן; יש צד שזכה וצד שהפסיד, אבל גם הצד שזכה נמצא פה, הממשלה.

איימן עודה: בן-אדם, צד שזכה, יכול להגיד אני זכיתי, אבל לפנים משורת הדין, בגלל x, y,z , אני יכול לוותר, או אני מקבל עמדה אחרת.

איימן עודה: חכמים אמרו פעם, שהצדק יותר חשוב מהחוק.

איימן עודה: עכשיו, שופט, פותח את ספר החוקים, אומר: זה החוק, אין לי ברירה.

איימן עודה: אבל פה יש ברירה, כי זו הממשלה, והממשלה יכולה ללמוד איך לפתור את הבעיה הזאת.

איימן עודה: לפי אליקים רובינשטיין, שצידד בעמדה שצריך להוציא אותם מהמקום הזה – אליקים רובינשטיין אמר כך: לדעתנו ראוי שהמשיבה תשקול, באורח מתאים והוגן, שאותם תושבים יקבלו הטבה מסוימת במסגרת מכרזי השיווק ביישוב החדש חירן, כלומר להישאר במקום.

איימן עודה: אליקים רובינשטיין.

איימן עודה: דפנה ארז אמרה: בעניין זה המדינה התבססה על מידע מוטעה, שלפיו המבקשים הם מסיגי גבול.

איימן עודה: גרוע מכך, המדינה לא חזרה ושקלה את אחריותה משהתגלו העובדות לאשורן.

איימן עודה: כלומר, מבחינת השופטים הם לא מסיגי גבול, והם מבקשים מאתנו לשבת ולדבר ולבדוק אופציות, בין היתר שהם יישארו במקום.

איימן עודה: אני רוצה להגיד לך, גברתי שרת המשפטים – – –

זאב בנימין בגין: במסגרת היישוב.

איימן עודה: במסגרת היישוב.

זאב בנימין בגין: במסגרת היישוב המתוכנן.

איימן עודה: נכון, אבל להישאר במקום שלהם, נכון?

איימן עודה: כבוד השר בני בגין, אתה קראת את פסק-הדין.

איימן עודה: הם יכולים להישאר במסגרת היישוב המתוכנן, נכון?

איימן עודה: אמרתי אמת?

איימן עודה: נכון?

איימן עודה: מדויק?

איימן עודה: יופי.

זאב בנימין בגין: זה לא אומר שכל אחד נותר במגרשו.

זאב בנימין בגין: אפשר להזיז אנשים.

זאב בנימין בגין: אנשים יכולים לנוע 800 מטר, להעתיק את מקום מגוריהם.

איימן עודה: אדוני השר, בוא נחליט כך, שאנחנו עכשיו פותחים הידברות.

איימן עודה: אנחנו רוצים לשבת אתכם.

איימן עודה: אנחנו רוצים לדבר.

איימן עודה: כי זה כל כך כואב.

מירי רגב: התקדמות גדולה.

איימן עודה: אני רוצה להגיד לך – – –

מירי רגב: אני מזכירה לך שבעבר, כשדיברנו על ההתיישבות הבדואית, הייתה לנו בעיה, ואתה ריכזת את זה ועשית עבודה מצוינת.

מירי רגב: אחר כך זה עבר לשר שמיר.

מירי רגב: ניסינו באמת לראות איך אפשר להגיע להידברות.

מירי רגב: אין ספק שאי-אפשר לעשות שום דבר בנגב, בעניין הבדואי, בלי להגיע אתם להבנות כלשהן ולראות איך אנחנו עושים את זה יחד.

מירי רגב: מה שקורה כאן, עם היישוב שהוא מדבר עליו, זה בדיוק מה שקרה, גברתי שרת המשפטים, עם סוגיית גבעת-עמל – אנחנו ניסינו בכנסת למנוע את פינוי גבעת-עמל, אבל מרגע שבית-המשפט נתן את החלטתו, הודיע לנו היועץ המשפטי: אין לכם יכולת להתערב בהחלטה הזאת.

זאב בנימין בגין: אבל הכול במסגרת בית-המשפט – – –

איימן עודה: אני בין היתר – – –

מירי רגב: צריך למצוא פתרון, זה ברור.

איימן עודה: גברתי שרת התרבות – – – אני בין היתר מדבר על פסק-הדין עצמו, שאומר שהם לא מסיגי גבול, שאפשר אחרת, לבדוק אופציה שהם יישארו במקום שלהם ולהרחיב את היישוב, לתכנן משהו.

נחמן שי: תודה.

איימן עודה: אני רוצה להגיד ולסיים כך, אדוני היושב-ראש, פה אום-אלחיראן – הכול ריק, הכול ריק חוץ מהמקום הזה.

איימן עודה: אז הם עוזבים את כל המקומות, באים למקום שיש בו ערבים ואומרים להם: סליחה, תעזבו את המקום הזה, אנחנו רוצים לבנות יישוב יהודי בשם חירן.

איימן עודה: דבר כזה אנחנו לא יכולים לקבל.

איימן עודה: אני מבקש שנפתח בהידברות כבר מעכשיו.

איימן עודה: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת איימן עודה.

נחמן שי: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברים, גבירותי השרות, אדוני השר, יש דברים שלא צריך להסביר.

תמר זנדברג: יש דברים שרואים מול העיניים והם ברורים מאליהם.

תמר זנדברג: להסיע אוטובוסים נקיים מערבים, זה דבר שלא צריך להסביר אותו, הוא ברור מאליו.

תמר זנדברג: אי-אפשר, משיקולי ביטחון, להסתיר עוול מוסרי, בסיסי, ערכי, כל כך פשוט.

תמר זנדברג: והנה, ממשלת ישראל הבינה את זה.

תמר זנדברג: חבל שהבינה בתוך כמה שעות ולא לפני, אבל הבינה.

תמר זנדברג: באותה מידה אי-אפשר להרוס כפר בדואי, ועל חורבותיו להקים יישוב יהודי.

תמר זנדברג: אי-אפשר.

תמר זנדברג: זה עוול שזועק לשמים.

תמר זנדברג: הפלפול המשפטי והפורמליסטי והתקנוני המפולפל ביותר לא יצליח להסביר את זה.

תמר זנדברג: לפעמים המציאות, אפשר לראות אותה לאור השמש, בצורה ברורה.

תמר זנדברג: היא מאוד ברורה.

שרון גל: למה אין לך את אותו מוסר כלפי גירוש יהודים מבתיהם?

קריאה: אמת.

תמר זנדברג: ולכן – ולכן – – –

שרון גל: למה אין לך את אותו מוסר?

תמר זנדברג: יש פה מקרה – תראו, במהלך הבוקר, כאמור, המדינה סערה בנושא אחר.

תמר זנדברג: אפשר לדבר על התדמית שזה עושה בעולם, ואפשר לדבר על הדמוקרטיה ועל הצדק.

תמר זנדברג: בסופו של דבר, יש רגעים כאלה, שבהם יש קריסטליזציה של העוול.

תמר זנדברג: אפשר לחתוך אותו.

תמר זנדברג: והדבר הזה הוא – גם בהידרדרות מוסרית, גם במדרון חלקלק, יש נקודות שאפשר לסמן ולהגיד – בנקודה הזאת בעוד כמה שנים נסתכל ולא נוכל להסביר אותה.

תמר זנדברג: איך נוכל להסביר איך פינינו יישוב קיים שנבנה שם ברשות – שהרי על העובדות עצמן אין ויכוח, גם לא בבית-המשפט?

תמר זנדברג: הרי תושבי הכפר הובאו לשם על-ידי המדינה.

תמר זנדברג: על העובדות עצמן אין ויכוח, גם לא לשיטתך, אדוני השר, ואתה הכרת את הנושא ולמדת אותו לעומק, כפי שציינה השרה מירי רגב.

תמר זנדברג: הובאו ברשות.

תמר זנדברג: הובאו ברשות.

תמר זנדברג: זה לא נושא של מסיגי גבול.

תמר זנדברג: גם בית-המשפט התייחס לזה.

תמר זנדברג: הרי אתה מכיר את הנושא.

תמר זנדברג: איך אפשר להסביר פינוי של אנשים שהובאו ברשות, ויישוב אנשים אחרים במקומם רק משום שהם שייכים לקבוצה אתנית – לגזע או לדת אחרת?

תמר זנדברג: הרי אי-אפשר, אי-אפשר להסביר את זה.

תמר זנדברג: דווקא שתיכן – – –

איילת שקד: את פשוט אומרת דברים שהם אינם נכונים.

נחמן שי: תוכלי להשיב, השרה שקד.

איילת שקד: זה פשוט קשקוש.

תמר זנדברג: אוקיי.

נחמן שי: אז תוכלי להשיב, בהחלט.

נחמן שי: אני חושב שאפילו חשוב להבהיר את זה מעל הבמה, כי עד עכשיו זה – – –

זאב בנימין בגין: כמו שאמרת, אין מחלוקת על העובדות.

זאב בנימין בגין: הנה עובדה: רוב התושבים באתר הזה הסכימו להסדר שהוצע להם לפני שנים לא מעטות ועברו ליישוב חורה, שזה 5 ק"מ דרומית-מערבית לאתר שבו הם יושבים, וקיבלו שם מגרשים מפותחים חינם.

זאב בנימין בגין: גם בית-המשפט סבר שזה הסדר הוגן.

תמר זנדברג: איך זה סותר את מה שאמרתי?

זאב בנימין בגין: סליחה?

תמר זנדברג: איך זה סותר את מה שאמרתי?

זאב בנימין בגין: לא, זה מפני שאת מציגה תמונה שעל-פיה השומע התמים עלול לחשוב שלא הוצע פתרון, שלא ניסו להגיע להסדר, ושההסדר הזה איננו הוגן.

תמר זנדברג: לא, אדוני השר, אני לא אמרתי שום דבר – לא על ההסדר – – –

זאב בנימין בגין: אפשר לדבר על מהות המילה "יישוב".

זאב בנימין בגין: לפני אפילו 15 שנה, אולי אפילו פחות, היו שם שמונה פחונים, עשרה פחונים.

זאב בנימין בגין: לטעון שכאן מדובר ביישוב קבע, גם של בני רשות – לדעתי, הגזמה.

זאב בנימין בגין: לכן צריך לראות את העובדות כהווייתן; בית-המשפט מסתכל על התמונה כולה.

זאב בנימין בגין: אני מציע, אולי, לחלופין, לקרוא בפני המליאה את הקטעים המתאימים.

תמר זנדברג: אז קודם כול – קודם כול – –

זאב בנימין בגין: תודה רבה לךְ על אורך הרוח.

תמר זנדברג: – – תודה על הדברים שהוספת לדיון.

תמר זנדברג: אני רוצה לציין שכמעט אף מילה ממה שאמרת לא סותרת את מה שאמרתי בדברי.

תמר זנדברג: אמרתי שמדובר – והדברים מצוטטים, כמו שאתה אומר, אפשר להקריא אותם ולצטט אותם – מדובר באנשים שאינם מסיגי גבול, שהתיישבו שם ברשות.

תמר זנדברג: זה מה שאמרתי.

תמר זנדברג: עד כאן, לדעתי, אין מחלוקת, גם על דעתו של אדוני.

תמר זנדברג: העובדה שהם מפונים משם כדי ליישב שם יישוב – ליישב במקום יישוב אחר, שכל השוני בינם ובין המתיישבים החדשים הוא גזעם – סליחה שאני אומרת את זה בצורה בוטה, אבל זו האמת וצריך להגיד אותה – גם היא לא סותרת את העובדה שהוצעו פתרונות, וכמו שאתה אומר, גם בית-המשפט דן בפתרונות ובפיצויים, אבל בסופו של דבר, כמו שאמרתי בהתחלה, יש דברים שהם "קריסטל קליר".

תמר זנדברג: יש דברים שהם ברורים.

תמר זנדברג: גברתי השרה, שתכף תשיב, אני מקווה שבתשובתך תתייחסי יותר ברצינות מאשר האמירה "קשקוש", שככה הפרחת אותה לאוויר בלהט הדיון – וזה בסדר, זאת באמת סוגיה שהיא קשה לכולנו.

תמר זנדברג: לפני שאת עונה ומתייחסת לפרטים, אני באמת רוצה שתדמייני לעצמך כמה שנים קדימה מצב שבו כולנו – והדיון הזה, לפעמים יש רגעים שההיסטוריה נושפת בעורפנו.

נחמן שי: תודה.

תמר זנדברג: כולנו נידרש לשאלה איך עמדנו כאן בפרלמנט הישראלי הדמוקרטי וקיימנו דיון על הוצאתם של אנשים מסוג אחד וכניסתם של אנשים מסוג אחר.

תמר זנדברג: בדיוק אותו דיון שעמד הבוקר לוויכוח ציבורי והוכרע – הוכרע באיחור אבל הוכרע – שאין דבר כזה, ואנחנו לא ניתן את ידנו להפרדה גזעית באוטובוסים, באותה מידה התשובה כאן צריכה להיות ברורה וחד-משמעית, ויפה שעה אחת קודם, לפני שהנזק ייעשה.

תמר זנדברג: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אני מודה לך.

נחמן שי: חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה.

נחמן שי: נרשמו ארבעה חברי כנסת לעמדה נוספת אחר כך, רק לידיעתכם.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת שלח.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, תודה, השר בגין, חבל שאתה עוזב, אבל, ברשותך – – –

זאב בנימין בגין: אני מייד חוזר.

עפר שלח: אני, ברשותך, אשתמש במילה אחת שאתה השתמשת בה פה, בתיאור המצב העובדתי, והיא המילה הסכמה, כי בסופו של דבר על זה אנחנו מדברים פה.

עפר שלח: אני חושב ששוב, גם על העובדות, גם בתוך ההערות של השר בגין, שהוא כמובן מומחה לתחום – אין ויכוח על העובדות.

עפר שלח: האנשים לא רק יושבים שם ברשות, הם הועברו לשם על-ידי מדינת ישראל בשנת 1956, וכמה מבנים היו אז, או לפני כמה שנים, וכמה מבנים יש היום, זה, נדמה לי, לא בדיוק הסיפור.

עפר שלח: ליישוב יש גידול, וזה בסדר גמור.

עפר שלח: הנקודה המרכזית בעיני, ועליה באתי לדבר, בגללה הצטרפתי להצעה סדר-היום, היא העובדה שמדינת ישראל נותנת לסוגיית הבדואים בנגב לתסוס ולהגיע לממדים שאנחנו, כל יום שאנחנו לא מטפלים בעניין הזה, נפגוש את הסיפור הזה במקום שמדינת ישראל צריכה לחשוש ממנו מאוד.

עפר שלח: והיא צריכה לחשוש בעיקר מפני שהמנגנונים שאנחנו עושים – השר בגין, אני חושב שהיוזמה שאתה עמדת בראשה, שנוטרלה בתחילת ימיה של הממשלה הקודמת, מפני שהימין טען שמוכרים את המדינה לבדואים והשמאל טען שמנשלים אנשים, בלי להיכנס לפרטים, ובלי להיכנס לצורך המיידי לפתור את הבעיה הזאת ולטפל בה, ולטפל בה בראש ובראשונה בהסכמה.

עפר שלח: עברו שנתיים מאז, עברו הרבה שנים מאז היה צריך לטפל בה, אני לא יודע כמה זמן יעבור עד שבאמת תיכנסו לטיפול כזה, וכל דבר כזה בסופו של דבר, כמו שקרה עם הרבה מאוד דברים במדינת ישראל, כשאנחנו נפגוש את זה בסוף, נפגוש את זה בתנאים הכי קשים, עם המחיר הכי גבוה, כתוצאה מזה שאנחנו לא מסוגלים לקיים את התהליכים.

עפר שלח: אני רוצה להגיד משפט אחרון לגבי בית-המשפט.

עפר שלח: בפסק-הדין של בית-המשפט העליון, ובהצעות, אגב, גם של נציגי המדינה, יש אמירה שאני לא יודע אם היא תמימה או היא מיתממת.

עפר שלח: להגיד שאנשים מאום-אלחיראן יוכלו לקבל מגרשים ביישוב חירן – נו, אזוי.

עפר שלח: תראו לי את היישוב במדינת ישראל שבו הדברים האלה מתקיימים.

עפר שלח: אז במקום שאנחנו ניתפס לפתרונות משפטיים כאלה, ונגיד: הנה, בית-המשפט פסק את דברו, כמו שהוא פסק על גבעת-עמל – כמו ששרת המשפטים אומרת:

עפר שלח: אז אנחנו נלך עם בית-המשפט.

עפר שלח: אם לא נכיר בזה שאנחנו צריכים פשוט להיכנס פה בעובי הקורה, לפתור אותה באופן אמיתי, באופן קונקרטי, ובראש ובראשונה עם מקסימום הסכמה, לפני שאנחנו פונים ואומרים: בית-המשפט פסק, אז עכשיו נעלה את הבולדוזרים.

עפר שלח: אם אנחנו לא נעשה את זה, זאת תהיה בכייה לדורות.

עפר שלח: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת עפר שלח.

נחמן שי: שרת המשפטים – בבקשה, גברתי.

נחמן שי: אני מניח שזו הפעם הראשונה שאת משיבה בתפקידך, אז אני מאחל לך הצלחה גדולה.

איילת שקד: תודה רבה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, לחברת הכנסת זנדברג, ולחבר הכנסת עודה, אני רק רוצה שתדעו שבמקרה שאני טיפלתי בו, יחד עם חברת הכנסת מירי רגב, שפינו יהודים מבתיהם בגבעת-עמל – שהמדינה שמה אותם שם ב-1949, והם גם עברו ערכאות של בית-משפט, וגם הגיעו לבית-המשפט העליון – פינו אותם בלי פיצויים.

