ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 11, 2015-05-19 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, א' בסיוון תשע"ה, 19 במאי 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים היום בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף באירוע הזה, המשמח והחשוב, יצביע ממקומו – או ממקומה – רק לצורך ההרשמה, ואז נוכל להתחיל.

קריאות: בעד, בעד.

יולי יואל אדלשטיין: בלבלתם אותי, כמעט הצבעתי.

יולי יואל אדלשטיין: מה הייתי עושה?

יולי יואל אדלשטיין: מי היה נותן לי זכות דיבור פה?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון לפתוח את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – חברת הכנסת נאוה בוקר.

זהבה גלאון: אדוני, רציתי להגיד שנורא קר במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: נורא קר?

דב חנין: למה בקיץ צריך להיות קפוא?

דב חנין: למה בקיץ צריך להיות קפוא?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו תכף נערוך הצבעה גם על הנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: זהבה גלאון, דקה לרשותך, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – נאוה בוקר.

זהבה גלאון: אדוני, ב-17 במאי מציינים ב-50 מדינות ברחבי העולם את היום הבין-לאומי למאבק בלהט"בופוביה.

זהבה גלאון: להט"ב זה ראשי התיבות שמייצגים לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים, ביסקסואלים וביסקסואליות.

זהבה גלאון: מציינים את זה ב-17 במאי דווקא, כי זה התאריך שבו הוצאה ההומוסקסואליות מספר ההפרעות הנפשיות – רק ב-1990.

זהבה גלאון: זה הרי לא ייאמן, לחשוב שעד אז הומוסקסואליות נחשבה להפרעה נפשית.

זהבה גלאון: בארץ מציינים את יום ההבנה, ככה קוראים לזה, בכל רחבי הארץ, במעגלי שיח, בטקסים, גם בקרב מבוגרים, גם בקרב בני-נוער, הטרוסקסואלים וחברי הקהילה כאחד.

זהבה גלאון: אני רוצה לקרוא לכם מתוך דוח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת מ-2010, שקבע שאחוז האובדנות בקרב הומוסקסואלים גבוה פי-שניים עד פי-שלושה משיעורם בכלל האוכלוסייה.

זהבה גלאון: היה מחקר, שביצעה ד"ר חנה בר-יוסף בשנת 2012, שמצא שבעוד שמתוך מדגם מייצג של הנוער בישראל, שמנה מעל 1,000 נחקרים, קרוב ל-3.5% מבני-הנוער ניסו לבצע התאבדות, בקרב בני-הנוער של ההומואים והלסביות מדובר ב-20%.

זהבה גלאון: זאת אומרת, אדוני, דהיינו, שיעור גבוה פי-112 משיעור האובדנות בקרב בני-הנוער באוכלוסייה הכללית.

זהבה גלאון: זה צריך להדליק אצלנו נורה אדומה.

זהבה גלאון: אנחנו צריכים להנגיש את הנושא של ההתמודדות של בני-הנוער ההומואים, הלסביות, הטרנס, הבי וכו' עם הבעיה.

זהבה גלאון: צריך להיות פתוחים, ואני רוצה להודות לכנסת ישראל שאנחנו מקיימים בה את הדיון.

זהבה גלאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נאוה בוקר – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת זחאלקה.

נאוה בוקר: שלום.

נאוה בוקר: אתמול השתתפתי בעצרת מחאה של נשות השוטרים, כי לא ייתכן שציבור שלם, של 30,000 שוטרים, יוכפש, והם אינם יכולים להגן על עצמם.

נאוה בוקר: נכון, המאבק של הקהילה האתיופית הוא צודק וחשוב.

נאוה בוקר: לצערי, מדינת ישראל טעתה בתהליך הקליטה שלהם; במקום לקרב אותם ולהשקיע את המשאבים במקומות הנכונים, שיכנו את בני העדה בשכונות סגורות.

נאוה בוקר: גם במערכת החינוך לא השכלנו לשלב את הילדים יוצאי אתיופיה עם הצברים, והרשימה עוד ארוכה.

נאוה בוקר: אך עם זאת, בשבועות האחרונים העלו על המוקד את משטרת ישראל.

נאוה בוקר: מנסים להפוך אלימות של שוטרים ספורים, נגעים עודפים שיש למצות אתם את הדין – הפכו אותם לכתם על משטרת ישראל כולה.

נאוה בוקר: לא יעלה על הדעת להפוך את השוטרים לאסקופה הנדרסת.

נאוה בוקר: לאלו ששכחו, שוטרי ישראל הם שומרי ישראל, ובהם כאלה שמחרפים את נפשם למען ביטחוננו, כדי שאני ואתם נוכל לישון בשקט.

נאוה בוקר: אלימות צריך לגנות, להוקיע ולהעניש, אך אסור לנו לטעות, אלה לא פניה של משטרת ישראל, ובמקום שבו לא יכבדו את המשטרה ואת החוק, נידרדר לאנרכיה מוחלטת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הנושא שמסעיר את הציבור הערבי בימים האחרונים הוא ההחלטה להרוס את הכפר אום-אל-חיראן ולבנות במקומו יישוב יהודי בשם חירן.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בסיעה המשותפת החלטנו שכולנו נדבר בנאומים בני דקה על הנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מתנגדים להריסת הכפר.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו דורשים מהממשלה לפתוח במשא-ומתן עם נציגי היישוב ועם נציגי הציבור הערבי כדי לפתור את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מזהירים שהסלמה בנושא הזה – להביא דחפורים, לעקור אנשים מיישוביהם – תיתקל בהתנגדות טבעית, כי אדם מגן על ביתו.

ג'מאל זחאלקה: זה ציבור שהעבירו אותו ממקום מושבו המקורי, הושיבו אותו במקום אחר ואמרו לו: אתה פולש.

ג'מאל זחאלקה: יש גבול לכל תעלול.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים לפתור את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה יכולה לפתור אותה – מלא שטחים מסביב ליישוב הזה, אפשר לבנות את חירן במקום אחר, למה דווקא שם?

ג'מאל זחאלקה: למה לעקור כשאפשר לפתח?

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לשתף אתכם במשהו אישי.

טלי פלוסקוב: ביום ראשון האחרון השתתפתי בהפגנת התמיכה של עובדי כי"ל בדימונה.

טלי פלוסקוב: הסתכלתי בעיניים של העובדים המסורים שפנו אלי וביקשו ממני להיות להם לפה מול המנהיגים בירושלים.

טלי פלוסקוב: הם חזרו ואמרו לי דבר אחד: כאן זה לא גוש-דן.

טלי פלוסקוב: אין לנו לאן ללכת.

טלי פלוסקוב: אנחנו גם לא רוצים ללכת מכאן.

טלי פלוסקוב: עבור אנשים אלו, שחרב הפיטורים מונפת מעל ראשם, לא תהיה אלטרנטיבה תעסוקתית; לצערי, התעסוקה בפריפריה פוחתת ומתמעטת.

טלי פלוסקוב: במקום לגדול ולפרוח, יותר ויותר אזרחים נכנסים למעגל העוני עקב סגירת מפעלים והעברתם לארצות עם כוח עבודה זול יותר.

טלי פלוסקוב: בזמן שאנחנו יושבים כאן, ועדי העובדים של "כימיקלים לישראל" יושבים במשא-ומתן קדחתני שיקבע את גורלן של משפחות רבות בנגב.

טלי פלוסקוב: פיטורים המוניים כאלה, משמעותם משפחות שלמות שנשארות ללא פרנסה.

טלי פלוסקוב: כדור השלג הזה יתפוצץ לנו בפנים כאשר משרד הרווחה, המוסד לביטוח לאומי ועמותות המזון יידרשו לסייע להן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

טלי פלוסקוב: בואו נקדים תרופה למכה, ונבין: יצירת מקומות תעסוקה בפריפריה היא עניין דחוף ומהותי, שחייב להיות משימה לאומית.

טלי פלוסקוב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דוד ביטן.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להקריא לכם איך מחולק משרד החוץ: השר סילבן שלום אחראי למשא-ומתן, עם היחסים עם ארצות-הברית; השר זאב אלקין – לאיומים האסטרטגיים; מולכו הוא שליח ראש הממשלה, ומעל כולם – היום בבוקר מודיעים שציפי חוטובלי, סגנית שר החוץ, בעצם אחראית לכל הפרויקט הזה.

חיים ילין: אבל ראש הממשלה אמר שהוא אחראי לכל הדבר הזה.

חיים ילין: סלח לי, כבוד היושב-ראש, חברה עסקית שהייתה מנוהלת בצורה כזאת, מזמן הייתה פושטת את הרגל.

חיים ילין: אין לנו מדינה אחרת.

חיים ילין: אין לנו מדיניות חוץ, למעט הבלגן שיש פה בפתק.

חיים ילין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

דוד ביטן: כבוד יושב-ראש הכנסת, רציתי לדבר על האטימות של הפקידות, כפי שהתבטאה במשרד החינוך, בבחינות הבגרות.

דוד ביטן: לצערי הרב – משרד החינוך צריך לשמש דוגמה בכל נושא הקשר עם הקהילה ועם מי שצריך לצרוך את השירות שלהם, אבל זה לא כך.

דוד ביטן: לא צריך לנהל מאבק כדי לקבל את מה שברור מאליו, וזאת דוגמה למה שקורה היום במשרדי הממשלה, שהפקידות אטומה, ובעצם לא מסתכלת על הצרכנים הסופיים, שצריכים לצרוך את המצרך.

דוד ביטן: אני קורא מפה לכנסת ולנו לעשות הכול כדי שזה ישתנה.

דוד ביטן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, ביישוב אום-אלחיראן בנגב מתגוררים 700 תושבים, ביישוב עתיר שלידו מתגוררים 900 תושבים, והמדינה כיום מבקשת לפנות את שני היישובים הללו – יותר מ-1,500 תושבים.

יוסף ג'בארין: שני הטיעונים שהמדינה בדרך כלל משתמשת בהם, שאין אופציה תכנונית ושהם בעצם פולשים, נדחו על-ידי בית-המשפט.

יוסף ג'בארין: בית-המשפט אמר שיש אופציה תכנונית, כי מתוכנן להקים שם יישוב יהודי, והם בני רשות באותו מקום.

יוסף ג'בארין: לכן, כבוד היושב-ראש, צריך הרבה אטימות לב, וצריך הרבה חוסר אנושיות, וצריך הרבה קהות חושים, כדי לא להתחשב בעובדה שמדובר במאות תושבים שמתגוררים שם זה למעלה משישה עשורים, כדי לעקור אותם.

יוסף ג'בארין: הסיבה היחידה שעוקרים אותם היא שמדובר בתושבים ערבים.

יוסף ג'בארין: ההוכחה לכך היא שמתכוונים להקים שם יישוב יהודי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הרמטכ"ל קיבל אתמול החלטה היסטורית: לפרק את גדוד 299 של הדרוזים.

חמד עמאר: כמעט כל בית דרוזי מחובר לגדוד הזה.

חמד עמאר: באמת החלטה היסטורית, אבל אומללה.

חמד עמאר: בטענותיו של דובר צה"ל נאמר שהוא רוצה לשלב את הצעירים הדרוזים בשאר היחידות.

חמד עמאר: אני רוצה להגיד לדובר: אני מכיר את זה טוב מאוד; הגדוד מונה קבוצה מצומצמת, אולי 20% מהמתגייסים.

חמד עמאר: 80% משולבים בשאר היחידות היום.

חמד עמאר: אז הסיבה הזאת לא יכולה להצדיק את סגירת הגדוד ואת פירוק הגדוד.

חמד עמאר: הסיבה השנייה – נֶאמר שחילקו שאלונים, ו-99% מהנשאלים אמרו שצריך לפרק את הגדוד והם רוצים להתגייס לצבא הגדול.

חמד עמאר: אף אחד לא מונע מהם להתגייס.

חמד עמאר: דובר צה"ל אומר שהתייעצו עם ההנהגה של העדה הדרוזית.

חמד עמאר: אני רוצה להגיד לכם, אתי אף אחד לא התייעץ.

חמד עמאר: אני חושב שאני מייצג הרבה הרבה דרוזים, והרבה דרוזים הצביעו בשבילי, לכן גם הטענה הזאת היא שקרית ולא נכונה.

חמד עמאר: לכן אני קורא לשר הביטחון קודם כול להקפיא את ההחלטה האומללה הזאת; לקיים דיון מעמיק בנושא, לשתף צעירים, לשתף קצינים משוחררים ולשתף את ההנהגה של העדה הדרוזית; אולי נצא בהחלטה טובה.

חמד עמאר: שנית, אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, אני ביקשתי דיון דחוף בנושא בוועדת החוץ והביטחון.

חמד עמאר: אני מבקש לאשר את הדיון הזה בשבוע הבא.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת ענת ברקו.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, אני רוצה להצטרף לחברתי ראשת מרצ חברת הכנסת זהבה גלאון ולציין את היום הבין-לאומי למאבק בלהט"בופוביה, שצוין שלשום ברחבי העולם.

תמר זנדברג: אני רוצה להקדיש את הציון הזה לשלושה ארגונים שעוסקים בפעילות חינוכית בתוך מערכת החינוך הפורמלית והלא-פורמלית ומסייעים בהעלאת מודעות, בהתמודדות עם סוגיות של זהות מינית ומגדרית ובמאבק למען מרחב חופשי מאפליה והדרה.

תמר זנדברג: הראשון זה "איגי" – ארגון הנוער הגאה, ואני רוצה לציין ספציפית את תוכנית שנת השירות של "איגי", שהתחילה לפני כמה שנים בתל-אביב ומתרחבת בימים אלה למקומות נוספים בארץ כדי ליצור מענה חינוכי לקבוצות שהחברה במרחבים שמחוץ לתל-אביב הרבה פעמים נוטה להתעלם מהן או להדיר אותן; אני רוצה לציין את חוש"ן – חינוך ושינוי, שגם הוא מקיים פעולות הסברה וחינוך, ב-700 בתי-ספר, בנושאים של נטייה מינית וזהות מגדרית.

תמר זנדברג: למעשה, כיום אחד מכל חמישה בתי-ספר חילוניים מזמין פעילות של חוש"ן, ואני מקווה שזה יתרחב גם למגזרים נוספים.

תמר זנדברג: בהקשר הזה אני רוצה לציין את ארגון שֹב"ל – ראשי תיבות: שהכול ברא לכבודו – שזה ארגון מתוך החברה הדתית שבא לקדם סובלנות והסברה בנושא נטייה וזהות מינית ומגדרית.

תמר זנדברג: חברות וחברי הארגון מגיעים למכינות קדם-צבאיות, לקהילות, ופועלים בקרב רבנים ומובילי דעת בקהילה, נוסף על "בת קול" ו"חברותא".

תמר זנדברג: יחד הארגונים האלה, החוץ-פרלמנטריים, ארגוני החברה האזרחית, מסייעים ליצור כאן חברה סובלנית ושוויונית יותר.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

ענת ברקו: קודם כול אני רוצה להתייחס לדברים של חבר הכנסת חמד עמאר, ולהביע הרבה מאוד הערכה לגדוד חרב, גדוד 299, על מורשת קרב מופלאה, ללא קשר אם הגדוד יפורק או לא.

ענת ברקו: כל הכבוד.

ענת ברקו: משרתים שם חיילים מצוינים ממש.

ענת ברקו: אני מכירה אותם מקרוב.

ענת ברקו: הדבר השני שאני רוצה להתייחס אליו הוא ההחלטה של הוותיקן לצאת בהכרזה שמדובר במדינה פלסטינית, ולהביע תמיהה על כך שהאפיפיור מצא לנכון, במיוחד לנוכח המצב שאנחנו רואים היום בבית-לחם, העיר שהייתה עיר נוצרית – היו בה 48% נוצרים, והיום יש בה 8% נוצרים, כולל רדיפות של נוצרים; להזכיר קצת מהאינתיפאדה השנייה ב-2002 – כנסיית המולד – כאשר נלקחו כבני-ערובה 46 כמרים; השתמשו בכתבי הקודש לצרכים אחרים מאלה שכתבי קודש מיועדים להם; הרסו את הכנסייה, מלכדו אותה, וצה"ל נמנע מלפרוץ לתוכה מהסיבה הפשוטה – כדי לא לפגוע בקדושתה, ולכן זה לקח הרבה מאוד זמן.

ענת ברקו: האפיפיור הקודם, דרך אגב, דיבר על הדדיות, ועל זה שבעצם רוצים לבנות את המסגד הגדול ברומא, אבל ללכת עם צלב בריאד זה ממש בלתי אפשרי, שלא לדבר על כך שב-15 השנים האחרונות כל אזור הסאהל, נטבחו בו כמיליון נוצרים.

ענת ברקו: אז אני רוצה להביע תמיהה: האם מדובר בהושטת הלחי השנייה, או בסתם תשלום ג'יזיה של הנוצרים – במקרה הזה – למי שלא יודע – מס גולגולת.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני מבקש להצטרף לחברותי זהבה גלאון ותמר זנדברג בעניין של ציון יום המאבק בהומופוביה.

אילן גילאון: הומופוביה, כמו כל פוביה, אדוני, היא לקות קשה ומוגבלות קשה של אנשים שאינם מסוגלים להכיל במציאות שלהם את השונה מהם, של פרטים ושל קבוצות; מחשבות שמונעות על-ידי סטריאוטיפים ודעות קדומות בניסיון להכליל על קבוצות שלמות תכונות מקדמיות.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד בצער שמן הבית הזה אין בשורה לעניין אי-הדרת השונה והזר, לצערנו הרב.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד ביום הזה: הלוואי שאנחנו נלקה בכמה עיוורונות כאשר אנחנו מסתכלים על בני-אדם – עיוורון לצבע, עיוורון לנטייה מינית, עיוורון לארץ מוצא, ונחיה בחברה שאנשים נשפטים בה רק על מה שהם אומרים, מה שהם חושבים ומה שהם עושים, ותו לא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, שני נושאים.

אחמד טיבי: היום נפגשנו כאן, בכנסת, חברי איימן עודה, ג'מאל זחאלקה, מסעוד גנאים ואנוכי עם שר החוץ של נורבגיה, וסיפרנו לו את הסיפור של אום-אלחיראן; סיפרנו לו שמפנים יישוב שהועבר לשם על-פי החלטה ממסדית של שלטונות הצבא ב-1956, והיום מפנים אותו כדי ליישב יהודים באותו מקום, ויקראו ליישוב חירן.

אחמד טיבי: האיש היה המום.

אחמד טיבי: כידוע, נורבגיה היא מדינה דמוקרטית ומתייחסת באופן שוויוני לאזרחים שלה, והוא שאל אותנו: תגידו, מה אומר בית-המשפט העליון על ההתנהגות הזאת?

אחמד טיבי: הוא הוכה בהלם כאשר ענינו לו שגם בית-המשפט אישר את זה.

אחמד טיבי: הוא אמר: Are you serious?.

אחמד טיבי: אמרנו לו: כן.

אחמד טיבי: אמרנו לו: כן.

אחמד טיבי: הנושא השני הוא התנהלות המשטרה כאשר היא נפגשת עם ערבים.

אחמד טיבי: בחתונה בג'סר-א-זרקא הייתה תלונה על רעש.

אחמד טיבי: הגיעה המשטרה, פרצה לתוך החתונה – התפתחה מהומת עולמים – זו הפעם השנייה לאחרונה, ונפצעו אנשים משני הצדדים, לרבות מהמשפחה – החתן, הכלה.

אחמד טיבי: ההתנהגות הייתה ברוטלית.

אחמד טיבי: אני מתאר לעצמי שהמשטרה לא הייתה פורצת לחתונה ביישוב יהודי בגלל רעש בכוחות כאלה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אחמד טיבי: – – ואם הייתה נוהגת אחרת, מישהו היה כועס.

אחמד טיבי: הגשנו הצעה דחופה לסדר-היום.

אחמד טיבי: צר לנו שהיא לא התקבלה.

אחמד טיבי: נמשיך לנסות להעלות את הנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, הממשלה ביצעה היום מחטף, פשוט מחטף-מחטף, כגנבת לאור היום – העבירה הצעת החלטה שלא הייתה בסדר-היום, שלא הוזמנו אליה אנשי מקצוע, שלא היה בה דיון ממשי של שרים בממשלה; פשוט הרימו את היד, ובחצי דקה החלטה עוברת בממשלת ישראל.

מיקי לוי: החלטה אסטרטגית.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אתם בטח סקרנים מה היה בהחלטה הזאת; סוד מדינה כלשהו?

מיקי לוי: החלטה על הפצצת הכור באיראן?

מיקי לוי: לא, לא הפצצת הכור באיראן – –

יעקב מרגי: כי אין כבר כור – – –

מיקי לוי: – – הייתה בה בגידה בזוגות העובדים ובזוגות הצעירים.

מיקי לוי: הממשלה הזאת החליטה להחזיר אותנו לאחור ולבטל את היוזמה שקידמה יש עתיד בממשלה, שהצליחה להוציא אלפי חרדים לשוק העבודה.

מיקי לוי: הממשלה הרעה הזאת עושה עוול גדול בחסות העסקנים החרדים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיקי לוי: – – ובראש ובראשונה לציבור החרדי, אדוני היושב-ראש, ומונעת שילוב חרדים בשוק העבודה ובחיי החברה בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, המסר שיוצא מישיבת הממשלה היום ברור: מי שיתבטל – יקבל.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו עדים בתקופה האחרונה לאירועים של עובדי כי"ל, שבנגב, ואנחנו כמובן עוקבים בדאגה.

מכלוף מיקי זוהר: תכננתי להעלות על סדר-יומה של הכנסת את הנושא הזה, אבל לא הסתייע בידי, לכן חשבתי שנדבר על זה פה קצת.

מכלוף מיקי זוהר: אני חושב שצריך להבחין מהו מקור הבעיה: מקור הבעיה זה בצע כסף; מקור הבעיה זה שהעשיר מנסה לגזול מהעני, ומקור הבעיה זה דורסנות פושעת, של החזק את החלש.

מכלוף מיקי זוהר: עידן עופר, טייקון בסדר גודל עולמי, מסתבר שגם יהודי, העתיק את כתובתו ללונדון כדי לחמוק מתשלומי מס, כשהוא יושב על אוצרות הטבע של המדינה שלנו.

מכלוף מיקי זוהר: במקביל הוא בוחר לשלוח מאות עובדים הביתה – כולם, אגב, אזרחי ישראל והנגב.

מכלוף מיקי זוהר: והשאלה שאני שואל את עצמי: לא כדאי שאנחנו פה, בכנסת, נתחיל לחוקק חוקים שימנעו את העוול הנורא הזה?

מכלוף מיקי זוהר: לא כדאי שנחליט שכל רווח וכל משאב מניב שמצוי בתחומיה של מדינת ישראל ימוסה אך ורק בארץ-ישראל?

מכלוף מיקי זוהר: ובכן, ברור לנו שעידן עופר וחבריו חושבים אחרת, אבל, ברוך השם, אנחנו יכולים לקבוע אחרת.

מכלוף מיקי זוהר: כוחה של חברה היא בגמילות החסדים שבה.

מכלוף מיקי זוהר: ולכן נאמר לטייקונים: רוצים לסייע – כל הכבוד; לא רוצים – תשלמו מסים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביישובים אום-אלחיראן ועתיר חיים כ-1,500 תושבים, אזרחי מדינת ישראל, ממשפחת אבו אלקיעאן, שעברו מסע של עקירה וסבל מאז 1948, כאשר באותה שנה עקרו אותם מכפרם והעבירו אותם ליד הכפר לקיה, הפקיעו את אדמותיהם ומאוחר יותר הקימו במקומם את קיבוץ שובל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשנת 1956 עקרו אותם שנית, והעבירו אותם לוואדי עתיר, ושם הקימו את אום-אלחיראן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשנת 2003 החלה המדינה לתכנן יישוב יהודי חדש, בשם חירן, במקום אום-אלחיראן, כאילו אין בני-אדם במקום וכאילו אין יישוב במקום עשרות שנים, בידיעה ובהכוונה של המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תחום היישוב החדש עולה על הבתים הקיימים ומייעד את הקרקע לבנייה – מייעד אותה לבנייה ליהודים, ואת בתי הערבים – להריסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2004 המדינה הוציאה צווי פינוי, כלומר כ-50 שנים מאז הוקם היישוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה בעולם יש מדינה שעושה עוול כזה לאזרחיה, אחרי 59 שנים של סבל וניכור, ללא תשתיות, ללא מים, ללא חשמל וללא הצרכים המינימליים לחיים אנושיים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאחר תקופה זו, במקום שהמדינה תתנצל, תכיר באום-אלחיראן ותפצה את התושבים, היא באה להרוס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך זה מתיישב עם כבוד האדם וחוק-היסוד שמדבר על כבוד האדם וחירותו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול פרסמה העיתונאית גילי כהן ב"הארץ", שתפקיד נוסף יהיה סגור בצבא בפני נשים – אנחנו נוטים לחשוב שכל התפקידים בצבא פתוחים לנשים, אך לא כך היא – תפקיד לוחמות בשריון.

איילת נחמיאס ורבין: אני החלטתי, כיוון שאני, ככה, חיה עם שריונר, החלטתי לשאול פשוט: האם זאת באמת בעיה כל כך גדולה?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה להיות – באמת, לפעמים אני מפחדת מפופופמיניזם; אני אומרת, בואו נבדוק באמת אם זה תפקיד – הלכתי, בדקתי, והוא אמר:

איילת נחמיאס ורבין: מה הבעיה שנשים יהיו שריונריות?

איילת נחמיאס ורבין: מה הבעיה שהן יהיו בטנק?

איילת נחמיאס ורבין: הן יכולות אפילו להיות טען, אבל בטח הן יכולות להיות תותחניות – בתוך הטנק.

איילת נחמיאס ורבין: פניתי גם אל שר הביטחון בעניין הזה – בשקט, במליאה, כי לא כל דבר צריך שאילתה, לפעמים צריך לפתור בעיות רק בדיבור.

איילת נחמיאס ורבין: עצם הרעיון ש-92% מהתפקידים בצבא פתוחים בפני נשים הוא רעיון מפתה, הוא אומר: איזה יופי, 92% מהתפקידים פתוחים בפני נשים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל ה-8% הם בדיוק ה-8% הקריטיים, התפקידים שאחר כך הופכים אנשים לסגני-אלופים, לאלופי-משנה, לתתי-אלופים, וגם, רחמנא ליצלן, אלופים ואלופות, ליד שולחן המטכ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שתפקידים יישארו סגורים בפני נשים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת, אני תוהה ושואל אם אני, כאזרח ערבי במדינה הזאת, חי או נשלט על-ידי ממשל צבאי או על-ידי מדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: הרי המושל הצבאי, שפינה והעביר את תושבי אום-אלחיראן, שהיו בוואדי זובאלה – זה יישוב מערבית לרהט – בשנת 1953, אותו מושל צבאי בא ורוצה להעביר אותם עכשיו.

טלב אבו עראר: מדינה דמוקרטית – נדמה לי שככה אתם משדרים בטלוויזיה, ברדיו, בכל כלי התקשורת העולמיים וגם המקומיים – שאתם מדינה דמוקרטית, שהמדינה הזאת לכל אזרחי המדינה, אבל כשאתה הורס את ביתו של ערבי ובא ובונה בית ליהודי במקומו, זו דמוקרטיה או גזענות?

טלב אבו עראר: אני שואל.

טלב אבו עראר: בית-המשפט העליון – בואו נגיד שחלק מאתנו היה בו תקווה שיפסוק לפי הצדק, לפי השוויון – בא וקבע בהתחלת החלטתו שתושבי אום-אלחיראן הם בני רשות, לא מסיגי גבול, לא פולשים, אלא – המדינה הביאה אותם לכאן; והוא גם קבע שהמדינה רוצה לעקור יישוב ערבי כדי להקים יישוב יהודי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

טלב אבו עראר: איפה הקואליציה?

טלב אבו עראר: איפה האופוזיציה?

טלב אבו עראר: אתם באמת – כולנו צריכים להתבייש מול החלטה גזענית כזאת.

טלב אבו עראר: אנחנו מול החלטות כאלה נתקומם – זה יגרום להם – אני מזהיר כאן, אנחנו כולנו, כל תושבי הנגב, כל ערביי הארץ הזאת, אנחנו נתקומם, נפגין, נעמוד בעימותים מול המדינה כאשר היא באה להרוס את בתיהם של תושבי אום-אלחיראן.

טלב אבו עראר: לכן אני מזהיר גם את השב"כ, גם את המשטרה, את כל המנגנונים בארץ הזאת, שיעמדו ויחשבו שוב לפני שיעקרו את היישוב אום-אלחיראן.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, משטרת ישראל עברה בתקופה האחרונה טלטלה – הייתי אומר – עזה, לא קלה; כל הפרשיות, פרשיית האלימות, אבל היום זו אחת משעותיה היפות של המשטרה, כשראינו את מצעד המובאים להארכת מעצר.