איילת שקד: כן, פינו את רובם בלי פיצויים, חלקם, מפני שהקרקע שם נמכרה ליזמים פרטיים – –

תמר זנדברג: – – –

איילת שקד: – – חלק מהיזמים עוד פיצו, חלק מהיזמים גם לא פיצו, ואותם אנשים פונו בכוח מבתיהם, ועל הבתים שלהם בונים עכשיו מגדלים לאנשים אחרים, שיש להם כסף לקנות את הדירות במגדלים.

תמר זנדברג: זה לא בסדר.

איילת שקד: לא, אני לא אומרת אם זה בסדר או לא – –

קריאות: – – –

שרון גל: – – –

מסעוד גנאים: – – –

איילת שקד: – – רק אל תגידי לי שיש אפליה, כי זה אין.

איילת שקד: זה שקר מוחלט.

איילת שקד: פינו יהודים בתנאים הרבה יותר קשים, נתחיל מזה.

איילת שקד: עכשיו לפרטים של המקרה הספציפי – –

שרון גל: – – –

איילת שקד: – – ב-5 במאי 2015 פרסם בית-המשפט העליון את פסק-דינו בעניין הכפר הלא-חוקי אלחיראן.

תמר זנדברג: עם כל הכבוד – – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: איפה היית בגבעת-עמל?

תמר זנדברג: חצוף.

נחמן שי: רבותי, השרה מתחילה להשיב.

נחמן שי: אם יהיו לכם עוד שאלות, הערות, אתם מוזמנים, אבל היא עוד לא אמרה בעצם – – –

מיכל רוזין: – – – שרון גל, שיש לו תגובה מותנית, אבל הוא לא היה במאבק על גבעת-עמל – – – ואנחנו כן היינו שם.

מיכל רוזין: אז שיירגע – – –

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אנחנו יודעים.

נחמן שי: בסדר.

מיכל רוזין: הוא יהיה – – –

נחמן שי: הוא יהיה במאבק הבא.

נחמן שי: הוא לא היה איש ציבור אז.

נחמן שי: בבקשה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, תודה.

איילת שקד: ביום 5 במאי 2015 פרסם בית-המשפט העליון – – –

מיכל רוזין: – – –

נחמן שי: חברת הכנסת רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: – – –

נחמן שי: בבקשה.

איילת שקד: – – – פרסם בית-המשפט העליון את פסק-דינו בעניין הכפר הלא-חוקי אלחיראן, ודחה את ערעור התושבים על החלטת בית-המשפט המחוזי.

איילת שקד: הייתה זו הפעם השלישית שערכאה משפטית דנה בנושא, וזאת לאחר שבית-משפט השלום קבע כי יש להרוס את הבתים הלא-חוקיים שנבנו בכפר ובית-המשפט המחוזי דחה את ערעורם של התושבים.

איילת שקד: חברי הכנסת מציינים בהצעה לסדר-היום כי מדובר בתושבים בני רשות, על-פי החלטת בית-המשפט, וכי הקמתו של יישוב יהודי במקום מעידה על כך שניתן להסדיר את רישויו של היישוב.

איילת שקד: אני מבקשת להתייחס לשתי הנקודות האלה, של סוגיית הרשות וסוגיית היישוב המיוחד.

איילת שקד: בית-המשפט קבע כי המבקשים אינם בחזקת פולשים למקרקעין, אלא בני רשות, במובן זה שכניסתם לשטח בשנות ה-50 לא התבצעה כפלישה.

איילת שקד: ואולם, מדובר כאן ברשות חינם, שלא ניתנה תמורה בגינה, והיא ניתנת לביטול בכל עת.

איילת שקד: אין לתושבים האלה קניין על הקרקע.

איילת שקד: עוד קבע בית-המשפט כי תושבי הכפר הלא-חוקי מעולם לא הוכיחו רכישת זכויות במקרקעין שעליהם הם יושבים.

איילת שקד: ישיבתם במקום הייתה מאז ומעולם אך ורק מכוח הסמכת המדינה ולא מכוח זכות מוקנית כלשהי.

איילת שקד: לכן, ברור לגמרי כי אין בישיבת התושבים בקרקע ובפיתוחה, כשהם לעצמם, כדי להעיד על רכישת זכויות קנייניות.

איילת שקד: יותר מכך, המבנים שהוקמו בכפר, הוקמו ודאי שלא כדין, ואינם אמורים לזכות בפיצויים כתנאי לפינוי התושבים במקום.

איילת שקד: כ-20 שנה לאחר כניסת התושבים לאזור, החל משנות ה-80 – זאת אומרת, כבר 30 שנה – מקיימת המדינה משא-ומתן עם אנשי הכפר במטרה לפנות את בתיהם לחורה, ואכן, מרביתם של התושבים עברו לחורה מרצון, תוך הסכמה ותוך שהם מקבלים מגרש במקום; דרך אגב, הפריבילגיה הזאת לתושבי גבעת-עמל לא הייתה.

איילת שקד: המטרה הייתה למצוא פתרון טוב.

איילת שקד: גם כיום מציעה המשיבה למבקשים, תמורת התפנותם מן הכפר, מגרש ביישוב חורה, סיוע בפיתוחו וחיבורו לתשתיות, וכן פיצוי כספי, אלא שהמשפחות שהגישו את הערעור אינן מעוניינות בכך.

איילת שקד: ההחלטה על הקמת היישוב חירן יסודה בהחלטת ממשלה מס' 2265 מיום 21 ביולי 2002, שבמסגרתה הוכרז על הקמתם של 14 יישובים חדשים בנגב הצפוני, על בסיס עבודתה של ועדת ההיגוי – מטרופולין באר-שבע.

איילת שקד: היישוב חירן בשום אופן אינו יישוב ליהודים בלבד, כפי שעולה מנוסח ההצעה לסדר-היום.

איילת שקד: מדיניות הקמת יישובים לפזורה הבדואית, לצד הקמת יישובים לאוכלוסייה הכללית, מוכיחה פעם אחר פעם כי אין מדובר כאן באפליה שלה טוענים תושבי הכפר הלא-חוקי.

איילת שקד: תוכניות התכנון מביאות בחשבון את צורכי הבדואים, ומזה שנים מקימה הממשלה יישובים ייעודיים לבדואים על יסוד הבנת צורכיהם הייחודיים – –

מסעוד גנאים: מדובר על יישוב משותף ערבי – – –

איילת שקד: כן, אפשר לגור גם ביחד, הם יכולים לקנות דירות גם בחירן.

מסעוד גנאים: – – –

איימן עודה: – – –

מירי רגב: – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: – – ולצד יישובים אלה קיים גם הצורך להקים יישובים באזור לאוכלוסייה הכללית.

תמר זנדברג: – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: מובן שתושבי המקום יוכלו, ככל שיחפצו בכך, לרכוש מגרש בכל יישוב ועיר באזור באותם התנאים שחלים על כל תושב ואזרח אחר.

איילת שקד: תודה.

איילת שקד: דרך אגב, אני מסכימה שעדיף כמובן שפסק-הדין יכובד, והפינוי ייעשה תוך כדי הידברות.

איילת שקד: זה דבר שהוא טוב תמיד.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: מה את מציעה, השרה שקד?

נחמן שי: ועדה?

נחמן שי: להוריד מסדר-היום?

נחמן שי: מה את מציעה?

איילת שקד: להגיש את זה לוועדת חוקה או להוריד מסדר-היום?

קריאות: פנים.

נחמן שי: לפנים.

איילת שקד: לפנים.

איילת שקד: טוב, כן, להעביר את זה לוועדת הפנים.

נחמן שי: בסדר.

נחמן שי: השר בגין הוא ותיק ומצוי מאוד בנושא.

זאב בנימין בגין: כשמדברים על הידברות, נעשה את זה בוועדה.

נחמן שי: בוועדה.

זאב בנימין בגין: יישר כוח.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת עודה.

איימן עודה: – – –

נחמן שי: לא.

נחמן שי: אתה רק צריך להגיד את עמדתך בעניין ההצעה.

איימן עודה: גברתי שרת המשפטים, שלוש הערות.

איימן עודה: ההערה הראשונה, את לא הזכרת שהם הפקיעו את האדמות שלהם בשנת 1956, כלומר, אלה לא אנשים שקפצו מהירח למקום הזה.

איימן עודה: ההערה השנייה – מה שלא אמרת הוא שההצעה של בית-המשפט היא לתת להם זכות קדימה, שהם יגורו בחירן, כלומר לא כמו שהצעת את – לא כמו שהצעת, להידבר איך לפנות אותם, איך לעקור אותם תוך הידברות, אלא לדבר – איך הם יישארו שם.

איימן עודה: זאת אומרת, זאת המהות של פסק-הדין.

איימן עודה: לכן אני מציע להעביר את הנושא הזה לוועדת הפנים, בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: ועדת הפנים, כן?

נחמן שי: אמרת: פנים.

נחמן שי: מי עוד מהמציעים יש לו עוד – כולם מקבלים את ההצעה לוועדת הפנים?

קריאה: כן.

נחמן שי: אוקיי, אין התנגדות.

נחמן שי: יפה.

נחמן שי: אז אנחנו נקיים את ההצבעה.

נחמן שי: אוקיי, סליחה, טעות שלי.

נחמן שי: קודם חבר הכנסת גל.

נחמן שי: נקיים את הסבב הזה של ההודעות הנוספות.

שרון גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדובר בנושא שהוא בר-פתרון בדרכים אחרות: לא באופן כוחני, לא באמירות אוטומטיות של הסתה ושנאה – דווקא מהצד הזה, של מרצ.

שרון גל: חוק הוא חוק, ופינוי אנשים מבתיהם כואב לכם רק כשמדובר בערבים.

שרון גל: יש אצלכם התעלמות מוחלטת מהעובדה ש-2,000 אנשים הלכו בהסדר למקום אחר מרחק 5 ק"מ משם.

שרון גל: ואתם גם לא קראתם את החלטת בית-המשפט.

שרון גל: בית-המשפט העליון – בית-המשפט העליון – פסק שזאת החלטה שהיא מידתית, שהיא ראויה, שהיא הוגנת.

שרון גל: אי-אפשר שכל אחד יעשה לעצמו חוק בכל מקום, והדבר הזה הוא רחוק מלהיות החלטה גזענית.

שרון גל: בית-המשפט העליון לא ייתן יד להחלטה גזענית.

שרון גל: אז לבוא לכאן בכל פעם שיש דיון רגיש כזה, ובמקום להסתכל על המציאות ולראות שיש לאותם אנשים אפשרות לגור באותו מקום במסגרת יישוב עם תשתיות, יישוב מסודר, שאנשים יוכלו לחיות בו כמו בני-אדם, ולא כמו – כן, קראתי את פסק-הדין, וקראתי את כל ההחלטות, וקראתי את כל דיוני הוועדות שהיו קודם.

שרון גל: לכם במרצ יש בעיה אוטומטית עם הקמת יישוב יהודי בנגב, כמו שלכם אין שום בעיה עם פינוי של יהודים מבתיהם בכל מקום, ואתם ישר קופצים.

שרון גל: אבל מה שיצא טוב מהדיון הזה, אדוני היושב-ראש:

שרון גל: בפעם הבאה שיבואו לפנות יהודים מבתיהם, ניקח את הטקסט של תמר זנדברג ונקריא לה אותו.

שרון גל: לפחות הרווחנו משהו מהדיון הזה.

נחמן שי: תודה רבה.

שרון גל: אני חושב שצריך להסיר את הנושא הזה, ולא צריך לתת לאותם אנשים שתופסים כאן טרמפ על עוד ניסיון להסית ולפגוע במדינה לעשות את ההצגה שלהם בוועדה כלשהי.

שרון גל: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אנחנו ביקרנו באום-אלחיראן כמה פעמים, והיינו אצל האנשים שם, התושבים, בשבוע שעבר.

מסעוד גנאים: תחילה, זה לא יישוב לא-חוקי.

מסעוד גנאים: זה לא מוכר – אולי.

מסעוד גנאים: אבל גם אם הוא לא מוכר כמקום, כיישוב, זה לא אומר – להתעלם מהזכויות הבסיסיות של בן-אדם, שיש לו זיקה לאדמה.

מסעוד גנאים: אי-אפשר לעשות מהאנשים שם אבני שחמט שהמדינה, מתי שהיא רוצה, מעבירה אותם.

מסעוד גנאים: זה עניין אחד.

מסעוד גנאים: שנית, האנשים, כל מה שהם מבקשים זה להשאיר אותם שם.

מסעוד גנאים: וחבר הכנסת בני בגין, זה לא פחונים.

מסעוד גנאים: זה לא כמה פחונים שם.

מסעוד גנאים: צריך להעריך ולכבד את הזיקה בין האדם שם לבין האדמה שלו.

מסעוד גנאים: ככל שתגידו – כאשר אתה אומר:

מסעוד גנאים: אני מפנה את היישוב הזה, אום-אלחיראן הערבי, ואני רוצה להקים חירן היהודית – תסלחו לי, זו גזענות.

מסעוד גנאים: זו גזענות.

שרון גל: יישוב.

מסעוד גנאים: יופי.

מסעוד גנאים: אם הוא יישוב משותף, תשאיר התושבים הערבים שם ותתכנן לידם – אני לא יודע איפה – את היישוב היהודי שלך.

מסעוד גנאים: זה מה שקורה שם.

מסעוד גנאים: כאשר אתה מפנה בני מוצא אתני מסוים, בני לאום מסוים, שהם ערבים, ומושיב במקומם יהודים, אי-אפשר להגיד שזה לא גזענות.

מסעוד גנאים: וגם, כבוד השרה, לפני שמפנים – לא מפנים ואחר כך מדברים – בואו ניכנס; בואו תיכנסו להידברות רצינית, אחראית, כדי לפתור את הבעיה הזאת.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: עכשיו חבר הכנסת חיים ילין.

נחמן שי: אני רואה שאתה בשיחה אישית עם השר בגין, אבל שעתך הגיעה.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת בהלול.

נחמן שי: בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להגיד משהו מאוד אישי.

חיים ילין: אני הבטחתי לעצמי שבכל מקום שאני אהיה, אני אגן על האוכלוסייה הבדואית כמה שאני אוכל.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, שאנשים יקשיבו.

חיים ילין: מועצה אזורית אשכול מאמצת גדוד.

חיים ילין: הגדוד נקרא: הגדס"ר הבדואי.

חיים ילין: ואני לא רוצה להיכנס לסוגיה מי נותן ומי לא נותן ולסוגיה מי משרת בצה"ל ומי לא משרת; אני לא רוצה להגיע למצב הזה.

חיים ילין: אבל הגדס"ר הבדואי, שמשרתים בו בדואים, צ'רקסים, דרוזים, יהודים – כל מה שאנחנו רוצים במדינת ישראל, שם נמצא הגדוד.

חיים ילין: הגדוד הזה פעמיים הציל את החיים של היישוב כרם-שלום.

חיים ילין: פעמיים.

חיים ילין: עמדו פעם אחת מול מפגעים שהגיעו מרצועת-עזה – עמדו הם, נפצעו שני חיילים שם, בדואים, ובפעם השנייה – כשהנגמ"ש נכנס דרך גבול מצרים, הראשונים שהיו מולם היו אותו גדס"ר בדואי.

חיים ילין: עכשיו, אני אומר את הדברים האלה כי אני הבטחתי לעצמי שאעשה כל מה שאני יכול כדי שהדברים ייעשו בהידברות, לא באלימות ולא דרך בתי-משפט, כי אני חושב שבסופו של דבר גם הפזורה הבדואית בנגב חייבת בתי-ספר, וכבישים, וכל התנאים, בדיוק כמו כל אזרחי מדינת ישראל.

חיים ילין: עכשיו, אני מוכן לקבל את כל מה שיש פה, אבל לא במלחמות בינינו, כי אם אנחנו פה, בתוך הכנסת, לא יודעים להסתדר, אז מי יסתדר?

חיים ילין: ואני רוצה להגיד מילה אחת לשר בני בגין.

חיים ילין: השר בני בגין עשה עבודה בלתי רגילה – אני אומר לכם את זה – עם המון הידברות.

חיים ילין: אני יודע את זה כי אני הייתי בוועדה הארצית לתכנון ובנייה, ואני ישבתי יחד עם הפזורה הבדואית, והקשיבו להם.

חיים ילין: מה שקרה לאחר מכן – אני לא רוצה להיכנס, אבל ברגע שההידברות מסתיימת ונכנסת הפוליטיקה, שום דבר לא יצמח מזה.

חיים ילין: שום דבר.

חיים ילין: ולכן חייבים – נאמר פה שחייבים להקשיב ולהמשיך ולדבר, וזאת ההזדמנות שלנו – אני אומר את זה, כמחוקקים – להביא את זה לוועדה הנכונה, לדבר ולהגיע להסדר.

חיים ילין: אני בכל מקרה קבעתי לעצמי שבכל מקום שסוגיית הבדואים בנגב תעלה על שולחן הדיונים אני אהיה שם, ואוכל לפחות להיות הגשר, או אותו דבר שמחבר בין כולנו – אחרת הנגב לא יפרח, לא יעזור כלום.

חיים ילין: לא העניים ולא העשירים יהיו שם, יחד.

נחמן שי: לגמרי.

נחמן שי: תודה לחבר הכנסת ילין.

נחמן שי: אולי השר בגין, אחרי כל הדברים – – –

זאב בנימין בגין: הערה אחת.

נחמן שי: הערה אחת אתה רוצה.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: אולי מפה, מהדוכן.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מבחינות רבות נקלעתי לדיון הזה במקרה.

זאב בנימין בגין: אני, כפי שהודעתי ב-11:00, כשקראתי הודעה מטעם הממשלה, מילאתי את תפקידי המיוחד כשר התורן במליאה עד השעה 14:00, ומחליפתי כבר הגיעה, אבל כשהבנתי שזה על סדר-היום לא יכולתי להתנער ולברוח מאולם המליאה.

זאב בנימין בגין: אני מבקש לחזור על הערה שאולי נבלעה בקריאות הביניים, ואני חושב שראוי גם שתירשם: איפה יכולים לחיות בדואים ביישובים כלליים שרובם יהודיים?

זאב בנימין בגין: אז – אנחנו חיים בעובדות: לא רק בעיר המחוז הגדולה באר-שבע, אלא גם ביישובים קטנים יותר באזור, רובם יהודיים, ויש בדואים שבאמת בשנים האחרונות כבר השתכרו, ויכולים היו לרכוש את הדירות שם.

זאב בנימין בגין: לא שמעתי אפילו על אירוע אחד, בשנים האחרונות או בכלל, שמפר את הסדר.

זאב בנימין בגין: אני מברך על המגמה של הידברות.

זאב בנימין בגין: פסק-הדין מאחורינו, הוא קובע מסגרת, ובמידה שבתוך המסגרת הזאת אפשר להגיע להסכמות, בגבולות המסגרת שנקבעה על-ידי בית-המשפט העליון, כן ייטב.

זאב בנימין בגין: הערה אחרונה, אדוני היושב-ראש, והיא פורמלית.

זאב בנימין בגין: אין לי מונופול על הנושא, שאכן עסקתי בו במשך שנים אחדות.

זאב בנימין בגין: למדתי, וניסיתי לקרב הסדרה של התיישבות הבדואים בנגב.

זאב בנימין בגין: על-פי הבנתי, בלא חקיקה מתאימה לא יהיה אפשר להתקדם ולפתור את הבעיה לעומקה לטווח ארוך.

זאב בנימין בגין: בינתיים לא הסתייע.

זאב בנימין בגין: אבל אני מבקש שהחברים ירשמו לפניהם את העובדה שהשר שעוסק בסוגיית הסדרת התיישבות הבדואים בנגב הוא שר החקלאות, חברי אורי אריאל.

זאב בנימין בגין: ואני מקווה שתחת שרביטו נתקדם בדרך הנכונה והטובה כדי לפתור את הבעיה מיסודה.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, לא הכול צריך להיות שפיט במדינה הזו.

זוהיר בהלול: יש גם עניין של דמותה ואופייה המוסרי של מדינת ישראל.

זוהיר בהלול: האם אנחנו זונחים ונוטשים את העניין הערכי הזה?

זוהיר בהלול: ולכן, מעבר לפלפולים המשפטיים, אני מביא לכם מיומנו של עקור כמה מאפיינים.

זוהיר בהלול: מיהו העקור?

זוהיר בהלול: העקור הוא שהיתמות והשכול מלווים אותו.

זוהיר בהלול: העקור הוא שהכעס והזעם אצורים בקרבו.

זוהיר בהלול: העקור הוא האיש שאוחז בתחושות נקמה כלפי זה שעקר אותו משורשיו.

זוהיר בהלול: וגם, שלא לדבר על העובדה שהוא נפגע נפשית בצורה אנושה.

זוהיר בהלול: להוסיף לכך, כמובן, שגדלים דורות של מתוסכלים וזועמים על מדינת ישראל דורות על גבי דורות, ואז אנחנו הופכים את הבעיה הבדואית, ואולי הבעיה הערבית, לפצצה מתקתקת.

זוהיר בהלול: שימו לב, את כל הנקודות האלה, את כל המאפיינים האלה צריך להכפיל אותם בארבע, במלרע ולא במלעיל.

זוהיר בהלול: שאלתם מדוע בארבע?

זוהיר בהלול: – הפעם במלעיל – מכיוון שהכפר הזה טולטל ארבע פעמים.

זוהיר בהלול: האנשים שם גורשו, נושלו, נעקרו, הוגלו, נדדו וגם פונו ארבע פעמים במהלך כינונה של מדינת ישראל.

זוהיר בהלול: תכפילו בעוד 1,300 נפשות, האנשים שמתגוררים שם, ותקבלו את הפצצה המתקתקת שאני מדבר עליה.

זוהיר בהלול: ולכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, שצריך לקחת את העניין הזה כעניין מוסרי מאין כמותו.

זוהיר בהלול: והרי מיהו העם היהודי, אם לא זה שנדד אלפיים שנות גלות?

זוהיר בהלול: מיהו העם היהודי אם לא העם שאוחז באופן ייחודי בעולם בחמלה כלפי האחר?

זוהיר בהלול: וצריך גם להביא בחשבון שהמדינה, כך נדמה לי – ואינני חסיד הקונספירציה – לוקחת את הסיפור הזה כ-case study, כדי לפנות אולי בעתיד עוד כמה יישובים, ושלום על ישראל.

נחמן שי: תודה.

זוהיר בהלול: ולכן אני חושב ששרת המשפטים, שדיברה בנימה של זלזול – ואגב, אני רוחש לה כבוד, כמובן:

זוהיר בהלול: אם הם רוצים מאוחר יותר לקנות דירות בחירן, תפאדלו.

זוהיר בהלול: מה זאת אומרת?

זוהיר בהלול: האם זה הפתרון?

נחמן שי: תודה.

זוהיר בהלול: וגם שמעתי בקצה האוזן מישהו שאומר: שיעברו לח'ורה – או לחורה, בערבית.

זוהיר בהלול: מה, מדובר בנכסים?

זוהיר בהלול: אלה בני-אדם שיש בהם נפש מיוסרת – –

נחמן שי: תודה.

זוהיר בהלול: – – שיש להם שורשים, ויש להם תחושות, ויש להם רגישות ורגשות.

זוהיר בהלול: אז אי-אפשר לומר זאת.

זוהיר בהלול: ולכן אני מציע, אם בכלל, אז שתהיה עיר מעורבת, יהודית-ערבית, אבל שלא יעקרו את האנשים האלה מהשורשים שלהם; ב.

זוהיר בהלול: אם רוצים בכל מקרה להקים את חירן, יש שם שטח עצום.

זוהיר בהלול: שיקימו את חירן, ושם תהיה עומר השנייה מבחינת איכות החיים, כי יש שטחים אדירים מסביב למקום הזה.

זוהיר בהלול: ושלישית, אם אתם מתעקשים, אז תשיבו אותם לשורשים שלהם.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אנחנו נעבור עכשיו לתמר זנדברג – את – – –

תמר זנדברג: הצבעה.

תמר זנדברג: הצבעה.

נחמן שי: הצבעה, ודאי.

נחמן שי: אנחנו מצביעים בעד או נגד העברת הנושא לוועדת הפנים.

נחמן שי: בעד יהיה בעד ועדת הפנים; נגד יהיה נגד ועדת הפנים.

נחמן שי: הנה, בבקשה.

נחמן שי: בעד.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: ברשותכם.

נחמן שי: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 24 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: בוועדת הפנים יהיה דיון.

נחמן שי: 24 בעד, אחד נגד, אין נמנעים ואין מישהו שהצביע כנוכח.

נחמן שי: זהו.

נחמן שי: אנחנו נעבור עכשיו, ברשותכם, חברים, להמשך נאומי הבכורה של חברי הכנסת.

נחמן שי: נאום הבכורה הראשון יהיה של חבר הכנסת יואב קיש; ויברך חברו לסיעה השר החדש יריב לוין.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: חברים, תכבדו בבקשה את חבר הכנסת יואב קיש.

נחמן שי: אני מבקש להמתין לדבריו.

נחמן שי: בבקשה, יואב.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש – –

נחמן שי: חברים, אנא מכם.

נחמן שי: בבקשה.

יואב קיש: – – השרה והשר, חברות וחברי הכנסת, אורחים נכבדים, האמת שלא חשבתי שאפתח את נאומי הראשון במליאה במילים אלו, אך בחרתי שלא להתעלם מהמציאות הנוכחית.

יואב קיש: בשבועות האחרונים אנחנו שומעים כל הזמן, בבית הזה ובתקשורת, קולות שתוקפים את הקואליציה ואת הליכוד על כך שאנחנו מייצגים רק חצי מהעם, כולל ביטויים פוגעים ומזלזלים בליכוד ובנבחריו.

יואב קיש: הרדיו, העיתונות, הטלוויזיה, מנסים לייצר את הרושם שהליכוד והקואליציה מנותקים, שאיננו מייצגים אתכם.

יואב קיש: אני אחד מחברי הכנסת החדשים של הליכוד – מן הסתם פחות שמעתם עליהם בתקשורת – דור שני בליכוד, חבר התנועה מעל 15 שנים, ומהווה דוגמה לכך שהליכוד הוא מפלגתו של כל העם.

יואב קיש: למה לא שמעתם עלי, אתם שואלים?

יואב קיש: אולי כי אני נבחרתי כנציג מחוז דן, "מדינת תל-אביב", של הליכוד.

יואב קיש: ואני ליכודניק.

עמיר פרץ: וואו.

יואב קיש: אני חילוני ואני ליכודניק; טייס קרב וליכודניק.

עמיר פרץ: אתה נשמע כמו בנט – – –

יואב קיש: עבדתי כטייס ב"אל על" – אם אתה לא מכיר את זה, חבר הכנסת פרץ – ואני ליכודניק; סגן אלוף במילואים, ליכודניק; אשכנזי, ליכודניק.

יואב קיש: גם אני הפנים של הליכוד.

יואב קיש: הליכוד מייצג גם את תל-אביב.

יואב קיש: הליכוד מייצג גם את החילונים.

יואב קיש: הוא מייצג גם את המילואימניקים.

יואב קיש: כן, גם אני חלק מהליכוד, מפלגת העם.

יואב קיש: לאחר מערכת בחירות מהסוערות והיצריות שידענו, שבה נאמרו אמירות מיותרות מכל הצדדים, חובה עלינו עכשיו לכבד איש את רעהו.

יואב קיש: אשכנזים וספרדים, דתיים וחילונים, פריפריה ומרכז, יכולים וחייבים לחיות יחד.

יואב קיש: ניתן לא להסכים על הדרך – ובבית הזה נדון בכך – אך אסור לנו לנתק חלק כזה או אחר מהעם.

יואב קיש: אסור לנו להרחיק ציבור מעלינו.

יואב קיש: עלינו ללכת יחד, כאיש אחד בלב אחד.

יואב קיש: נושא אחדות העם הנו מהתחומים הראשונים שאקדם כחבר כנסת.

יואב קיש: המשפחה שלי היא דוגמה לאחדות העם.

יואב קיש: מצדה של אמי אריאלה אני דור שביעי בארץ וצאצא של הרב שמואל סלנט.

יואב קיש: הרב שמואל סלנט היה בשנת 1865 רבה של ירושלים.

יואב קיש: הוא מילא תפקיד זה מעל 40 שנה.

יואב קיש: חברי כנסת חרדים – אני לא רואה אותם פה עכשיו, לצערי, אבל הם מכירים היטב את סיפורו של הרב שמואל סלנט.

יואב קיש: משפחתי מצד אבי, מייק קיש ז"ל, הייתה משפחה בריטית ותיקה.

יואב קיש: סבי, פרדריק הרמן קיש, המוכר יותר כבריגדיר קיש, כיהן כקצין היהודי הבכיר ביותר בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.

יואב קיש: סבא לחם עוד בימי מלחמת העולם הראשונה, סיים את הלחימה כקצין מעוטר מדליות, חזר לאנגליה, אך קידומו נעצר אך ורק בגלל היותו יהודי.

יואב קיש: הוא עלה לארץ-ישראל והיה ממובילי הנהגת היישוב הציוני באותה תקופה.

יואב קיש: בריגדיר קיש שימש כראש חיל ההנדסה של הגנרל מונטגומרי, והגן על ארץ-ישראל במלחמת העולם השנייה מפלישת כוחות הנאצים ביבשת אפריקה.

יואב קיש: לצערי, לא זכיתי לפגוש מימי את סבי, וזאת מכיוון שהוא נהרג במלחמה, מלחמת העולם השנייה.

יואב קיש: סבי קבור היום בתוניס, וגם בקברו לא יכולתי לבקר.

יואב קיש: אלו הקצוות שהתחברו במשפחתי: מצד אמי, הרב שמואל סלנט, רבה של ירושלים; מצד אבי, בריגדיר ג'נרל פרד קיש, שמסר נפשו על הגנת המולדת.

יואב קיש: המשפחה שלי היא דוגמה חיה לאחדות העם, לשילוב שבו מורשת וצבא הולכים יחדיו ואינם סותרים אלא מפרים ומשלימים זה את זה.

יואב קיש: אלה השורשים שעליהם צמחתי.

יואב קיש: במסגרת שירותי הצבאי בחרתי במסלול שירות משמעותי.

יואב קיש: זכיתי ועודני זוכה לשרת כטייס קרב בחיל האוויר.

יואב קיש: בשנים האחרונות עבדתי כטייס ב"אל על", תפקיד שמילאתי עד היבחרי לחבר כנסת בכנסת זו.

יואב קיש: ההחלטה לנסות להיבחר לכנסת לא הייתה קלה.

יואב קיש: היה לי ברור שכדי להשפיע ולשנות מציאות בישראל, הדרך המשמעותית ביותר היא מתוך הבית הזה, בית-המחוקקים.

יואב קיש: הדרך הראשונה שפתוחה לכל אחד ואחת מאתנו להשפיע – על-ידי התפקדות למפלגות דמוקרטיות שקרובות לאמונתם הפוליטית.

יואב קיש: בכנסת זו, מפלגות הליכוד, הבית היהודי והעבודה פתוחות למתפקדים ובוחרות את נציגיהן לכנסת על-ידי פריימריז ישירים.

יואב קיש: לצערי, המספרים הם קטנים, קטנים מדי.

יואב קיש: במצב הנוכחי; עשרות-אלפים בודדים של מתפקדים קובעים את הרכבן של רשימות המפלגות וקובעים מי יעמוד בראשן.

יואב קיש: כציבור, חובה עלינו להיות מעורבים במערכת הפוליטית.

יואב קיש: לא מספיק להגיע לקלפי ולהצביע כאשר מתקיימות בחירות, עלינו לקחת חלק פעיל וברור בדמוקרטיה הישראלית.

יואב קיש: מעל בימה זו אני קורא לכלל אזרחי ישראל להתפקד; להתפקד למפלגה שעם דרכה אתם מזדהים.

יואב קיש: אני הצטרפתי לפעילות הציבורית בגלל המורשת והערכים שספגתי בבית.

יואב קיש: כואב לי שרוב האנשים שאני מכיר בוחרים לקטר, אבל נשארים מחוץ למגרש הפוליטי ולא מרימים את הכפפה.

יואב קיש: אני חוזר ואומר לחברי: תתפקדו, תשפיעו, תתחרו בי ובדעות שלי, רק אל תהיו פסיביים.

יואב קיש: לצערי, רק כמחצית מחברי כנסת זו נבחרו ישירות על-ידי מתפקדים.

יואב קיש: עלינו, האזרחים, להיות מעורבים ולפעול ולדאוג לכך שככל האפשר, כל הרשימות בבית הזה ישלבו מנגנון של בחירה ישירה של המועמדים ברשימה.

יואב קיש: גם בשעה זו שאני מדבר אתכם מעל במה זו, יש חיילים ששוכבים במארבים, טייסים, חובלים, לוחמים השומרים על הגבולות במצרים, בלבנון, בירדן, ומגינים עלינו.

יואב קיש: המזרח התיכון מסביבנו רוגש ובוער.

יואב קיש: הסיבה שאנחנו לא מרגישים זאת היא אותם אלו אשר מגינים עלינו ימים ולילות.

יואב קיש: כולם – חילונים, חרדים, דתיים וערבים – צריכים להיות שותפים למסירות זו.

יואב קיש: כבר לפני שנתיים הייתי במאהל המילואימניקים ונלחמתי למענם.

יואב קיש: אכן, ברורה לי מפת האילוצים הקואליציונית.

יואב קיש: נצטרך להגיע למנגנון מוסכם.

יואב קיש: אני מבטיח שאמשיך להיאבק לשוויון בנטל מתוך הקואליציה.

יואב קיש: ממשלת הליכוד הקודמת העלתה את שכר החיילים.

יואב קיש: אני אמשיך לדחוף לתגמול המשרתים גם מהכנסת הנוכחית.

יואב קיש: מי שנותן יותר, ראוי שיקבל יותר.

יואב קיש: יש נטייה לחברי כנסת חדשים לחוקק הרבה חוקים חדשים.

יואב קיש: בחלק מהמקרים זה נעשה – אולי אני מסגיר פה איזה סוד – להראות לכם שאנחנו קיימים.

יואב קיש: אני מתחייב לכם שלא אפעל בדרך הזו.

יואב קיש: תשמעו ממני מעט, אבל כשתשמעו אותי זה יהיה הכי מדויק שיש.

יואב קיש: כל חוק שאחוקק יהיה עם מטרה ברורה, ואגיש חוקים אך ורק במקרים שבהם אכן מעורבות המחוקק נחוצה.

יואב קיש: אנחנו צריכים לדאוג לכך שהכלכלה תעזור לאזרח ותקל עליו.

יואב קיש: אני בעד כלכלה ליברלית ומינימום התערבות בכוחות השוק.

יואב קיש: עלינו לעזור לכלכלה ולאזרחים, ובעיקר לא להפריע להם.

יואב קיש: כילד וכנער גדלתי למציאות משפחתית ללא נכויות וללא חשיפה לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים.

יואב קיש: במשפחתי שלי זה היה אחרת.

יואב קיש: ילדי שלי גדלו במציאות שבה שילוב וקבלה של השונה כשווה הם חלק טבעי מחייהם.

יואב קיש: לשמחתנו, החל תהליך מבורך בשנים האחרונות, ובו חברות רבות קולטות עובדים בעלי מוגבלויות.

יואב קיש: מבחננו האמיתי הוא לערב ולחבר אוכלוסייה זו לתוך החברה הישראלית.

יואב קיש: עלינו לזכור שיש בקרבנו אוכלוסייה של נכים וקשישים אשר מוטל עלינו לחזקם.

יואב קיש: חובתנו המוסרית כחברה היא לאפשר להם יכולת קיום בכבוד.