יעקב מרגי: אני חושב שהמלחמה בפשיעה היא יעד אסטרטגי של מדינת ישראל, של החברה בישראל, של משטרת ישראל.

יעקב מרגי: זה המקום וזה הזמן לחזק את ידי המשטרה.

יעקב מרגי: כל גוף צריך שיבקרו אותו, כל גוף יש בו קלקולים, אבל מכאן ועד לחופש שנתנו לעצמנו לחבוט ולהכות במשטרה ללא רחם – אני חושב שהיום, דווקא ביום הזה, זה הזמן לחזק את ידי העושים במלאכה ולומר למשטרת ישראל: כל הכבוד, המשיכו כך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר מיקרופון, בבקשה?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

מיכל רוזין: אני רוצה להמשיך את היוזמה של חברי לסיעה ולציין את היום הבין-לאומי למאבק בלהט"בופוביה, ולספר לכם על סקר שערך ארגון הנוער הגאה "איגי", שמראה כי מדי יום מותקפים בני-נוער בבתי-ספר על רקע נטייתם המינית, ותלמידים סופגים התקפות והשפלות, גם – וזה הנתון החמור – מהצוותים החינוכיים.

מיכל רוזין: בסקר נמצא כי – 84 מהנערים שהשתתפו בסקר דיווחו על אלימות מילולית, שימוש במילות גנאי הומופוביות בתדירות גבוהה מאוד בבית-ספרם, הטרדות מילוליות, הערות הומופוביות שפוגעות בהם גם רגשית ומטרידות מאוד.

מיכל רוזין: אבל באמת הנתון החמור והמטריד ביותר שעולה מהסקר זה שהסביבה החינוכית בוחרת במקרים רבים להתעלם מההטרדות האלה, ולעתים אף שותפה להן.

מיכל רוזין: ולפי הסקר, כמעט מחצית מהנשאלים דיווחו כי המורים בוחרים שלא להגיב על הערות הומופוביות של תלמידים כלפיהם.

מיכל רוזין: וכך מציין תלמיד: "מורים יכולים לראות ולשמוע תלמידים מקבלים העלבות והצקות בלתי פוסקות, והם מתעלמים.

מיכל רוזין: זה עובר להם ליד האוזן.

מיכל רוזין: הם לא יעזו גם לפתוח את הנושא מול התלמיד עצמו.

מיכל רוזין: מורים משפילים את התלמידים, ולא משנה כמה חוזרי מנכ"ל יהיו".

מיכל רוזין: הגיע הזמן שמשרד החינוך יפעל בקרב התלמידים והמורים נגד תופעת הלהט"בופוביה – בהכשרות, בסדנאות, ובעיקר בהנחיות ותקנות מאוד מאוד ברורות.

מיכל רוזין: בנט, לפתחך.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, עמיתי חברי הרשימה המשותפת הביאו בדיון היום את כאבו הגדול ואת זעמו הגדול של הציבור הערבי על התוכנית להרוס ולפנות את הכפר אום-אלחיראן ולהקים במקומו, על חורבותיו, כפר או יישוב יהודי חדש.

דב חנין: וברור שהאוכלוסייה הערבית נזעקת מול המעשה החמור, הבעייתי וחסר התקדים הזה.

דב חנין: אבל אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, ולכם, עמיתי חברי הכנסת, שהמאבק הזה לא יהיה מאבקו של הציבור הערבי לבד.

דב חנין: איך אנחנו יכולים להתייחס למצב שבו מפנים אנשים ומפנים יישוב של אנשים כדי להקים במקומו יישוב אחר, רק מכיוון שאלה שייכים למיעוט הלאומי ואלה שייכים לרוב הלאומי?

דב חנין: זה מצב בלתי נסבל, בלתי צודק ובלתי אפשרי.

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, במאבק הזה נתייצב יחד, יהודים וערבים, כל אנשי המצפון בארץ הזאת, יחד עם תושבי אום-אלחיראן, במאבק נחוש ועיקש, כדי שהעוול הזה לא יתרחש.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

דב חנין: הוזכר כאן פסק-הדין של בית-המשפט העליון – ובזה אני רוצה לסיים – אני רק רוצה לומר לזכותו של בית-המשפט העליון שהייתה שם גם דעת מיעוט, ואני מקווה שדעת המיעוט הזאת תהפוך לרוב, כדי שהעוול הזה לא יתבצע.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה תעלה חברת הכנסת יעל גרמן.

עאידה תומא סלימאן: שוב אום-אלחיראן.

עאידה תומא סלימאן: יש אמירה מסוימת שרצינו להעביר היום, בזה שאנחנו כולנו מדברים על אום-אלחיראן.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על אום-אלחיראן כי כולנו אום-אלחיראן, כי יש אמירה מאוד ברורה, שבלתי אפשרי לעבור בשקט על מה שמתוכנן לכפר שנעקר כבר בפעם השלישית.

עאידה תומא סלימאן: תתארו לעצמכם שבזמנו – בסדר, זאת הייתה החלטה של המושל הצבאי, מי יכול להתעמת עם המושל הצבאי אז, אחרי 1948, אחרי הנכבה?

עאידה תומא סלימאן: ושוב, באה עוד החלטה לעקור שוב את היישוב הזה ולהעביר אותו למקום אחר, ועכשיו פעם שלישית, נכון, לא בהחלטה של מושל צבאי, אבל בהחלטה, כנראה, של דרך מחשבה ששמורה למשילות צבאית.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, כן, בית-המשפט העליון נתן גושפנקה להחלטה שנובעת ממניעים – בעיני – גזעניים ביותר.

עאידה תומא סלימאן: תתארו לעצמכם שאתם הייתם ההורים שצריכים להסביר לילדים האלה, שהם בעצמם, הסבירו להם ההורים שלהם, שההורים שלהם, הסבירו להם גם, הסבים, איך עוקרים אותם שוב ושוב ושוב.

עאידה תומא סלימאן: איזה סוג של חינוך אפשר לתת לילד כאשר מסבירים לו למה הוא צריך לעזוב את הבית שלו, את המקום שהוא משחק בו, את המקום שהוא גדל בו?

עאידה תומא סלימאן: כי מה – באים לשבת במקום הזה – מי?

עאידה תומא סלימאן: ולמה?

עאידה תומא סלימאן: אני, קטונתי מלהבין צורת מחשבה כזו, אבל אני יודעת דבר אחד, שאי-אפשר להרשות לדבר כזה לחזור על עצמו.

עאידה תומא סלימאן: כולנו אום-אלחיראן, כולנו נהיה באום-אלחיראן ובעתיר באותו יום שירצו ליישם שוב החלטות גזעניות, הנובעות ממחשבות רק צבאיות.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: אחריה – חברת הכנסת סתיו שפיר.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה לספר לכם מקרה שלהערכתי יזעזע את כולם; מחלת ה-ALS היא מחלת ניוון שרירים חשוכת מרפא, מחלה קשה מאוד.

יעל גרמן: ש' – אני לא רוצה לציין את שמו – חלה במחלה בשנת 2011.

יעל גרמן: היום הוא משותק בגופו, ולמעשה מתקשר עם העולם רק דרך האישונים שלו ודרך מחשב מיוחד.

יעל גרמן: יש לו בכל אחת משעות היום, 7/24, שני מטפלים, שעולים לו 10,000 שקל.

יעל גרמן: במקרה, ממש במקרה, הוא גילה שמגיעה לו קצבת סיעוד מהביטוח הלאומי – ממשרד הרווחה למעשה.

יעל גרמן: לא שמשרד הרווחה טרח להודיע לו – לו או לכל אחד מחולי ה-ALS, ואנחנו מעריכים שיש כ-600 במדינה שמגיעה להם קצבה – הוא במקרה גילה, ואז במשך חודשים הוא התכתב עם משרד הרווחה ודרש את המגיע לו.

יעל גרמן: לאחרונה הוא קיבל תשובה.

יעל גרמן: שמעו, כי קשה להאמין.

יעל גרמן: וכך כותבים: "הריני להודיעך כי בקשתך לקבל גמלת טיפול אישי סיעודי למונשמים נבדקה, ועל-פי הבדיקה נמצאת זכאי לקבלת הגמלה.

יעל גרמן: עם זאת, בשל היעדר תקציב בסעיף, הנך מצוי ברשימת המתנה לגמלה".

יעל גרמן: ואני שואלת אותך, אדוני היושב-ראש, ואתכם, חברי הכנסת, היעלה על הדעת שאדם במצבו יקבל תשובה מבזה שכזאת?

יעל גרמן: אז אני כאן, קודם כול, רוצה ליידע את כל חולי ה-ALS שמגיעה להם גמלה, ולדרוש במיידי מהשר הרווחה החדש שישים קץ לביזיון וימצא סעיף תקציבי שייתן את מה שמגיע לחולי ה-ALS.

יצחק וקנין: הבעיה היא לא סעיף תקציבי, הבעיה זה תוספת תקציב לסעיף, גברתי.

יעל גרמן: שימצאו את מה שצריך.

יצחק וקנין: תודה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – מסעוד גנאים.

קריאה: כמה עוד נותרו?

יצחק וקנין: שישה חברי כנסת.

סתיו שפיר: תודה לך, כבוד היושב-ראש.

סתיו שפיר: ב-2010 התקבלה החלטת ממשלה שאמורה לבנות מערכת לשקיפות תקציב משרד החינוך – כידוע, התקציב השני בגודלו, וקשה מאוד להבין מה מתרחש בתוכו.

סתיו שפיר: המערכת הזאת הייתה אמורה להתפרסם כבר שנה לאחר מכן, בעקבות אותה החלטת ממשלה.

סתיו שפיר: היא לא התפרסמה, ושנה לאחר מכן יצאה החלטה נוספת, שדרשה שהמערכת תפרסם תקצוב – ממש על-פי בית-ספר נוכל לדעת כיצד מתקצבות הרשויות וכיצד המדינה מתקצבת, בחלוקה מדויקת ביותר, שתוכל להסביר לנו את הפערים בחינוך.

סתיו שפיר: גם אז הדבר הזה נדחה.

סתיו שפיר: בשנה שעברה אני פניתי כמה פעמים לשר החינוך הקודם, ובסופו של דבר, אחרי פניות נוספות, מצד חברי כנסת נוספים ומצד התקשורת, התפרסמה המערכת.

סתיו שפיר: אבל מה?

סתיו שפיר: היא מפורסמת אך ורק לשנת 2012.

סתיו שפיר: השנה היא 2015.

סתיו שפיר: אני חושבת שמאחר ששר החינוך החדש, נפתלי בנט, כבר הודיע כי הוא שר החינוך של כולם, ראוי שהמעשה הראשון שהוא יעשה יהיה לפרסם את המערכת הזאת ולחשוף בפנינו כיצד מתחלק תקציב החינוך.

סתיו שפיר: מהפרסומים שאנחנו כבר מכירים אנחנו יודעים שהחלוקה רחוקה מאוד מלהיות הוגנת: חלוקה שאומרת שהחינוך הממלכתי-דתי מקבל הכי הרבה תקציב, החינוך הממלכתי הרגיל נמצא איפשהו באמצע, והחינוך הערבי מקבל את התקציב הנמוך ביותר.

סתיו שפיר: הדבר הזה לא ייתכן.

סתיו שפיר: אני הגשתי שאילתה דחופה השבוע לשר, ולצערי היא נדחתה, ולכן אני מעלה את הנושא פה, ומקווה מאוד שהשר יפעל בהקדם.

סתיו שפיר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת דני עטר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תושבי הכפר אום-אלחיראן בנגב עומדים בפני עקירתם – סליחה – עוברים נכבה חדשה.

יצחק וקנין: אני מוסיף לך את השניות של הטעות.

מסעוד גנאים: תודה, תודה רבה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, רק עוד הערה, בקשר לנאומי דקה:

מסעוד גנאים: אנחנו מעלים פה דברים שאולי משם לא יכולים להעלות אותם.

מסעוד גנאים: לכן, המיקרופון הזה מאוד משרת את החלשים, אלה שלא יכולים לעלות לשם, או שהנושאים שלהם לא מגיעים בכלל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גנאים, אני אוסיף לך את הזמן.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: את הנושא הזה בנשיאות אישרנו.

יצחק וקנין: אישרנו.

מסעוד גנאים: כן כן, אני יודע.

מסעוד גנאים: אז, אדוני היושב-ראש, אנשי הכפר אום-אלחיראן עומדים בפני עקירה מבתיהם, מהיישוב שלהם.

מסעוד גנאים: למרבה האירוניה, תושבי גרעין חירן היהודי, שנמנים עם תנועת ההתיישבות "אור", מדגישים או מפרשים את משמעות השם חירן כראשי תיבות של: חיים, רוח, נפש.

מסעוד גנאים: רק – הם יודעים שזה על חשבון חייהם, רוחם ונפשם של כל איש ואישה וילד באום-אלחיראן.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דני עטר, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה – אולי לא לחדש לך, ולא לחדש לחברי הבית, אבל לדבר רגע על החקלאים במדינת ישראל, שמספרם הולך ומצטמצם.

דניאל עטר: אולי זה אחד המקצועות היחידים שבהם בעצם אדם משקיע ממיטב כספו במשך כמה חודשים, והוא היחיד שלא יודע מה הוא יקבל תמורת המוצר שהוא ייצר – אותו ירק, אותו פרי, או כל דבר אחר, כל מוצר חקלאי אחר, שהוא ייצר.

דניאל עטר: בוא נאמר שכיוון שהחקלאים הם לא אנשים שמקטרים או מתלוננים על מצבם, אלא יודעים להתמודד, הם מתמודדים עם זה שנים רבות ואפילו התרגלו לעובדה שהם חיים בסוג של ערפל.

דניאל עטר: וראה זה פלא, מדינת ישראל, בשנים האחרונות, מבצעת סדרה של פעולות – אני רוצה, ברשותך, לגעת בשלושה נושאים שמחמירים את המצב שלהם, ואני לא מצליח להבין למה, ואולי השר שמלווה אותנו, השר אופיר אקוניס, יוכל להתייחס לזה בצורה מעמיקה יותר.

דניאל עטר: האוכלוסייה היחידה שהטילו עליה מס מעסיקים בגובה 10%, שבמצטבר שלו הוא 130 מיליון שקלים בשנה, זה כמה שנים – נעשה את החשבון ואת הכפולות – אלה מספרים לא נורמליים.

דניאל עטר: אם זה לא מספיק, העובדים הזרים שעובדים בחקלאות, בעצם הם, ואלה שעובדים בבניין, היחידים שביטלו להם 2.25 נקודות זיכוי.