יואב קיש: שלום ליושב-ראש הכנסת.

יואב קיש: אני חבר כנסת חדש.

יואב קיש: בשבועות האחרונים עסקתי, ועודני עוסק, בעיקר בלימוד הכנסת.

יואב קיש: האנשים כאן הם אנשים ראויים וטובים אשר מייצגים אתכם, מייצגים את העם.

יואב קיש: כבוד הוא לי לעבוד אתם ולהיות שותף להנהגת המדינה.

יואב קיש: עם ישראל צופה בנו, המשפחות שלנו צופות בנו.

יואב קיש: בני תמיר נמצא בקהל וצופה בי היום.

יואב קיש: בשביל ילדינו ובשביל כל עם ישראל, חובה עלינו לשמור על כבוד הבית הזה מכל משמר.

יואב קיש: כולי תקווה כי אצליח לשמש כשליח נאמן לציבור שולחי ולאזרחי ישראל כולם.

יואב קיש: זו הדרך.

יואב קיש: תודה רבה.

עמיר פרץ: יפה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: נאום בכורה, אף שאתה כבר השתלבת בפעילות.

יולי יואל אדלשטיין: השר, חבר הכנסת יריב לוין, שר התיירות והשר לביטחון פנים, אתה מתבקש לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: תכף ישחררו לנו את בן-הערובה ותוכל לברך את חבר הכנסת יואב קיש על נאום הבכורה שלו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת קיש, נא לשבת, השר יריב לוין מעוניין, כוותיק, לברך אותך ולאחל לך הצלחה בתפקיד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש, קודם כול ברכות גדולות.

יריב לוין: אני מוכרח לומר לך שהייתה לי התלבטות מאוד גדולה.

יריב לוין: הרי כשטייס מסיים את טיסת הסולו הראשונה שלו הוא ככה יורד מהמטוס, ואז שופכים עליו דלי מים ומשפריצים שמפניה.

יריב לוין: אמרתי: מה נעשה אתך פה?

יריב לוין: מה, נשליך עליך את ספר התקציב?

יריב לוין: נשפריץ את דפי התקנון?

יריב לוין: אז אחסוך ממך את המחוות האלה הפעם הזאת, אבל אני באמת רוצה לברך אותך, אני מוכרח לומר, על נאום שהוא, כפי שאמרת כאן מעל הדוכן, מאוד חד, מאוד מדויק, מאוד ברור, ואם מותר לי לומר, גם מבטא בצורה מאוד נאמנה את התחושה שיש לנו כאנשי ליכוד, תחושה של גאווה גדולה לא רק להיות חברי כנסת ושליחי ציבור כאן בבניין הזה, אלא להיות שליחים של התנועה הספציפית שלנו, של תנועת הליכוד, של תנועתם של זאב ז'בוטינסקי, של מנחם בגין ושל ציבור כל כך עצום וכל כך מגוון: חילונים ודתיים וחרדים ואנשי פריפריה ואנשי מרכז; כאלה שהפרוטה מצויה בכיסם וכאלה שאנחנו אחראים לכך שמצבם הכלכלי ישתפר; דרוזים, נוצרים, גם מוסלמים שחברים בתנועה שלנו.

יריב לוין: ויש לנו באמת – אני חושב שביטאת כאן באמת בצורה הטובה ביותר – את הזכות הזו.

יריב לוין: אתה יודע, אחת הבעיות הגדלות בכנסת – וגם בזה נגעת, אני חושב, בנאומך – היא העובדה שלא תמיד יש התאמה בין עשייה מקצועית אמיתית לבין החשיפה התקשורתית שאתה מקבל.

יריב לוין: הרבה פעמים זה אפילו קצוות מנוגדים.

יריב לוין: וגם כאן אני יכול לתת לך דוגמה קרובה ללבך: היינו צריכים בשעתנו לדון כאן בחוק הטיס, חוק ענק שפירט באמת את כל ההסדרים שנוגעים לתעופה, והתעוררה אחר כך בעיה: מי יכין את החוק ויהיה אמון על העבודה עליו בקריאה הראשונה?

יריב לוין: ואמרנו, אנחנו אנשי הליכוד, הרי כשנבוא ונגיד בסניפים שהכנו את חוק הטיס, יגידו עלינו את מה שאתה נמצא בסיכון הכי גדול מכולם שיגידו: טייס חלל, זה מה שהתעסקת?

יריב לוין: אין לנו – – –

יואב קיש: עכשיו זה דני, מסכן.

יריב לוין: בסוף מצאנו אחד מחברי הכנסת, חברנו מש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: יצחק וקנין, כן.

יריב לוין: אמרנו: לך אין פריימריז, חבר הכנסת וקנין, לך יש זמן לעשות עבודה מקצועית רצינית על הנושא הזה.

יריב לוין: והוא אכן עשה עבודה מדהימה.

יריב לוין: ואתה בוודאי מכיר את זה מצוין בצד המקצועי.

יריב לוין: ודווקא על הרקע הזה אני רוצה לומר לך שאני חושב שהגישה שביטאת בנאום שלך, בעיני היא הגישה הנכונה: לעשות קודם כול את מה שחשוב ואת מה שענייני, ואחר כך גם לנסות להביא אותו לידיעת הציבור.

יריב לוין: וזו הדרך, ולא הדרך ההפוכה.

יריב לוין: אני מוכרח לומר לזכותך עוד דבר.

יריב לוין: אני חושב שהמקום הזה מחייב לימוד.

יריב לוין: לא נולדים חבר כנסת ולא מגיעים לכאן ויש מאין מייד הכול הולך והכול מצליח.

יריב לוין: עוד לא יבשה הדיו מעל תוצאות הבחירות, אתה כבר התייצבת כאן, שאלת, קראת, ניסית באמת לעמוד על הדברים מבפנים, להתכונן כפי שצריך.

יריב לוין: ואני חושב שכל מי שהקשיב לנאום הזה שלך ראה שהגעת לנאום הבכורה שלך מוכן, יודע בדיוק לאן אתה רוצה ללכת, ואין לי שום ספק שאתה תזכה כאן להצלחה גדולה, תהיה נכס גדול גם לנו כסיעת הליכוד כאן ובוודאי לכנסת כולה.

יריב לוין: אני רוצה, ברשותך, להקדיש מילה אחרונה לבני משפחתך; אני מבין שהבן שלך כאן ביציע.

יריב לוין: עד היום היה להם לפחות הסדר ששכר בצדו – אתה נעלם וחוזר מה"דיוטי פרי" עם משהו.

יריב לוין: זה לא יקרה, אני אומר לכם, זה לא יקרה.

יריב לוין: אבל תדעו לכם שהמחיר שתצטרכו לשלם על הפעילות החשובה הזאת שחבר הכנסת יואב קיש – יואב, אבא – יעשה כאן, המחיר הזה הוא מחיר בסופו של דבר שווה, כי ההשקעה הזאת מבטיחה את ההווה שלנו, את העתיד שלנו ואת היכולת שלנו באמת לקיים כאן חיים יותר טובים וחיים בטוחים.

יריב לוין: ואני רוצה לומר לכם באמת בשם כולנו: תודה על הנכונות שלכם לאפשר לחברנו יואב קיש לתגבר אותנו באופן הכל-כך משמעותי הזה.

יריב לוין: יואב, שתהיה לך – מכל הלב – הצלחה ענקית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין, שר התיירות והשר לביטחון הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עולים בסולם הדרגות הצה"ליות, ואני מתכבד להזמין את חבר הכנסת איל בן ראובן לנאום הבכורה שלו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תברך אותו בהמשך חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך, אדוני.

איל בן ראובן: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת היקרים, בני משפחתי היקרים שצופים בי מרחוק, ואני לא יכול שלא לציין את חיילי צה"ל שנמצאים פה ואני מאוד שמח על כך.

רויטל סויד: זה קורס קצינים בבה"ד 1, הבן של בעלי פה.

איל בן ראובן: נפלא.

איל בן ראובן: בסיומה של מלחמת יום הכיפורים, אני חייל בן 19, ניצב ליד הטנק שלי, שנפגע לא בפעם הראשונה ברמת-הגולן, ולפתע אני מבחין באבא שלי, שלחם בגדוד אחר ברמת-הגולן, מתקרב לעברי.

איל בן ראובן: אבא מאמץ אותי אל לבו ואומר לי בכאב: בעת שלחמתי במלחמת השחרור בחטיבת הנגב, לא תיארתי לעצמי שיכול להיות בעתיד יום שבו גם בני וגם אני ניפגש בשדה הקרב.

איל בן ראובן: אינני תמים.

איל בן ראובן: אני מפוכח.

איל בן ראובן: בני רועי היום בן 17, בעוד שנה הוא עתיד להתגייס לצה"ל, וכן, כנראה הוא ייאלץ עוד להילחם.

איל בן ראובן: אבל אני נמצא כאן, במקום הזה, כדי שבני הַלל, שהיום הוא בן שנתיים, יגיע אולי למציאות אחרת.

איל בן ראובן: נשיא ארצות-הברית המנוח אייזנה

איל בן ראובן: אואר, גיבור מלחמת העולם השנייה, אמר בזמנו משפט מדהים: אני שונא מלחמה, כשם שרק חייל שהתנסה באכזריותה, בחוסר התועלת שבה, באיוולת שבה, יכול לשנוא אותה – כן, אני שם.

איל בן ראובן: לאחר שנות הובלה רבות של חיילים ומפקדים בשדות הקרב, של הודעות קשות בקשר, של הרמת השמיכות הנוראית והפרידה מעוזי ותולי, דדוש, פדידה, ידין, אובידה, ועוד כל כך הרבה פקודים וחברים שאובדנם ילווה אותי במשך כל חיי, אני מגדיר את עצמי כמפקד שַׁכּוּל, מלשון שְׁכוֹל.

איל בן ראובן: ואני שואל את עצמי תמיד: מדוע דווקא אני שרדתי?

איל בן ראובן: הרי הם יכלו להיות כאן היום אתי, אולי במקומי.

איל בן ראובן: האם זו גזירת שמים?

איל בן ראובן: האם לא ניתן לעצור את סבבי האלימות?

איל בן ראובן: ותשובתי: כן, זה ניתן, לפחות את חלקם, וזה בידינו.

איל בן ראובן: נולדתי בישראל, ואני גאה להיות במדינה הזו.

איל בן ראובן: תחילת דרכי בקיבוץ נצר-סרני, בן להורי עמוס, זיכרונו לברכה, וזיוה, שתיבדל לחיים ארוכים, שגדלו ברשפון ושירתו בפלמ"ח.

איל בן ראובן: התגייסתי לצה"ל בשנת 1972 ושימשתי במגוון תפקידים: מחייל בשריון, מג"ד במלחמת לבנון הראשונה, ועד אלוף.

איל בן ראובן: צה"ל הוא ביתי, בית שבו שירתי למעלה מ-35 שנה.

איל בן ראובן: גם היום אני משרת בתפקיד בכיר בחירום, במילואים.

איל בן ראובן: צה"ל הוא בית של אנשים שהמחויבות שלהם למדינה עומדת מעל לכול, ואני מאוד מאוד אוהב את האנשים האלה.

איל בן ראובן: לאחר שחרורי מצה"ל כיהנתי כמנכ"ל עמותת "לחופש נולד", שטיפלה בחיילינו השבויים והנעדרים שגורלם לא נודע: רון ארד, זכריה באומל, יהודה כץ, צבי פלדמן וגיא חבר.

איל בן ראובן: אנו ממשיכים לייחל לשובם של כל הנעדרים אל חיק משפחותיהם.

איל בן ראובן: כמו כן, עסקתי בחיזוק התעשיות הביטחוניות הישראליות והמשכתי בפיתוח חוסנה של המדינה.

איל בן ראובן: עסקתי גם בפיתוח הנהגה צעירה בבית-הספר למנהיגות בשדרות ובקידום חיים משותפים בין יהודים לערבים.

איל בן ראובן: אני נשוי ליעל ואבא להלל, מיה, יותם, רועי, שיר וגן.

איל בן ראובן: רעייתי וילדי הם שולחי האמיתיים לשירות העם והמדינה, ומעל במה זו אני שולח להם את אהבתי ואת תודתי על המחיר שהם נכונים לשלם על שירותי למען מדינת ישראל במשך שנים.

איל בן ראובן: אתמקד בשלושה נושאים מרכזיים: מנהיגות אתית, מניעת פלגנות וחתירה לשלום.

איל בן ראובן: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אני מבקש מכאן לדבר עלינו, חברי הכנסת החדשים והוותיקים.

איל בן ראובן: כבר שנים שקרנה של הכנסת בעיניהם של תושבי ישראל הולכת ויורדת.

איל בן ראובן: רמת השיח, האלימות המילולית ולעתים הפיזית המככבות במסכי הטלוויזיה הן מבישות ומעליבות את כל מי שרוצה לראות בחברי הכנסת את נציגיו האותנטיים.

איל בן ראובן: יותר מדי שרים וחברי כנסת, ללא הבדל מפלגות וזרמים פוליטיים, פקדו ועדיין פוקדים את חדרי החקירות של משטרת ישראל ואת אולמות בתי-המשפט.

איל בן ראובן: זוהי חרפה שיש להסיר.

איל בן ראובן: מעבר לכול, עלינו להטמיע בעצמנו כנציגי העם את האחריות לגורל העם והארץ.

איל בן ראובן: האחריות הזו כרוכה בהתנהלות מוסרית, חינוכית ואתית ברמה גבוהה ביותר.

איל בן ראובן: על נבחר או נבחרת ציבור להפגין דוגמה אישית ודיבור בגובה העיניים, ולהתייחס בכבוד לכל מגזר, לכל עדה, בלי הבדל של גזע, מוצא ומין.

איל בן ראובן: עלינו לפעול בקדנציה הנוכחית להחמרת הרמות האתיות הנדרשות מנבחרי ציבור כדי שנוכל באמת להוות את המגדלור הערכי של מדינת ישראל.

איל בן ראובן: נכבדי, אעסוק בחברה חזקה שעל אף פלגיה וגווניה המרהיבים פועלת בשיתוף כל מרכיביה, ואני מדבר על מניעת גזענות ופלגנות.

איל בן ראובן: אני מתגורר ביישוב יודפת שבגליל, שם מגדל את ילדי, מתעורר בכל בוקר לקריאת המואזין מהיישוב הסמוך, כאוכב, ושולח את ילדי לחוגים משותפים עם ילדי דיר-אל-אסד והסביבה.

איל בן ראובן: אני מאמין בחיים משותפים ובשוויון לכול, לא כהכרזה ריקה מתוכן אלא כמציאות מוחשית שצריך לעסוק בה ולעשות אותה.

איל בן ראובן: כפועל יוצא מחיי ומפועלי באתי לכנסת כדי לנסות ולהפחית מההקצנה והכוחנות וליצור חברה ישראלית שיותר מדברת שלום; חברה בריאה שהכוח איננו שפתה; חברה שוויונית שמכריתה ממנה כל סממן, כל שתיל מזוהם של גזענות.

איל בן ראובן: אני מתבונן סביב במגוון מרהיב של יופי וצבע: יוצאי רוסיה, אתיופיה, ארצות מזרח ומערב, דרוזים, ערביי ישראל, בדואים, צ'רקסים, יושבי הפריפריות בגליל ובנגב, ניצולי שואה, זקנים וצעירים, עוסקים זעירים, עצמאים, מילואימניקים, חרדים וסטודנטים ועוד ועוד.

איל בן ראובן: כל אחד ואחת במאבקו היומיומי יכול לבכות את מר גורלו.

איל בן ראובן: כל אחד ואחת באתגרי היום-יום יכולים להלל, לאחד כוחות ולראות עד כמה שפר עלינו מזלנו.

איל בן ראובן: חוזר אני לתחום השלישי שמניתי – החתירה לשלום.

איל בן ראובן: נכבדי, עלינו לעסוק ביצירת ביטחון המאפשר הידברות עם שכנינו.

איל בן ראובן: צה"ל חזק ייטע בנו ביטחון ויכולת יצירת מהלכים נועזים, ואני מדבר על הסדרים מדיניים.

איל בן ראובן: כפועל יוצא מקידום שלושת הנושאים המרכזיים שמניתי, יתפנו המשאבים המתכלים יום-יום, שעה-שעה, על מלחמות מבית ומבחוץ.

איל בן ראובן: המשאבים האנושיים, הכלכליים והאקולוגיים שיתפנו יופנו לבנייה וצמיחה.

איל בן ראובן: מהלך זה ייצור משוב חיובי של חוזק, צמיחה כלכלית ורווחה קיומית ונפשית ליצירה ולשמחה.

איל בן ראובן: חברי וחברות הכנסת, ארחיב בהתייחסותי לנושא השלישי שמניתי – החתירה לשלום.

איל בן ראובן: המציאות שסביבנו היא מורכבת, היא מסובכת ומסתבכת.

איל בן ראובן: מדינות נעלמות וארגוני טרור צרים על גבולות מדינתנו הקטנה.

איל בן ראובן: מציאות שכזו מייצרת סיכונים, אך בה בעת גם סיכויים.

איל בן ראובן: המצב החדש במזרח התיכון מייצר צירוף חדש של אינטרסים אזוריים של מדינות ערב המתונות מול אויבים רדיקליים שואפי השתלטות ומלחמה.

איל בן ראובן: עלינו כמנהיגים לחבור עם אלו המתונים השואפים ליציבות אזורית.

איל בן ראובן: עלינו כמנהיגים ליצור יוזמות מדיניות ולהשתמש במציאות האזורית החדשה כדי לקדם שיח עם שכנינו הפלסטינים תוך הישענות ולא שימוש בעוצמתו של צה"ל.

איל בן ראובן: הסדר עם הפלסטינים יסיר את עננת היותנו שולטים בכ-2 מיליון אנשים חסרי זכויות.

איל בן ראובן: הסדר יתרום גם להסרת להבת הקיצוניות וההקצנה בחברה הישראלית.

איל בן ראובן: הסדר יפנה את צה"ל לשני תפקידיו המרכזיים בחיי המדינה שלנו: האחד הוא להגן על תושבי מדינת ישראל בכל תנאי, ובהינתן עימות – לנצח בו, ומהר; והשני, והחשוב מכול – לאפשר לקברניטי המדינה לקבל החלטות נועזות ושקולות שעניינן מניעת מלחמה.

איל בן ראובן: מדינת ישראל חייבת לשוב לחיק משפחת העמים הדמוקרטיים, שכללי המשחק המרכזיים שבהם הם זכויות האדם, כבודו וחירותו.

איל בן ראובן: מדינת ישראל חייבת לחזור לחץ הצפון שמכוון להיותנו מדינה יהודית דמוקרטית צודקת, ערכית ובטוחה בעצמה.

איל בן ראובן: לסיום, להיכן נעלמה המילה "שלום"?

איל בן ראובן: אני בא להשיבה על כנה.

איל בן ראובן: שלום הנו מפתח מבית ומחוץ.

איל בן ראובן: שלום איננו חולשה, אלא כוח ועוצמה.

איל בן ראובן: בתוכי מהדהדות מילים חזקות: הייתי חייל של מלחמה, רצוני להיות חייל בצבא של שלום.

איל בן ראובן: הפחד אינו מוכיח את עצמו ואינו מוביל לדבר מלבד עוד פחד ועוד שנאה.

איל בן ראובן: עלינו לאזור אומץ, להחזיר את כוחותינו ומשאבינו ממלחמות מבית ומחוץ, לשוב ולסלול נתיבים מוארים, לא דרכים אפלות, לפלס שבילים יפים של סובלנות, אמון ורוחב לב, מסילות ונתיבות של שלום.

איל בן ראובן: אבקש ואברך כי יישא אלוהים פניו אלינו – "וישם לך שלום".

איל בן ראובן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ציפי לבני תעלה לדוכן על מנת לברך את חבר הכנסת החדש תכף, בתקווה שישחררו אותו לקבלת ברכתך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: את מוזמנת לברך את חבר הכנסת איל בן ראובן.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה רק, גברתי – חברי הכנסת פרץ, מרב מיכאלי, נא לשבת.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי חבר הכנסת איל בן ראובן, חבר כנסת שגם כשעמדת כאן על הדוכן, נראה שבעצם עדיין לא פשטת את המדים, ואני אומרת את זה במובן הכי חיובי שיש.

ציפי לבני: לא הורדת מעליך כשהגעת לכנסת ישראל את כל מה שצה"ל מסמל עבורנו, על ערכיו ועל תפיסת הביטחון שלו.

ציפי לבני: ואיל בן ראובן מייצג את ערכי צה"ל; איל בן ראובן זה האיש שגם כשפשט את מדיו המשיך לדאוג לנעדרי ולשבויי צבא הגנה לישראל, כי לא משאירים חיילים מאחור.

ציפי לבני: אותו מפקד שהגדיר את עצמו כאן על הדוכן כמפקד שַׁכּוּל.

ציפי לבני: אדם שלא מדבר על הביטחון בכל מיני ססמאות גבוהות כשהוא חבר כנסת, אלא אדם שהקדיש את עצמו ואת חייו לביטחונה של מדינת ישראל; היה נכון לסכן את חייו תוך כדי, וכואב את כאב המשפחות שאיבדו את בניהן בהגנה על ביטחונה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: אבל במקביל, בלי לאבד גרם אחד מביטחונה של מדינת ישראל, בלי לוותר על משהו מהביטחון, עומד כאן האלוף במיל' איל בן ראובן על הדוכן של הכנסת ואומר: אני לא מוותר על החתירה לשלום.

ציפי לבני: והוא אומר את זה מתוך ביטחון עצמי, והוא אומר את זה מתוך תפיסת הביטחון של מדינת ישראל.

ציפי לבני: שמעתי את הדברים שנאמרו כאן על-ידי יואב, על העיוות בתפיסה של הליכודניקים, שכאילו הם שייכים רק למין אחד או לזן אחד.

ציפי לבני: אבל בוא נאמר את האמת: הרי במערכת הבחירות הזאת איל, האלוף במיל', אדם שבאמת הקדיש את חייו לביטחונה של מדינת ישראל, היה חלק מקבוצה שהואשמה שאינה דואגת לביטחון; שבעצם עניינה הוא רק למסור ולתת; שרואה רק את טובתם של האחרים ולא את טובתה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: אז בשבירת עולם הדימויים שאנחנו מדברים עליו, אחרי מערכת הבחירות הקשה הזאת, לא מספיק רק להעלות – והקשבתי קשב רב למה שנאמר כאן על-ידי חבר הליכוד, בתסכול רב, על הפער בין הדימוי למציאות.

ציפי לבני: אותה חובה מוטלת גם על הצד השני של הכנסת ועל אותו חלק בחברה הישראלית שטועה לחשוב שמי ששואף לשלום איננו רואה את ביטחונה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: ואיל בן ראובן הוא דוגמה קלאסית לזה.

ציפי לבני: לא מדובר על שאיפה תיאורטית, רומנטית, מהסוג שכתוב באגדות, אלא הבנה עמוקה שזהו אינטרס ישראלי, שזאת הדרך לשמור על הערכים שלנו – שאנחנו כל כך גאים בהם – של מדינה יהודית ודמוקרטית, ושבתפיסת הביטחון של מדינת ישראל, ובהתאם לאינטרסים שלנו, אנחנו צריכים להיפרד מהם, מהפלסטינים.

ציפי לבני: ואם אנחנו מדברים על היפרדות והפרדה, אני רוצה להתייחס גם לפארסה שקרתה היום עם אוטובוסי ההפרדה.

ציפי לבני: ותאמינו לי, זה לא היה קורה לאלוף במיל', חבר הכנסת היום, איל בן ראובן.

ציפי לבני: הרי ברור עכשיו שלא מדובר בביטחון, אלא בכניעה ללחץ פוליטי של קבוצה מסוימת.

ציפי לבני: וברור שלא מדובר בביטחון, וחובתנו לספק ביטחון לכל אזרח ישראלי באשר הוא.

ציפי לבני: ופתרונות ביטחוניים קיימים בלי לגרום כל כך הרבה נזק למדינת ישראל.

ציפי לבני: ובצד הביקורת הערכית – ויש בי, כי אין בין ההפרדה הזאת ובין ערכיה היהודיים של מדינת ישראל דבר וחצי דבר – הנזק למדינת ישראל שאנחנו כל כך אוהבים, מההחלטה הזאת או מהחלטות דומות לה, הוא לא ישוער.

ציפי לבני: כי תמונת האוטובוסים המופרדים, אם ההחלטה הזאת תיושם, תהיה התמונה בדיון על הוצאת ישראל מפיפ"א; זאת תהיה התמונה בדיונים בבית-הדין הפלילי בהאג, שאליו גוררים, שלא בצדק, את חיילי וקציני צה"ל; זאת תהיה התמונה במועצת הביטחון כשיבוא הדיון שבו יבקשו גם לחלק את ירושלים וגם 67' וגם חזרת פליטים, ואין בינה ובין ביטחון ישראל דבר וחצי דבר.

ציפי לבני: זאת לא התמונה של ישראל האמיתית, שאנחנו כולנו באמת כל כך גאים בה – מדינה שאת הערכים שלה מייצג בצורה כל כך יפה, מכובדת ומעוררת הערכה איל בן ראובן.

ציפי לבני: לכן, איל, אני מאוד שמחה שהצטרפת אלינו.

ציפי לבני: אני מוכרחה לומר שכל אחד שמדבר אתך ויושב אתך בכנסת חוזר אלי ואומר: תשמעי, איזה אדם, איזה דיון מעמיק, איך הוא רואה את כל הדברים.

ציפי לבני: ואם יורשה לי לומר, אם אתה מרשה לי, אז כשעליתי הנה לדוכן וכולם ככה חיבקו אותך למטה, אז זה גם המשפט ששמעתי מיושב-ראש הכנסת, אחרי שגם הוא ישב אתך לשיחה, ולא יכולתי שלא לחייך כי אמרתי: הרי זה בדיוק מה שאני הולכת תכף לבוא ולומר.

ציפי לבני: אני לא מכירה אותך כל כך הרבה זמן.

ציפי לבני: את דיון העומק עשינו אבל צפויים לנו עוד הרבה דיוני עומק, אבל האמת היא שכשנכנס אלי קצין בכיר, אלוף במיל', שכן עדיין הגעת לפגישה לבוש מדי צבא, כי הגעת כשהייתה מתיחות שם בצפון, ואתה עדיין סגן אלוף הפיקוד ועוסק בביטחונה של מדינת ישראל, אמרת לי שאם תימשך המתיחות אתה צריך לחזור לאוגדה, אבל אם תיגמר המתיחות אתה מקווה שתספיק להגיע לחבורת הזמר שבה אתה שר את שיריה של ישראל היפה.

ציפי לבני: בקיצור, אתה ישראל היפה, איל.

ציפי לבני: שיהיה בהצלחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאשר את המשפט שאמרתי ושצוטט כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – בבקשה, גברתי – לשאת נאום בכורה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתברך אותה תהיה חברת הכנסת ושרת המשפטים איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: יצוין, לא מהסיעה של חברת הכנסת שאשא ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד עשר דקות לרשותך.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי לכנסת, כנסת נכבדה, כל שרצתה אימא של ילדה פעוטה, שיברך אותה המלאך בבריאות ובחיים ארוכים.

יפעת שאשא ביטון: פעוטה שנולדה באביב 73', ולאחריו באו הסתיו והחורף של 73'.

יפעת שאשא ביטון: והארץ הייתה פצועה ועצובה, כמילות השיר שבו הבטיחו לנו לימים יונה ועלה של זית, ושלום בבית, ולקיים הבטחות.

יפעת שאשא ביטון: אבל במקום האביב והפריחות שהבטיח השיר, גדלה הפעוטה בצל מטחי "קטיושות", חדירות מחבלים ומתיחות ביטחונית כשגרת חיים, בצל הפחד.

יפעת שאשא ביטון: ובכל זאת, היא מעולם לא הפסיקה לחלום ולשאוף.

יפעת שאשא ביטון: שאיפותיה של הילדה שבגרה והפכה לנערה נראו בעבורה תמיד כמציאות אפשרית, למרות המרחק מלב-לבה של המדינה, למרות המציאות הביטחונית הבלתי-אפשרית שליוותה אותה ואת בני עירה מרבית חייה.

יפעת שאשא ביטון: היא לא מיוחדת או שונה, והגיבורים האמיתיים של חייה, אז כמו גם היום, הם הוריה, שעשו הכול, אבל הכול, כדי למזער את נזקי החיים בצל ה"קטיושות", וכדי שחוויות הילדות של הפריחות והמרחבים הפתוחים יגברו על הטראומה של הפחד, המקלטים, האזעקות, הנזקים והנפגעים מסביב.

יפעת שאשא ביטון: הילדה הזאת עומדת מולכם היום.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי, אני נרגשת מאוד לעמוד כאן היום, גם מגודל המעמד ומשום כבודה של הכנסת, אך בעיקר משום שזו הפעם הראשונה שיש בכנסת נציגות של העיר שממנה אני מגיעה לכאן, העיר קריית-שמונה, שבה נולדתי, גדלתי, התחנכתי; העיר שבה גידלו אותי הורי, רחל ומשה שאשא, באהבת אין-קץ, ולהם אני חבה את חיי, את הילדות הנפלאה בקריית-שמונה למרות הכול, את השפיות ושמחת החיים שנטעו בי, את הרצון העז לתרום לזולת ולקהילה, את האהבה והנאמנות למקום ולבני המקום, תושבי העיר קריית-שמונה והאזור כולו; העיר שבה אני מגדלת את שלושת ילדי היקרים, ניתאי, רועי ושיר, יחד עם בעלי האהוב אילן; העיר שמשמשת לי בית גם היום.

יפעת שאשא ביטון: נוסף על כל זאת, זו הנציגות הראשונה זה 25 שנים של כל אצבע-הגליל.

יפעת שאשא ביטון: אני ניצבת כאן היום גם בעבור ילדים רבים בגליל ובפריפריה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אני כאן כדי לומר לכל הילדים הללו: תחלמו, תחלמו ותחלמו.

יפעת שאשא ביטון: אל תחששו לשאוף הכי גבוה שרק אפשר.

יפעת שאשא ביטון: ותפקידי, תפקידנו כולנו כאן בבית הזה, הוא לאפשר להם ולהעניק להם את ההזדמנות השוויונית להגשים את חלומם.

יפעת שאשא ביטון: מפלגת כולנו, מפלגה שאני גאה להיות חברה בה, ששמה לה למטרה להוביל רפורמות בדיור ובבנקאות לטובת כלל אזרחי ישראל, חרתה על דגלה גם את מחויבותה לפעול לצמצום הפערים בחברה הישראלית.

יפעת שאשא ביטון: ובתוך כך אני נושאת היום על כתפי את האחריות להחזיר את קריית-שמונה, הגליל והצפון למרכז העשייה הציבורית.

יפעת שאשא ביטון: הגליל ידע במשך שנים רבות מאוד יחס חם והבטחות מממשלות ישראל לדורותיהן רק בעתות משבר, אבל גם אז ההבטחות התנדפו בשגרה שבין משבר למשבר ורובן הוזנח כמעט לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: אומנם אי-אפשר להתעלם מתנופת הפיתוח של תשתיות הכבישים בשנים האחרונות, שבלי ספק מקצרת את זמני הנסיעה בין הצפון הרחוק למרכז הארץ, אבל עם כל הכבוד למרחק הפיזי ולזמנים המתקצרים, הנזקים שיצר במשך שנים המרחק התודעתי שבין המרכז לפריפריה, רבים וחמורים באופן שתשתיות הכבישים לבדן לא יכולות לתקנם.

יפעת שאשא ביטון: הגיעה העת לתשתיות שבלב.

יפעת שאשא ביטון: כי מהו המרחק התודעתי?

יפעת שאשא ביטון: זהו אותו מרחק שמתבטא בהיעדר פיתוח וניצול הפוטנציאל של האזור, בהיעדר קשב ממשלתי לאתגרים הייחודיים של הפריפריה הצפונית.

יפעת שאשא ביטון: זהו מרחק שמקדם חוסר שוויון אזרחי בתחומי חיים בסיסיים כמו רפואה, חינוך, תעסוקה, בריאות, רווחה; מרחק תודעתי שמייצר עיוורון הולך וגובר לזעקה שנשמעת מצפון ומתעלם מהרצון האזרחי להמשיך ליישב ולפתח את הגליל.

יפעת שאשא ביטון: כשמדברים על ריחוק שבלב מדברים על החיים עצמם; על ההבדל בין חולי סרטן שסיכוייהם לנצח את המחלה הארורה הזאת קשורים קשר ישיר למקום מגוריהם ולמרחק ממרכז הארץ.

יפעת שאשא ביטון: הזכות לבריאות היא חלק בלתי נפרד מהזכות לחיים.

יפעת שאשא ביטון: גם בעניין זה, המרחק בין קריית-שמונה ואצבע-הגליל לבין מרכז הארץ גדול בהרבה מהמרחק הפיזי.

יפעת שאשא ביטון: ובזמן שמדברים על קיצור מרחקים ועל רכבות קלות ותחתיות, עדיין לא השכילו לאפשר לחייל צפוני לשוב לביתו בזמן סביר.

יפעת שאשא ביטון: לעתים החזרה הביתה אורכת כחופשה עצמה.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: כי אין מענה מיטבי של תחבורה ציבורית.

יפעת שאשא ביטון: אבל יותר מכול, שוויון ההזדמנויות מתחיל בחינוך; הוא מתחיל בחינוך כבר בגיל הרך, ועד להנגשה של השכלה גבוהה איכותית לכולם.

יפעת שאשא ביטון: לא ייתכן שהשקעה בחינוך לילד בפריפריה היא כשליש ופחות מההשקעה לילד במרכז.

יפעת שאשא ביטון: מדובר בפער שיקבע את גורלו של דור שלם, נפלא ומופלא, שנולד למציאות בלתי צודקת.

יפעת שאשא ביטון: אבל לצד כל אלה, חברים, החלוצים האמיתיים הם אלה המיישבים את מדינת ישראל בצפונה ובדרומה וזוכים לסרטט את קו הסיכוי של החברה הישראלית.

יפעת שאשא ביטון: ואתם יודעים, דברים נפלאים קורים שם, ואתם לא בהכרח תזכו לשמוע עליהם או לקרוא עליהם בעיתונות היומיומית.

יפעת שאשא ביטון: ולמה?

יפעת שאשא ביטון: כי הם רחוקים.

יפעת שאשא ביטון: חברים, יש בחברה פערים רבים, אבל ראשיתם בפער שבלב, באטימות, ביהירות ובתחושת עליונות תרבותית נטולת כל הצדקה.

יפעת שאשא ביטון: זהו אותו מרחק תודעתי שעליו אני מדברת, ועליו אלחם כאן, יחד אתכם, כדי לצמצמו.

יפעת שאשא ביטון: יאנוש קורצ'אק אמר:

יפעת שאשא ביטון: תיקון העולם מתחיל בתיקון החינוך, ואמירה זו צריכה להיות נר לרגלינו, כי הכול מתחיל בחינוך.

יפעת שאשא ביטון: ואני כאן היום בשליחות הילדים מהצפון, מהגליל ומשאר חלקי הארץ, לדאוג להם לחינוך ראוי, להשכלה נגישה, למחיקת הפערים, לתת להם סיבה לחלום הכי רחוק שרק אפשר, ותקווה אמיתית שחלומות מתגשמים.