יצחק וקנין: אם אפשר – – –

דניאל עטר: אני מסיים.

דניאל עטר: 2.25 נקודות זיכוי.

דניאל עטר: זה גם משפיע בהיקפים של מאות מיליוני שקלים.

דניאל עטר: ואם זה לא מספיק, אז אותם עובדים זרים הם היחידים שעולים ב-100% לחקלאי, והעלות שלהם לא מוכרת במס אלא רק באופן חלקי, שזה על כל עובד 500 שקלים בחודש.

דניאל עטר: תופעה מאוד מאוד מדאיגה, שצריך למצוא את הדרך להתמודד אתה ולשים לה קץ.

דניאל עטר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דני עטר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה תעלה חברת הכנסת עליזה לביא.

רויטל סויד: שלום, אדוני היושב-ראש, חברי, אדוני השר, בשנת 2003 התקבלה החלטה לציין את יום ירושלים כיום לזכרם של הנספים בדרך – של אחינו מיהדות אתיופיה.

רויטל סויד: עד השנה הזאת לא קיימו בבתי-הספר, ובוודאי לא אכפו באיזשהו אופן, את ציון היום הזה.

רויטל סויד: השנה יצא חוזר מנכ"ל שהמליץ – כנראה בעקבות אירועי השבועיים-שלושה האחרונים, הנושא עלה למודעות – המליץ, כן, לציין בבתי-הספר את יום ירושלים גם בהקשר של יום הזיכרון לנספים יוצאי יהדות אתיופיה.

רויטל סויד: אלא מאי?

רויטל סויד: מ-70 בתי-ספר שנבדקו, רק 13 אכן ציינו את היום הזה.

רויטל סויד: הציון יכול היה להיות בטקס, הציון יכול היה להיות בשיעור בכיתה.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים בתקופה שבה אנחנו מבינים, כציבור, שחייבים להנגיש את סיפורם של יהודי אתיופיה, בוודאי לכולנו, אבל בטח גם לילדים ולבני-הנוער בבית-הספר.

רויטל סויד: חרף הנ"ל, הדבר הזה לא נעשה ולא נקבע.

רויטל סויד: אז קודם כול יש להתריע על זה, יש להצטער על כך, ויש לבקש ממשרד החינוך להורות על ציון היום הזה כקביעה, כהחלטה, ולא כהמלצה.

רויטל סויד: אבל מעבר לזה – אם אנחנו רואים שגם בעיצומם של הימים האלה, שבהם אנחנו מודעים, וערים, ומשוחחים, והשיח הציבורי הוא כן, על כל הנושא הזה – – –

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: אם אנחנו בימים האלה לא מציינים את זה, מן הראוי הוא – ולזה אני קוראת: מן הראוי הוא שבוועדת הפנים, או אולי בוועדה אחרת, תיקבע תת-ועדה שתעסוק בכל התחומים: חינוך, בריאות, משפט, משטרה, ביחס ליהדות אתיופיה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

רויטל סויד: תהיה ועדה שיהיו בה חברים מכל הסיעות, כדי שיחליטו כיצד אפשר לבוא ובכל הנושאים להוביל שיח פותר ובונה, ובוודאי מייעל.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת איימן עודה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי, חברי, חברי הכנסת, הבוקר כינסתי, כמנהגי לפני חג השבועות, דיון בנושא של המתגיירים והמתגיירות.

עליזה לביא: חג השבועות בפתח, חגם של הגרים.

עליזה לביא: אתם יודעים שאם רות המואבייה הייתה מנסה להתקבל לעם היהודי היום, היא לא הייתה מתקבלת, והיא לא הייתה נכנסת בשערי העם היהודי, לצערי הרב.

עליזה לביא: מה שקרה כאן במחטף מאז שהוקמה הממשלה, ובהסכמים הקואליציוניים – למעשה הם איינו את החלטת הממשלה.

עליזה לביא: אתם זוכרים את אותו חוק שהוביל חברנו חבר הכנסת לשעבר אלעזר שטרן, ואנחנו כולנו באנו, יזמנו והצטרפנו אל אותם רבני ערים שביקשנו שיבואו ויאפשרו גיור למתגיירים ולמתגיירות – באו ההסכמים הקואליציוניים האלה ולמעשה איינו וביטלו את החלטת הממשלה שהבטיחה לאפשר לרבני ערים.

עליזה לביא: זו ההונאה הגדולה ביותר מאז קמה מדינת ישראל; גרים וגרות ובני המשפחות, שחיכו, שקיוו, שהמתינו – באנו וזרקנו להם רפש בפנים: לא, אין אפשרות לקבל אתכם לעם היהודי.

עליזה לביא: הם חלק מבשרנו, מנשמת אפנו, זרע ישראל שלא שפר גורלם, הם הגיעו מאוחר למדינת ישראל, ואנחנו במו ידינו הערמנו ומערימים קשיים, והצבנו דיינים שאינם קשובים ואינם מבינים את המעשה הציוני של קיבוץ גלויות.

עליזה לביא: חברי וחברותי, חג השבועות בפתח.

עליזה לביא: זה לא רק חג של גבינות, יש לו משמעות.

עליזה לביא: אנחנו כולנו צריכים למצוא פתרון, לראות איך אנחנו מחזירים את האחים והאחיות שלנו אלינו הביתה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איימן עודה, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, באתי לדבר על אום-אלחיראן, אבל לפני כן – אני הקשבתי לדברי אחת מחברות הכנסת, שדיברה על הפליית הנוצרים בקרב העם הפלסטיני.

איימן עודה: בשביל לנסות להרגיש עד כמה זה אמין, חשוב לי להבין את עמדתה לגבי העקורים הנוצרים, למשל באקרית, בירעם, אלדאמון, סוחמתא, אל-בירווה: האם היא בעד שיבתם, או שהיא בעד להמשיך להפלות אותם לרעה?

איימן עודה: האם היא באמת בעד שוויון אזרחי, שוויון לאומי ושוויון דתי בין כל האזרחים במדינה, כמו שאנחנו בעד, או שאין גבול לצביעות?

איימן עודה: בנושא אום-אלחיראן – זה נושא שכל כך רובץ על החזה, כל כך כואב לנו.

איימן עודה: אני זה שלושה ימים מתרוצץ ממשרד למשרד, מנסה לדבר עם שרים, עם חברי כנסת, מנסה להסביר להם: איך זה ייתכן?

איימן עודה: איך יכול להיות שאנשים שהמושל הצבאי החליט להעביר אותם מהאדמות שלהם – להפקיע את האדמות שלהם, להעביר אותם למקום אחר, עכשיו באים אליהם, אחרי 60 שנה, ומבקשים לעקור אותם שוב?

איימן עודה: לא כי, למשל, יש מפגע סביבתי, לא בגלל בעיה תכנונית, אלא בשביל להקים יישוב יהודי – –

יצחק וקנין: תודה.

איימן עודה: – – חדש באותו מקום.

איימן עודה: אנחנו ניאבק על זה.

איימן עודה: איך אנחנו נעשה את זה?

איימן עודה: מחר יש לנו הצעה לסדר-היום, ואני אפרט.

איימן עודה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אנחנו היום בראש חודש סיוון, בעוד כמה ימים נקבל את התורה בשמחה, ובעשרת הדיברות נאמר: "זכור את יום השבת לקדשו".

ישראל אייכלר: ובספר דברים נאמר, בעשרת הדיברות: "שמור את יום השבת לקדשו".

ישראל אייכלר: אתמול רבבת יהודים ערכו באשדוד עצרת תפילה לחיזוק השבת, וכפי שהגדיר אותה רב העיר, הרב יוסף שיינין, לא מדובר בהפגנה, אלא בתפילת ערב יום כיפור קטן, להזכיר למי שמחללים את השבת בפרהסיה שישובו מדרכם הרעה.

ישראל אייכלר: רבותי, זכות ההפגנה ניתנה במדינה דמוקרטית גם ללובשי שחורים הקרויים חרדים.

ישראל אייכלר: ומה הייתה התגובה ברשתות של אנשים שמוסתים נגד עצם קיומם של אנשים חרדים?

ישראל אייכלר: תשמעו אחד מדברי הבלע הנוראים: "בא לי לעשות שם פיגוע דריסה".

ישראל אייכלר: ואני שואל, אם מישהו במסגד היה אומר: "בא לי לעשות פיגוע דריסה", הוא כבר היה עכשיו במרתפי החקירות.

ישראל אייכלר: אבל נגד שומרי שבת מותר לומר זאת, לכתוב זאת ולהפיץ זאת, ואף אחד לא יחקור, ואף אחד לא ישאל אם זה אפשרי ואם זה מותר.

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לסיים ולומר: זה לא יעזור לאף אחד, השבת תישמר בארץ-ישראל, ולא רק שומרי השבת ישמרו אותה, אלא כמו שאומר הנביא הושע: "והיה בִּמְקוֹם אשר יֵאָמֵר להם לא עמי אתם יֵאָמֵר להם בני אל חי".

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – אחרונת הדוברים, חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני מניח שכולנו מכירים את אותו בעל עגלה עם הסוס, שמטעמי ייעול דרשו ממנו לחסוך באוכל של הסוס, והוא החליט באמת להוריד – במקום פעם ביום, להאכיל אותו פעם ביומיים.

אורי מקלב: הוא ראה שזה עובד טוב, וככה הוא האכיל אותו רק פעם בשבוע.

אורי מקלב: הגיע היום שהסוס מת, וצעק: אוי, חבל, עוד קצת הוא היה מתרגל בלי לאכול.

אורי מקלב: זה מה שקורה – לא קשור לפיטורי שר התקשורת; זה מה שקורה ב"דואר ישראל".

אורי מקלב: "דואר ישראל" – לאחר דרישה לייעול וחיסכון, סגרו את תיבות המכתבים בערים בשכונות שלמות.

אורי מקלב: אין.

אורי מקלב: אטמו אותן בקצף.

אורי מקלב: לא זו אף זו – מחלקים במקומות פעם בשבועיים, פעם בשלושה שבועות.

אורי מקלב: אנשים מקבלים מכתבים חודש אחרי שהם נשלחים.

אורי מקלב: דהיינו, אנשים שנפגעו, בעוגמת נפש, באירועים פרטיים ואירועים כלליים; אנשים שמקבלים קנסות – סיפרו לי עורכי-דין שלקוחות שלהם קיבלו קנסות משמעותיים מאוד כי שוברים שהיו צריכים לשלם לא הגיעו אליהם.

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על משבר אמון בין לקוחות לבין ספקים, שהוא אומר: לא סיפקת לי את מה ששלחתי לך.

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: לנושא הזה צריך הצעה לסדר-היום, אני אומר לך.

אורי מקלב: נכון, אבל אני רוצה – אין הצעה לסדר-היום, אין שר תקשורת.

אורי מקלב: אולי ראש הממשלה – אולי הוא ישמע את זעקת התושבים.

אורי מקלב: יותר טוב לסגור את בתי-הדואר מאשר להשאיר אותם ככה.

אורי מקלב: מה יקרה אחר כך?

אורי מקלב: יפתחו אותם בלילות, את בתי-הדואר – את מה הם יחלקו אם אי-אפשר לשלוח מכתבים, אם אין לציבור אמון?

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: הציבור יחפש אלטרנטיבות אחרות.

אורי מקלב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, מחר מגיעה לאזורנו פדריקה מוגריני, שרת החוץ של האיחוד האירופי, והיא תגיד לראש הממשלה בנימין נתניהו, וגם ליושב-ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן, דבר אחד: הסטטוס קוו לא יכול להימשך.

קסניה סבטלובה: כולנו יודעים מה הנאום שהיא תישא, כולנו יודעים מה המילים שהיא תגיד לשני האישים המכובדים האלה.

קסניה סבטלובה: כרגע אין במדינת ישראל שר חוץ, ואין גם מדיניות חוץ שמכוונת לנושא כל כך חשוב כמו הנושא הפלסטיני.

קסניה סבטלובה: אין לנו מדיניות, אין לנו יוזמה, אבל יש לנו מי שייזום בשבילנו.

קסניה סבטלובה: כרגע, אם ישראל לא יוזמת בתחום המדיני, שהוא כל כך חשוב לכולנו; כרגע, אם אנחנו לא נעים לכיוון איזשהו הסדר מדיני שיספק את שני הצדדים, יהיה מישהו באיחוד האירופי, שעכשיו נוטל על עצמו יותר ויותר תפקידים, ומתכוון לפעול בשטח המדיני ולמלא את החלל שכרגע נוצר בעקבות אי-פעילותה של ארצות-הברית בתחום הזה, ואז אנחנו בסוף נמצא את עצמנו שגוררים אותנו למקום שאנחנו לא מעוניינים להיות בו.

קסניה סבטלובה: עדיף לנו היום, כמדינת ישראל, ליטול את היוזמה הזאת לידינו, להוביל מהלך רציני בתחום המדיני ולהגיע לנחלה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: תודה לכל הדוברים בנאומים בני דקה.

יצחק וקנין: הודעת הממשלה על מינוי סגני שרים – יציג את ההודעה השר אופיר אקוניס.

עיסאווי פריג': יש לי הצעה לסדר, אדוני.

יצחק וקנין: מה אדוני רוצה לומר?

עיסאווי פריג': למה לא להגיד: זה ח"כ משודרג?

עיסאווי פריג': למה סגן שר?

יצחק וקנין: זו הצעה טובה.

יצחק וקנין: אנחנו נבדוק את ההצעה שלך.

יצחק וקנין: אדוני השר אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, ולאחר שניתנה הסכמת ראש הממשלה לאשר את מינוים של סגני השרים המפורטים להלן: חבר הכנסת יעקב ליצמן – לסגן שר במשרד הבריאות, ממונה על-ידי שר הבריאות.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מאיר פרוש – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, כבדו לפחות – רק רגע.

יצחק וקנין: אם אתם תדברו, לא תשמעו מה שהשר אומר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, יש – –

יצחק וקנין: בסוף ההודעה – חיים ילין, אני מבטיח לך, אני אתן לך להשמיע את הקול שלך בסוף ההודעה.

אופיר אקוניס: – – יש במליאה חברי כנסת חדשים, ואנחנו מקדמים אותם בברכה.

אופיר אקוניס: מילא הם אינם יודעים שלא מפריעים בהודעת ממשלה – אלה שהם ותיקים יותר מפריעים בהודעת הממשלה.

אופיר אקוניס: אם יש לכם הערות – – –

תמר זנדברג: מה העונש?

אופיר אקוניס: ההודעה הזאת, חברת הכנסת זנדברג – –

יצחק וקנין: תמר, תמר זנדברג.

אופיר אקוניס: – – איננה דורשת אפילו הצבעה.

אופיר אקוניס: זוהי הודעה לכנסת.

אופיר אקוניס: שבי בנימוס עוד 60 שניות, וגם חבר הכנסת ילין ישמע בדיוק מי מונה לאיזה תפקיד.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת – – –

עיסאווי פריג': חלאס, יאללה – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מאיר פרוש – לסגן שר במשרד החינוך, ממונה על-ידי שר החינוך; חברת הכנסת ציפי חוטובלי – לסגנית שר במשרד החוץ, ממונה על-ידי שר החוץ.

קריאות: מי שר החוץ?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יצחק כהן – לסגן שר במשרד האוצר, ממונה על-ידי שר האוצר; חבר הכנסת משולם נהרי – לסגן שר במשרד הרווחה והשירותים החברתיים, ממונה על-ידי שר הרווחה והשירותים החברתיים; חבר הכנסת איוב קרא – לסגן שר במשרד לשיתוף פעולה אזורי, ממונה על-ידי השר לשיתוף פעולה אזורי.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', תן לו לסיים את ההודעה.

תמר זנדברג: לפחות זה משרד נורמלי.

תמר זנדברג: מה זה, משרד כלום וסגן כלום?

קריאות: – – –

יצחק וקנין: זה לא מכובד מה שאתם עושים.

תמר זנדברג: באמת, איך אתה לא מתבייש להקריא את ההודעה הזאת?

אופיר אקוניס: ולבסוף, חבר הכנסת – –

יצחק וקנין: ששש, תמר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת תמר זנדברג.

אופיר אקוניס: – – חבר הכנסת אלי בן-דהן – לסגן שר במשרד הביטחון, ממונה על-ידי שר הביטחון.

תמר זנדברג: לכלום.

תמר זנדברג: סגן שר לכלום ושום דבר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, בהתאם לסעיף 25(א) – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: – – בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, סגני השרים ייכנסו לתפקידם עם מסירת הודעה זו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, ברשותך, הארה, באל"ף, לחברות וחברי הכנסת שהעירו בזמן ההקראה: יכול להיות מצב, אדוני היושב-ראש – יכול להיות, יכול להיות, אינני רואה זאת בשנים הקרובות, אבל יכול להיות – מצב תיאורטי שהחברות והחברים מן הספסלים המכובדים של האופוזיציה – אינני רואה את המצב הזה, אבל זה יכול להיות בדמוקרטיה – יהיה מצב שבו הם ימונו לשרים או לסגני שרים.

אופיר אקוניס: ואז, אני אומר לך שאנחנו נדע – – –

תמר זנדברג: ואז אנחנו נהיה שרים לכלום ושום דבר כמוך.

אופיר אקוניס: זה לא יקרה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת זנדברג, זה לא יקרה.

אופיר אקוניס: גם אתה, חבר הכנסת גילאון, אל דאגה.

אופיר אקוניס: זה לא יקרה בשנים הקרובות.

תמר זנדברג: אתה שר החארטה או שר הברטה?

תמר זנדברג: איזה שר אתה?

אופיר אקוניס: זה לא יקרה בשנים הקרובות.

עיסאווי פריג': אתה השר המקשר?

אופיר אקוניס: זה לא יקרה בשנים הקרובות – –

תמר זנדברג: שר הכלום או שר השום-דבר?

תמר זנדברג: למה מונית?

אופיר אקוניס: – – אבל אם זה יקרה, חלילה, אם זה יקרה – זה עלול לקרות – אם זה יקרה, אדוני היושב-ראש – –

עיסאווי פריג': – – –

תמר זנדברג: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת ממרצ – –

תמר זנדברג: עדיף להיות באופוזיציה מאשר שר לכלום כמוך.

יצחק וקנין: – – יש לכם יותר מדי מרץ.

עיסאווי פריג': מה תפקידך בכוח, תגיד לי.

אופיר אקוניס: – – אם זה יקרה – אם זה יקרה, ידעו חברות וחברי הכנסת מן הספסלים אשר באופוזיציה – –

עיסאווי פריג': – – –

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: – – שאנחנו נדע לנהוג בכבוד, בנימוס ובהדר, הרבה יותר מכפי שאתם מתנהגים כאשר הממשלה מקריאה את הודעתה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ליצמן, חבר הכנסת נהרי, אני מאחל לכם הצלחה בתפקידיכם, ואני בטוח שתעשו אותו לטובת כלל אזרחי ישראל, גם עבור חברי הכנסת – ששלחו את חברי האופוזיציה לאופוזיציה.

יצחק וקנין: רבותי, הפרעתם מספיק.

יצחק וקנין: אני לא מאפשר לכם.

יצחק וקנין: לא מאפשר לכם.

מיקי לוי: הבטחת לנו להגיד – – –

יצחק וקנין: רבותי, תשמעו – תראו, אם אתם – אני יושב פה, אני יכול לאפשר – אפשרות לחבר כנסת לומר משהו – –

מיקי לוי: הבטחת לנו להגיב בשקט.

יצחק וקנין: – – אבל בהתנהגות הזאת, רבותי, אני לא מתכוון להיות ג'נטלמן.

יצחק וקנין: הפרעתם יותר מדי.

יצחק וקנין: אפילו לא נתתם לו להקריא את ההודעה, רבותי.

יצחק וקנין: יש גבול, חבר'ה.

יצחק וקנין: יש גבול.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

חיים ילין: אז הנה, בשקט, אדוני כבוד היושב-ראש, מי השר?

חיים ילין: אתה לא אומר מי השר – מי שר החוץ?

יצחק וקנין: ראש הממשלה הוא מחזיק תיק החוץ, רבותי – –

חיים ילין: – – –

יצחק וקנין: – – אנחנו לא מחדשים לכם.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, תודה.

יצחק וקנין: הודעה זו אינה מצריכה הצבעה.

יצחק וקנין: זו הודעה בלבד.

יצחק וקנין: אני מודה לשר אופיר אקוניס, ואני מברך את סגני השרים, כל אחד בתפקיד שלו.

חיים ילין: – – –

מיקי לוי: אנחנו מברכים את השרים.

מיקי לוי: יש לנו ברכה לשר אקוניס ומסר לראש הממשלה שלו.

מיקי לוי: תן לנו לברך את השר אקוניס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין, חבר הכנסת מיקי לוי, אתם מושפעים מהחבר'ה ממרצ.

יצחק וקנין: יש להם הרבה מרץ והם משפיעים עליכם.

מיקי לוי: לא – – –

מיכל רוזין: – – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה, רבותי.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, רבותי.

יצחק וקנין: נאום בכורה של חבר הכנסת אוסאמה סעֲדי.

יצחק וקנין: עכשיו אני מבקש לא להפריע בשום פנים ואופן.

יצחק וקנין: סעְדי?

יצחק וקנין: אנחנו נלמד לאט-לאט את השמות ונדייק.

יצחק וקנין: אוסאמה סעדי.

עיסאווי פריג': אתה במיוחד צריך להגיד את זה אחלה.

עיסאווי פריג': סעדי.

יצחק וקנין: לאט-לאט.

יצחק וקנין: עם האימונים, אתה מכיר, יבוא הגובה.

מיכל רוזין: זה לא עובד אצלי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, בשבוע שעבר הושבעה ממשלתו הרביעית של מר בנימין נתניהו, מי שפיזר ממשלה וכנסת הרבה לפני מועד פיזורן, וזאת כדי לקבל, כלשונו, מנדט מחודש ומחוזק למשול ולשלוט; לשלוט ביד רמה, ללא סחטנות וללא איומים.

אוסאמה סעדי: לאחר היוודע תוצאות הבחירות נדמה היה כי אשף הבחירות האולטימטיבי הצליח, ובגדול, במשימתו.

אוסאמה סעדי: לכנסת חזר בראש מפלגה המונה לא פחות מ-30 חברי כנסת.

אוסאמה סעדי: ככל שנקפו הימים התחוור לכולנו כי תמונת הניצחון הזאת אינה אלא אשליית ניצחון דוהה, ומאחוריה עומד אדם שהוא ההיפוך הגמור ממה שהוא מתיימר להיות.

אוסאמה סעדי: מי שהלך לבחירות מוקדמות כדי לקבל מנדט מחוזק, הקים בימים אלה ממשלת 61.

אוסאמה סעדי: ממשלה צרה, כלשון הפרשנים; האמת, רבותי, אכן זו ממשלה צרה.

אוסאמה סעדי: צרה תרתי משמע.

אוסאמה סעדי: צרה צרורה.

אוסאמה סעדי: מי שעטה את גלימת המנהיג הבלתי-מעורער, הרוכב במיומנות מעוררת השתאות על צעקות ההמונים המשולה

אוסאמה סעדי: בים במסריו ומסרוניו היצירתיים, וגורם להם להצביע לו בהמונים, הכול כדי ליתן מענה ראוי, מענה ציוני, ל"ערבים הנוהרים בהמוניהם לקלפיות", צולל היום לנגד עינינו מאיגרא רמא לבירא עמיקתא.

אוסאמה סעדי: מסע ההסתה והגזענות נגדנו לא התחיל ביום הבחירות, אלא הרבה לפני כן.

אוסאמה סעדי: מסע עקבי, שנים על שנים, מסע שלא פסח על שום אלמנט דמגוגי פאשיסטי, דיסאינפורמציה, סילוף ושקרים.

אוסאמה סעדי: מי שהלך לבחירות מוקדמות כדי לשלוט ביד רמה חוזר אלינו היום עם אסופת 61 הקיצונים, נתון לחסדיו של כל אחד ואחת מחבורת הסחטנים, שאת רעבו וצימאונו חייב הוא להשביע ולהרוות.

יצחק וקנין: המילה אסופת – לא כל כך יפה.

אוסאמה סעדי: עם 61 הקיצונים, אני מקבל.

יצחק וקנין: בכל זאת, אנחנו עמיתים שלך.

אוסאמה סעדי: אוקיי.

אוסאמה סעדי: חייב הוא להשביע ולהרוות, ולא – ממשלה אין, שלטון אין ומשילות אין.

אוסאמה סעדי: הממשלה שקמה תהיה צרה לשלטון החוק.

אוסאמה סעדי: היא תהיה צרה לשלטון החוק, תרתי משמע, הרעוע ממילא, ותרמוס ברגל גסה את שארית זכויות היסוד של האדם, קל וחומר האדם הערבי.

אוסאמה סעדי: מי שנותן לחתול לשמור על שארית השמנת, אל לו להיות מופתע כי לא תיוותר שמנת.

אוסאמה סעדי: מי שמעמיד בראש מערכת שלטון החוק את מי שחרתה על דגלה והצהירה מעל כל במה כי תכרסם בכוחו של בית-המשפט, שלטעמה מגן יותר מדי על הערבים, ופעלה ללא לאות לחקיקת חוקים גזעניים, לרבות חוק הלאום, המעמיקים את התהום הפעורה בין המדינה לבין אזרחיה הערבים, הוא-הוא אשר מביא עלינו את הממשלה הצרה.

אוסאמה סעדי: הממשלה שקמה תהיה צרה גם לדמוקרטיה, וליתר דיוק, לשאריות הדמוקרטיה, שאת שוליה, הצרים ממילא, עומדים להצר עוד יותר.

אוסאמה סעדי: הממשלה שקמה תהיה צרה גם לשלום.

אוסאמה סעדי: ממשלה שבקווי היסוד שלה אין זכר, פשוט אין זכר, לפתרון הסכסוך הישראלי–פלסטיני, תהיה ללא ספק ממשלה שתעמיק את הכיבוש, תרחיב את ההתנחלויות ותאטום כל אופק מדיני.

אוסאמה סעדי: עיון קל בהסכמים הקואליציוניים שכבר נחתמו לא מותיר ספק לאן מועדות פניה של הממשלה הזאת בכל הקשור לתהליך המדיני; מאות המיליונים שיישפכו על העמקת מפעל הכיבוש וההתנחלויות הם אלה שלא יותירו סיכוי לכל פתרון מדיני בר-קיימא.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בדרך כלל אומרים שנבחר חדש יזכה למאה ימי חסד.

אוסאמה סעדי: ממשלתו הצרה של מר נתניהו, הקודמת, וגם זו המכהנת היום, לא נתנה לי ולחברי מהרשימה המשותפת אף לא מאה שעות חסד.

אוסאמה סעדי: מאז נודעו תוצאות הבחירות והושבענו להיות חברי כנסת החל מסע הסלמה חסר תקדים של הריסות בתים בכל המגזר הערבי, לאורך ולרוחב: מאבו-גוש לכפר-כנא, מדהמש לרמלה, מטייבה וקלנסואה לאום-אלפחם.

אוסאמה סעדי: ובנגב, במיוחד ההחלטה האחרונה לפינוי והריסת אום-אלחיראן והקמת יישוב יהודי, חירן, תחתיו.

אוסאמה סעדי: מאז הושבענו מתרוצצים אני וחברי מהרשימה המשותפת מאוהל מחאה ליד בית הרוס אחד לאוהל מחאה ליד בית הרוס אחר, מהפגנה אחת נגד הריסת בתים להפגנה אחרת.

אוסאמה סעדי: במסגרת מאבקנו נגד מסע ההרס הרחב הזה נפגשנו בתקופה הזאת הן עם היועץ המשפטי לממשלה, הן עם פרקליט המדינה, הן עם "צוות 120 הימים" שהוקם כדי לבחון דרכים לפתרון הסוגיה הבוערת – מצוקת הדיור והבנייה ללא רישיון במגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: במסענו הנ"ל נפגשנו עם כל מי שרצה לשמוע.

אוסאמה סעדי: הפכנו כל אבן למציאת פתרון צודק לבעיה כאובה ומתמשכת זו, והתדפקנו על כל הדלתות, וכך נמשיך לעשות עד אשר יימצא פתרון ונוכל למנוע את הרס הבית הבא.

אוסאמה סעדי: הרי הריסת בתים היא הריסת חיים.

אוסאמה סעדי: ואם תוסיף הממשלה, והמדינה, להתעלם מן ההכרח להגיע לפתרון הבעיה, הרי היא-היא זאת שמכריזה בזאת על האזרחים הערבים מלחמה, ומבחינתנו זוהי מלחמה על הבית.