יפעת שאשא ביטון: ומשום שהחינוך הוא נושא מאוד קרוב ללבי, אני פונה אל שר החינוך בבקשה: אל תטלטל את המערכת, תלמד אותה, תייצב אותה, תחזק אותה.

יפעת שאשא ביטון: תעשה את התהליכים יחד עם הכוחות החזקים והאיכותיים שיש בשטח, ויש כאלה.

יפעת שאשא ביטון: כי רק כך אפשר להוביל שינוי אמיתי, משמעותי וארוך טווח.

יפעת שאשא ביטון: ובתוך כל זה חשוב לזכור שהכשרת המורים היא נקודת ההתחלה, וצריך לחזק גם אותה, כי אחרת לעולם לא נצליח להדביק את הפער.

יפעת שאשא ביטון: ואם יורשה לי, לפני שתיגע ברמת התוכן והפדגוגיה, יש הרבה דברים חשובים ודחופים שצריך לעשות, כמו סוגיית הסייעות בגנים – אם בהוספת סייעת ואם בהכשרתן, התייחסות לימי החופשה, התייחסות למרחבי הלמידה ועוד.

יפעת שאשא ביטון: תתחיל שם.

יפעת שאשא ביטון: זה לבדו כבר ישנה סדרי עולם.

יפעת שאשא ביטון: ולסיום, חברים, אני מתבוננת על המליאה, ואני רואה פסיפס של 120 חברי ציבור, נבחרי ציבור, שלא כולם כאן כרגע.

יפעת שאשא ביטון: 120 חברים עם דעות מגוונות ושונות, שחלקן אף מנוגדות ומתנגשות.

יפעת שאשא ביטון: כל אחד מאתנו הוא תבנית נוף ילדותו, הוא מגיע עם מטען חוויות וערכים.

יפעת שאשא ביטון: אני רואה את הפסיפס של החברה הישראלית, ואני מזהה את ההזדמנות שיש לנו לשמש דוגמה לציבור, שעיניו נשואות אלינו, לנוער שצופה בנו, ולהראות שלא חייבים להסכים על הכול, אך בכל מצב אנו נשמור על כבוד הבית הזה ומה שהוא אמור לסמל, בית שמייצג את כולם ונותן מקום לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני מאחלת לכולנו הצלחה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יצחק וקנין: אנחנו מאחלים לך הרבה הצלחה – בכל אשר תפני, תשכילי ותצליחי.

יצחק וקנין: תברך אותה השרה, שרת המשפטים, השרה איילת שקד.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שרת המשפטים איילת שקד, רשות הדיבור שלך.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כשהגעתי בתקופת הבחירות לקריית-שמונה, אז ככה, חודש-חודשיים לפני הבחירות, החבר'ה שלנו אמרו לי: תשמעי, יהיה כאן קשה.

איילת שקד: יפעת מאוד מאוד אהובה ואהודה בעיר, הייתה סגנית ראש העיר, הולך להיות כאן קרב קשה.

איילת שקד: אמרתי להם: לא נורא, אנחנו נצליח וזה – אנחנו נבוא עוד פעם.

איילת שקד: הגעתי יום לפני הבחירות, ואז אמרו לי: הקרב אבוד.

איילת שקד: העיר התגייסה לתמוך ביפעת ובאמת במפלגת כולנו, וגם החבר'ה שלי אמרו לי: איך לא לקחנו אותה?

איילת שקד: יפעת היא דוקטור לחינוך; למדה לתואר ראשון, לתואר שני ולדוקטורט באוניברסיטת חיפה, ואף פעם לא עזבה את קריית-שמונה.

איילת שקד: יש לי חברים רבים מאצבע-הגליל ומהאזור; היום רובם, לצערנו, בתל-אביב.

איילת שקד: ויפעת עשתה קריירה אקדמית לתפארת ונשארה בקריית-שמונה, ועכשיו, כשאת ככה מתחילה קריירה פוליטית לתפארת בירושלים, אני בטוחה שזה יהיה לא קל.

איילת שקד: מכאן אני רוצה לשלוח חיזוק לאילן – אני יודעת גם מבעלי בבית, אני עוד גרה בתל-אביב, ועוד לי קל – אני יודעת שזה לא קל, ועל אחת כמה וכמה שלקחת על עצמך את האחריות הזאת, ולעבוד בירושלים ולגור בקריית-שמונה, בוודאי לאילן זה לא יהיה קל, ואני שולחת לו מכאן חיזוק.

איילת שקד: אני חושבת – מהיכרותי עם שר החינוך, כל הדברים שדיברת עליהם הם דברים שהוא בהחלט מתכוון לעשות: גם לייצב את המערכת, גם להוסיף סייעת שנייה.

איילת שקד: ולכן אני בטוחה שתוכלי לשתף אתו פעולה; וזה חשוב מאוד, שיתוף הפעולה של חברי כנסת שמתעניינים בתחום של המשרדים יחד עם השרים.

איילת שקד: אני בטוחה שתמצאי בו שותף לדרך, ואני יודעת שאת גם תובילי תחומים שקשורים לזכויות הילד, כאן, בכנסת, ותוכלו לעשות חיל יחד.

איילת שקד: אז מכאן באמת אני שולחת את כל הברכות והאיחולים.

איילת שקד: אנחנו בילינו קצת יחד בפאנלים בבתי-ספר; אני הוקסמתי והתרשמתי מאוד מהנחישות שלך והידע שלך והבקיאות שלך בנושאים שבעצם מטרידים את כל עם ישראל.

איילת שקד: אז המון המון הצלחה.

יצחק וקנין: תודה לשרת המשפטים איילת שקד.

יצחק וקנין: נעבור לנאום הבכורה של חבר הכנסת ירון מזוז.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

יצחק וקנין: גם אם תחרוג טיפה אנחנו לא נרים דגל אדום.

יצחק וקנין: אני רק רוצה להגיד ליפעת שאשא ביטון, שאם היא רוצה עצות איך לנסוע, אני גם מגיע מאצבע-הגליל אז – אני במערבי, את במזרחי.

יצחק וקנין: עשר דקות.

ירון מזוז: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת יצחק וקנין, השרים יובל שטייניץ, יריב לוין, איילת שקד, חברי חברי הכנסת המכובדים, במעמד מרגש זה, בנאומי הראשון כחבר בכנסת ישראל, אני רוצה לפתוח בהודיה לבורא עולם שהחייני וקיימני והגיעני לזמן הזה.

ירון מזוז: אני ירון, בנם של חיה ויהושע מזוז, נכדם של רבי זקן מזוז ורבי מכלוף חורי, זיכרונם לברכה, אשר עלו לארץ מתוניסיה והיו מחלוציה וממקימיה של העיר חיפה.

ירון מזוז: הוריה של אמי הגיעו לארץ במהלך השואה, לאחר שהצליחו לברוח מזוועות הנאצים בתוניס, על-ידי כך שהוברחו בספינת תובלה לחיפה.

ירון מזוז: בחיפה נתפסו ונעצרו על-ידי הבריטים והוחזרו לקפריסין.

ירון מזוז: רק כעבור שנה הצליחו לעלות לארץ ולהשתכן בה.

ירון מזוז: נולדתי וחונכתי בחיפה יחד עם שלושת אחי.

ירון מזוז: גדלנו בדירת חדר קטנה וחלקנו מטבחון ושירותים עם שכנינו; בית שאולי היה בו חוסר בחדרים אך לא בחום ואהבה, שבהם עטף אותנו.

ירון מזוז: עוד בהיותי ילד בן 12 יצאתי לעבוד ולעזור בפרנסת המשפחה.

ירון מזוז: עזרה זו בגידול ובטיפול באחי הקטנים באה על חשבון חינוך ולימודים, אבל הערכים שהקנו לי הורי – כבוד האדם, עזרה לזולת, האמונה באל, כיבוד אב ואם – גרמו לכך שכל חיי פעלתי כדי לעזור לחלש ללא הבדל דת, גזע, מין או צבע עור.

ירון מזוז: ערכים אלו מלווים אותי לאורך כל חיי, וכך אני מחנך, עם רעייתי היקרה יפה, את שלושת ילדי, עידן, דרור וימית.

ירון מזוז: נבחרתי לכנסת כנציג של חיפה, הקריות והצפון.

ירון מזוז: אני מודע לאחריות הגדולה המונחת על כתפי בייצוגם של תושבי הפריפריה הצפונית של מדינת ישראל, להיות להם לפה ולאוזן קשבת.

ירון מזוז: ומפה אני פונה לראש הממשלה מר בנימין נתניהו, שייתן לי את הכלים והאמצעים להצליח במשימה.

ירון מזוז: במהלך השנים האחרונות שימשתי כיושב-ראש התנועה החברתית החדשה בקריית-ביאליק וכמשנה לראש העיר.

ירון מזוז: גם במסגרת זו המשכתי לסייע ולחלק מזון לנזקקים ולמעוטי היכולת.

ירון מזוז: נחשפתי למצוקה כלכלית קשה בקרב מספר לא קטן של משפחות.

ירון מזוז: גם כאן, בכנסת, משימתי העיקרית היא להביא לשינוי המצב הקיים על-ידי חקיקה וקידום אלו אשר קולם אינו נשמע ומצוקתם אינה נראית.

ירון מזוז: כידוע, אדם שבע אינו מרגיש את מה שאדם רעב מרגיש.

ירון מזוז: בבחירות האחרונות כולם הניפו את הדגל החברתי, ובחירות אלה היו בסימן יוקר הדיור ויוקר המחיה, ובצדק.

ירון מזוז: אני מברך על כך שנבחרה כנסת ששמה לה למטרה לטפל ברווחת הציבור.

ירון מזוז: יש לנו הזדמנות פז לשנות דברים מהשורש ולתקן עוולות של שנים רבות:

ירון מזוז: לדאוג שזוגות צעירים שמשרתים בצבא יוכלו לרכוש דירה – זו לא זכותנו, זו חובתנו; לדאוג שקשישים יוכלו לחיות את חייהם בכבוד – זו לא זכותנו, זו חובתנו; לדאוג לעניים בחברה שידם אינה משגת – זו חובתנו.

ירון מזוז: אחרת, איזה מין חברה אנחנו?

ירון מזוז: היכן החמלה הכל-כך ידועה של העם היהודי?

ירון מזוז: חמלה זו צריכה להיות הבסיס לקבלת ההחלטות החברתיות של נבחרי הבית הזה.

ירון מזוז: כאדם חברתי וכנציג מחוז חיפה והקריות בליכוד, לא נבחרתי כדי לטפל בבעיית הגרעין האיראני; יש לנו ראש ממשלה ושרי ממשלה שיודעים לעשות את זה בדרך הטובה ביותר.

ירון מזוז: נשלחתי הנה כדי לעזור לכל אותן שכבות חלשות שהזכרתי קודם.

ירון מזוז: הדבר הראשון שעשיתי לאחר השבעתי לכנסת העשרים הוא הקמת שדולה לקידום וטיפול בתושבי חיפה והקריות, שבמסגרתה אני מתכוון לרכז את כל מנהיגות הצפון ומשרדי הממשלה הרלוונטיים.

ירון מזוז: בכוונתי למצוא פתרונות יעילים ומיידיים לעידוד התעסוקה באזור, בניית דירות לזוגות צעירים על אדמות מדינה והפחתה בזיהום האוויר מהמפעלים המזהמים הנמצאים באזור.

ירון מזוז: נושא זיהום האוויר, וכתוצאה מכך התחלואה העודפת, הוא נושא כאוב אשר מוכר לי היטב.

ירון מזוז: במשפחתי המורחבת, המתגוררת בצפון, נפטרו בשנים האחרונות חמישה בני משפחה ממחלת הסרטן.

ירון מזוז: חמישה בני משפחה ממחלת הסרטן.

ירון מזוז: אעשה ככל שביכולתי על מנת לשנות את המצב הקיים.

ירון מזוז: אני סמוך ובטוח כי ראש הממשלה והשרים האמונים על הנושא ייתנו לי את הגיבוי והכלים הנכונים לביצוע השינוי המיוחל.

ירון מזוז: תחום נוסף היקר ללבי הוא נכי צה"ל.

ירון מזוז: אחי היקר אלי נפצע במהלך שירותו הסדיר, ואני מלווה אותו מקרוב בטיפולים השונים ובתהליכים הביורוקרטיים מאז ועד היום.

ירון מזוז: נחשפתי לקשיים הרבים ולשינויים שיש לבצע באמצעות חקיקה לטובת נכי צה"ל.

ירון מזוז: בהזדמנות זאת, אני מבקש להודות לשני אנשים יקרים, אורה ויאיר שני, אשר משקיעים יום ולילה לרווחתם של נפגעי צה"ל פגועי הראש בבית-החולים לוינשטיין ברעננה.

ירון מזוז: אתם מלאכים שעושים עבודת קודש במהלך תהליך השיקום הארוך והקשה.

ירון מזוז: תודה לכם.

ירון מזוז: חברי חברי הכנסת המכובדים, מאז היבחרי שאלו אותי: איך הגעת מעסקי פירות וירקות לכנסת?

ירון מזוז: אז אני רוצה לומר כאן בצורה ברורה וחדה: בצעירותי, בשתי ידי, העמסתי ופרקתי אלפי משאיות של פירות וירקות בזמן שילדים בני גילי בילו בבריכה או בקולנוע.

ירון מזוז: עבדתי קשה כדי לעזור להורי, ואני גאה בזה.

ירון מזוז: עכשיו, כשהידיים האלה, שהעמיסו פירות וירקות, יצביעו על חוקים בכנסת העשרים, אני עוד יותר גאה להיות מי שמסמן את פריצת הדרך להצלחה בעזרת האמונה והעבודה הקשה.

איציק שמולי: כל הכבוד.

ירון מזוז: בימים הקרובים נחגוג את חג השבועות, חג קבלת התורה על-ידי משה רבנו.

ירון מזוז: אחד ממדרשי חז"ל מציין את ריב ההרים, ברצונם כל אחד שהתורה תינתן עליו.

ירון מזוז: כידוע, התורה הקדושה נמסרה על הר-סיני, שהיה הנמוך והשפל מכולם.

ירון מזוז: אין מידה רעה כמו מידת הגאווה, ואין מידה טובה יותר ממידת הענווה.

ירון מזוז: עלינו, כנבחרי ציבור, לזכור זאת יותר מכולם – שלא נתרווח יותר מדי בכיסאות המרופדים, אלא נזכור את הסיבה האמיתית שבגינה הציבור שלח אותנו הנה.

ירון מזוז: מפה אני שולח ברכת החלמה מהירה לפצועי הפיגוע שהיה היום בירושלים.

ירון מזוז: תודה רבה לכולם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ירון מזוז.

יצחק וקנין: אנחנו מאחלים לו הצלחה בהמשך דרכו כחבר כנסת.

יצחק וקנין: יברך את חבר הכנסת ירון מזוז השר יריב לוין.

יצחק וקנין: אדוני השר לוין, יריב לוין, שגם אותו אנחנו מברכים, מאחלים לו הרבה הצלחה בתפקידו כשר – כמה תפקידים; ביטחון פנים.

יריב לוין: אדוני, לא – – –

יצחק וקנין: אנחנו מאחלים לך שתעלה ותצליח למען עם ישראל.

דניאל עטר: – – – אני עכשיו למדתי – – –

יריב לוין: נכון, אני – – –

יצחק וקנין: אנחנו – – –

יריב לוין: אני אומר בצורה ברורה: שר צריך לכהן במשרד אחד, וכך גם יהיה.

דניאל עטר: יש איציק ליפשיץ – – –

יריב לוין: לא, לא, לא, אני לא אחראי לחזרה של אנשים, אבל אני אעמוד במילתי בעניין הזה.

יצחק וקנין: אבל אני יכול להגיד לך, חבר הכנסת דני עטר, הוא לא יכול להעיד על עצמו, אבל אני יכול להעיד עליו, כי זה לא כל כך פשוט.

יצחק וקנין: יריב לוין הוא מחברי הכנסת ההגונים ביותר שאני מכיר בבית הזה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ירון מזוז.

יצחק וקנין: יברך אותו השר יריב לוין.

יריב לוין: תן לו שיגיע – – –

יצחק וקנין: קח את הזמן.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, ידידי השר אופיר אקוניס, חברות וחברי הכנסת, חברי הטוב – אם אפשר לבקש שתשחררו אותו לרגע – חברי הטוב, ידידי זה שנים ארוכות, שותפי לדרך ארוכה ולא פשוטה בפעילות הציבורית, חבר הכנסת ירון מזוז – כמה טוב לשמוע ולומר את זה – קודם כול, אני רוצה באמת לברך אותך מעומק הלב.

יריב לוין: אם עברת את הנאום הזה, כל השאר כבר, תאמין לי, פשוט.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שהתרגשתי מהדברים שלך, וזה אף-על-פי שאני מכיר היטב את סיפור החיים שלך, ואני יודע איזו דרך עברת, ואני גם מוכרח לומר לך שהיית מאוד צנוע מעל הדוכן הזה, כי אתה לא הגעת לכאן במקרה.

יריב לוין: אתה הגעת לכאן אחרי שכפי שתיארת, בעשר אצבעות בנית את עצמך: מילד שהתחיל ועזר בפרנסת המשפחה, ואחר כך הקים עסק משלו, ואחר כך הרחיב את העסקים.

יריב לוין: וכשראית ברכה אצלך בבית ובעסקים שלך – ואני יכול לומר לכם, רבים מאתנו, כאשר נסיים את חיינו, את מה שנקרא חיינו הפוליטיים, או את כהונתנו כאן – כדאי לנו לקחת שיעורים מחברנו ירון מזוז על איך מנהלים עסקים ואיך עושים את זה בצורה ישרה והגונה, ובדרך גם מביאים פרנסה למשפחות רבות שעבדו בכל אותם עסקים שאתה ניהלת לאורך השנים.

יריב לוין: וכאשר הברכה הגיעה לביתך לא שכחת.