אוסאמה סעדי: מי שהקים מאות יישובים יהודיים ולא השכיל להקים במשך 67 שנים ולו יישוב ערבי אחד, מי שהפקיע קרקעות של יישובים ערביים, מי שהקפיא ביודעין ובמזיד שטחי שיפוט של יישובים ערביים במשך עשרות שנים, מי שלא הכין – ונמנע מלאשר – תוכניות מתאר ליישובים ערביים למעלה מעשורים – לא יוכל היום לרחוץ בניקיון כפיו ולא יתפלא כיצד נבנים בתים ביישובים הערביים בלי לקבל היתר.

אוסאמה סעדי: שלטון החוק, שבשמו מבקשים היום להרוס את הבתים ללא רישיון, חייב להיות קודם כול שלטון החוק המחייב את רשויות התכנון לאפשר מרחב ראוי לחיים.

אוסאמה סעדי: אני דורש מעל במה זו להקפיא לאלתר את כל צווי ההריסה לאלפי הבתים העומדים בפני סכנת ההריסה, עד אשר יימצא פתרון כולל לסוגיה כאובה זו.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אומרים עלינו, חברי הכנסת הערבים, שנבחרנו על-ידי ציבור רחב כדי לייצגו ולעמוד בראש מאבקו לשוויון, כי מזניחים אנו את מאבקו ומעדיפים לעסוק יותר בענייני חוץ.

אוסאמה סעדי: אומרים כי מאבקנו לסיום הכיבוש הישראלי והקמת מדינה פלסטינית עצמאית וריבונית לצדה של מדינת ישראל בא על חשבון מאבקנו לשוויון אזרחי ולאומי בתוך ישראל.

אוסאמה סעדי: אודה ולא אבוש, אנו רואים את עצמנו חלק בלתי נפרד מהעם הפלסטיני, ומאבקנו לסיום הכיבוש משנת 1967 בעיני הוא זכות ואף חובה.

אוסאמה סעדי: יתרה מכך, איננו רואים, ומעולם לא ראינו, כי יש סתירה בין מאבקנו נגד הפקעת הקרקעות של הפלסטיניים בשטחים הכבושים משנת 1967 לבין הפקעת הקרקע השיטתית של האוכלוסייה הערבית בתוך ישראל.

אוסאמה סעדי: בעיני, קו ישיר מחבר בין סיום הכיבוש הישראלי בגדה המערבית וירושלים המזרחית ועזה לרווחת האוכלוסייה בכלל בתוך ישראל, ובפרט האוכלוסייה הערבית.

אוסאמה סעדי: אף שיותר מ-90% מזמנו ופעילותו של חבר הכנסת הערבי הולכים לטיפול בבעיות היום-יום של המגזר הערבי – והחודשים האחרונים שאני מכהן בהם כחבר כנסת מוכיחים זאת, שכמעט 100% זמננו מוקצה אך ורק לבעיות של המגזר, לטפל – ובמיוחד בעיית הריסת הבתים, האלימות של השוטרים והרג על-ידי שוטרים.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הרשימה המשותפת היא נקודת ציון בתולדות העשייה הפוליטית והפרלמנטרית של הציבור הערבי-פלסטיני בישראל ומסגרת דמוקרטית לכל הכוחות המתקדמים בארץ.

אוסאמה סעדי: הרשימה המשותפת היא מנוף לעשייה קולקטיבית משותפת, שתשליך על כל המוסדות הייצוגיים של הציבור הערבי, כגון הוועד הארצי של ראשי הרשויות המקומיות הערביות וועדת המעקב העליונה של האוכלוסייה הערבית.

אוסאמה סעדי: הרשימה משותפת נאבקת למען שלום צודק באזור המתבסס על החלטות האו"ם: סיום הכיבוש של כל השטחים שנכבשו בשנת 1967; פירוק כל ההתנחלויות וחומת ההפרדה הגזענית; שחרור האסירים הפוליטיים; הקמת מדינה פלסטינית עצמאית ריבונית בגבולות 4 ביוני 1967, שבירתה ירושלים המזרחית, ופתרון צודק לבעיית הפליטים הפלסטינים על-פי החלטות האו"ם, ובמיוחד החלטה 194.

אוסאמה סעדי: הרשימה המשותפת נאבקת למען שוויון מלא, לאומי ואזרחי, לציבור הערבי-פלסטיני בישראל.

אוסאמה סעדי: הרשימה המשותפת דורשת להכיר בציבור הערבי כבמיעוט לאומי, ובזכותו לניהול עצמי בתחומי התרבות, החינוך, הדת והווקף.

אוסאמה סעדי: הרשימה נאבקת נגד הפקעת אדמות והריסת בתים; למען הכרה בכל היישובים הבלתי-מוכרים, במיוחד בנגב; למען הפלת מתווה פראוור בכל צורותיו; למען הרחבת תוכניות המתאר ליישובים הערביים, כדי לספק קרקעות לדיור, לאזורי תעשייה ולמקומות עבודה, וכן היא נאבקת בעוני ובאבטלה.

אוסאמה סעדי: הרשימה נאבקת להכרה בזכויות העקורים, לרבות זכותם לשוב לכפריהם ולאדמותיהם, לרבות הכפרים, אדוני היושב-ראש, אשר יש לגביהם החלטות בג"ץ עוד משנות ה-50, שמתירות להם לחזור ליישובים האלה, ובמיוחד אקרית ובירעם ואלגאבסיה.

אוסאמה סעדי: הרשימה המשותפת נאבקת בנגעי האלימות, הפשיעה ואנרכיית הנשק בכלל ובחברה הערבית בפרט.

אוסאמה סעדי: רבותי חברי הכנסת, אני בא מכפר עראבה בגליל.

אוסאמה סעדי: לרבים מכם, שאינם מכירים, אספר כי היישוב עראבה מונה קרוב ל-25,000 תושבים, ועודנו נקרא כפר.

אוסאמה סעדי: אנו נפעל להכרה בו כעיר, עם כל הכרוך בכך, מבחינת תקציבים, תוכניות מתאר, תשתיות, תחבורה ופתרונות דיור.

אוסאמה סעדי: בשל מצוקת הדיור ואי-הרחבת תוכניות מתאר זה עשרות שנים, יש שכונות שלמות, עם מאות בתים, שנבנו בלי שתהיה לתושבים כל אפשרות להוציא היתרי בנייה.

אוסאמה סעדי: מעראבה יצא בשנת 1976 – אז הייתי נער בן 13 – קול המחאה המהדהד הראשון נגד הפקעת הקרקעות.

אוסאמה סעדי: על אדמות עראבה נפל ח'יר יאסין, השהיד הראשון באירועי יום האדמה, שעד מהרה גבו גם את חייהם של ח'דיג'ה שואהנה, ח'דר ח'לאילה, רג'א אבו ריא מסח'נין, מוחסן טאהא מכפר-כנא, ראפת זוהירי מנור-שמס, ופציעתם ומאסרם של רבים אחרים.

אוסאמה סעדי: אירועי יום האדמה היו לאירוע מכונן בחיי ובתודעתי הפוליטית, ליוו ועוד ילוו אותי בכל תחנות המאבק שלי נגד הפקעת הקרקעות והריסת הבתים, בעד השלום, השוויון והחירות.

אוסאמה סעדי: כך עשיתי עד עתה במסגרת בית-הספר התיכון, באוניברסיטה העברית בירושלים, שם למדתי משפטים וחשבונאות ושם הייתי חלק מתנועת "קמפוס" הערבית-יהודית ויו"ר התאחדות הסטודנטים הערבים בישראל.

אוסאמה סעדי: לאחר מכן, בשנת 1995 יסדתי עם חברי, יו"ר תע"ל, חבר הכנסת אחמד טיבי, את מפלגת תע"ל, וכיהנתי כמזכ"ל התנועה מאז ועד היום.

אוסאמה סעדי: אני מלא גאווה בתע"ל, הן בדור המייסדים והן בדור הצעיר והדינמי.

אוסאמה סעדי: רבותי חברי הכנסת, אנו מושיטים יד לכל מי שמוכן להקשיב, לסייע ולגלות הבנה לצרכים האלה של האוכלוסייה הערבית; זה אחד הנושאים שהרשימה המשותפת חרתה על דגלה, ואנחנו נניף את הדגל הזה בכל מקום, וגם בכנסת.

אוסאמה סעדי: בואו נקשיב אחד לשני, נדבר אחד עם השני, נבין אחד את השני, נפעל יחד כאזרחים שווים.

אוסאמה סעדי: תתייחסו אלינו כאל אזרחים ולא כאל אויבים.

אוסאמה סעדי: בואו נבנה עתיד משותף לילדינו, עתיד עם שלום אמיתי, שוויון מלא וצדק חברתי.

אוסאמה סעדי: מעולם לא ביקשתי דבר בשביל עצמי.

אוסאמה סעדי: פעלתי ותרמתי כל חיי למען הציבור, ואני מתחייב להמשיך ולתת 100% זמני ומרצי למען בני עמי ולמען עתיד טוב לכולם.

אוסאמה סעדי: לא ניתן לסיים נאום בכורה זה ללא מילות תודה, הוקרה והערכה, קודם כול למשפחתי, שנמצאת כאן היום – אשתי מרווה, הילדים שלי, לארא, דימא, אסיל, אחמד וכאמל, שליוו אותי במשך עשרות שנים, אני מתנצל היום בפניכם על כך שהפעילות הציבורית שלי לקחה אותי מכם.

אוסאמה סעדי: אני מקווה – בשנים הבאות בטוח שהדבר הזה ייעשה עוד יותר, אז אני מתנצל בפניכם מראש.

אוסאמה סעדי: הייתי רוצה שהיום יהיה אתי פה באולם וישמע את נאום הבכורה שלי אבא שלי, חאג' אבו אוסאמה, אבל מכיוון שהוא עדיין מרותק למיטת חוליו נמנע ממנו ונבצר ממנו, ואני שולח לו מפה איחולי החלמה.

אוסאמה סעדי: וגם לאימא שלי, אל-חאג'ה אום-אוסאמה, וגם למשפחתי השנייה, משפחת תע"ל, על כל חבריה ותומכיה, ובמיוחד יו"ר תע"ל, ד"ר אחמד טיבי, וגם לכל פעילי, תומכי ובוחרי הרשימה המשותפת, שעמלו לילות כימים כדי להצליח – להביא הצלחה וניצחון לרשימה.

אוסאמה סעדי: לסיום, כמה מילים בערבית (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: לציבור האהוב שלנו, לאחר דברי התודה, השבח וההערכה על תמיכתכם ברשימתכם, דעו לכם שהרשימה המשותפת נולדה להישאר, ולא נחסוך מאמץ לשמור עליה, שהרי היא חוב קדוש המוטל עלינו.

אוסאמה סעדי: אליה ואלינו מופנים כל המבטים, ובה ובנו תלויות כל התקוות שנביא לפתרונות והישגים.

אוסאמה סעדי: זהו מינוי, ולא כיבוד; אמון שנתתם בנו, ואנו גאים בו.

אוסאמה סעדי: אנו מבטיחים לכם שנישא את דאגותיכם ונהיה לקולכם הרם בכל חוג עד להגשמת השלום, השוויון המלא והצדק החברתי.

אוסאמה סעדי: אנחנו פה כדי להסיר את הכאב ולזרוע תקווה.

אוסאמה סעדי: כן, בשביל זה אנו פה, עד שיישובינו הערביים והאנשים שבהם יזכו בכל רכיבי החיים, מכיוון ש"אנחנו אוהבים את החיים כמידת יכולתנו, ועל האדמה הזאת יש מה שראוי לחיות עבורו").

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: יברך את חבר הכנסת אוסאמה סעדי חבר הכנסת פריג'.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', רשות הדיבור שלך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שלום רב.

עיסאווי פריג': כבוד גדול נפל בחלקי שאני עומד כאן להגיד כמה מילים, שאני מרגיש אותן בפנים, שאני מחויב להגיד אותן, על חבר מספסל הלימודים באוניברסיטה העברית.

עיסאווי פריג': את אוסאמה ואת בת-זוגו מרווה אני מכיר, וזה 30 שנה אנחנו חברים.

עיסאווי פריג': אני מכיר אותם ממעונות רזניק, אני מכיר אתכם מוויכוחי הפורום באוניברסיטה העברית, מהמנזה – פרנק סינטרה, ומכל המפגשים של הסטודנטים הערבים באוניברסיטה העברית.

עיסאווי פריג': זו הייתה תקופה מאוד מיוחדת, שעיצבה את החיים הפוליטיים שלנו.

עיסאווי פריג': 30 שנה, אוסאמה, אתה מחזיר אותי – לימי הפורום.

עיסאווי פריג': וכאן יש חברים רבים – איפה חברי איתן?

עיסאווי פריג': איתן, איתן, איתן, איך לא?

עיסאווי פריג': איתן היה אחד האנשים שהתחילו יחד אתנו את מסע הלימודים, ויש גם אחרים, מספסל הקואליציה, שאני לא רואה אותם.

עיסאווי פריג': עשרות ח"כים היום בכנסת הם חברים מהתקופה של שנות ה-80 באוניברסיטה העברית.

עיסאווי פריג': עשרות ח"כים.

עיסאווי פריג': כשזה עשרות ח"כים, זה מחזיר אותי לתקופה הסוערת של שנות ה-80.

עיסאווי פריג': אומנם היו ויכוחים – אומר לי אוסאמה: הכנסת מזכירה לי את הפורום; השוני, בפורום היו ויכוחים, צעקות וכו', אבל כאן – יש ויכוחים, ויש אפשרות לשנות, ותלוי איך עושים את החיבורים ואיך עושים את הצרכים.

עיסאווי פריג': אבל זאת תקופה מיוחדת – עם נוסטלגיה.

עיסאווי פריג': חברים, הכרתי את אוסאמה – על-פי רוב הכרתי אותו בהפגנות.

עיסאווי פריג': הפעם הראשונה שפגשתי את אוסאמה הייתה בהפגנות הסטודנטים בשנות ה-80, מלחמת לבנון, והמתח שבין הסטודנטים אז – אנחנו נגד תא "קסטל", הליכוד, באוניברסיטה העברית.

עיסאווי פריג': יש שם לתקופה הזאת – איתן, אני חושב שאתה זוכר – אנחנו, הערבים, קראנו לזה "תקופת השרשראות".

עיסאווי פריג': אתה זוכר?

עיסאווי פריג': ד"ר טיבי זוכר את התקופה, וד"ר ג'מאל זחאלקה, הם היו אתנו באותה תקופה.

עיסאווי פריג': זו הייתה תקופה שהייתה בה ייחודיות, וראס בין ענכ, אתה חייב להבין פוליטיקה; ראס בין ענכ, אתה חייב.

עיסאווי פריג': אתה נמצא באווירה פוליטית שמחייבת אותך להבין פוליטיקה.