יריב לוין: זכרת כל רגע וכל דקה מאותם רגעים שתיארת כאן, שבהם היית יוצא לעבודה ומעמיס את הארגזים ומביט, בוא נגיד את האמת, לפעמים אפילו עם דמעה בעין, בילדים אחרים שהלכו לעשות דברים אחרים שילדים צריכים לעשות, ואתה החלטת שאתה מקדיש את זמנך ואת מרצך לטובת כל אותם זקנים, ומבוגרים, ובעיקר ילדים, שנאלצים גם הם לחוות את מה שאתה חווית.

יריב לוין: והתחלת לעשות את זה לא בקפיצה נחשונית, יש מאין, ישר לתוך הבניין הזה.

יריב לוין: עשית את זה בפעילות בשכונות, ואחר כך נבחרת לחבר מועצת העיר, בסיעה שהובלת, באמון אישי שקיבלת מהציבור, כיהנת במועצת העיר, גם שם בתקופה לא קלה ובמאבקים לא קלים, לא התפשרת על שום דבר וקיבלת מהציבור אמון מחודש, וזה המבחן הכי גדול של איש ציבור: לקבל אמון מחודש, אחרי שנבחר; ופירושו של דבר שעמד גם בהבטחותיו, ועשה.

יריב לוין: וכאשר נבחרת והגעת למעלת משנה לראש העיר, המשכת להיות אותו ירון.

יריב לוין: אני יכול לגלות סוד כאן – ירון, לא ירון, ככה אנחנו קוראים לך תמיד, כמו שלי קראו בבית-ספר יריב – אצלי, לא יודע, איכשהו זה עבר, אבל אותך לא פטרנו מזה עד היום, ונשארת אותו אדם: צנוע, ענייני, עם לב רחב, עם עקרונות ברזל שאתה לא מתפשר עליהם, ומה שהכי חשוב – איש ביצוע, איש מעשה אמיתי, שיודע לא רק להבטיח לאנשים הבטחות בבחירות, לא רק לעמוד מעל דוכן הנואמים ולהציג איזו דרך, אלא בסוף לעשות ולעשות ולעשות למען הציבור ששלח אותך.

יריב לוין: ואני רוצה לומר לך אפילו עוד דבר אחד.

יריב לוין: אני חושב שתנועת הליכוד הייתה חסרה תקופה ארוכה מדי אדם מסוגך, אדם שבאמת בא ומכיר את הדברים, אדם שידע להפוך את הקושי לעוצמה, ואדם שתמיד תמיד זוכר מאיפה הוא בא ותמיד יודע לאן הוא רוצה להגיע, ולא להגיע לשם לבד, אלא לקחת רבים אתו, ולקדם ולשפר את חייהם.

יריב לוין: ואין לי שום ספק שהתרומה שלך כאן, גם לכנסת וגם לשמירה על הדרך החברתית ועקרונות היסוד של התנועה שלנו, של תנועת הליכוד, התרומה הזאת שלך כבר מורגשת, והיא תורגש בכל רגע נתון.

יריב לוין: ואני אסיים ואומר לך עוד דבר.

יריב לוין: אדם נבחן גם, בעיני, באופן שבו הוא מתייחס לאנשים שהלכו אתו לאורך הדרך.

יריב לוין: ואני מסתכל כאן, ליציע, על החברים הטובים המשותפים שלנו, שהלכו אתך דרך ארוכה ארוכה, ואני אפילו אסתכן ואומר שאף אחד לא יכעס עלי אם אני אזכיר את חברנו הטוב יוסי ברבי, שעבר אתך את כל הדרך, גם בקריית-ביאליק, וגם בהתמודדות לכנסת, והעובדה שאלה האנשים שאתה בחרת שיהיו נוכחים כאן בנאום הבכורה שלך, והעובדה שהם כאיש אחד הגיעו לכאן והתייצבו, אני חושב שהיא אומרת הכול.

יריב לוין: ירון, ידידי הטוב, אני גאה בך.

יריב לוין: אני מאחל לך הצלחה גדולה.

יריב לוין: זו זכות שאתה נמצא כאן אתנו.

יריב לוין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין.

יצחק וקנין: רבותי, אני מתכבד להזמין לנאום הבכורה את חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, שרים, משפחתי וחברי, שלום וסלאם.

קסניה סבטלובה: לפני כמה ימים שמעתי בדיחה חדשה על פוליטיקאים.

קסניה סבטלובה: מספרים שבמעבדת מחקר אחת החליטו להחליף את עכברי הניסוי בפוליטיקאים.

קסניה סבטלובה: עיתונאי מופתע התעניין אצל ראש המעבדה מדוע החליטו לעשות את המעשה המשונה הזה, וענה לו ראש המעבדה: ראשית כול, לאף אחד לא ממש אכפת מפוליטיקאים.

קסניה סבטלובה: שנית, יש יותר מדי פוליטיקאים ואף אחד לא ישים לב.

קסניה סבטלובה: והדבר השלישי, יש דברים שאפילו עכברים לא עושים.

קסניה סבטלובה: כיוון שאני באה גם, בין היתר, מהרקע האקדמי, וכללי הציטוט חשובים לי, אז אציין שאת הבדיחה הזאת סיפר ראש ממשלת בריטניה הנבחר דייוויד קמרון באחת מההופעות שלו לפני הבחירות.

קסניה סבטלובה: אומנם הבדיחה מקורה באנגליה, אך היא מתאימה למציאות שלנו בישראל כמו כפפה ליד.

קסניה סבטלובה: דרך אגב, 84% מהאנגלים בטוחים שהשיטה הפוליטית שלהם פגומה, ולמרות זאת ממשיכים לבחור באותו מנהיג.

קסניה סבטלובה: עוד דמיון מדהים בין אימפריה לשעבר לבין נתיניה לשעבר.

קסניה סבטלובה: תדמיתם של הפוליטיקאים בארצנו ברובה שלילית; רבים מבני דורי מגדירים את הפוליטיקה כעיסוק משמים ולא חשוב.

קסניה סבטלובה: והאמרה המפורסמת של שארל דה-גול, כי פוליטיקה היא עיסוק רציני מכדי להשאירה לפוליטיקאים, איננה רלוונטית עוד, כי רק אחוז קטן מהצעירים באמת חולמים להיות פוליטיקאים, והפוליטיקה היחידה שהם מוכנים לספוג היא המערכונים של "ארץ נהדרת".

קסניה סבטלובה: ולכן כיום מתאימה יותר אמרתו הקדומה של אפלטון: "המחיר שאנשים טובים משלמים על אדישות לעניינים ציבוריים הוא להישלט בידי אנשים רעים".

קסניה סבטלובה: וזה מסביר מדוע החלטתי לעזוב את עולם העיתונות ואת האקדמיה, שני עולמות מעניינים ומרתקים, לטובת משהו שרוב הציבור נרתע ומתרחק ממנו ככל שהזמן עובר.

קסניה סבטלובה: אפרט.

קסניה סבטלובה: באופן פרדוקסלי, זה קרה דווקא בגלל התחושה הזאת, שדבקה גם בי, תחושת המיאוס, שעמום, תחושה של סוף תקווה, תחושה של פחד כי המדינה שלי מאבדת כיוון בתוך המבוך הפוליטי האפרורי; תחושה שהדמוקרטיה שלנו בסכנה.

קסניה סבטלובה: הביורוקרטיזציה של הפוליטיקה שלנו, ההתרחקות שלה מהישראלי המצוי, מרוקנת את הדמוקרטיה שלנו מתוכן ומעניקה כוח בלתי רגיל וכמעט לא מרוסן לקבוצה מאוד קטנה של אנשים שמחליטים החלטות הרות גורל בשביל כולנו, מבלי להתחשב בנו, האנשים הפשוטים.

קסניה סבטלובה: וינסטון צ'רצי'יל אמר פעם כי אף שהדמוקרטיה היא לדעתו שיטה גרועה, האנושות לא המציאה שום דבר טוב יותר.

קסניה סבטלובה: כיוון שיש לי עם מה להשוות, אני יודעת בוודאות כי צ'רצ'יל צדק.

קסניה סבטלובה: דמוקרטיה חשובה לא רק כי בפוטנציאל היא יכולה להביא שלום ושגשוג ושלטון החוק – כי זה קורה גם במשטרים אוטוקרטיים.

קסניה סבטלובה: כוויית היא מדינה משגשגת; במצרים של מובארק היה בטוח להסתובב ברחובות – הייתי שם לא פעם – ובאיראן מתגאים בשלטון החוק האלוהי – "ולאית אלפקיה".

קסניה סבטלובה: אך הדמוקרטיה האמיתית חשובה כי היא מביאה לידי ביטוי שני עקרונות מרכזיים לכל אדם נאור וחופשי – שוויון וחירות.

קסניה סבטלובה: היא זאת שמעלה את הערך של הפרט.

קסניה סבטלובה: במשטרים האוטוריטריים הפרט תמיד אינו אלא בורג במערכת שחשיבותה תמיד עולה על חשיבותו של האינדיבידואל.

קסניה סבטלובה: קצת רקע אישי.

קסניה סבטלובה: אני עליתי ארצה עם אמי וסבתי בהיותי בת 14 מברית-המועצות לשעבר, ממוסקבה, זמן קצר לפני שהתפרקה המדינה הענקית.

קסניה סבטלובה: התחנכתי בבית-ספר דתי בירושלים והמשכתי את לימודי באוניברסיטה העברית בירושלים.

קסניה סבטלובה: למדתי לימודי מזרח תיכון ותקשורת, שני דברים שאת שילובם מצאתי בתפקיד של כתבת לענייני ערבים בערוץ ישראלי, ערוץ 9 בשפה הרוסית.

קסניה סבטלובה: אני זוכרת שכאשר הייתי ילדה קטנה, מדי פעם היינו הולכות לבחירות, אני ואימא, במוסקבה.

קסניה סבטלובה: היא בחרה מתוך רשימה עם שם אחד, והפתעות גדולות כמובן לא היו שם.

קסניה סבטלובה: ביום ההשבעה שלי בכנסת, בשיא ההתרגשות, נזכרתי בטקס השבעה אחר שהייתי חלק ממנו בכיתה ג'.

קסניה סבטלובה: התקבלתי בתהליך התנדבותי-כפייתי לארגון של החלוצים הצעירים במוזיאון לנין שבמוסקבה.

קסניה סבטלובה: זה היה ריטואל מני רבים שהיה צריך לעבור, מבלי לחשוב יותר מדי על המשמעות של ההשבעה הזאת או על המילים שאמרתי.

קסניה סבטלובה: באותה העת, כאשר האימפריה הסובייטית דמתה יותר מכול ל"טיטניק" הטובעת, הרבינו לצחוק על הפוליטיקה שהייתה למילה נרדפת לביורוקרטיה, ופעם בבית-ספרי מישהו סיפר, כשהוא נחנק מצחוק, על פגישה מדומיינת בין אזרח סובייטי לאזרח אמריקני, דבר בלתי אפשרי כשלעצמו.

קסניה סבטלובה: האמריקני אמר בגאווה – בבדיחה כמובן: ארצות-הברית היא דמוקרטיה אמיתית; אני יכול ברגע זה, עכשיו, לצאת אל הבית הלבן ולומר שרייגן הוא פושע.

קסניה סבטלובה: הסובייטי עונה לו בהתנשאות: הדמוקרטיה שלנו משובחת בהרבה; אני, למשל, יכול ממש עכשיו לצאת אל הכיכר האדומה ולומר שרייגן הוא פושע.

קסניה סבטלובה: אז כמעט שלושה עשורים עברו מאז, שום דבר לא השתנה במדינה הגדולה שבאתי ממנה, למרות התקוות הגדולות – שנמוגו כלא היו.

קסניה סבטלובה: גם במהלך עבודתי העיתונאית יצא לי לבקר בלא-מעט מדינות שרחוקות מרחק שנות אור מאיזה מודל דמוקרטי.

קסניה סבטלובה: במהלך 13 שנים של עבודה ככתבת לענייני ערבים הייתי במצרים, סוריה, לבנון, לוב, תוניסיה, מדינות המפרץ ועוד.

קסניה סבטלובה: עבדתי תקופה ארוכה בשטחי הרשות הפלסטינית וסיקרתי אין-ספור מערכות בחירות שלא תרמו לכינון הדמוקרטיה.

קסניה סבטלובה: יוסף סטלין, הדיקטטור הסובייטי, שחלק ממשפחתי נרצח על-ידיו – והחלק השני על-ידי הצוררים הנאצים – אמר פעם: לא משנה כיצד מצביעים, חשוב איך סופרים.

קסניה סבטלובה: הבחירות במדינות אחדות בעולם הערבי מראות שגם אם סופרים נכון, התוצאה עדיין יכולה להיות עגומה.

קסניה סבטלובה: אם בחירות הופכות לריטואל נדוש, ריק מתוכן אמיתי, אז גם התוצאה לא תהיה דמוקרטית לעולם.

קסניה סבטלובה: יצא לי להיות בכיכרות המהפכה, שם ההמונים דרשו את הדמוקרטיה בלהט, וראיתי כיצד בתוך זמן קצר חלומם נרמס; כיצד מערכת המשפט בארצם הפכה לחותמת גומי של המשטר; כיצד בעלי השררה הסיתו נגד האופוזיציה בכלי התקשורת הנשלטים והפכו אותה לגיס חמישי נרדף.

קסניה סבטלובה: וחשבתי על המדינה שלנו.

קסניה סבטלובה: ביקרתי גם במדינות אחרות, שבעות ועשירות, שהאזרחים בהן נהנים מכל טוב; מדינות שבמערב בטעות קוראים להן "מתונות"; מדינות שאוסרות על האוכלוסייה שלהן לנהוג ברכב, להשתייך לדת מסוימת או לחיות בערים מסוימות, או לבקר את בית המלוכה או להתגרש כפי רצונם.

קסניה סבטלובה: וחשבתי עלינו כאן.

קסניה סבטלובה: הרי במדינה שלנו יש בחירות בתדירות גבוהה, כל שנתיים, עכשיו אפילו אולי פחות, במקום כל כמעט חמש שנים.

קסניה סבטלובה: כביכול חגיגה דמוקרטית מושלמת, ובתדירות גבוהה.

קסניה סבטלובה: אז מדוע אם כל כך טוב לנו, כל כך רע לנו?

קסניה סבטלובה: מדוע יוצאים אלפי ישראלים ממוצא אתיופי להפגין נגד הגזענות?

קסניה סבטלובה: מדוע מוחים מאות אלפים מבני עמי נגד יוקר המחיה, נגד מונופולים, והממשלה אדישה?

קסניה סבטלובה: מאין ההרגשה שאנו מהלכים כאן על חבל דק, מתוח, ובכל דקה הכול יכול לקרוס?

קסניה סבטלובה: גם אצלנו הפערים החברתיים גדלים, גם אצלנו מספר רב של אזרחים הם משוללי זכויות יסוד, כגון הזכות להתחתן בארצם ולהיקבר ליד יקיריהם, להתגורר בכל יישוב בארץ מבלי להידרש לעניין המוצא, לרשום את הילדים לכל גן ולכל בית-ספר בלי להידרש לעניין של צבע עור או מוצא.

קסניה סבטלובה: גם במדינתנו זרמים דתיים אחדים הצליחו לתפוס בעלות על כל השאר; גם אצלנו יש מי שחולם להגביל את חופש העיתונות ולקצץ את כנפי המערכת המשפטית, וברגעים אלה ממש עושה צעדים פרקטיים להגשמת החלום הזה.

קסניה סבטלובה: אז מה בעצם גורם לנו לחשוב שהדמוקרטיה שלנו חסינה?

קסניה סבטלובה: נראה לנו שאם אמרנו את מילת הקסם דמוקרטיה, אז איכשהו היא תבוא עלינו כמו גשם, תתקיים לבד, בלי עזרתנו.

קסניה סבטלובה: אנחנו חושבים שאם קראנו למישהו אח, אז דיינו, ואפשר לשכוח מאותו אח או אחות ביום למחרת, כאשר לא נרצה להשכיר לו דירה, להכניס אותו ליישוב שלנו, להעסיק אותה, לאפשר לה או לו להתחתן בארצם עם בחירת לבם, או להעביר כספים לבית-הספר שבו הילדים של האחים האלה לומדים.

קסניה סבטלובה: אם אומרים את המילה הקסומה הזאת, אח, ושוכחים שהמלחמות המדממות ביותר נקראות מלחמות אחים, ואם זה מצב האחים – אז מה נאמר על בני-הדודים, האזרחים הערבים?

קסניה סבטלובה: הרי בכירי הממשל נזכרים בהם רק ברגעים הקריטיים לפני נעילת הקלפיות, וגם אז רק על מנת להסית, לא על מנת לפתח ולקדם.

קסניה סבטלובה: למילים, כידוע, יש כוח עצום, וכאשר שרים בכירים קוראים לערבים גיס חמישי, או קוראים לישראלים יוצאי ברית-המועצות לשעבר, או מן העבר השני ישראלים יוצאי ארצות האסלאם, לחזור לארץ מוצאם, הדמוקרטיה שלנו נפגעת.

קסניה סבטלובה: גזענות פוגעת בדמוקרטיה, אפליה פוגעת בדמוקרטיה, הסתה פוגעת בדמוקרטיה.

קסניה סבטלובה: מפחיד אותי שכאשר חייל דרוזי או צעיר ערבי בירושלים מדברים בקול רם בשפתם, הם מסתכנים בתקיפה פיזית.

קסניה סבטלובה: השפה הערבית, שהיא הלינגואה פרנקה של האזור, שפתם של אלמערי, אלמותנבי, טהה חוסיין ונגיב מחפוז, שפה של שירה וספרות, הפכה לבלתי רצויה בארצנו עוד בשנות ה-50, כאשר הגיעו העולים ממדינות ערב.

קסניה סבטלובה: וכעת ילדים בבתי-ספר מוכנים ללמוד צרפתית, ספרדית או סינית, רק לא ערבית.