עיסאווי פריג': אז התקופה הזאת, שבה הכרתי את אוסאמה בהפגנות – אני חייב להגיד שהכרתי אדם נינוח, לבבי וסובלני, שגם היריבים וגם החברים אהבו אותו.

עיסאווי פריג': אני חייב להגיד את מה שראיתי.

עיסאווי פריג': משום כך, ב-1985–1986, בתחילת דרכנו, נבחר אוסאמה ליושב-ראש ועד הסטודנטים הערבים.

עיסאווי פריג': קדם לו חבר הכנסת זחאלקה, אם אני לא טועה, באותה תקופה.

עיסאווי פריג': אני צודק או לא?

ג'מאל זחאלקה: לא הייתי יושב-ראש ועד, אבל הייתי לפניו.

עיסאווי פריג': היית לפניו, אבל אני זוכר את התקופה.

עיסאווי פריג': אוסאמה היה יושב-ראש הוועד הארצי, ולאחר מכן מזכ"ל התאחדות הסטודנטים הערבים.

עיסאווי פריג': אני התחלתי באוניברסיטה, ואוסאמה התחיל אתי, יחד למדנו חשבונאות, ושנה לאחר מכן אוסאמה התקבל ללימודי משפטים.

עיסאווי פריג': ואז, אני זוכר, לא היו מכללות למשפטים, מכללת אונו או מכללת "שערי משפט" – זה לא דבר שהיה.

עיסאווי פריג': סטודנט שהיה מתקבל למשפטים – אנחנו היינו מתייחסים אליו: אוהו, מוחמד התקבל למשפטים.

עיסאווי פריג': היה לו מעמד בקרב הסטודנטים, מעמד מיוחד, כי זה היה קשה בשנות ה-80.

עיסאווי פריג': היו רק כמה אוניברסיטאות, וסטודנט ערבי, עם כל החסמים, מתקבל למשפטים – אז אוסאמה היה אחד מאלו, ואני זוכר את התקופה הזאת טוב.

עיסאווי פריג': את האופי הנינוח הזה והלבבי שלו אוסאמה לקח אתו גם לעולם העסקים.

קריאה: – – – אחמד.

עיסאווי פריג': לא, אחמד עכשיו לא הגיע תורו.

עיסאווי פריג': אחמד נכנס למסלול ב-1995–1996.

עיסאווי פריג': הוא גנב אותו מחד"ש, כי הרי כולנו היינו חד"ש, ומחד"ש הכול התחיל.

יצחק וקנין: וחדש מפני ישן תוציאו.

עיסאווי פריג': כולם חד"ש.

עיסאווי פריג': אני גם – ההצבעה הראשונה שלי הייתה חד"ש.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה מכיר את הפתגם: וחדש מפני ישן תוציאו?

עיסאווי פריג': זה מה שיצא.

דב חנין: החלק הזה יגיע.

דב חנין: החלק הזה יגיע.

עיסאווי פריג': כולם התחילו – אני אומר את האמת, מה שהיה.

עיסאווי פריג': הכול התחיל משם, והחבילה התחילה להסתעף; לא נגיד להתפרק, אבל להסתעף.

אחמד טיבי: אל תגיד להתפורר.

אחמד טיבי: נמצאים פה – – –

עיסאווי פריג': לא לא לא, בסדר.

עיסאווי פריג': אוסאמה יצא משם לעולם העסקים, ואני עבדתי תקופה באוניברסיטה, באגודת הסטודנטים, יחד ובזכות חברי איתן כבל; עבדתי באגודת הסטודנטים כשהוא היה יושב-ראש האגודה, והיינו באותה תקופה.

עיסאווי פריג': יצאתי לעולם העסקים הפרטיים, וגם אוסאמה, ואנחנו – איך אומרים – הסטודנטים שנשארנו במזרח-ירושלים – יש קהילה של ערבים, וקראנו לזה: ערביי 48'.

עיסאווי פריג': זו קהילה, משפחות בירושלים.

עיסאווי פריג': אוסאמה היה מהמשפחות שנשארו בירושלים, שמנו כמה אלפים, ושמרנו על קשר אישי בינינו.

עיסאווי פריג': אוסאמה התמחה בדיני עבודה – יש בעיה, חנין?

עיסאווי פריג': אה, לא.

מסעוד גנאים: תמשיך.

עיסאווי פריג': אז, אוסאמה נהיה עורך-דין שהתמחה בדיני עבודה, והפגין מקצועיות שרבים דיברו עליה, והיא הגיעה לאוזני מהרבה כיוונים באותו זמן.

עיסאווי פריג': במקביל, אוסאמה לא חשב פעמיים וגם ייצג והגן על עצירים, אסירים ועצורים של המנהיגות הפלסטינית שהייתה באותה עת.

עיסאווי פריג': אני זוכר שהוא היה גם עורך-דין של חברי הפרלמנט הפלסטיני שגורשו לרמאללה; אני גם זוכר את התקופה של מרואן ברגותי.

עיסאווי פריג': אני זוכר טוב ששילמת, אני זוכר טוב, יעני הקרבת, במעצרים אישיים, בזמן שייצגת ולקחת חלק במאבק הסטודנטיאלי הקיים.

עיסאווי פריג': זה המצב.

עיסאווי פריג': זה אוסאמה.

עיסאווי פריג': חברי, אני חושב שאתה מוסיף המון לכנסת.

עיסאווי פריג': אתה באת לעבוד, יש לך מה לתת, אתה איש מקצוע, וראינו את זה בתקופה הקצרה שאתה אתנו בכנסת.

עיסאווי פריג': נקודה נוספת – אני בא, אדוני היושב-ראש, מעולם הכדורגל.

עיסאווי פריג': לקראת הסוף גיליתי שאוסאמה גם אוהד "ריאל מדריד", כמוני, אז יש גם דבר משותף.

יצחק וקנין: חשבתי שאת "סח'נין".

עיסאווי פריג': לא לא לא.

אחמד טיבי: יש "ברצלונה" ויש "ריאל".

עיסאווי פריג': יש "ברצלונה" ויש "ריאל".

עיסאווי פריג': נקודה נוספת שאני יודע עליה – ואני באתי מעולם הכדורגל: גם עראבה, שהייתה בליגות גבוהות – לא חסכת, ואני יודע שאכן עזרת ליישוב ולמועצה, וצעירים רבים דיברו אתי ואמרו לי את הדברים האלה.

עיסאווי פריג': לבסוף, אדוני היושב-ראש, אני מאמין שהכנסת, כפי שאמרתי, התברכה באיש שיוסיף לנו רבות.

עיסאווי פריג': אוסאמה, עלה והצלח.

עיסאווי פריג': אומנם אנחנו במפלגות שונות, אבל אני וחברי ממרצ, תמצא אותנו שותפים לכל מאבק צודק, הן מאבק נגד הכיבוש, הן מאבק בעד שלום והן מאבק של זכויות אזרח במדינה.

עיסאווי פריג': תצליח, ידידי, ושירבו אנשים שיכולים להוסיף לבית הזה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג', תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לנואם הבא.

יצחק וקנין: נאום הבכורה הבא – של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: רשות הדיבור שלך, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בחודש דצמבר 1970 ישבתי עם אמי זיכרונה לברכה בביתנו הצנוע והישן בכפר ירכא, שקיים עד עכשיו כפי שהיה, וחיכינו לחזרתו של אבי זיכרונו לברכה מבית-המשפט שבו התנהל דיון בעניין הפקעת אדמתנו.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני השר אקוניס וחבר הכנסת איתן כבל, זה נאום הבכורה.

יצחק וקנין: נא לא להפריע.

עבדאללה אבו מערוף: כשאבי נכנס הביתה ראיתי שהוא אינו מצליח להסתיר את הדמעות שלו, והוא אמר בקול חנוק ונמוך: גנבו אותה, הפקיעו את האדמה שלנו, אדמתנו אשר ירשנו ועברה במשפחתנו דורות רבים.

עבדאללה אבו מערוף: הפקעת האדמה הייתה לאחר מאבק ממושך שניהל אבי נגדה, ובידו טאבו על שמו, שהוריש לו סבא שלי המנוח מוחמד אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: אבו מערוף – הכינוי שהיה לסבא שלי בכפר ובאזור, היות שהוא עשה רק טוב לאנשים; אבו מערוף פירושו אדם שעושה טובות לאנשים.

עבדאללה אבו מערוף: אני גם זוכר שבאותו יום אבא אמר:

עבדאללה אבו מערוף: הרי אנחנו עדיין מעבדים את האדמה שלנו, חורשים וזורעים אותה, ובה צומחים זעתר ועלת.

עבדאללה אבו מערוף: לא קרן קיימת, לא "הימנותא" ולא מינהל מקרקעי ישראל שותפים לי בירושה עליה.

עבדאללה אבו מערוף: אז הרהרתי ביני לבין עצמי, ייתכן שאבא היה צריך לענות לשופט לפי אמונתו הדתית: אדוני השופט, זו האדמה שלי, והיא שייכת רק לי, ואפילו אני זוכר את זה מלפני יותר מ-2,000 שנה, בגלגולי הנשמות שלי, שקיימים מאז בריאת העולם.

עבדאללה אבו מערוף: או שיגיד: אדוני השופט, הרי הבן הגדול שלי בצבא, אל-ג'יש, אז למה אתם מקפחים אותי, ועל מה ועל מי הבן שלי מגן?

עבדאללה אבו מערוף: גזלתם את אדמותי ואת הפרנסה שלי.

עבדאללה אבו מערוף: אבל כנראה אבי זיכרונו לברכה לא הבין את המשמעות, או לא ידע שכך היה צריך לדבר בפני השופט, וכנראה הייתה לו דרך חשיבה אחרת.

עבדאללה אבו מערוף: ובהקשר הזה, ובצל המצב הכלכלי הקשה שהיה אז, התחלתי להבין שיש מציאות שצריך לשנות: מציאות של קיפוח, אפליה – גם חברתית, גם מעמדית, גם לאומית; יש אי-צדק אשר נמשך עד היום, אבל עם יותר גזענות, יותר נקמנות והתעללות בכל הערבים אזרחי המדינה, שנקראים כאן "גויים", ללא שום קשר, ולא חשוב אם הגוי הזה משרת בצבא או לא.

עבדאללה אבו מערוף: אפילו מי שמשרת, מצפצפים עליו יותר, והעדה הערבית הדרוזית, שאני אחד ממנה, שהיא חלק בלתי נפרד מהעם הערבי הפלסטיני, היא דוגמה לכך.

עבדאללה אבו מערוף: כן, אנחנו חלק בלתי נפרד מהעם הערבי הפלסטיני (אומר בערבית: אנחנו ערבים מקדמת דנא), זו עובדה היסטורית, דתית, חברתית, תרבותית, לשונית וגם לאומית.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, האמירה של הממשלות השונות ושל שר החוץ לשעבר, שזכויות מותנות בחובות, היא אמירה הזויה לחלוטין, נוגדת את כל עקרונות ויסודות כבוד האדם וחירותו ואת כל החוקים והאמנות הבין-לאומיות שנוגעים בזכויות אזרחים.

עבדאללה אבו מערוף: השאלה המהדהדת: מה הן הזכויות שקיבלה העדה מול חובות השירות?

עבדאללה אבו מערוף: הרי את החובות נותנים, ובתמורה מקבלים הפקעת אדמות ממושכת, ועד היום נגזלו והופקעו 80%–90% מאדמות הכפרים הערביים הדרוזיים, באמצעים לא צודקים, כולל שימוש בכוח ואכזריות.

עבדאללה אבו מערוף: כולנו היינו עדים – איך השוטרים תקפו את השיח'ים של דאלית-אלכרמל ועוספיא, שהגנו על אדמותיהם; מתמונות שתיעדו את המקרה, ואפילו יש בידי מסמך שבו משרד ראש הממשלה נותן אור ירוק להשתמש בכוח נגדם.

עבדאללה אבו מערוף: אני אמשיך להגן על אדמותינו, כמו שפעלתי תמיד, לפני הגעתי לכנסת (אומר בערבית: ובשיני אגן על כל פיסה מאדמת המולדת שלי).

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מה שמאפיין את הכפרים הערביים הדרוזיים הוא שהם כפרים ברמה סוציו-אקונומית ירודה וגרועה מהרבה כפרים ערביים אחרים, וכמובן לא אשווה עם המגזר היהודי, כי זה רחוק עשרות שנים משם.

עבדאללה אבו מערוף: רמת ההשכלה בכפרים אלו לא מן הגבוהות, והישגי הבגרות נמוכים ומחייבים שיפור רציני.

עבדאללה אבו מערוף: האבטלה וחוסר מקומות עבודה, במיוחד אצל נשים וצעירות – מן הגבוהים ביותר במדינה; חוסר תשתיות בכפרים, חוסר תוכניות בנייה, אי-הרחבת המתאר ואי-מתן היתרי בנייה; אי-מתן חלקות בנייה לצעירים, ואם נותנים אז בכמות מזערית ובמחירים גבוהים שאי-אפשר לעמוד בהם.

עבדאללה אבו מערוף: כל מה שהזכרתי הוא מצב כרוני קיים וממושך, תוצאה של מדיניות האפליה הגזענית.

עבדאללה אבו מערוף: והיום אנו עדים למשבר מתמשך של הרשויות הערביות הדרוזיות, אשר דורשות את התקציב שמגיע להן על-פי חוק, אבל לא רק שאין אוזן קשבת בממשלה, אלא מתעלמים מכל הדרישות הצודקות ומהמשבר הקיים.

עבדאללה אבו מערוף: גם הצעתי הדחופה שהגשתי, לדיון בעניין הזה מעל במת הכנסת, נדחתה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו ברשימה המשותפת נפעל בכל כוחנו ויכולתנו כגוף אחד בכנסת ומחוץ לה למען מתן זכויות מלאות לכל הרשויות המקומיות במגזר הערבי בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נחזור לאותו יום שנחרת בזיכרוני, היום שבו ראיתי את דמעותיו של אבי המנוח וחשבתי לעצמי, כנער בן 14: מה הלאה?

עבדאללה אבו מערוף: ואחד הדברים הראשונים שעלו בדעתי הוא שאני לא אלך לצבא, ואכן ככה היה.

עבדאללה אבו מערוף: גם ישר ידעתי והבנתי שזה לא מספיק, הבנתי שצריך לשנות מציאות כואבת ולשנות את התפיסה הקיימת בכל העולם – עולם העוני, אי-השוויון, הקיפוח, אי-הצדק החברתי והגזענות.

עבדאללה אבו מערוף: ואני זוכר שמדי פעם בקיץ הייתי מגיע לעכו למכור תאנים שהייתי קוטף עם שחר, ושמעתי את המילים: מה אתה עושה כאן, ערבי מלוכלך?

עבדאללה אבו מערוף: אז גם הבנתי שיש תרבות גזענית, ולא לקח לי הרבה זמן להבין שזה אחד מביטוייה האידיאולוגיים של הציונות.

עבדאללה אבו מערוף: כל זה נתן לי להבין שמקומי הוא המפלגה הקומוניסטית היהודית-ערבית, והצטרפתי אליה בשנת 1974.

עבדאללה אבו מערוף: היות שנכנסתי לעשייה פוליטית למען חיים אחרים ועתיד טוב לכולם, רציתי ללמוד אז יחסים בין-לאומיים וכלכלה, אבל המפלגה הציעה לי מלגה ללימודי רפואה בברית-המועצות.

עבדאללה אבו מערוף: הנימוק של מזכ"ל המחוז אז, החבר ג'מאל מוסא, זיכרונו לברכה, היה שבירכא אין אף רופא, הרי השלטונות לא נותנים לנו ללמוד, וירכא צריכה רופא שיחזור לשרת את התושבים.

עבדאללה אבו מערוף: קיבלתי את החלטת המפלגה ונסעתי ללמוד בעיר האהובה עלי עד היום, לנינגרד, סנט-פטרסבורג.

עבדאללה אבו מערוף: סיימתי את לימודי הרפואה בהצטיינות בשנת 1986, ולאחר הסטאז' קיבלתי רישיון לעסוק ברפואה ממשרד הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: לאחר מכן סיימתי התמחות באורולוגיה, וגם תואר PhD בשנת 1994 – גם בלנינגרד.

עבדאללה אבו מערוף: וכעת תישאל השאלה: מה גורם לרופא המצליח בעבודתו ואוהב את מקצועו, מסור ואהוב על מטופליו, לוותר על כל זה ולעבור לפוליטיקה?

עבדאללה אבו מערוף: הרי בעשייה הפוליטית אני נמצא מאז 1974, וכעת אני ממשיך בזירת הכנסת, כדי אכן לחולל את השינויים ולשנות את התפיסה הפוליטית הקיימת.

עבדאללה אבו מערוף: אני כאן כדי להיאבק למען שלום צודק, מבוסס על שתי מדינות, ישראל ופלסטין, ועל גבולות 4 ביוני 1967, ושתי בירות, ירושלים המערבית והמזרחית; ליישם את החלטות האו"ם בנוגע לפליטים הפלסטינים העקורים מאדמותיהם, כולל זכות השיבה, עקירת כל ההתנחלויות מהגדה המערבית ונסיגה כוללת מרמת-הגולן הסורית הכבושה, וכמובן פירוק כל ההתנחלויות שם.

עבדאללה אבו מערוף: אני כאן למען דמוקרטיה במובנה האוניברסלי ויישומה בכל תחומי החברה והמדיניות, נגד סכנת הפאשיזם, ולהגן באיתנות על מעמדו, כבודו וחסינותו של בית-המשפט העליון, גם אם אני חולק על חלק מההחלטות שלו.

עבדאללה אבו מערוף: אני כאן כדי להיאבק נגד הגזענות עד מחיקתה ואף הכחדתה, כולל מעשי הוונדליזם הגזעניים תחת הכותרת "תג מחיר", ולהיאבק נגד מדיניות האפליה הממושכת והגזענית כלפי האוכלוסייה הערבית, נגד הריסת הבתים, למען השגת פתרון כולל, שלם וצודק לכל משבר הדיור במגזר הערבי ולמען החזרת הקרקעות שהופקעו לבעליהן הלגיטימיים.

עבדאללה אבו מערוף: אפעל למען ביטול חוק גיוס חובה המוטל על בני העדה הדרוזית והפיכתו לבחירה, לפי רצון וראיית כל אחד.

עבדאללה אבו מערוף: הרי זה עוול מתמשך, לא צודק ולא אנושי כלפי בני העדה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו עדים לכך שבכל הרכבת ממשלה מבטלים בעסקאות פוליטיות את גיוס החובה לחרדים.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא מתנגד לזה בנוגע לחרדים, אבל זה ניתן בקלות לביצוע כלפי בני העדה הדרוזית – ולהפסיק את מדיניות ההפרד ומשול.

עבדאללה אבו מערוף: ובכלל, אני נגד התרבות והתבונה של השרשת התרבות הצבאית בחברה ונגד הפיכת הצבא לפרה קדושה.

עבדאללה אבו מערוף: אפעל למען שוויון מלא, לאומי ואזרחי, לכל האזרחים הערבים בישראל; אפעל למען הפרדת הדת מהמדינה; אפעל למען פירוק המזרח התיכון מהנשק הגרעיני, כולל בישראל.

עבדאללה אבו מערוף: אפעל למען הצטרפותה של ישראל לאמנות הבין-לאומיות בעניין, ואפעל להפסקת השיח הדמגוגי ושטיפת המוח של ראש הממשלה בנימין נתניהו בעניין סכנת הגרעין האיראני, שבו הוא מטעה את האזרחים ודוחק לטמיון את העניינים החשובים במדינה.

עבדאללה אבו מערוף: אי-יישום השלום הוא סכנה לישראל ולכל עמי האזור; אי-יישום הצדק החברתי הוא סכנה לחברה; אי-הצלת מערכת הבריאות מקריסה היא הסכנה הגדולה לחברה ולמדינה.

עבדאללה אבו מערוף: אי-יישום הדברים האלה ועוד הרבה דברים הם הסכנה האמיתית לקיומה של המדינה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הדרך ליישם את התוכנית היא דרך הבנת העקרונות שבאו לביטוי במניפסט הקומוניסטי, שיצא לאור בשנת 1848.

עבדאללה אבו מערוף: כשקראתי אותו בשנת 1974 מצאתי שנכתבו בו חמשת המ"מים עוד הרבה זמן לפני שז'בוטינסקי – שאני לא מחסידיו, כמובן – הזכיר אותם: מזון, מעון, מלבוש, מרפא ומורה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, התשובה היא סוציאליזם, שבו העם הוא הריבון; הלאמה, ולא אקמול, להצלת מערכת הבריאות; דיור בר-השגה לכל התושבים; ביטול המע"מ והורדת מסים; הלאמת הבנקים וכל משאבי הטבע; ביטול חוק ההסדרים, שהוא חוק הסדר עסקים ועסקאות של הממשלה; הבטחת פנסיה ראויה והחזרת קרנות הפנסיה לחסות המדינה, ולא להשאירן הפקר בידי הטייקונים; החזרת גיל הפרישה לגיל 65 לגברים ו-60 לנשים; קצבת הזיקנה של הביטוח הלאומי תהיה 60% משכר המינימום.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני בן-אדם, ולא שונא בני-אדם (אומר בערבית: אני לא שונא בני-אדם ולא מתנפל על אף אחד).

עבדאללה אבו מערוף: אני מודה לכל מי שטרח ועשה כדי שאגיע לכאן, למפלגה, לחזית: לחברי הכנסת לשעבר תמר גוז'נסקי, מוחמד ברכה, ד"ר עפו אגבאריה וד"ר חנא סוייד ולאנשים שהצביעו לרשימה המשותפת; תודה מיוחדת לאחים ולאחיות שלי, ולדמעותיו של אבא שלי המנוח, לחברי היקר ד"ר עארף סלאמה ולמזכ"ל המפלגה מוחמד נפאע.

עבדאללה אבו מערוף: אני מתחייב להיות נאמן ומסור לשליחות, ואמשיך את דרכם של חברינו שהלכו לעולמם: תופיק טובי, מאיר וילנר ותופיק זיאד.

עבדאללה אבו מערוף: וכפי שאמר המשורר סמיח אלקאסם, שהלך לעולמו לפני תשעה חודשים (אומר בערבית: זקוף קומה אצעד).

עבדאללה אבו מערוף: לבסוף, אני חייב לצטט מספרו של ניקולאי אוסטרובסקי, האהוב עלי, "כיצד נתחשלה הפלדה": "הנכס היקר ביותר לאדם הוא החיים (חוזר על הדברים בשפה הרוסית), והם ניתנים לו רק פעם אחת, ולחיות צריך ככה שלא יהיה מכאיב ומצער בעד השנים שחלפו ללא מטרה, ושלא יהיה צורך לבעור מבושה בעד העבר הבזוי והעלוב, ובמותו יוכל האדם לומר שכל החיים וכל הכוחות ניתנו והוקדשו למען העניין הנשגב ביותר – למען שחרור האנושות".

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: יברך אותו חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, רשות הדיבור שלך.

דב חנין: אאפשר למבורך להגיע למקומו.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, זו זכות עבורי להתייצב כאן, על הדוכן הזה, ולברך את חברי ד"ר עבדאללה אבו מערוף על נאום הבכורה שלו כאן, בכנסת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, האמת היא שבחירתו של ד"ר עבדאללה אבו מערוף לכנסת הייתה מצד אחד אירוע משמח להרבה מאוד אנשים – לחבריו לדרך, לציבור הגדול שאליו הוא מחובר ואותו הוא מייצג, אבל אני חייב לומר גם שהיה גם זה אירוע מצער, אדוני היושב-ראש; היו גם כאלה שהצטערו, ואלה הם המטופלים שלו, הציבור הגדול של המטופלים שלו, שאני מכיר אותם, מהגליל המערבי, שהכירו אותו כרופא מסור, מקצועי, מחויב, והצטערו שהרופא שלהם הולך למקום אחר.

דב חנין: אז אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לשכנע גם את ציבור המטופלים הגדול, שבמאזן הכולל אנחנו צריכים לשמוח בבחירתו של ד"ר עבדאללה אבו מערוף לכנסת, כי ד"ר אבו מערוף מביא לנו לפוליטיקה דברים מאוד נחוצים.

דב חנין: הוא קודם כול מביא את הידע שלו כרופא – ועמיתי חברי הכנסת, חשוב מאוד שיהיו פה בכנסת רופאים, אנחנו יודעים מתוך ניסיון, של ד"ר טיבי, שרופאים בכנסת הם חיוניים.

דב חנין: יש כאלה שאומרים שצריך פה יותר רופאים עם הכשרה פסיכיאטרית, או פסיכואנליטית – –

דוד ביטן: או כירורגית.

דב חנין: – – או כירורגית, אבל רופאים בכל תחום דרושים לנו, גם מתוך הניסיון אנחנו יודעים שהם דרושים.

דב חנין: הם דרושים גם לנו, חברי הכנסת, אבל הם דרושים גם לציבור.

דב חנין: טוב שיש חברי כנסת עם הכשרה והשכלה רפואית.

דב חנין: הם מוסיפים לכנסת לדיון החשוב, ההכרחי, בכל ההיבטים הרחבים שקשורים לבריאות, שקשורים לסביבה, שקשורים לסיכונים לחיים של בני-אדם.

דב חנין: ד"ר אבו מערוף הוא שליח ציבור ממדרגה ראשונה; הוא פעיל ציבור הרבה שנים, מסור, מחויב, ועומד מאחוריו ציבור גדול שהוא מסור לו.

דב חנין: אחד מתחומי הפעילות המרכזיים שלו היה פעילות במסגרת ועד היוזמה הערבי-הדרוזי בישראל, מסגרת חשובה ביותר מבחינת התרומה שלה, ההובלה שלה וההתמודדות שלה עם הבעיות המורכבות, המסובכות, של האוכלוסייה הערבית הדרוזית בארץ.

דב חנין: וד"ר אבו מערוף הוא איש עקרונות.

דב חנין: זה לא מקרה, אדוני היושב-ראש, שבמסגרת נאומו בכנסת הוא לא דיבר רק על היום-יום של הפוליטיקה, אלא הוא דיבר על השקפת עולם, הוא דיבר על ערכים, הוא דיבר על אלטרנטיבה כוללת, הוא הציג את התפיסה הסוציאליסטית, שהיא חלופה כוללת ורחבה לעוולות, לנזקים ולחורבן שקיימים בחברה שלנו.

דב חנין: ד"ר אבו מערוף הוא איש עם אמת פנימית מאוד מגובשת, והשקפת העולם שלו היא ביטוי של האמת הפנימית הזאת.

דב חנין: אחת התכונות שלו, אדוני היושב-ראש, וזאת תכונה שכולנו בכנסת נכיר, זה שיש לנו כאן אדם שתמיד אומר את אשר על לבו.

דב חנין: אדם ישר.

דב חנין: היושר, הכנות, הישירות.

דב חנין: ומתעוררת השאלה, אדוני היושב-ראש, האם יושר הוא תכונה אפשרית לפוליטיקאי?

דב חנין: אני בשבועות האחרונים קורא ושומע שאחת התכונות המרכזיות של פוליטיקאים מצליחים – וזה נאום ברכה, אז כרגע לא אזכיר שמות – אבל נאמר שאחת התכונות הטובות לפוליטיקאי מצליח זה דווקא חוסר יושר.

דב חנין: אז אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שיושר, לטעמי, הוא תכונה חיונית ודרושה לפוליטיקאים שלנו.

דב חנין: אם אני מסתכל על משבר האמון הכל-כך משמעותי של ציבור כל כך גדול בישראל ביחס לפוליטיקה וביחס לפוליטיקאים, אני חייב לחבר אותו לחוסר היושר שמאפיין יותר מדי אנשים בזירה הפוליטית.

דב חנין: ולכן אני מברך אותך על הכניסה שלך לכנסת, ואני מאחל לך שאתה פה, בבית הזה, תמשיך להיות בדיוק כמו שאתה: רופא, ושליח ציבור, ואיש עקרונות, ואדם בעל השקפת עולם, וקודם כול אדם הגון, אדם ישר, אדם שאומר את מה שיש בלבו, דבריו יוצאים מן הלב ונכנסים אל הלב.

דב חנין: אני מאחל לך הצלחה, ואני בטוח שאתה תצליח.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: רבותי, מסירת הודעה בשם הוועדה המסדרת.

יצחק וקנין: ימסור את ההודעה חבר הכנסת דוד ביטן.

יצחק וקנין: הודעה זו אינה מצריכה הצבעה, רבותי.

דוד ביטן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה המסדרת מטעם סיעת יהדות התורה: במקום חבר הכנסת מאיר פרוש, שהתמנה לסגן שר, יכהן חבר הכנסת ישראל אייכלר.

דוד ביטן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד ביטן.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, וגבירותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ב' בסיוון התשע"ה, 20 במאי 2015, בשעה 11:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.