קסניה סבטלובה: היכן השוויון והיכן היא החירות?

קסניה סבטלובה: כך קורה שאנו חיים את חיינו, נעולים בתוך השבטיות שלנו, נעולים בתוך הנרטיב שלנו, עולבים זה בזה ופוצעים זה את זה.

קסניה סבטלובה: במקום לדבר על מה שמאחד אותנו אנחנו מדברים על מה שמפריד, ועוד עושים מזה הון פוליטי.

קסניה סבטלובה: אנחנו הישראלים מרבים לדבר על הדמוקרטיה כאילו הייתה מתת אלוהים, הבטחה נצחית, כישרון מולד, וטופחים לעצמנו על השכם.

קסניה סבטלובה: אומרים פתגמים נדושים: כך קורה גם אצל האחרים; יהיה בסדר; לעם היהודי יש מסורת דמוקרטית ארוכת ימים – ודרך אגב, זה נכון:

קסניה סבטלובה: הקהילות היהודיות שמרו על אורח חיים דמוקרטי במקומות שונים, אם במזרח ואם במערב.

קסניה סבטלובה: צירוף המילים האלה, דמוקרטיה ישראלית, כל כך מלטף את האוזן, שלעתים אנחנו חוזרים עליו רק כדי לשמוע את עצמנו שוב ושוב, ובתוך כל המדיטציה המרגיעה שוכחים שדמוקרטיה זה כמו תינוק שנולד – זקוקה לתשומת לב מתמדת, זקוקה לטיפוח ולטיפול, זקוקה להגנה שלנו, לעבודה יומיומית.

קסניה סבטלובה: דמוקרטיה בעיני היא עשייה מתמשכת המושתתת על ערכים שאנו חייבים כל הזמן לרענן ולשנן, לא לשכוח.

קסניה סבטלובה: אני מאמינה שכדי לקיים את הדמוקרטיה אנחנו חייבים לייצר דיאלוג חדש בין האזרחים לפוליטיקה, להנגיש את הפוליטיקה לכלל אזרחי ישראל ולגרום להם באמת להתעניין בתהליכים הפוליטיים ולהשתתף בהם, לא רק ביום הבוחר.

קסניה סבטלובה: פוליטיקה היא הרבה יותר מאנקדוטות קטנות וקוריוזים שממלאים את התקשורת שלנו היום וגורמים בעיקר לריחוק ולחוסר אמון בין המערכת הפוליטית לציבור הרחב.

קסניה סבטלובה: אנחנו כמובן חייבים את חופש הביטוי ואת חופש העיתונות, וכמו שאמר מאיר שמגר, נשיא בית-המשפט העליון: "משטר דמוקרטי בנוי על שיתוף מתמשך של הציבור במידע – – – השמירה על המסגרת הנורמטיבית מובטחת בראש ובראשונה על-ידי גילוי של המידע על פועלם של הנבחרים, כדי שהציבור יוכל לראות, לדעת ולשפוט".

קסניה סבטלובה: כל משטר, לא דמוקרטי ודמוקרטי כאחד, היה רוצה שהעיתונות, שמכונה "כלב השמירה של הדמוקרטיה", תדמה יותר ל"פודל" מאשר ל"בולדוג" לוחמני.

קסניה סבטלובה: להזכירכם, עניין חשוב כמו חופש הביטוי וחופש העיתונות בישראל עד היום לא מעוגן בחוק.

קסניה סבטלובה: בשנת 2014 מדינתנו דורגה במקום 101 מתוך 179 באינדקס חופש העיתונות העולמי.

קסניה סבטלובה: בשנת 2006 היינו במקום 50 המכובד.

קסניה סבטלובה: אני מגן על חופש הביטוי וגם על הזכות של החברה להתנגד לחופש הביטוי; זה המחיר שעלי לשלם על פלורליזם – כך כתב נג'יב מחפוז, הסופר האהוב עלי, זוכה פרס נובל המצרי, שנורה בשנת 1994 על-ידי אסלאמיסט קיצוני שהתנגד לליברליזם של מחפוז.

קסניה סבטלובה: על מנת לשמור על הדמוקרטיה שלנו אנחנו חייבים מערכת משפט עצמאית וחזקה, שלא מונעת מלחצים פוליטיים ומינויים נוחים שישרתו את בעלי השררה.

קסניה סבטלובה: קרל פופר, שבצדק אפשר לכנותו הפילוסוף החשוב ביותר של המדע במאה ה-20, כתב שבעת בחירות דמוקרטיות השאלה הנכונה והחשובה היא לא מי יהיו המושלים ומי יהיו המנהיגים, אלא מי ירסן אותם.

קסניה סבטלובה: לנו, לנבחרי הציבור, יש אחריות גדולה בעניין זה, שכן מחובתנו לרסן ולבלום את המהלכים הממשלתיים שיכולים לגרום נזק חמור לדמוקרטיה שלנו.

קסניה סבטלובה: על מנת להגן עליה ועל אורח חיינו כאן, במדינת ישראל, אנחנו גם חייבים לחתור בהקדם לסיום הסכסוך עם הפלסטינים ולשלום ולשיתוף פעולה אזורי.

קסניה סבטלובה: חייבים להוציא את הפיל הלבן הזה החוצה ולהתמודד אתו, לפני שיהיה מאוחר מדי.

קסניה סבטלובה: סטטוס קוו, כידוע, לעולם אינו נמשך לנצח.

קסניה סבטלובה: המשך מדיניות הסטטוס קוו הנוכחית, סיפוח אדמות בלתי חוקי ובנייה של מאחזים נוספים יגרמו לבידוד של מדינת ישראל ולהתערערות המציאות הביטחונית בגבולנו.

קסניה סבטלובה: יוזמת השלום הערבית מ-2002 עדיין נמצאת על השולחן, אך אנו מתקרבים במהירות לנקודת האל-חזור, וכשנחצה אותה, הפתרון היחיד שיהיה מונח על השולחן יהיה זה של מדינה דו-לאומית.

קסניה סבטלובה: כמו בנג'מין פרנקלין, אני מאמינה שאף פעם לא היו מלחמה טובה או שלום רע, ואם לא נפעל להסדר מדיני היום, נצטער על כך מאוחר יותר.

קסניה סבטלובה: אנו חייבים לפעול למען שוויון וצמצום של הפערים החברתיים, להשקיע בילדים שלנו, להשקיע בחינוך – לי יש שתיים, הן עולות לכיתה א' השנה – לתת לכל ילדי ישראל, בכל מקום שהם נמצאים, הזדמנות לרכוש כלים הנחוצים על מנת להצליח בעולם המודרני.

קסניה סבטלובה: לא ייתכן שתלמידים בדואים בנגב, תלמידים ערבים ודרוזים בצפון או תלמידים יהודים בפריפריה יקבלו פחות תקציבים מתלמידים אחרים, אם הם בירושלים, ברעננה או בתל-אביב.

קסניה סבטלובה: אלה הם אתגרים רבים ולא פשוטים, אבל אף אחד לא הבטיח לנו חיים קלים כאן.

קסניה סבטלובה: ואני קוראת לכל חברי הנכבדים כאן להניח את חילוקי דעות, את הסטריאוטיפים והסטיגמות בצד, ולהיאבק יחדיו בשביל הצלחת הדמוקרטיה שלנו, כדבריו של מרטין לותר קינג: הבה לא נרווה את הצימאון שלנו לחירות על-ידי שתייה מבאר של מרירות ושנאה.

קסניה סבטלובה: בכהונתי אפעל למען כל אלה, ואני מייחלת לשותפים מכל סיעות הבית, ללא הבדל קואליציה ואופוזיציה בנושאים אלה.

קסניה סבטלובה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: תברך אותה חברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: אנחנו מאחלים לך הרבה הצלחה במילוי תפקידך; עלי והצליחי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ציפי לבני תברך את חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

ציפי לבני: טוב, חברת הכנסת קסניה סבטלובה הולכת להיות ההפתעה של כל מי שלא מכיר אותה וכשהוא פוגש אותה נדמה לו לרגע שהוא חושב שהוא יודע את מי הוא פוגש.

ציפי לבני: אני מודה, קסניה, שזאת גם הייתה ההפתעה שלי.

ציפי לבני: כי נפגשנו כשבעצם אני ביקשתי להרכיב את הרשימה שלי, ורציתי אישה, שתייצג את ציבור הישראלים דוברי רוסית, ציבור העולים מרוסיה במדינת ישראל.

ציפי לבני: אני לא מאמינה במפלגות סקטוריאליות, אני מאמינה במפלגה אחת ובמנהיגות שמייצגת את כלל החברה במדינת ישראל, אבל רציתי שתהיה ברשימה גם נציגות, שהיא נציגות אותנטית, גם מי שמכירה את התרבות השונה, את התובנות השונות, את הצרכים ואת הבעיות, זאת שיודעת איפה אין שוויון ורוצה לדאוג לו עבור אותה קבוצה שבתוכה או מתוכה היא נולדה – לא במובן הפיזי, אבל היא חלק ממנה בקרב השבטים והמגזרים השונים שמרכיבים את החברה הישראלית.

ציפי לבני: אז זהו, שרציתי עולה, רציתי אישה, וקיבלתי כל כך הרבה יותר, ולא רק אני.

ציפי לבני: הכנסת קיבלה כאן הרבה יותר.

ציפי לבני: היא הרבה יותר מאותה משבצת שכאילו בשמה הגיעה לכנסת, ומי שמרוויח זה לא רק התנועה, לא רק המחנה הציוני, לא רק אותו ציבור של ישראלים דוברי רוסית, אלא כלל אזרחי מדינת ישראל והכנסת כולה.

ציפי לבני: וכשמכירים את קסניה, אז קודם כול מתחיל לאט-לאט להתנפץ איזה עולם דימויים שכולנו בעצם נמצאים בו.

ציפי לבני: יש כמה דברים שצריך לדעת עליה אפילו ברמה העובדתית שלא כולם מכירים, ואת חלק מהדברים קסניה אמרה כאן על הדוכן.

ציפי לבני: כי כשקסניה דיברה על זכותו של כל אזרח ישראלי גם להינשא וגם להיקבר, היא דיברה בעצם על אותה קבוצה שנתקלת בקשיים ברצונה לחבור אל החברה הישראלית, בין שמדובר בגיור ובין שמדובר בחוסר היכולת להינשא.

ציפי לבני: אבל קסניה לא באה ממקום של התרסה נגד הדת, כי בכל זאת היא למדה כאן בבית-ספר דתי, ולא בעטה בדת ובמסורת היהודית כשהיא בגרה את בית-הספר הזה, אלא היא עדיין מרגישה מחוברת למסורת היהודית בדרכה, אבל תיאבק למען שוויון מלא לכל אזרח ואזרח מאזרחי המדינה, על-פי תפיסתנו המשותפת של יהדות – כן, בוודאי – אבל יהדות שהיא מקבלת, יהדות שהיא מחבקת, יהדות שהערכים שלה הם ערכים שבהם אנחנו כולנו יכולים להתגאות, ולא ערכים מרחיקים ומדירים חלקים בחברה הישראלית.

ציפי לבני: וכשהיא מדברת על שוויון – וזה היה מדהים לשמוע אותה כאן – היא לא מדברת רק על שוויון לחלק מסוים, היא תיאבק והיא נאבקת על שוויון לכל מי שמרגיש או שהוא מהווה מיעוט בחברה הישראלית, או שבאמת מדירים אותו בלי קשר לאיזה קבוצה או חלק בחברה הוא משתייך.

ציפי לבני: עכשיו, קסניה כמובן היא מומחית לענייני ערבים.

ציפי לבני: יש הרבה כאלה בכנסת הזאת, תדעי, ובמדינה הזאת, שמדברים – הם מבינים ערבית והם יודעים וצריך לדבר עליהם ככה וצריך לדבר עליהם אחרת.

זוהיר בהלול: אבל זה ייחוד, יש לה ייחוד.

ציפי לבני: היא הייתה בכל המקומות שאנחנו מדברים עליהם.

ציפי לבני: קסניה הייתה בכיכר תחריר, כשכולם הופתעו כאן ממה שקורה שם ומה המהומות שם.

ציפי לבני: בתוך כל הבלגן הזה, שאנחנו ראינו בטלוויזיה ועוד לא הבנו לאיזה כיוון זה הולך – היא הייתה שם.

ציפי לבני: לא סתם הייתה שם, הייתה שם כאישה על עקבים.

ציפי לבני: ואם אני אצטט אותך, אמרת, נדמה לי, שגם כשאת נוסעת לתחריר ולקהיר את לא מוכנה לוותר על העקבים, כי מדובר באישה שלא מתכוונת לשכוח, לא שהיא אישה, לא על מה היא נאבקת – וזה בסדר גם להיראות ככה.

ציפי לבני: והיא הייתה בדאחייה, לפני שהפצצנו אותה.

ציפי לבני: והיא הייתה בדמשק והיא הייתה בעזה.

ציפי לבני: בכל המקומות שאנחנו רק מדברים עליהם ומתיימרים להבין אותם ויש לנו כל מיני דיווחים של אמ"ן ומומחים ומודיעין ומוסד – היא באה והיא הייתה.

ציפי לבני: הייתה פעם ססמת בחירות – נדמה לי שהוא יצא קודם – של מי כן מבין ערבית, אז קסניה באמת מבינה ערבית.

ציפי לבני: השילוב הזה הוא מדהים, כי מתוך הבנה עמוקה של המציאות הזאת, קסניה גם דוגלת בתהליך שלום, בתפיסה שלפיה אנחנו צריכים לדבר עם השכנים שלנו, מתוך הבנת המציאות, לא מתוך מקום של חולשה.

ציפי לבני: בעולם הדימויים, בדרך כלל כשמדברים על העולים מדברים על משהו שהוא מאוד, ככה, לא בתפיסה הזאת של לדבר או להגיע להסדר או לנסות להגיע לשלום.

ציפי לבני: אני לא יודעת אם את זוכרת, אבל אני זוכרת את מסיבת העיתונאים שעשינו.

ציפי לבני: הייתה שורה שלמה של עיתונאים, והיא כמובן דיברה על השקפת עולמנו.

ציפי לבני: הרי היא חלק מהמחנה הציוני, כי אנחנו – היה חשוב בכל השיח הזה בינינו לא רק להיות נציגות אלא באמת להבין שאנחנו שייכים ושותפים לאותה השקפת עולם.

ציפי לבני: ואז אמר אחד הכתבים, מסוג הכתבים החצי-ציני הזה: מאיפה שאת באה – הרי בתפיסתו כל העולים הם בוודאי לא מוכנים לדבר ותפיסתם היא רק תפיסה מסוימת – לא, באמת, כאילו, את באמת חושבת שבמציאות הזאת אפשר באמת, באמת את מאמינה שאפשר להגיע לשלום?

ציפי לבני: וזה היה מאוד מקומם ומקפיץ, ואני, בדרך כלל קשה לי לשתוק.

ציפי לבני: אבל קסניה, ככה, הסתכלה בו במבט חד, השפיטה אותו, מה שקוראים הצעירים, ועם חצי חיוך אמרה: אני לא יודעת מה אתך, אבל אני הייתי בכל מחנות הפליטים, אני מכירה אותם, אני מדברת את השפה שלהם – ומייד הכניסה פתגם בערבית תוך כדי – ולכן אני גם יודעת מה אפשר ומה אי-אפשר.

ציפי לבני: הוא השתתק, ועדיין, לדעתי, נשאר בשוק.

ציפי לבני: אבל זאת החוויה שצפויה לכל מי שנדמה לו שהוא רואה מישהי מסוימת.

ציפי לבני: וזה גם קרה בפגישה שנפגשנו כולנו עם משלחת של סנטורים שהגיעו מארצות-הברית.

ציפי לבני: אנחנו ישבנו, מדברים, ואנחנו מתיימרים גם להבין את ענייני המזרח התיכון; וכשמגיעים לדבר על תימן, קסניה, בעדינות, ביקשה את רשות הדיבור, ושטפה אותם בהרצאה על החות'ים, על ההיסטוריה, מאיפה באו, לאן הם הולכים, מה ארצות-הברית יכלה לעשות, מה ארצות-הברית לא עשתה, מה כן צריך לעשות.

ציפי לבני: וגם הם, כמו אותו כתב שהעז לרגע לזלזל, מה האישה הזאת חושבת לעצמה, מאותו רגע היא פשוט רכשה את הכבוד – שבאמת מגיע לך, קסניה, לא רק בתפיסתך, לא רק בהשקפת עולמך, אלא באמת בידע שאת מביאה אתך.

ציפי לבני: זה לא ססמאות, זה לא רק השקפת עולם, זה לא רק מה צריך, אלא באמת ידע מעמיק.

ציפי לבני: כאן אני באמת רוצה לסיים ולומר לך באופן אישי: את הצלחת, גם עם הדרכון שהיה לך, לפרוץ גבולות שאנחנו לא יכולנו לפרוץ אותם ברמה הפיזית.

ציפי לבני: וקשה לתאר באמת את אותם מקומות ואת אותם גבולות שאת פרצת.

ציפי לבני: אין לי ספק שאת הולכת לפרוץ גבולות נוספים, גם מבחינת השאיפות שלך, גם מבחינת הדברים שתוכלי לעשות כאן בכנסת.

ציפי לבני: ואין לי ספק שאת הולכת להסב גאווה גדולה לא רק לבנות הקטנות שלך, שכששאלתי אותך אם הן גאות באימא, אמרת שהן עוד לא כל כך מבינות מה העניין.

ציפי לבני: אל תדאגי, הן יגדלו לתוך גאווה גדולה באימא שלהן, בזה אין לי ספק.

ציפי לבני: וכך גם אימא שלך, שאני מאחלת לה בריאות, וגם כמובן כולנו במחנה הציוני.

ציפי לבני: הרבה הצלחה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: רבותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ז' בסיוון התשע"ה, 25 במאי 2015, בשעה 16:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.